"Ens hem guanyat el dret a ser escoltats, a ser respectats i a ser reconeguts."
Ha passat un mes, i sobretot moltes coses, des que el dia 1 el president Carles Puigdemont va pronunciar aquestes paraules després d'una jornada electoral marcada per una injustificada violència policial contra unes persones que només volien exercir el seu dret a vot.
Aquestes ratlles han estat escrites abans de les sessions al Parlament de Catalunya i al Senat espanyol i, per tant, des del desconeixement del que se'n pot esdevenir.
Ara bé, són escrites des del convenciment i la fermesa en la defensa del dret a ser escoltats, respectats i reconeguts que va expressar el president i des de la condemna més enèrgica per la injustificada violència policial de l'1 d'octubre.
Aquella actuació ordenada pel govern espanyol es convertia en un dels episodis més foscos de la seva relació amb Catalunya.
Perquè després hem vist que els moviments per aniquilar les institucions catalanes no tenen aturador.
Uns moviments que només busquen humiliar el poble català i posar fi a la democràcia perseguint idees, amenaçant i reprimint la voluntat dels ciutadans.
L'actitud cívica d'aquests homes i dones és la que va permetre que la democràcia s'imposés a la violència el dia 1 i és la que ens ha d'empènyer a no deixar-nos vèncer per la por en la defensa dels nostres drets individuals i col·lectius.
No és la primera vegada que les aspiracions dels catalans obtenen com a resposta repressió i violència.
Però en ple segle XXI i dins la Unió Europea, això és inadmissible.
La discrepància, la diversitat, els acords, els desacords, els errors i els encerts formen part dels nostres valors i manera de ser, però mai poden justificar l'abús de la força i dels mecanismes de l'estat de dret.
L'Espai Santa Caterina de l'Edifici de la Generalitat a Girona acull des d'aquesta setmana una exposició sobre Joan Baptista Cendrós, l'empresari, mecenes i activista que en ple franquisme va lluitar en defensa de la nostra llengua i el nostre país.
En la inauguració de l'exposició recordava unes paraules seves en què explicava que l'havien perseguit i vigilat, i que no li havien passat coses pitjors perquè els adversaris no s'hi havien atrevit.
Però més de cinquanta anys després i en plena democràcia hem pogut veure que els adversaris del poble català sí que s'han atrevit a molt més.
L'empresonament dels presidents d'Òmnium Cultural, Jordi Cuixart i l'Assemblea Nacional Catalana, Jordi Sánchez, i l'activació de l'article 155 per posar fi a l'autogovern de Catalunya, en són una prova.
La voluntat manifestada el dia 1 pel poble català va ser clara.
I s'ha de dur a terme de manera pacífica, cívica i acordada.
Els 2,3 milions de persones –més de 264.000 a les comarques gironines- que van anar a votar en unes condicions que no eren gens favorables, mereixen que no ens movem del compromís que vàrem assumir com a Govern.
I també que no ens movem del nostre compromís amb la democràcia i el diàleg.
D'aquesta manera, i també amb responsabilitat, serenor i tranquil·litat, podrem contribuir al progrés i benestar del nostre país.
Però també és cert que no hauríem arribat aquí ni podrem continuar avançant sense l'impuls de les nombroses persones anònimes que han confiat i continuen confiant en un futur millor.