Ana Nogueras i Robert Gimeno són tècnics mediadors del Programa de prevenció i mediació comunitària del Departament de Justícia.
Des de la seva experiència a la comunitat de pràctica de prevenció i mediació comunitària han tingut una perspectiva privilegiada fronterera, d'una banda entre administracions i, d'altra banda, entre una estructura organitzacional i una comunitat de pràctica.
Què ha aportat a la vostra feina diària el fet de participar en el programa Compartim al llarg dels darrers anys?
La comunitat de prevenció i mediació comunitària, ja des de la seva creació, l'any 2007, ha estat constituïda sempre sobre unes bases una mica diferents de les de la resta de comunitats ja que no està formada per persones del Departament.
L'equip de prevenció i mediació comunitària està format per dues persones que tenen la funció d'assessorar, orientar i donar suport als ajuntaments i consells comarcals que en fan la demanda sobre temes relacionats amb la prevenció de la delinqüència juvenil i la mediació comunitària.
Aquesta tasca comporta treballar amb polítics, tècnics i professionals implicats en la intervenció amb infants i joves (serveis socials, policia, joventut, educació, salut, immigració, justícia).
Utilitzem una metodologia participativa que consisteix a crear, estructurar i conduir taules i grups de treball que compten amb el parer de tots aquests agents.
En un primer moment, l'interès de la comunitat de pràctica va ser la utilització de la plataforma e-Catalunya com una eina per facilitar i millorar el treball quotidià i afavorir l'apropament i la relació amb els diferents ajuntaments.
Tots els temes es debaten a les taules i molts d'ells es complementen amb l'ús de la plataforma.
Un altre interès és l'organització de dues jornades anuals.
Una jornada central que es fa a Barcelona i que suposa un punt de trobada i intercanvi entre tots els municipis amb els quals es col·labora.
Aprofitem per presentar-hi temes treballats durant l'any en curs, experiències interessants que s'hagin detectat...
I una jornada descentralitzada que té com a objectiu reflexionar sobre la pràctica quotidiana, difondre altres formes d'intervenció i crear xarxa.
És una manera de tractar temes molt més específics amb els ajuntaments amb els quals intervenim.
L'e-Catalunya i les jornades són dos punts de trobada, virtual i física, de la gent amb la qual treballem.
Aquestes dues eines ens han permès estar més presents als municipis i ser més propers als tècnics, professionals i polítics.
La distància és un problema per a nosaltres.
L'intercanvi, la coordinació, la interrelació i la creació de xarxes són una necessitat.
Els grups de treball que s'han anat creant a partir de 2010 han suposat un aprofundiment en aquests conceptes.
Com es podria aprofundir en el treball en xarxa entre administracions locals, serveis territorials i serveis generals en el camp de la prevenció i la mediació comunitària?
Generar xarxes suposa mantenir una coordinació molt estreta entre les diverses administracions i serveis.
Hem pogut constatar que existeixen diverses taules creades amb un mateix propòsit des de departaments diferents (Joventut, Ensenyament, Justícia, Governació), i això multiplica la feina dels professionals que treballen al territori.
Per tant, caldria revisar aquesta qüestió i construir un mateix llenguatge en cada Administració per evitar confusions.
Des del nostre punt de vista, a més d'aquesta coordinació i unificació de criteris, llenguatge i objectius, hi ha també altres ingredients bàsics que permeten treballar en xarxa:
El lideratge és un element fonamental perquè les taules que creem tinguin èxit i avancin en la tasca que ens proposem: liderem nosaltres mateixos, venim de fora i no hi ha cap àrea que prevalgui per sobre de les altres.
Tothom té el mateix estatus a la taula que nosaltres creem.
La metodologia és una qüestió que considerem tan important com la del lideratge.
Si la metodologia és participativa, si té tothom en compte i, com dèiem abans, no dóna més protagonisme a una àrea que a una altra, s'avança amb més facilitat.
Compartir el coneixement de la feina dels diversos professionals, construir un llenguatge comú, centrar el debat en un objecte que importa a tothom per igual, ajudar al diàleg, permet que hi hagi més reconeixement i que s'arribi a un major consens.
Ningú imposa res a ningú i, per tant, es fomenta la responsabilització, la participació i el compromís.
També ajuda a rebaixar els nivells d'ansietat que a vegades es donen davant situacions conflictives provocades pels joves.
Quines eines tècniques i tecnològiques creieu que facilitarien, de cara al futur, aquest treball col·laboratiu entre administracions?
