Objecte i finalitat, àmbit d'aplicació, principis rectors i definicions
Principis rectors del Decret llei
Classificació dels establiments comercials
Planificació i ordenació territorial de l'ús comercial
Delimitació de les trames urbanes consolidades (TUC)
Localització i ordenació de l'ús comercial
Incorporació de la localització comercial al planejament urbanístic
Intervenció administrativa en la materialització de l'ús comercial
Nivells d'intervenció administrativa
Informació pública i simplificació administrativa
Interrelació amb l'Administració local
Criteris de valoració per a l'atorgament de les llicències comercials
Taxes per a la tramitació de les llicències comercials
Documentació per a la tramitació del règim de llicència comercial
Procediment de tramitació del règim de llicència comercial
Règim jurídic de les resolucions d'atorgament de la llicència comercial
Pla de competitivitat del comerç urbà
Control, inspecció, infraccions i sancions
Cooperació en les tasques de control
Exercici de l'activitat inspectora
Obligacions de la persona titular de l'establiment comercial
Exercici de la potestat sancionadora
Mesura de tancament d'establiments en situació il·legal
Disposició Addicional Primera - Disposició Addicional Catorzena
Excepcions als criteris de localització i ordenació de l'ús comercial
Disposició Transitòria Primera - Disposició Transitòria Novena
Disposició Derogatòria Primera - Disposició Derogatòria Tercera
L'activitat comercial ha estat un factor determinant en la configuració i el creixement de les ciutats europees, especialment en el nostre àmbit mediterrani.
Els llocs on tradicionalment s'ha implantat el comerç han configurat els centres històrics dels nostres pobles, ciutats i barris i han tingut i segueixen tenint una incidència innegable i determinant en l'ordenació física del territori.
La implantació del comerç ha estat sotmesa a criteris racionals d'ordenació basats en paràmetres que tenen com a objectiu la protecció de determinades necessitats dotacionals bàsiques, fonamentades en l'interès general.
La conseqüència ha estat que les ciutats i pobles han esdevingut nuclis més compactes, més autosuficients i socialment més cohesionats, en els quals el comerç ha exercit una innegable funció aglutinadora.
Unes ciutats compactes que contribueixen a reduir la mobilitat i evitar desplaçaments innecessaris.
Unes ciutats equilibrades en què l'ús residencial es combina d'una manera harmònica, entre d'altres, amb les activitats comercials i de serveis.
Unes ciutats socialment cohesionades que garanteixen que els ciutadans i ciutadanes, independentment que tinguin, o no, possibilitats de desplaçar-se, puguin satisfer llurs necessitats a partir de serveis públics accessibles.
En aquest sentit, per poder gaudir d'unes poblacions millors per a tothom cal promoure una gestió urbana sostenible en què el sòl ha de ser tractat com un recurs limitat que s'ha d'utilitzar de la manera més eficient possible, delimitant la localització dels grans projectes comercials de manera estratègica, per tal d'assegurar l'accessibilitat mitjançant els transports públics disponibles.
De la mateixa manera, l'adopció de criteris de gestió urbana sostenible és necessària per tal d'obtenir el millor partit possible dels beneficis de la proximitat i de l'aplicació d'estratègies avançades d'estalvi de recursos, amb la finalitat d'evitar l'increment dels efectes nocius sobre el medi ambient que comporten determinades implantacions comercials perifèriques.
Precisament aquest és el sentit dels plantejaments formulats pels representats dels diferents estats de la Unió en la reunió de Potsdam pel que fa a l'Estratègia territorial europea per un desenvolupament equilibrat i sostenible, en els quals ja es reconeixia la necessitat de control sobre l'expansió territorial urbana per poder garantir el creixement sostenible de les ciutats.
És per això que cal adoptar el concepte de compacitat com un dels principals criteris que han de presidir el desenvolupament urbanístic per tal de poder assolir els objectius de preservació mediambiental fixats.
L'experiència acumulada a partir de l'ordenació dels equipaments comercials a Catalunya i més concretament a partir de la Llei 18/2005, d'equipaments comercials, ens permet afirmar que la normativa ha contribuït a configurar aquest model territorial i a potenciar els nuclis urbans respecte de les perifèries, d'altra banda en consonància amb els principis fonamentals del desenvolupament urbanístic del país.
En definitiva, s'ha reforçat el paper de les ciutats en el territori, s'ha contribuït a potenciar l'activitat en els nuclis urbans, i s'han evitat, al seu torn, problemes d'accessibilitat i contaminació.
D'altra banda, l'article 121.1 de l'Estatut d'autonomia atribueix a la Generalitat de Catalunya la competència exclusiva en matèria de comerç que, en tot cas, inclou la determinació de les condicions administratives per a l'exercici de l'activitat comercial i, entre d'altres qüestions, la classificació i la planificació territorial dels equipaments comercials, la regulació dels requisits i del règim d'instal·lació, ampliació i canvi d'activitat dels establiments i l'adopció de mesures de policia administrativa en relació amb la disciplina del mercat.
Tenint en compte aquesta competència exclusiva de la Generalitat i el que estableix l'article 113 de l'Estatut d'autonomia, esdevé necessari adaptar la normativa reguladora de l'ordenació dels equipaments comercials al que estableix la Directiva 2006/123/CE del Parlament Europeu i del Consell, de 12 de desembre, relativa als serveis en el mercat interior (DSMI).
Aquesta adaptació ha de preservar la prossecució de determinats objectius fonamentats en raons imperioses d'interès general de tipus urbanístic, mediambiental i de preservació del patrimoni historicoartístic, que empara la mateixa Directiva i que es concreten en el fet de garantir l'exercici de la llibertat d'establiment i de la lliure circulació dels prestadors de serveis a l'àmbit territorial de Catalunya; establir les directrius a les quals s'han d'adequar els establiments comercials per tal de satisfer les necessitats de la ciutadania, i impulsar un model d'urbanisme comercial basat en l'ocupació i la utilització racional del territori, amb usos comercials que permetin un desenvolupament sostenible; contribuir a l'establiment de models d'ocupació del sòl que evitin al màxim la dispersió en el territori; reduir la mobilitat i evitar desplaçaments innecessaris, tant de persones com de mercaderies que congestionin les infraestructures públiques i incrementin la contaminació atmosfèrica derivada del trànsit de vehicles inherent a la dinàmica de funcionament de determinats tipus d'establiments comercials; potenciar el model de ciutat en què l'ús residencial s'harmonitza amb les activitats comercials i de serveis; garantir l'aprovisionament, la diversitat d'oferta i la multiplicitat d'operadors en un model de ciutat que ofereixi les mateixes possibilitats per a tots els ciutadans i ciutadanes; afavorir l'equilibri territorial en totes les comarques i zones urbanes dels municipis, per tal que puguin disposar d'una xarxa de serveis comercials suficient i adaptada a les demandes de les persones consumidores i usuàries de tot el territori; assolir un alt nivell de protecció de les persones i del medi ambient en conjunt, per garantir la qualitat de vida, mitjançant la utilització dels instruments necessaris que permetin prevenir, minimitzar, corregir i controlar els impactes ambientals que la implantació d'establiments i l'exercici de les activitats comercials comporten, i afavorir un desenvolupament econòmic sostenible, amb els mínims condicionants possibles, en coherència amb els objectius establerts de preservació del medi ambient.
A més, atenent a l'experiència assolida, juntament amb l'evolució constant inherent a l'activitat comercial, es fa aconsellable adequar els mecanismes necessaris per aconseguir els objectius esmentats adaptant els criteris de valoració i de planificació a la realitat actual del territori, tenint en compte les competències atribuïdes a la Generalitat de Catalunya en matèria d'ordenació del territori i urbanisme per mitjà de l'article 149 de l'Estatut d'autonomia.
En aquesta línia, cal introduir una distinció entre els establiments comercials en funció de la seva localització en el territori, en concordança amb la planificació territorial i urbanística, tenint en compte, especialment, la seva incidència sobre la mobilitat, el medi ambient i el patrimoni historicoartístic.
Aquesta distinció es materialitza, tant pel que fa a la previsió de localització com pel que fa a l'aprofundiment de la intervenció administrativa.
Pel que fa a la localització dels establiments comercials, en coherència amb els preceptes del Text refós de la Llei municipal i de règim local de Catalunya, aprovat pel Decret legislatiu 2/2003, de 28 d'abril, la possibilitat d'implantar-se està directament relacionada amb el catàleg de serveis de què han de disposar aquests municipis.
Així, es garanteix una resposta adequada als impactes mediambientals.com el tractament de residus. i sobre la mobilitat generada.com la disposició de transport urbà col·lectiu. que puguin generar les noves implantacions comercials.
En aquesta línia, els municipis de menys de 5.000 habitants poden acollir establiments comercials de fins a 800 metres quadrats de superfície de venda; els municipis d'entre 5.000 i 50.000 habitants o assimilats i les capitals de comarca, poden acollir establiments comercials fins a 2.500 metres quadrats de superfície de venda, i són els municipis de més de 50.000 habitants, o assimilats, i les capitals de comarca, els que poden acollir els establiments d'una superfície de venda igual o superior a 2.500 metres quadrats.
Pel que fa a l'aprofundiment de la intervenció administrativa, a partir dels 1.300 metres quadrats de superfície de venda es requereix una comunicació adreçada al departament competent en matèria de comerç de la Generalitat, que serà l'organisme encarregat de vetllar pel control i la verificació de les dades mitjançant el mecanisme de la declaració responsable.
