La realitat territorial de la Catalunya Central requereix d'atenció especialitzada enfront els diferents àmbits a tractar.
Entre ells l'agrícola i el ramader, que de retruc són base i fonament d'una manera de fer i de ser que ens és pròpia i característica.
Relligar aquests àmbits clau amb conceptes com justícia social, democràcia i dignitat, és alhora encoratjador i reafirmant d'un paper molt important a defensar.
L'essència de tot plegat ha de venir acompanyada de la voluntat de canviar les coses, de millorar escenaris, de dibuixar horitzons, d'apropar-nos als ciutadans i ciutadanes i a les seves necessitats.
I, el més important, resseguint el camí de la igualtat d'oportunitats.
Aquest últim concepte passa per considerar el desenvolupament rural com a un eix essencial en la nostra agenda política.
Desenvolupament rural, desenvolupament personal i desenvolupament comunitari han d'anar, i van, de la mà.
Fa uns anys la ruralitat, el camp, l'activitat agrícola i ramadera, la pagesia... no eren base ni eix a tractar en profunditat des de la subsidiarietat local ni nacional.
Ara, crec que podem consensuar que n'ha de ser un dels punts forts, no per imperatiu sinó per coneixement.
Quan prenc contacte amb els municipis i els seus representants constato novament que moltes de les ocupacions i preocupacions són en referència al departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació.
Com recorda sempre la consellera Teresa Jordà, l'últim de la fila en el Govern, el número 12.
Però si em demaneu quina posició simbòlica ocupa a la Catalunya Central us dic que dels tres primers.
És un dels departaments que més treballa per assolir la igualtat d'oportunitats territorial.
Perquè el nostre entorn no és només per passar el cap de setmana, és per viure-hi, per treballar-hi, per construir noves formes d'entendre la ruralitat.
Les persones de Govern lluiten a diari per incloure la ruralitat com a una realitat de país, i majoritària, ja que és necessitat i oportunitat del nostre poble i la seva gent.
No pot ser que no considerem en positiu i en primer ordre el sòl no urbanitzable, els camins que connecten als veïns i veïnes, les possibilitats de creixement qualitatiu del nostre entorn, el futur de casa nostra.
Ningú es planteja la possibilitat de no intervenir propositivament en la configuració dels nuclis urbans, ja que deixem de concebre la ruralitat com a l'errònia concepció del pati del darrere.
Catalunya és diversa, la Catalunya Central és diversa, i dins de tanta diversitat hi ha les ruralitats que configuren el paisatge del nostre país.
Vinculem urbanisme amb territori, activitats amb sostenibilitat, pagesia amb progrés, ramaderia amb qualitat, territori amb futur, continuem el camí engegat.
El principal repte i de rellevant transcendència passa per situar la ruralitat i les seves diferents dimensions en prioritat dins l'agenda política de país.
Som el territori del país, som un gran actiu del nostre futur, som i serem el què vulguem ser.
Organitzem-nos com sabem, descrivim i analitzem la ruralitat, qüestionem-nos per créixer, sabem-nos valedors del nostre entorn més immediat, siguem garants de la força de la tradició ben entesa, consolidem la base del model de futur que creiem millor, establim sinergies en benefici de l'interès comú nacional, sentim-nos orgullosos de qui som i què volem.
Si volem un país viu ens cal una ruralitat viva.