En l'essència del Programa de prevenció i mediació comunitària hi ha el propòsit de generar llaços i d'ajudar a cohesionar la intervenció dels diferents estaments al voltant de la població jove.
Al llarg dels nou anys d'existència del Programa, hem comprovat que la metodologia construïda sobre aquestes bases representa una eina que facilita el treball col·laboratiu entre les diferents administracions.
Una eina que alhora necessita utilitzar-ne d'altres per poder dur a terme aquests objectius.
Una d'elles, ens l'ofereix el CEJFE: els cursos de formació que podem fer en col·laboració amb els ajuntaments i els consells comarcals.
Són cursos sobre gestió i resolució de conflictes, mediació i reparació de danys, estructurats d'acord amb els interessos dels tècnics i professionals que treballen amb els infants i joves al municipi.
Però també són interessants per als polítics per diverses raons: apropen la formació al territori, redueixen costos, faciliten una major participació, afavoreixen la cohesió i la cooperació entre tots els agents i els poden orientar en matèria de prevenció.
La importància d'aquests cursos no rau només en els seus continguts, sinó, i sobretot, en la metodologia, la dinàmica que s'utilitza i a qui van dirigits.
Els tècnics, professionals i polítics depenen d'organismes i administracions diferents (ajuntaments, consells comarcals, diputació, diferents departaments de la Generalitat de Catalunya).
Aquestes dinàmiques, molt participatives, impliquen un constant intercanvi, una creació de coneixement a partir de les experiències i aportacions de les diferents àrees, des dels diferents posicionaments.
Quines reflexions podríeu fer sobre la relació, semblances i diferències entre la vostra tasca com a mediadors i la dinàmica de treball col·laboratiu de les comunitats de pràctica del programa Compartim?
Tal com dèiem abans, la població de referència de la comunitat de prevenció i mediació comunitària no està formada per treballadors del Departament de Justícia, sinó per persones dels municipis i ajuntaments.
La dinàmica ha de ser necessàriament diferent.
De fet, fins i tot la nostra plataforma és oberta a tothom i compta en aquests moments amb un total de 699 membres.
Els primers anys no teníem un grup de treball com les altres comunitats, però utilitzàvem l'e-Catalunya i fèiem les jornades anuals com tothom.
Fins i tot elaboràvem productes, com els vídeos, que es presentaven a les jornades i que després servien de material per als nostres cursos de formació.
Però a partir de 2010 vam fer un pas important i vam crear un grup interdisciplinari integrat per tècnics i professionals de diferents municipis a partir d'un tema que interessa i preocupa la majoria d'ajuntaments amb els quals treballem: la reparació de danys i la resolució de conflictes a l'àmbit municipal.
Un tema que es va treballar i va anar evolucionant durant els anys 2010, 2011 i 2012 i va permetre desenvolupar un producte molt concret d'aplicació pràctica (la GRAM), que recull experiències quotidianes (les històries del dia a dia) per acabar reflexionant al seu voltant.
Els diferents productes elaborats han tingut molt de valor per als ajuntaments implicats amb el Programa de prevenció i mediació comunitària i l'àmbit municipal en general.
Això ha estat important a dos nivells:
Per a les persones que hi han participat directament.
Els ha permès fer un treball conjunt amb professionals d'altres municipis, que, sense aquesta alternativa, no haurien pogut fer tot això.
I, a més, els ha servit per millorar el seu currículum.
Per als municipis que hi han intervingut.
Han estat eines de treball que han modificat la seva pròpia dinàmica i millorat la seva intervenció.
Tot aquest procés iniciat el 2010 va finalitzar amb un producte ambiciós: Els escenaris del diàleg, el llibre digital que es va presentar a la nostra darrera Jornada, el desembre de 2013.
Durant molt temps el cicle de vida de les CoP que va proposar E. Wenger (Lave i Wenger, 1991; Wenger, 2001) ha estat considerat immutable.
No és el nostre propòsit puntualitzar el gran mestre, ni de bon tros.
No obstant això, alguna cosa podem afegir i comentar sobre aquest cicle de vida.
I és que, un cop han transcorregut més de vuit anys des que vam iniciar algunes CoP en diferents organitzacions, i després de participar en el seu manteniment, estem en disposició de fer balanç del que realment passa en el seu cicle de vida.
Així, en aquest text repassem l'evolució de les CoP des dels seus inicis l'any 2006 fins al 2014.