A més, d'acord amb els estudis previs realitzats, els establiments comercials que superen els 2.500 metres quadrats de superfície de venda estan sotmesos a una llicència comercial per a l'atorgament de la qual es valoren, entre d'altres, qüestions específiques relacionades amb l'impacte que generen en el medi ambient, en la mobilitat i en el paisatge.
L'ús comercial es pot materialitzar en diferents categories d'establiments.
En funció dels arguments exposats, i en determinats casos excepcionals, cal que estiguin subjectes a sistemes de control previ per a la seva implantació, ampliació i canvi d'activitat, sempre buscant l'objectiu de la compacitat, per tal d'assolir l'equilibri territorial, amb el mínim impacte mediambiental possible, tenint en compte les disponibilitats i previsions relatives a la xarxa viària, les infraestructures i el transport públic.
Així mateix, i dins el marc de desenvolupament de polítiques mediambientals i de mobilitat, aquest Decret llei fa referència a criteris que s'han de tenir en compte en el procediment per a l'anàlisi de les implantacions comercials, ja sigui mitjançant mecanismes de declaració responsable o d'informes vinculants emesos per altres administracions, avaluats dins el marc del procediment establert per a l'atorgament de les llicències comercials.
En aquest sentit, la idoneïtat i proporcionalitat d'aquest mecanisme de control previ a l'exercici de determinades activitats comercials, que regula aquest Decret llei i que es concreta en aquells establiments amb una superfície de venda superior a 1.300 metres quadrats, es justifica pels perjudicis irreparables o de difícil reparació i quantificació.tant per als mateixos operadors com per a tercers i per als béns jurídics a protegir., inherents a qualsevol altre sistema de control a posteriori, atesa la magnitud de l'impacte de l'execució i posada en funcionament dels projectes comercials que hi estan sotmesos, amb els corresponents perjudicis afegits que podria comportar el cessament d'una activitat econòmica d'envergadura que ja estigui en funcionament.
Aquest mecanisme de control previ preveu examinar en primer lloc l'adequació del projecte al planejament urbanístic vigent i a la localització adient basant-se en aquest Decret llei.
Posteriorment, i d'acord amb els corresponents indicadors, es valora l'impacte mediambiental del projecte.en l'àmbit d'estructura i de funcionament de l'establiment. sobre el territori, amb especial atenció a la incidència que pugui tenir sobre la xarxa viària les infraestructures públiques i el transport públic existent i previsible, tenint en compte també les mesures encaminades a afavorir la sostenibilitat ambiental, la protecció de possibles afectacions sobre el patrimoni cultural i per donar resposta a les demandes de les persones consumidores i de la ciutadania en general.
La Directiva 2006/123/CE, de 12 de desembre, relativa als serveis de mercat interior (DSMI), suposa un punt d'inflexió en les relacions entre el sector empresarial i les administracions públiques, i, en conseqüència, amb l'activitat comercial i la implantació dels seus equipaments.
Efectivament, la DSMI suposa, pel que fa a l'activitat econòmica i comercial, un canvi conceptual que afavoreix el règim de comunicació sobre el d'autorització i impulsa la interoperabilitat i coordinació entre els diferents nivells administratius que intervenen.
Així mateix, aquest canvi ofereix l'oportunitat de realitzar una millora substancial en l'àmbit operatiu i organitzatiu emmarcada en la simplificació administrativa i la tramitació electrònica amb la posada en funcionament de la Finestreta Única Empresarial que impulsa la mateixa Directiva.
Així mateix, la DSMI fa necessària l'adaptació normativa d'una part important de la regulació existent en el sector empresarial, i efectivament, l'ordenació dels equipaments comercials no n'és una excepció, de manera que el contingut del present Decret llei recull uns canvis substancials respecte de l'anterior regulació els quals estan en plena sintonia amb els pilars fonamentals amb els que se sustenta la DSMI.
En primer lloc, la important tasca de simplificació administrativa que suposa l'ampliació del règim de comunicació versus el d'autorització i l'eliminació d'aportació de documentació, en especial aquella que es genera en qualsevol de les administracions públiques.
En segon lloc, l'impuls dels mitjans electrònics, que suposa un increment important de l'accessibilitat a les administracions públiques, un acostament al sector comercial i, en definitiva, una important supressió de les barreres que han d'impulsar l'activitat econòmica.
Finalment, la DSMI destaca la importància de la implantació de la Finestreta Única Empresarial, la finalitat de la qual és desenvolupar un important paper de suport al prestador o prestadora de l'activitat empresarial, concentrant les informacions que aquest necessita, i facilitar la tramitació administrativa, sigui quina sigui l'autoritat administrativa que en té les competències.
Tots aquests aspectes fonamentals de la DSMI tenen el seu reflex en el present Decret llei.
En aquests darrers anys les administracions públiques en general i l'Administració de la Generalitat de Catalunya en particular, han realitzat especials esforços per tal de millorar les seves relacions amb la ciutadania, incorporant l'ús de les Tecnologies de la Informació i les Comunicacions, modernitzant la seva prestació de serveis i sobretot obligant-se a fer les adaptacions jurídiques, tecnològiques i organitzatives necessàries que permetin garantir els drets de la ciutadania a relacionar-se a través de mitjans electrònics.
Per tant, cal una adaptació tant a la DSMI com a la resta de la normativa vigent en matèria de simplificació administrativa i d'administració electrònica.
En aquest sentit són destacables les aportacions de tres normes, una de caràcter estatal, però bàsica per a totes les administracions públiques, i dues de caràcter reglamentari per a l'Administració de la Generalitat.
En primer lloc, la Llei 11/2007, de 22 de juny, d'accés electrònic dels ciutadans als serveis públics.
Aquesta Llei té molts aspectes remarcables que tenen a veure amb el reconeixement dels drets de la ciutadania a relacionar-se amb les administracions públiques per mitjans electrònics i, en conseqüència, les corresponents obligacions de les administracions públiques per donar garanties de compliment d'aquests drets.
Però, en relació amb el present text normatiu, cal destacar els aspectes relacionats amb la cooperació inter i intra administrativa (títol IV) que esdevé un dels puntals d'aquest Decret llei, d'ordenació dels equipaments comercials.
Efectivament, del present text normatiu en destaquen aquells aspectes relacionats amb la coordinació interna de les unitats administratives de la Generalitat responsables d'elaborar informacions imprescindibles per a la valoració en les llicències comercials i que requereixen una important coordinació entre elles a fi de no suposar càrregues innecessàries a la persona comerciant o promotora.
Aquest aspecte ha de ser impulsat necessàriament per tal de poder fer realitat la interoperabilitat dels sistemes d'informació i aconseguir els propòsits de millora en la tramitació que pretén aquest Decret llei.
Però també són destacables les necessitats de coordinació i interoperabilitat entre les diferents administracions públiques afectades i en especial entre els ajuntaments i l'Administració de la Generalitat, que han d'aconseguir una important fluïdesa en les seves comunicacions amb l'ús de les plataformes tecnològiques corporatives que donen servei.
En segon lloc, s'ha de destacar també la important aportació al text del present Decret llei d'aquells aspectes relacionats amb la simplificació administrativa inclosos en el Decret 106/2008, de 6 de maig, de mesures per a l'eliminació de tràmits i la simplificació de procediments per facilitar l'activitat econòmica.
La implantació d'aquest Decret ha permès avaluar els importants beneficis a l'activitat econòmica que suposa l'aplicació d'un model simple de relació amb la ciutadania, amb l'ús de les declaracions responsables (capítol II) i la comprovació a posteriori de les dades declarades, així com les actuacions necessàries per facilitar i simplificar la relació entre l'Administració de la Generalitat i les empreses (capítol I).
L'aplicació d'aquest model suposa també la realització de determinats canvis organitzatius que permetin posar el pes en les accions de comprovació, inspecció i si s'escau sanció administrativa posterior a l'inici de les activitats i no tant en els controls previs a l'inici de l'activitat econòmica.
Finalment i en tercer lloc, el Decret 56/2009 de 7 d'abril, per a l'impuls i desenvolupament dels mitjans electrònics a l'Administració de la Generalitat, pel que fa a l'organització administrativa de la Generalitat, fa especial atenció per un costat a l'impuls de la interoperabilitat (capítol III) i a la necessària coordinació entre les diferents administracions públiques catalanes; i per un altre, a tot el que implica la tramitació electrònica, a la importància de la simplificació prèvia dels tràmits: compliment de requisits, aportació de documents i, en especial, l'eliminació de passos innecessaris en els procediments.
La construcció de serveis electrònics és un deure, una obligació de les administracions públiques que aporten una més gran proximitat, accessibilitat i transparència a les relacions de les administracions amb la ciutadania, i que fan imprescindible la realització de determinades actuacions que afecten tres àmbits: actuacions jurídiques, de les quals el present text normatiu n'és una mostra; actuacions tecnològiques, que impliquen l'ús de totes aquelles eines de caràcter corporatiu que permeten realitzar els tràmits per mitjans electrònics; i finalment de caràcter organitzatiu, tant pel que fa a la simplificació procedimental com pel que fa a les adaptacions i canvis estructurals i en les formes de treballar dels empleats i empleades públiques que ho han de portar a terme.
Aquest Decret llei d'ordenació dels equipaments comercials, perfectament influït per tots aquests referents normatius, tant de caràcter europeu, estatal com nacional, pretén regular i ordenar la implantació dels establiments comercials a Catalunya, amb un esperit de millora i de proximitat propi dels nostres temps.
D'acord amb el que preveu l'article 38 de la Llei 13/2008, del 5 de novembre, de la presidència de la Generalitat i del Govern, en relació amb el que determina l'article 64 de l'Estatut d'autonomia, aquesta disposició adopta la forma de Decret llei atesa l'extraordinària i urgent necessitat de disposar de manera immediata d'un marc normatiu regulador dels equipaments comercials adaptat als principis i prescripcions que estableix la Directiva 2006/123/CE del Parlament Europeu i del Consell, de 12 de desembre de 2006, relativa als serveis en el mercat interior (DSMI).
Segons determina l'article 44.1 de la DSMI, els estats membres disposen fins al 28 de desembre de 2009 per incorporar al seu dret intern mitjançant les modificacions i incorporacions legals, reglamentàries i administratives oportunes per tal de donar compliment al que estableix aquesta norma comunitària, segons l'obligació que dimana de l'article 249 del Tractat constitutiu de la Unió.
En aquest sentit, l'adaptació de la normativa en l'àmbit de l'ordenació dels equipaments comercials s'ha vist impel·lida a portar-se a terme en aquests moments per la concurrència de diversos factors i per la seva mateixa complexitat.
D'una banda, s'ha aprovat recentment la Llei 17/2009, de 23 de novembre, sobre el lliure accés a les activitats de serveis i el seu exercici, que transposa a l'ordenament jurídic estatal la Directiva 2006/123/CE.
D'altra banda, la DSMI i l'esmentada Llei 17/2009, de 23 de novembre, han comportat la necessitat de modificar la legislació estatal d'ordenació del comerç minorista.
Si bé, com s'ha indicat anteriorment, la Generalitat de Catalunya exerceix competència exclusiva per a la regulació dels equipaments comercials, en els termes que preveu l'article 121.1 de l'Estatut d'autonomia, també és cert que no ha de ser aliena a les modificacions en la normativa estatal referida i, per tant, si s'hagués optat per adaptar la legislació de l'ordenació dels equipaments comercials a la DSMI amb caràcter previ a la transposició efectuada pel legislador estatal, es podria haver propiciat una situació d'inseguretat jurídica contrària a l'ordenament jurídic, que hauria col·locat els operadors econòmics de la distribució comercial que actuen en el territori de Catalunya en la situació de disposar d'una normativa autonòmica adaptada a la Directiva i una normativa estatal encara no transposada.
La voluntat d'evitar aquesta situació ha comportat que, en ser tan recent el fet de l'aprovació de la legislació estatal esmentada i tan propera l'expiració del termini per transposar la Directiva, l'adequació de la normativa d'ordenació dels equipaments comercials a la DSMI esdevingui una necessitat urgent que fa idoni l'ús del Decret llei que preveu l'article 64 de l'Estatut d'autonomia.
Així mateix, el nou escenari legal, amb l'aplicació de la DSMI i les disposicions estatals referides anteriorment, també aconsellen adoptar, amb caràcter d'urgència, aquesta mesura legislativa extraordinària per tal d'evitar situacions que poden comportar abundants elements d'incertesa en relació amb el marc legal aplicable a determinades implantacions comercials, i les conseqüències que es poden derivar del principi d'efecte directe vertical que la jurisprudència reconeix a determinats aspectes de les directives comunitàries.
Per tant, la concurrència d'aquestes circumstàncies justifiquen la necessitat extraordinària i urgent d'aquest Decret llei, d'acord amb el que preveu l'article 38 de la Llei 13/2008, de 5 de novembre, de la presidència de la Generalitat i del Govern.
Aquest Decret llei s'estructura en sis títols (inclòs el títol preliminar), trenta-sis articles, onze disposicions addicionals, nou disposicions transitòries, tres disposicions derogatòries i quatre disposicions finals.
El títol preliminar està dedicat a l'objecte i finalitat, àmbit d'aplicació, i principis rectors d'aquest Decret llei en el qual figura també una relació de definicions de determinats termes i conceptes als efectes del que s'estableix a l'articulat.
En aquest apartat s'especifiquen els elements que determinen l'abast del Decret llei, els principis en què es fonamenta i els objectius que es persegueixen d'acord amb el marc jurídic establert, tant en l'àmbit autonòmic i estatal com comunitari.
El títol I fa referència a diverses fórmules de classificació dels establiments comercials com a eina per a facilitar la interpretació i l'aplicació del Decret llei.
Així, a l'article 6 es defineix detalladament la classificació per categoria d'establiment atès que es determinen uns paràmetres imprescindibles per articular i aplicar els mecanismes reguladors que preveu el Decret llei.
El títol II està dedicat a la planificació i l'ordenació de l'ús comercial.
Consta de quatre articles on es defineix el concepte de trama urbana consolidada (TUC), s'estableixen els criteris i procediments per a la seva delimitació.
Així mateix, es relacionen les categories d'establiments amb els diferents àmbits on aquestes són admeses; i es regula com s'incorporen els criteris de localització dels usos comercials, previstos en aquest Decret llei, en els instruments de planificació urbanística.
En el títol III es detallen els règims d'intervenció administrativa en la materialització de l'ús comercial.
A més dels principis generals en què es fonamenta aquesta intervenció administrativa, en aquest títol també s'estableix quins són els criteris de valoració que de forma proporcionada i basats en raons imperioses d'interès general afecten el control dels establiments comercials.localització, adequació urbanística, mobilitat generada, incidència ambiental i impacte i integració paisatgística..
També es regulen els procediments dels dos règims d'intervenció previstos.comunicació i llicència comercial. per a noves implantacions, ampliacions, canvis de d'activitat, remodelacions i canvis de titularitat, així com els òrgans als quals correspon la competència per tramitar-los.
Finalment, es detalla el règim jurídic de les corresponents resolucions i la seva vigència i caducitat.
En el títol IV es fa referència al Pla de competitivitat del comerç urbà com a instrument que té per objecte contribuir a la millora de l'eficiència del comerç posant a l'abast del sector determinades eines.
El títol V determina, d'una banda, quins són els òrgans als quals correspon intervenir tant en la supervisió del compliment dels preceptes continguts en aquest Decret llei com en el control de les empreses pel que fa a la lliure i lleial competència en l'exercici de l'activitat comercial que es reconeix, en exclusiva, a l'Autoritat Catalana de la Competència, i de l'altra s'estableix el marc jurídic en què s'han de dur a terme l'exercici de les competències del personal inspector adscrit al Departament competent en matèria de comerç, així com la relació dels tipus infractors, els diferents graus de qualificació de les infraccions i les mesures accessòries aplicables.
També es fa referència i s'identifiquen les administracions públiques que han d'exercir la potestat sancionadora, així com la normativa a què s'ha d'ajustar el procediment administratiu per sancionar els tipus infractors que preveu el present Decret llei.
En les disposicions addicionals, es reconeixen, entre d'altres, facultats específiques a l'Ajuntament de Barcelona, ateses les característiques que li són pròpies d'acord amb la seva condició de capital, específicament reconegudes en la Carta Municipal; també es reconeix l'especial incidència que en l'àmbit dels equipaments comercials té la Llei 2/1989, de 16 de febrer, de centres recreatius turístics.
En les disposicions transitòries, es regulen, entre d'altres, les previsibles situacions d'interinitat relatives a les trames urbanes consolidades i al règim jurídic aplicable.
Les disposicions derogatòries deixen sense efecte les normes que substitueix el present Decret llei, llevat de les situacions de transitorietat previstes, i també deroga de manera específica el capítol II del títol VII de l'esmentat Text refós de la Llei de taxes i preus públics de la Generalitat de Catalunya, atès que desapareix la taxa vinculada a la tramitació d'expedients d'anàlisi del grau d'implantació de les empreses de distribució comercial, inherent al sistema de control econòmic a priori que es suprimeix amb la regulació que conté aquest Decret llei.
En les disposicions finals es modifica el capítol corresponent a la taxa per a la tramitació de la llicència comercial de la Generalitat regulada en el Text refós de la Llei de taxes i preus públics de la Generalitat de Catalunya aprovat pel Decret legislatiu 3/2008, de 25 de juny, per tal d'adaptar-la al nou procediment establert, però sense modificar la seva estructura i contingut.
Per últim, es preveu l'entrada en vigor immediata del Decret llei.
Per tot això, en ús de l'autorització concedida en l'article 64 de l'Estatut d'autonomia, a proposta del conseller d'Innovació, Universitats i Empresa i d'acord amb el Govern,
4.1 Aquest Decret llei es fonamenta en els principis següents:
a) El principi general de llibertat d'empresa en el marc de l'economia de mercat, dins d'una lliure i lleial competència, modulada per les condicions i disposicions específiques que regulen l'activitat comercial, les quals en tot cas s'han de basar en les premisses següents:
Respondre a necessitats justificades per raons imperioses d'interès general.
Proporcionalitat de les mesures adoptades per les raons imperioses d'interès general que les motiven.
objectivitat, claredat i transparència.
b) El principi de cooperació, coordinació i interoperabilitat entre les administracions, per tal d'assolir el màxim nivell de simplificació en els tràmits administratius, mitjançant la implantació de fórmules com la.finestreta única. i els mitjans electrònics que permetin la formalització dels diferents tràmits previstos en aquest Decret llei a través de la xarxa de les oficines de gestió empresarial (OGE).
c) En la planificació dels equipaments comercials s'han de tenir en compte les diverses necessitats i expectatives del conjunt de la ciutadania, avaluar-ne la possibilitat de desplaçament, així com la perspectiva de gènere per valorar aspectes i condicionaments específics que afecten de manera diferent dones i homes.