Ens crida l'atenció, per exemple, que algunes de les comunitats sí que s'adeqüen al cicle descrit (es transformen en espais de memòria grupal i desisteixen en activitat), però d'altres, en canvi -i en això no ens adeqüem a l'estàndard-, evolucionen (es transformen) a un altre tipus d'agrupacions amb funcionalitats diferents en l'organització.
A continuació, i un cop vist el progrés de les CoP madures, apuntem un nou estadi en la implantació d'aquestes agrupacions.
Partint prèviament de la idea de Wenger (2001), les CoP poden passar per diferents etapes (a partir de Wenger, McDermott i Snyder, 2002):
Identificació i creació de grups potencials (comunitats d'ajuda, comunitats de bones pràctiques, comunitats de gestió de coneixement, comunitats d'innovació).
També s'identifiquen els possibles coordinadors/moderadors.
En aquest moment es veurà si la CoP és realment viable.
Es clarifiquen els límits, els rols i el focus de la CoP
S'estableix una agenda, sorgiment dels productes, necessitat de proposar nous temes per part del moderador, etc.
La CoP es transforma i desisteix d'activitat.
En el cas del programa Compartim, podem delimitar diferents itineraris que condueixen a pensar que no sempre en les CoP s'arriba a produir finalització o desistiment.
Algunes CoP, oportunament impulsades i pilotades, poden derivar en un altre tipus d'agrupacions que, amb altres propòsits diferents, poden continuar generant coneixement i millores importants per als professionals i l'organització.
Aquests diferents itineraris possibles són els que analitzem a continuació.
Tipus de transformació de les comunitats de pràctica madures
Fins avui, que ens hem posat a reflexionar sobre aquesta possible evolució i adaptació de les comunitats de pràctica, havíem considerat un fet provat que en un determinat moment les comunitats de pràctica havien consumit aquesta energia que les feia ser productives i, o bé per factors de fatiga, o bé per haver resolt els reptes plantejats, desistien (desapareixien) o, com a molt, es transformaven en espais de memòria grupal (Wenger, 2001).
A la il·lustració següent s'hi reflecteix el cicle de vida que comentem.
Com es pot observar, l'alternativa a la desaparició és la transformació.
És en la transformació on volem detenir-nos.
Després d'aquest temps de funcionament de les CoP, hem comprovat que, moltes vegades, després d'una alta intensitat de producció, algunes comunitats es resisteixen a desaparèixer i no es transformen en aquest espai de memòria i records del qual parlava Wenger.
Les preguntes que ens fem, per tant, són les següents: Què és allò que les uneix i que les impulsa a seguir fins i tot després d'haver aconseguit els objectius buscats?
Què passa quan la producció ja no és el motiu principal de la comunitat però encara queden llaços i interacció entre els membres?
De forma provisional i amb l'objectiu de contrastar al llarg d'aquest any d'altres organitzacions amb una trajectòria de temps similar en CoP, establim quatre tipus de trajectòries de transformació possibles.
És potser la sortida més probable i també la més general.
L'únic compromís de la comunitat, ja acabada l'etapa de producció, és organitzar una jornada anual per a tots els integrants del col·lectiu professional en la qual s'exposen les bones pràctiques que el grup considera rellevants.
Vindria a ser –per utilitzar aquestes paraules– una comunitat de curadors ( curators ) que recullen, codifiquen i seleccionen les millors experiències dels seus companys per dur-les a la jornada anual.
L'objectiu final se situaria en l'explicitació de coneixement tàcit i la seva difusió.
La diferència en relació amb la fase anterior a aquest tipus de transformació rau en la no-creació de coneixement.
Seria el cas de les CoP d'educadors de centres de justícia juvenil, de treballadors socials, etc.
Rutines de gestió del coneixement.
Al seu dia ja vam recollir aquesta transformació sota el títol La mort plàcida de les comunitats de pràctica.
Indicàvem que la comunitat de pràctica es transforma (en aquest cas desapareix com a tal) quan els objectius que la van fer néixer desapareixen.
En aquests casos, la mateixa organització funciona com una gran CoP i arriba a rutinitzar la compartició i la producció de coneixement.
Així, creats aquests circuits, es fa redundant l'existència de la CoP.
Ve a ser la integració, en els requeriments laborals, del treball col·laboratiu.
Es doten, a més, d'espais (físics i virtuals) i de rutines i eines específiques.
Ha estat el cas de la CoP d'assessors penals en justícia d'adults.
En aquest cas, els membres de la CoP aprofiten el coneixement acumulat – expertise – al llarg de la trajectòria de la CoP i s'impliquen en altres facetes diferents a les estrictament de coneixement.