4.2 Sota aquests principis es persegueixen els objectius següents:
a) L'afavoriment de la cohesió social, entesa com un dels elements que, juntament amb la cohesió ecològica, econòmica i institucional, conformen de manera conjunta i indissoluble la sostenibilitat pretesa, la qual implica necessàriament la prossecució d'equilibris econòmics en lloc del tradicional creixement lineal i acumulatiu; per garantir, en aquest context, l'aprovisionament, la diversitat d'oferta i la multiplicitat d'operadors en un model de ciutat que ofereixi les mateixes possibilitats per a tots els ciutadans i ciutadanes i tots els sectors socials, incloent en aquest objectiu la integració de les situacions de dependència.
b) La consecució de l'equilibri territorial que garanteixi l'accés de tots els ciutadans i ciutadanes a la xarxa de serveis comercials que s'adapti a les seves necessitats i exigències.
c) La potenciació d'un model de ciutat compacta en què l'ús residencial s'harmonitza amb les activitats comercials i de serveis, per enfortir les estructures comercials com a valors de la cultura mediterrània.
d) La reducció de la mobilitat per evitar els desplaçaments innecessaris que congestionen les infraestructures públiques i incrementen la contaminació atmosfèrica derivada del trànsit de vehicles.
e) Assegurar l'adequada protecció dels entorns, inclosos els agrorurals i del medi ambient urbà, rural i natural, reduint al màxim l'impacte de les implantacions sobre el territori.
f) La preservació del sòl agrari, del patrimoni historicoartístic i del paisatge de Catalunya, per tal d'evitar la seva destrucció, deteriorament, substitució il·legítima o transformacions impròpies, així com l'impuls de la seva recuperació, rehabilitació i enriquiment, en concordança amb la normativa específica corresponent.
A efectes d'aquest Decret llei i de les disposicions que la despleguin s'entén per:
a) Establiment comercial: Els locals, construccions, instal·lacions o espais coberts o sense cobrir en els quals es desenvolupin activitats comercials, tant si aquestes activitats es fan de manera continuada, periòdica o ocasional i independentment que es realitzin amb intervenció de personal o amb mitjans automàtics.
Queden exclosos d'aquesta consideració els espais situats a la via pública en què es duguin a terme mercats de venda no sedentària, periòdics o ocasionals, degudament autoritzats per l'ajuntament corresponent.
Els establiments comercials poden ser individuals o col·lectius i es poden classificar tenint en compte la seva superfície, el règim de venda, l'assortiment i la seva relació amb altres establiments.
b) Establiments de caràcter col·lectiu: els integrats per un conjunt d'establiments situats en un o en diversos edificis en un mateix espai comercial, en els quals es duen a terme diferents activitats comercials.
S'entén que dos o més establiments comparteixen un mateix espai comercial si es dóna qualsevol de les circumstàncies següents:
Accés comú des de la via pública, d'ús exclusiu o preferent dels comerciants o clients de la zona comercial.
Aparcaments compartits o adjacents d'ús preferent per als clients de la zona comercial.
Serveis comuns per als comerciants o per als clients de la zona comercial.
Denominació o existència d'elements que conformen una imatge comuna.
En tot cas es consideren establiments comercials col·lectius:
Centres comercials, entenent com a tals els que estiguin conformats per establiments comercials que estiguin situats dins d'un mateix edifici o en dos o més que estiguin comunicats i que hagin estat concebuts, localitzats i gestionats com una unitat.
Galeria comercial, és el conjunt d'establiments minoristes de petita dimensió i independents que comparteixen espais comuns de circulació i determinats serveis.
Les galeries comercials poden constituir per si mateixes un establiment comercial col·lectiu o al seu torn formar part d'un de més gran.
Mercat municipal, és un establiment comercial col·lectiu de titularitat pública, que disposa de serveis comuns i requereix una gestió de funcionament també comuna, segons les fórmules jurídiques establertes en la legislació de règim local.
El mercat està format per un conjunt de locals comercials, fonamentalment d'alimentació perible en règim de venda personalitzada, sense que cap de les empreses o grup d'empreses que els exploten pugui ocupar més del 60% de la superfície de venda del conjunt del mercat.
Recintes comercials, quan dos o més establiments s'agrupen en diversos edificis en un mateix espai comercial.
No són recintes comercials els establiments comercials situats en els locals dels baixos dels edificis destinats a habitatges, hotels o oficines, sempre que estiguin ubicats dins la trama urbana consolidada.
c) Superfície de venda: Els espais dels establiments comercials en els quals s'exposen les mercaderies, inclosos els espais interns pels quals pot transitar el públic, els espais en els quals s'efectua el cobrament dels articles i/o servei, i la superfície destinada a prestar serveis complementaris relacionats amb els productes adquirits i a la qual pot accedir el públic.
També s'ha de considerar superfície de venda l'ocupada per les caixes, la superfície destinada a prestar serveis relatius a informació, al pagament, així com els espais dedicats a l'atenció al públic, i a serveis de reparació o manipulació, en general, dels productes adquirits.
En els establiments comercials que disposen de seccions de venda personalitzada, es considera superfície de venda la zona ocupada pels venedors darrera el taulell, a la qual no té accés el públic.
No constitueixen superfície de venda, i per tant s'exclouen del seu còmput els espais següents:
1) La superfície destinada a elaborar productes, quan es faci exclusivament en lloc on no té accés el públic.
2) Les superfícies dedicades exclusivament a la restauració, a la comercialització de serveis, a activitats lúdiques en general, i específiques per a infants i guarderies.
3) Les superfícies de les zones destinades a càrrega, descàrrega i magatzem, sempre que no siguin accessibles al públic.
4) La superfície de la zona destinada a oficines.
5) La superfície de la zona destinada a aparcament sempre que no s'hi dugui a terme cap activitat comercial.
6) Les superfícies de les zones destinades a tallers, serveis tècnics i de personal on no té accés el públic.
7) Les superfícies de totes les zones que siguin vedades a l'accés públic.
8) En les noves implantacions d'establiments en format supermercat, hipermercat i superfície especialitzada, la superfície compresa entre les caixes i les portes de sortida, sempre que en aquesta zona no es desenvolupi cap activitat comercial.
9) En els establiments comercials de caràcter col·lectiu, s'exclouen, a més, els espais de lliure circulació comuns al públic en general, externs als establiments individuals que en formen part.
Aquest precepte no serà aplicable en el cas dels mercats municipals, on sí que computaran els espais de lliure circulació comuns al públic en general.
10) Els lavabos per als clients.
11) La zona ocupada pels sortidors de gasolina annexos als establiments comercials en què l'activitat comercial es compagini amb la venda de carburant.
d) Superfície edificada: La suma de totes les superfícies cobertes, corresponents a les plantes que, de conformitat amb les normes sobre ordenació urbanística, tinguin la consideració de soterrànies, baixes i pisos.
No computen les superfícies en plantes soterrànies destinades a aparcament o a càrrega i descàrrega.
e) Nova implantació: L'inici d'una nova activitat comercial en un establiment determinat.
f) Ampliació: L'augment de la superfície de venda d'un establiment determinat.
g) Canvi d'activitat: El canvi o la modificació en el producte o gamma de productes que essencialment s'ofereixen en un establiment determinat.
S'entén que un establiment comercial es dedica essencialment a la venda d'un producte o gamma de productes quan destina, com a mínim, un 80% de la seva superfície de venda a aquest productes.
h) Remodelació: qualsevol modificació física, de l'activitat o de les categories dels establiments comercials d'un centre comercial o d'una galeria comercial que no impliqui una ampliació de la superfície de venda total autoritzada.
i) Canvi de titularitat: El canvi del titular de l'activitat comercial, sense cap altra modificació ni en l'estructura de l'establiment ni en el producte o gamma de productes que essencialment s'hi ofereixen.
j) Parcel·la aïllada: la parcel·la que no té cap llinda comuna amb cap altra parcel·la d'aprofitament privat i que està envoltada, en tot el seu perímetre, per sistemes urbanístics públics.
Als efectes del que estableix aquest Decret llei els establiments comercials es classifiquen per categoria d'establiment, en funció de la seva superfície de venda i de la seva singularitat.
Classificació per categoria d'establiment
a) Per raó de la superfície de venda
Petits establiments comercials (PEC): establiments, individuals o col·lectius, amb una superfície de venda inferior a 800 metres quadrats.
Mitjans establiments comercials (MEC): establiments, individuals o col·lectius, amb una superfície de venda igual o superior a 800 i inferior a 1.300 metres quadrats.
Grans establiments comercials (GEC): establiments, individuals o col·lectius, amb una superfície de venda igual o superior a 1.300 i inferior a 2.500 metres quadrats.
Grans establiments comercials territorials (GECT): establiments, individuals o col·lectius, amb una superfície de venda igual o superior a 2.500 metres quadrats.
b) Per raó de la singularitat de l'establiment
Establiments comercials singulars (ECS): els establiments de venda a l'engròs, els establiments dedicats essencialment a la venda d'automoció i carburants, d'embarcacions i altres vehicles, de maquinària, de materials per a la construcció i articles de sanejament, de pirotècnia, i els centres de jardineria i els vivers.
Els establiments comercials singulars es classifiquen en petits establiments comercials (PEC), mitjans establiments comercials (MEC), grans establiments comercials (GEC) i grans establiments comercials territorials (GECT), d'acord amb els trams de superfície que estableix la lletra a.
Els mercats municipals es classifiquen d'acord amb les categories que estableix la lletra a de l'apartat 1, en funció de la superfície de venda de què disposa el local comercial més gran que forma part del mercat municipal.
Per reglament es poden establir altres classificacions dels establiments comercials a efectes estadístics.
Als efectes d'aquest Decret llei, s'inclouen en la trama urbana consolidada d'un municipi els àmbits següents:
a) Els assentaments de naturalesa complexa configurats pel nucli històric i els seus eixamples on, d'acord amb el planejament urbanístic vigent, l'ús residencial és dominant i compatible amb l'ús comercial.
b) Les àrees residencials plurifamiliars contínues als assentaments a què fa referència l'apartat a), compreses dins el sòl urbà o sòl urbanitzable amb ordenació urbanística detallada aprovada i vigent on, d'acord amb el planejament urbanístic l'ús residencial és dominant i els usos comercials estan inserits amb els usos residencials.
c) Les àrees residencials plurifamiliars no contínues amb les àrees a què fan referència els apartats a) i b), compreses dins el sòl urbà o sòl urbanitzable amb ordenació urbanística detallada aprovada i vigent on, d'acord amb el planejament urbanístic l'ús residencial és dominant i els usos comercials estan inserits amb els usos residencials, sempre que tinguin una densitat bruta superior a quaranta habitatges per hectàrea.
d) Les àrees residencials unifamiliars contigües als assentaments o a les àrees a què fan referència les lletres a),b) i c), compreses dins el sòl urbà o sòl urbanitzable amb ordenació urbanística detallada aprovada i vigent.
a) S'entén per àrees residencials el conjunt format per les zones d'aprofitament privat incloses en polígons d'actuació urbanística en sol urbà o en sectors en sol urbà o urbanitzable amb planejament urbanístic derivat aprovat i vigent, amb ús residencial dominant, i els sistemes que les vertebren, sempre que configurin una ordenació unitària que doni continuïtat al conjunt del teixit urbà residencial.
b) S'interpreta que existeix continuïtat quan es produeix la contigüitat entre fronts de parcel·lació, vinculada a la confrontació d'ordenacions adjacents recolzades en un mateix vial.
Els municipis limítrofs que estiguin conurbats amb un de més de 50.000 habitants mitjançant àrees residencials i/o sistemes de comunicació que les vertebrin poden delimitar gràficament el perímetre corresponent a l'àmbit de la trama urbana consolidada supramunicipal conjuntament amb aquest, de mutu acord i de conformitat amb l'article 7.
En qualsevol cas, el termini per a sol·licitar la delimitació de la trama urbana consolidada conjunta fineix el 31 de desembre de 2014.
La primera delimitació de la trama urbana consolidada es subjecta al procediment següent:
a) L'Ajuntament, amb el tràmit previ d'informació pública pel termini d'un mes, ha de trametre l'acord del Ple relatiu a la proposta de delimitació de la trama urbana consolidada a la direcció general competent en matèria d'urbanisme per a la seva aprovació, juntament amb la documentació següent:
Plànols a escala dels àmbits a incloure a la trama urbana consolidada.
Expedient administratiu de la tramitació de la proposta
b) La direcció general competent en matèria d'urbanisme ha de formular una sol·licitud d'informe a la direcció general competent en matèria de comerç adjuntant la documentació necessària per poder resoldre la sol·licitud.
Aquest informe és preceptiu i té caràcter vinculant en cas de ser desfavorable.
La documentació es considera completa, als efectes del termini previst a l'apartat d) una vegada s'hagi emès l'informe de la direcció general competent en matèria de comerç, que ha d'emetre informe en el termini màxim d'un mes.
En cas que no s'emeti informe en el termini previst, es poden prosseguir les actuacions.
c) La delimitació s'aprova mitjançant resolució de la persona titular de la direcció general competent en matèria d'urbanisme, prèvia audiència, si s'escau, a l'Ajuntament corresponent, per un termini de quinze dies, en el cas que s'hi hagi d'introduir rectificacions.
En cas que les rectificacions introduïdes suposin una modificació substancial de la proposta informada per la direcció general competent en matèria de comerç, aquesta ha de tornar a emetre l'informe previst a l'apartat b).
d) El termini per aprovar la delimitació és de dos mesos a comptar des de la data de presentació de la sol·licitud amb la documentació completa.
Transcorregut aquest termini sense que s'hagi dictat i notificat la resolució, la delimitació s'entén efectuada en els termes previstos a la proposta formulada per l'Ajuntament.
e) La direcció general competent en matèria d'urbanisme ha de donar publicitat a la delimitació de les trames urbanes consolidades mitjançant la publicació al DOGC.
Així mateix, s'ha de donar publicitat de la delimitació a través del portal de difusió telemàtica del planejament urbanístic.
Les modificacions de les trames urbanes consolidades per incorporar els àmbits a què fan referència les lletres b), c) i d) de l'article 7.1 se subjecta al procediment següent:
a) En el cas que una nova figura de planejament urbanístic estableixi l'ordenació detallada dels àmbits esmentats i especifiqui una nova delimitació de la trama urbana consolidada, la direcció general competent en matèria d'urbanisme, d'ofici, ha de dur a terme la modificació de la trama urbana consolidada, sempre que durant la tramitació del planejament la direcció general competent en matèria de comerç hagi emès l'informe que preveu l'article 10.5 i no s'hagin produït modificacions en la regulació de l'ús comercial amb relació a la proposta que fou objecte de l'informe esmentat.
S'ha de fer publicitat de la modificació, d'acord amb el que estableix la lletra e de l'apartat 2.
b) En la resta de supòsits, s'ha de seguir el procediment que preveu l'apartat 2.
En els sectors incorporats a la nova delimitació de la TUC no es poden obrir establiments comercials subjectes a llicència comercial fins que les obres d'urbanització dels sectors es trobin executades.
a) Els establiments comercials es poden implantar únicament a les àrees on s'admet l'ús comercial per a la categoria corresponent.
b) L'ordenació d'aquest ús està condicionada als continguts, criteris i paràmetres urbanístics, preservació del sòl agrari, desenvolupament rural, de mobilitat i de sostenibilitat ambiental, d'eficiència energètica i de preservació del patrimoni historicoartístic, que s'escauen en virtut d'aquest Decret llei i de la resta de normes que li són d'aplicació.
Els petits establiments comercials es poden implantar en sòl urbà i urbanitzable on l'ús residencial sigui dominant, sempre que no configurin un gran establiment comercial col·lectiu o un gran establiment comercial territorial.
Els petits establiments comercials dedicats a la venda directa de productes agrorurals del lloc on s'ubiquin es poden implantar en els àmbits permesos pel planejament urbanístic.
Així mateix, els petits establiments comercials, individuals o col·lectius, sempre que no configurin un gran establiment comercial col·lectiu o un gran establiment comercial territorial, poden implantar-se en estacions de ferrocarril, ports i aeroports; així com en els equipaments de caràcter turístic o que generin una afluència en visitants significativa.
En aquests casos, l'ús comercial és complementari i secundari respecte de l'activitat principal.
Per reglament s'han d'establir els equipaments inclosos en aquesta categoria i la definició dels conceptes complementari i secundari.
Els mitjans establiments comercials i els grans establiments comercials només es poden implantar a la trama urbana consolidada dels municipis de més de 5.000 habitants o assimilables a aquests o que siguin capital de comarca.
Per reglament, s'han de concretar les característiques que han de concórrer per considerar un municipi com a assimilable a un de més de 5.000 habitants.
Excepcionalment es poden implantar també fora de la trama urbana consolidada quan concorrin alguna de les circumstàncies següents:
a) Que la implantació es produeixi dins les zones d'accés restringit de les estacions de línies transfrontereres i transregionals del sistema ferroviari que acullin el tren d'alta velocitat o línies de llarg recorregut, dels ports classificats d'interès general i dels aeroports amb categoria d'Aeroports comercials, segons el Pla d'aeroports, aeròdroms i heliports de Catalunya 2009-2015.
b) Que sigui justificada la localització fora de la trama urbana consolidada d'un establiment individual i sempre que es compleixin totes i cadascuna de les condicions següents:
1) L'emplaçament ha d'estar situat en continuïtat física amb el teixit urbà residencial, que configura la TUC, sense que pugui estar separat d'aquesta per cap barrera física no permeable significativa.
2) El planejament urbanístic ha d'admetre l'ús comercial amb caràcter dominant o principal en la parcel·la on es vol implantar l'establiment comercial.
3) L'establiment comercial s'ha de localitzar en parcel·la aïllada amb accés principal des del carrer perimetral a la TUC.
Aquest carrer ha de donar continuïtat o complementar la xarxa viària principal del municipi i facilitar la connexió urbana per a vianants i bicicletes des de la zona residencial confrontant.
4) L'establiment comercial ha d'estar a una distància inferior a 200 metres, respecte de l'entrada principal, d'una parada de transport públic urbà integrat en la xarxa municipal o s'ha de preveure la instal·lació de parades, terminals o estacions per atendre els fluxos de públic previsibles.