En alguns casos s'impliquen com a assessors en la governança del col·lectiu.
Ha estat el cas de la CoP de professionals de medi obert, que han coliderat un procés participatiu de millora organitzativa, o de la CoP CIRSO, que es reconverteixen en militants per al canvi i la millora dels entorns tecnològics de l'organització.
D'e-moderadors a gestors del coneixement.
En aquest cas, creiem que ha estat fonamentalment l'evolució personal de l'e-moderador que, transcendint la seva tasca estricta de moderació de la CoP, desenvolupa i integra altres funcions.
Entre aquestes funcions, hi trobem:
- Gestió i administració de continguts (CMS).
- Impulsors (i gestors) d'aprenentatge informal intencional.
Aquestes dimensions noves afegides a l'e-moderador, en un entorn organitzatiu que les estimuli, converteix l'organització en un espai de gestió del coneixement molt més complet que si només disposessin de CoP.
És una transformació especifica no traslladable a d'altres de similars?
En qualsevol cas, els reptes plantejats a les CoP són tan importants que ens fan seguir-los la pista fins on vulguin arribar.
Seminari de mediació familiar: Com parlar de diners en un procés de divorci?
El seminari d'Aldo Morrone, coordinador i formador del Consensus Mediation Centre i mediador familiar recentment jubilat del Tribunal Superior de Mont-real, Canadà, vol oferir eines pràctiques als mediadors per parlar de temes crucials durant un procés de ruptura o divorci com ara l'economia familiar, la gestió del pressupost i la reducció de la conflictivitat en una parella.
5 de febrer de 2014, de 9 a 14 h i de 16 a 19 h
Inscripció: fins al 2 de febrer inclòs
Espais de gestió del Coneixement.
Sessió 10: Certificació digital
Ruth Sala Ordóñez i Luis Ángel Fernández Hermana ens parlaran dels mitjans tecnològics de què disposem per garantir la fiabilitat de les nostres activitats a la xarxa.
10 de febrer de 2014, de 15.45 a 18 h
Inscripció: fins al 5 de febrer inclòs
Reserva't a l'agenda la data de les properes sessions: Neurociència, empatia i valors en les relacions interpersonals i de lideratge (10 de març), Innovació en els entorns col·laboratius a les organitzacions (7 d'abril) i Gestió estratègica de la informació a les organitzacions (9 de juny).
III Congrés Internacional EDO 2014.
Organitzacions que aprenen i generen coneixement
Organitzen: Equip de Desenvolupament Organitzacional (EDO-Universitat Autònoma de Barcelona), Centre d'Estudis Jurídics i Formació Especialitzada i l'Escola d'Administració Pública de Catalunya
Pàgina oficial del Congrés (podeu consultar-hi les condicions d'inscripció –fins al 2 de maig i de presentació de comunicacions –fins al 28 de febrer).
En l'obra, l'autor ens ofereix la història de la Nancy, la nova consellera delegada d'una fàbrica de sopes tradicional, que rep l'encàrrec de rellançar la marca i recuperar els ingressos de la companyia.
A partir dels ingredients d'aquesta història el lector pot descobrir una recepta per crear una cultura corporativa positiva i augmentar, d'aquesta manera, la motivació dels treballadors i aconseguir que estiguin compromesos i involucrats amb l'organització i amb l'empresa.
Atreveix-te a ser un líder: Desvetlla el líder que hi ha dins teu en tots els àmbits de la vida.
Aquesta obra ens ajudarà a crear el propi projecte, a actuar i a adquirir les qualitats pròpies d'un líder conscient, que no només aconsegueix l'èxit sinó que ho fa per la via de la felicitat, per a ell i per a altres persones.
L'autor, expert en entrenament i creixement personal, és doctor en enginyeria electrònica i treballa a l'Agència Espacial Europea.
Escriu regularment a la revista Psicologia Pràctica.
Todoist és un gestor de tasques i projectes multiplataforma al núvol, basat en HTML5, que es pot utilitzar des d'un navegador web (en Windows i iOS), mitjançant extensions per a Chrome i Firefox, integrat en el correu electrònic (Outlook, Gmail o Thunderbird), i també en dispositius mòbils d' Apple i Android.
Permet la sincronització automàtica de tasques a tots els dispositius, i funciona també sense connexió.
La interfície és molt neta i minimalista, crea carpetes per defecte i les tasques es poden filtrar per etiqueta, data o prioritat.
És un servei freemium, però la versió gratuïta ofereix totes les característiques fonamentals.