L'excepcionalitat a què es refereix l'apartat b) pot ser vàlida també per a establiments comercials col·lectius, si en el moment de la sol·licitud de la llicència comercial ja queda definit el projecte comercial, el qual ha de complir totes i cadascuna de les característiques de l'article 5 b), així com la resta de les condicions de l'excepcionalitat esmentada.
Per reglament s'han de detallar les condicions d'aquestes excepcionalitats.
Els grans establiments comercials territorials es poden implantar únicament a la trama urbana consolidada dels municipis de més de 50.000 habitants o els assimilables a aquests o que siguin capital de comarca.
Per reglament, s'han de concretar les característiques que han de concórrer per considerar un municipi com a assimilable a un de més de 50.000 habitants.
Excepcionalment, aquests establiments es poden implantar fora de la trama urbana consolidada quan concorrin les circumstàncies previstes a l'apartat a) i b) del punt 3 d'aquest article, sempre que es justifiqui també la connexió al transport públic interurbà.
Els establiments comercials singulars poden implantar-se en tots els àmbits on el planejament urbanístic vigent admet l'ús comercial.
El planejament urbanístic vigent i el que s'aprovi queda afectat per les determinacions d'aquest Decret llei.
Els ajuntaments, en el cas de formular, modificar o revisar el seu planejament urbanístic general, han de considerar l'ús comercial i concretar el sòl en el qual aquest ús és admès, d'acord amb la delimitació de la trama urbana consolidada aprovada del seu municipi, així com el règim de compatibilitats amb altres usos.
L'ús comercial s'articula en funció de les categories detallades a l'article 6.1.
En la tramitació del planejament urbanístic general i derivat, i en la de les modificacions respectives, una vegada aprovats inicialment, s'ha de demanar informe al departament competent en matèria de comerç sobre les reserves de sòl per a usos comercials.
Aquest informe, si és desfavorable, té caràcter vinculant.
En els casos que indica l'apartat anterior i d'acord amb el procediment d'aprovació dels plans d'ordenació urbanística i plans urbanístics derivats establert a l'article 83 del Text refós de la Llei d'urbanisme, aprovat pel Decret legislatiu 1/2005, de 26 de juliol, l'òrgan competent en la tramitació ha de formular una sol·licitud d'informe a la direcció general competent en matèria de comerç adjuntant tota la documentació relativa al planejament necessària per poder resoldre la sol·licitud.
Cal aportar, com a mínim, la memòria i els plànols d'ordenació i la normativa corresponent.
La persona titular de la direcció general competent en matèria de comerç, ha d'emetre informe en el termini de dos mesos.
Transcorregut aquest termini sense que l'hagi emès, s'entén que aquest és favorable i es poden prosseguir les actuacions.
Si l'informe conté prescripcions, es considera favorable un cop que aquestes es recullin en l'aprovació definitiva de la figura de planejament.
El departament competent en matèria de comerç ha de participar en l'elaboració i la tramitació del planejament territorial parcial pel que fa als usos comercials, d'acord amb el que estableix l'article 14 de la Llei 23/1983, del 21 de novembre, de política territorial.
El règim d'intervenció administrativa en la materialització de l'ús comercial regulat en aquest Decret llei es fonamenta en les determinacions contingudes als articles 5 i següents de la Directiva 2006/123/CE, de 12 de desembre, relativa als serveis del mercat interior.
Correspon a les persones físiques o jurídiques promotores o titulars dels establiments comercials la formalització de les comunicacions i l'obtenció, en el seu cas, de la corresponent llicència comercial prevista en aquest Decret llei.
Els establiments comercials col·lectius que formin part d'un projecte comercial definit estan sotmesos a un únic règim d'intervenció administrativa de comunicació o de llicència comercial per a la totalitat del projecte.
La tramitació i la resolució dels diferents procediments previstos en aquest Decret llei s'han de dur a terme bé davant l'Ajuntament corresponent o bé davant la direcció general competent en matèria de comerç, segons el que es determina en el capítol II d'aquest títol III.
D'acord amb el que determinen la normativa d'accés electrònic dels ciutadans als serveis públics, de mesures per a l'eliminació de tràmits i la simplificació de procediments per a facilitar l'activitat econòmica i per a l'impuls i el desenvolupament dels mitjans electrònics a l'Administració de la Generalitat s'han d'articular les mesures necessàries per tal de que els tràmits previstos en aquest Decret llei puguin ser formalitzats per mitjans electrònics.
D'acord amb el que determina l'article 4.1 b) s'ha de facilitar la realització d'aquests tràmits a través de la xarxa d'oficines de gestió empresarial (OGE).
S'estableixen dos nivells d'intervenció administrativa en relació a la implantació, ampliació, canvi d'activitat, remodelació i canvi de titularitat dels establiments comercials:
b) Règim de llicència comercial.
Tota la informació relativa a la comunicació i al procediment d'atorgament de la llicència comercial, així com els documents normalitzats, han d'estar a l'abast de les persones interessades per qualsevol mitjà presencial i electrònic.
En general, les persones interessades poden obtenir informació en relació amb:
a) Els tràmits necessaris pel procediment de comunicació i d'atorgament de la llicència comercial.
b) Les autoritats competents per a formalitzar la comunicació, la tramitació i l'atorgament de la llicència comercial.
c) Els mitjans i condicions d'accés als registres i bases de dades públiques.
d) Les vies d'impugnació de les resolucions que l'administració adopti.
a) Abans de l'atorgament de la llicència d'obres, que la persona sol·licitant disposa de la llicència comercial, atorgada per la direcció general competent en matèria de comerç, quan aquesta és preceptiva d'acord amb el que estableix aquest decret llei.
A petició de l'ajuntament o de la persona interessada, la direcció general competent en matèria de comerç pot lliurar, en qualsevol moment, certificats d'idoneïtat de l'ús comercial en funció de l'emplaçament proposat per a establiments individuals o col·lectius iguals o superiors a 1.300 metres quadrats i inferiors a 2.500 metres quadrats de superfície de venda.
D'acord amb els principis rectors descrits a l'article 4, per a l'atorgament o la denegació de la llicència comercial s'han de valorar els criteris següents:
a) L'adequació del projecte al planejament urbanístic vigent.
b) La localització del projecte en les àrees territorials, prèviament delimitades, a l'efecte d'acollir usos comercials d'acord amb aquest Decret llei.
d) La incidència ambiental del projecte tenint en compte els paràmetres aplicables en matèria ambiental i d'eficiència energètica, d'acord amb el que determina la disposició addicional tercera.
e) L'impacte i integració paisatgística del projecte, si escau, d'acord amb l'informe de la direcció general competent.
Reglamentàriament s'ha de determinar els requisits que han de complir els establiments comercials amb una superfície de venda superior a 1.300 metres quadrats pel que fa a les places d'aparcament, la mobilitat, l'accessibilitat, les zones de càrrega i descàrrega i també en matèria ambiental.
a) Les noves implantacions, les ampliacions i els canvis d'activitat d'establiments comercials individuals o col·lectius amb una superfície de venda igual o superior a 400 metres quadrats i inferior a 2.500 metres quadrats i les seves ampliacions quan siguin inferiors a 2.500 metres quadrats de superfície total de venda després de l'ampliació, llevat de les excepcions establertes per l'article 9, que requereixen llicència comercial.
b) Les noves implantacions, els canvis d'activitat d'establiments comercials singulars, individuals o col·lectius, amb una superfície de venda igual o superior a 400 metres quadrats i inferior a 5.000 metres quadrats i les seves ampliacions quan siguin inferiors a 5.000 metres quadrats de superfície de venda total després de l'ampliació.
c) Els canvis de titular i les remodelacions dels establiments comercials individuals o col·lectius amb una superfície de venda igual o superior a 800 metres quadrats.
b) Plànol de la planta de l'establiment en què consti la superfície de venda amb la distribució de l'oferta comercial.
Estan sotmeses al règim de llicència comercial que atorga la direcció general competent en matèria de comerç:
Les noves implantacions i els canvis d'activitat d'establiments comercials, individuals o col·lectius, amb una superfície de venda igual o superior a 2.500 metres quadrats i les seves ampliacions quan la superfície de venda sigui igual o superi, abans o després de l'ampliació, els 2.500 metres quadrats.
Les noves implantacions i els canvis d'activitat d'establiments comercials, individuals o col·lectius amb una superfície de venda igual o superior a 800 metres quadrats i inferior a 2.500 metres quadrats que es situïn fora de la TUC, quan s'acullin a les excepcions previstes a l'article 9.3.a) i 9.3. b).
Les noves implantacions i els canvis d'activitat dels establiments comercials singulars, individuals o col·lectius, amb una superfície de venda igual o superior a 5.000 metres quadrats i les seves ampliacions quan, abans o desprès de l'ampliació, s'iguali o superi aquesta superfície de venda.
a) La sol·licitud de llicència comercial s'ha de presentar mitjançant el corresponent formulari normalitzat i s'ha d'adreçar a la direcció general competent en matèria de comerç, i ha d'anar acompanyada de la documentació detallada en l'apartat 2 d'aquest article.
La sol·licitud es pot formalitzar per mitjans electrònics o de manera presencial en qualsevol punt de la xarxa d'oficines de gestió empresarial (OGE).
b) En el supòsit que la sol·licitud es presenti a través de mitjans electrònics, cal annexar la documentació en format electrònic.
En cas que es formalitzi de manera presencial, cal aportar la documentació en suport electrònic i una còpia en suport paper.
La sol·licitud s'ha d'acompanyar de la documentació següent:
a) Projecte bàsic, signat per una persona professional qualificada, amb els continguts mínims que estableix el Reial decret 314/2006, de 17 de març, pel que s'aprova el Codi tècnic d'edificació, i amb el mateix nivell de detall exigible per a la llicència d'obres municipal i en tot cas ha d'incorporar els paràmetres necessaris per verificar que la localització és correcta, d'acord amb el que estableix l'article 9 d'aquest Decret llei, que s'adequa als paràmetres urbanístics vigents i que s'han adoptat els criteris ambientals i d'ecoeficiència en els edificis, d'acord amb el Decret 21/2006, de 14 de febrer.
b) Memòria i plànols generals, a escala i acotats, d'emplaçament, accessos i aparcament, i també de plantes, alçats i seccions, així com la distribució de l'oferta, especificant la superfície de cadascun dels locals.
En els casos d'ampliacions, cal aportar els plànols corresponents a l'establiment existent i al projecte proposat.
c) Declaració responsable signada per la persona promotora, la titular de l'activitat comercial o la persona que les representi, en la qual es declari que s'ha fet efectiu el pagament de la primera fracció de la taxa per a la tramitació de la llicència comercial segons la normativa vigent.
d) Acreditació de la disponibilitat dels terrenys o de l'edificació on es pretén desenvolupar el projecte proposat.
e) Acreditació, si s'escau, del compliment de les condicions establertes a l'article 9.3.a) i 9.3 b).
f) La documentació que d'acord amb l'article 14 del Decret 344/2006, de 19 de setembre, de regulació dels estudis d'avaluació de la mobilitat generada, és necessària per informar sobre l'impacte del projecte en la mobilitat generada.
g) La documentació necessària per emetre l'informe d'impacte i integració paisatgística, d'acord amb el desplegament reglamentari de la Llei 8/2005, de 8 de juny, de protecció, gestió i ordenació del paisatge de Catalunya, si s'escau.
Reglamentàriament s'ha de determinar el contingut general del formulari normalitzat de la sol·licitud de la llicència comercial, que inclou la declaració responsable.
Una vegada rebuda la sol·licitud de llicència comercial juntament amb tota la documentació preceptiva s'han de sol·licitar els informes següents:
a) Al departament competent en matèria de política territorial i urbanisme, informe sobre l'adequació del projecte al planejament urbanístic vigent.
Transcorreguts dos mesos des de la notificació de sol·licitud d'informe a l'organisme corresponent sense que s'hagi obtingut cap resposta, s'entén que aquest és favorable.
b) A l'autoritat territorial de mobilitat, informe en relació amb l'impacte del projecte en la mobilitat, d'acord amb l'estudi d'avaluació de la mobilitat generada (EAMG).
c) Al departament competent en matèria de política territorial i urbanisme, quan el projecte afecti un teixit urbà d'especial interès arquitectònic (zones catalogades com a municipis historicoartístics o conjunts històrics per la Llei 9/1993, de 30 de setembre, del patrimoni cultural català), informe d'impacte i integració paisatgística, d'acord amb el que estableix el desplegament reglamentari de la Llei 8/2005, de 8 de juny, de protecció, gestió i ordenació del paisatge de Catalunya.
Aquests informes són preceptius i tenen caràcter vinculant en cas de ser desfavorables.
Proposta de resolució i tràmit d'audiència
a) Un cop rebuda i analitzada la documentació, la subdirecció general competent en la matèria ha d'emetre la corresponent proposta de resolució motivada.
b) Un cop dictada la proposta de resolució s'ha de donar audiència a la persona sol·licitant, per tal que, durant un termini de quinze dies, pugui presentar al·legacions i fer efectiu el pagament de la segona fracció de la taxa corresponent.
a) La persona titular de la direcció general competent en matèria de comerç ha d'emetre resolució i notificar en el termini de quatre mesos des de la data de presentació de la sol·licitud amb la documentació exigida..
Aquest termini es pot suspendre en els casos previstos a la legislació bàsica de procediment administratiu.
b) Transcorregut aquest termini sense que s'hagi dictat i notificat la resolució a la persona interessada, s'entén atorgada la llicència.
c) La resolució del procediment, que pot ser recorreguda en alçada, té caràcter vinculant per a les posteriors llicències comercials que puguin ser exigibles per a l'exercici de l'activitat comercial.
d) En la resolució s'ha d'acordar la tramesa de la documentació tècnica del projecte a l'ajuntament on es pretén fer la implantació, si així ho sol·licita la persona interessada, per tal d'iniciar la tramitació del procediment relatiu a l'atorgament de la llicència municipal urbanística d'obres.
Únicament es pot denegar la llicència comercial en cas que: el projecte presentat no s'adapti al planejament urbanístic vigent, no es localitzi en la zonificació adient o generi uns efectes externs sobre el territori i el medi no permesos per la normativa vigent.
En tot cas, es poden introduir mesures correctores en llicències condicionades.
Les llicències comercials tenen vigència indefinida.
La persona titular de la direcció general competent en matèria de comerç, prèvia audiència de la persona interessada, ha de declarar la caducitat de la llicència comercial i n'ha d'informar la persona interessada i l'ajuntament corresponent quan, per causa imputable a la persona sol·licitant, hagin transcorregut tres anys des de la concessió de la llicència comercial sense que s'hagi iniciat l'activitat per la qual fou concedida.
La persona titular de la llicència comercial pot sol·licitar una única pròrroga per a materialitzar l'objecte de la llicència, per un període addicional màxim de dos anys, a comptar des de l'endemà del dia en que s'exhaureix el termini que es determina en l'apartat anterior.
La sol·licitud de pròrroga s'ha de motivar i presentar a l'òrgan competent com a màxim un mes abans que hagi transcorregut el període inicial de tres anys.
Aquesta pròrroga s'entén tàcitament concedida si en el termini de dos mesos, a comptar des del dia següent al de la recepció de la petició, no ha estat notificada la corresponent resolució de la persona titular de la direcció general competent en matèria de comerç.
La persona titular de la llicència comercial ha de comunicar la data d'inici de l'activitat a la direcció general competent en matèria de comerç.
El Pla de competitivitat del comerç urbà és l'instrument que té com a objectiu contribuir a la millora de l'eficiència del comerç urbà posant a l'abast del sector les eines que permetin als seus integrants tenir més capacitat d'adaptació a l'entorn actual, capacitat de creixement i d'internacionalització.
El Pla de competitivitat del comerç urbà ha de preveure una atenció especial a la millora de l'accés i l'aparcament als eixos comercials de pobles, ciutats i barris, i també als mercats municipals.
També ha de preveure una atenció especial a la creació d'un nou marc jurídic que potenciï la cooperació de l'administració i els agents socioeconòmics implicats en el desenvolupament dels centres i eixos comercials urbans.
Correspon a l'Autoritat Catalana de la Competència vetllar perquè no es produeixin situacions d'abús de domini per part dels grups empresarials en la seva explotació dels establiments comercials.
Per tal de facilitar l'anàlisi corresponent en relació a l'activitat dels diversos operadors i amb l'objecte de facilitar la informació actualitzada, la direcció general competent en matèria de comerç ha de notificar a l'Autoritat Catalana de la Competència les llicències comercials atorgades.
D'acord amb el procediment establert per l'article 7 de la Llei 16/2015, del 21 de juliol, de simplificació de l'activitat administrativa de l'Administració de la Generalitat i dels governs locals de Catalunya i d'impuls de l'activitat econòmica, correspon a l'Administració local i al departament competent en matèria de comerç el control i la verificació del compliment dels preceptes d'aquest decret llei amb relació als establiments comercials amb una superfície de venda inferior a 2.500 metres quadrats i correspon al departament competent en matèria de comerç amb relació als establiments comercials amb una superfície de venda igual o superior a 2.500 metres quadrats.
L'Administració local i els diferents departaments de l'Administració de la Generalitat, han de col·laborar en l'exercici de les tasques de control dins l'àmbit de les seves respectives competències.
Amb aquesta finalitat poden, si s'escau, formalitzar els corresponents convenis de col·laboració.
El personal inspector adscrit al departament competent en matèria de comerç pot accedir, en qualsevol moment, a la documentació que s'estimi necessària de les empreses que són objecte de la inspecció, per tal de poder valorar el compliment d'aquest Decret llei.
En l'exercici de les seves funcions, el personal inspector i el personal tècnic que realitza les tasques inspectores té la consideració d'agents de l'autoritat i les seves actuacions tenen valor probatori, sens perjudici d'altres proves que puguin ser aportades, i està facultat per:
a) Accedir, en qualsevol moment i sense avís previ, als establiments comercials.
b) Fer-se acompanyar en les visites d'inspecció per la persona titular de l'establiment o qualsevol altre que la pugui representar.
c) Procedir a practicar qualsevol diligència d'investigació, examen o prova que consideri necessària per comprovar que s'observen correctament les disposicions legals i reglamentàries.
d) Assistir amb altres agents de l'autoritat competent al precinte, al tancament o a la clausura d'instal·lacions comercials ja sigui parcialment o bé en la seva totalitat.
e) Requerir a la persona titular de l'establiment, amb o sense testimonis, tota la informació que es consideri necessària amb la intenció d'aclarir els fets objecte d'inspecció.
f) Aixecar acta de les actuacions practicades davant la persona titular o representant de l'activitat afectada.
Si s'escau, en l'acta s'han de fer constar les dades personals del presumpte infractor o infractora, les dades relatives a l'empresa inspeccionada i el fet de què es tracti.
El personal inspector, per accedir als establiments comercials, ha d'acreditar la seva condició.
El personal inspector està obligat a guardar secret sobre els assumptes que conegui per raó de la seva funció.
El personal inspector ha d'observar en el compliment de les seves funcions el degut respecte i deferència i ha de facilitar a les persones inspeccionades la informació que necessitin per tal d'acomplir amb la normativa aplicable a les activitats objecte de les inspeccions.
Les persones o entitats titulars dels establiments comercials han de prestar l'assistència necessària al personal inspector i facilitar-li el desenvolupament de les seves tasques.
En el supòsit que la persona titular de l'establiment no permeti l'accés a les seves instal·lacions, el personal inspector pot adoptar les mesures necessàries per accedir-hi.
Les infraccions administratives en matèria d'ordenació dels equipaments comercials es classifiquen en lleus, greus i molt greus.
a) Les simples irregularitats en relació a les prescripcions contingudes en aquest Decret llei.
b) No efectuar les declaracions responsables establertes en aquest Decret llei.
c) No efectuar les comunicacions preceptives establertes en aquest Decret llei en establiments amb una superfície de venda inferior a 1.300 metres quadrats.
d) No disposar de la preceptiva llicència comercial en ampliacions que no superin en un 25% la superfície de venda anterior a l'ampliació.
e) Qualsevol infracció qualificada com a greu que, en atenció a la seva naturalesa o a les circumstàncies concurrents, no mereixi aquesta qualificació.
f) Incomplir els criteris de localització continguts en aquest decret llei per a establiments de fins a 799 metres quadrats de superfície de venda.
a) Consignar dades falses en una declaració responsable o en qualsevol altre documentació aportada davant l'administració.
b) No efectuar les comunicacions preceptives establertes en aquest Decret llei en establiments amb una superfície de venda igual o superior a 1.300 metres quadrats.
c) No disposar de la preceptiva llicència comercial en la implantació o el canvi d'activitat d'establiments amb una superfície de venda inferior a 5.000 metres quadrats.
d) No disposar de la preceptiva llicència comercial en ampliacions que no superin en un 50% la superfície de venda anterior a l'ampliació.
e) Negar-se o resistir-se a subministrar dades o a facilitar la informació que requereixen les autoritats competents o llurs agents per complir les funcions d'informació, investigació i inspecció en les matèries objecte d'aquest Decret llei, i també subministrar intencionadament informació inexacta.
f) Resistir-se al funcionari o funcionària facultat per a complir les funcions d'investigació, de vigilància o d'inspecció, actuar-hi en represàlia o fer-ne la temptativa.
g) Reincidir en la comissió d'infraccions lleus d'acord amb els paràmetres establerts a l'article 131.3.c de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de règim jurídic de les administracions públiques i del procediment administratiu comú.
h) Qualsevol infracció qualificada com a molt greu que, en atenció a la seva naturalesa o a les circumstàncies concurrents, no mereixi aquesta qualificació.
i) Incomplir els criteris de localització continguts en aquest decret llei per a establiments amb una dimensió igual o superior als 800 metres quadrats de superfície de venda i fins a 2.499 metres quadrats de superfície de venda.
a) No disposar de la preceptiva llicència comercial en la implantació o el canvi d'activitat d'establiments amb una superfície de venda igual o superior a 5.000 metres quadrats.
b) No disposar de la preceptiva llicència comercial en ampliacions que superin en un 50% la superfície de venda anterior a l'ampliació.
e) Reincidir en la comissió d'infraccions greus d'acord amb els paràmetres establerts a l'article 131.3.c) de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de règim jurídic de les administracions públiques i del procediment administratiu comú.
f) Incomplir els criteris de localització continguts en aquest decret llei per a establiments amb una dimensió igual o superior a 2.500 metres quadrats de superfície de venda.
A les infraccions tipificades per l'article 29 d'aquest decret llei s'apliquen les sancions següents:
a) Per a les infraccions lleus, una multa de fins a 20.000 euros.
c) Per a les infraccions molt greus, una multa de 300.001 a 600.000 euros.
Per a graduar els imports de les sancions cal tenir en compte la superfície de venda de l'establiment, el volum de vendes, el grau d'intencionalitat en la comissió de la infracció, el període de temps durant el qual s'hagi estat cometent la infracció i la quantia del benefici il·lícit obtingut com a conseqüència de l'actuació infractora.
L'import de les sancions recaptades a l'empara del que s'estableix en aquest article resta afectat al finançament, l'ampliació i la millora dels serveis d'inspecció i instrucció d'expedients sancionadors, tant pel que fa a mitjans humans com a equipaments tècnics i formació del personal que els du a terme.
L'òrgan que hagi acordat la incoació del corresponent expedient sancionador, mitjançant acord motivat, pot adoptar també les mesures de caràcter provisional necessàries per a assegurar l'eficàcia de la resolució final, d'acord amb el que preveu la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de règim jurídic de les administracions públiques i del procediment administratiu comú.
En tot cas, en l'adopció d'aquestes mesures provisionals s'han de tenir en consideració els criteris següents:
a) L'existència d'elements de judici suficients que justifiquin la conveniència d'adoptar aquestes mesures.
b) La idoneïtat i proporcionalitat d'aquestes mesures envers als fets i circumstàncies determinants de la incoació i resolució de l'expedient sancionador.
c) D'entre totes les mesures idònies possibles, s'han d'adoptar aquelles que siguin menys restrictives per a la llibertat o per al patrimoni dels afectats.
d) En cap cas s'han d'adoptar mesures que puguin causar perjudicis d'impossible reparació.
Llevat de supòsits d'urgència qualificada o quan pugui resultar frustrada la seva finalitat, les mesures provisionals s'han d'adoptar amb audiència prèvia de les persones interessades, que han de disposar d'un termini de deu dies per poder presentar al·legacions.
Aquest termini es compta des de l'endemà de rebre la notificació de la mesura proposada.
Les mesures provisionals poden ser alçades o modificades durant la tramitació del procediment, d'ofici o a instància de part, en virtut de circumstàncies sobrevingudes o que no hagin pogut ser preses en consideració en el moment de l'adopció de la mesura.
En el cas que aquestes mesures provisionals no s'hagin alçat durant la tramitació del procediment, la resolució de l'expedient sancionador s'ha de pronunciar sobre el seu alçament o el seu manteniment com a mesura definitiva.
En el cas d'infraccions que consisteixin en no efectuar les preceptives comunicacions, consignar dades falses en una declaració responsable o en qualsevol altre documentació presentada davant l'Administració, o en no disposar de la preceptiva llicència comercial, la resolució sancionadora corresponent pot decidir el tancament de l'establiment comercial.
Aquesta mesura de tancament també podrà ser adoptada com a mesura provisional d'acord amb els criteris establerts a l'article 32.
Correspon a la persona titular de la direcció general competent en matèria de comerç ordenar el tancament de l'establiment, com a mesura provisional o un cop la resolució sancionadora corresponent hagi esdevingut ferma en via administrativa.
Les persones titulars dels establiments respecte dels quals s'hagi dictat acord de tancament estan obligades a donar-li compliment dins els termini màxim d'un mes a comptar des de l'endemà de la recepció de la notificació de l'acord.
Transcorregut aquest termini sense que s'hagi procedit al tancament voluntari de l'establiment, la direcció general competent en matèria de comerç, amb subjecció sempre al principi de proporcionalitat, ha d'adoptar qualsevol de les mesures coercitives previstes a la legislació vigent per a l'execució forçosa del tancament amb precinte del local o locals corresponents.
Els titulars dels òrgans del departament competent en matèria de comerç, d'acord amb la distribució de competències assignada per la norma corresponent poden, com a mitjà d'execució forçosa, imposar multes coercitives, previ requeriment d'execució dels actes i les resolucions administratives derivades del compliment d'aquest Decret llei i de les normes que la desenvolupin, fins a la quantia de 12.000 euros, per a cada requeriment.
L'òrgan competent ha de cursar per escrit el requeriment a que es refereix l'apartat anterior, tot advertint a la persona destinatària del termini que disposa per complir-lo i de la quantia de la multa que, en cas d'incompliment, li pot ser imposada.
El termini assenyalat no pot excedir d'un màxim de tres mesos i ha de ser en tot cas suficient per al compliment de les obligacions de que es tracti.
La multa coercitiva és independent de les sancions que es puguin imposar, és compatible amb aquestes i es pot reiterar les vegades que siguin necessàries per al compliment del que es dicta a la resolució, sense que aquests terminis puguin ser inferiors als assenyalats en el primer requeriment.
En cas d'infraccions greus o molt greus, l'òrgan que hagi resolt l'expedient pot acordar, per raons d'exemplaritat i en previsió de futures conductes infractores, la publicació de les sancions imposades de conformitat amb el present Decret llei, i amb la normativa reguladora de la protecció de dades de caràcter personal, un cop siguin fermes en via administrativa.
Aquesta publicitat ha de donar referències del nom, la denominació o la raó social de les persones físiques o jurídiques responsables, i el tipus i la naturalesa de les infraccions comeses, i s'ha de dur a terme mitjançant el DOGC, els diaris oficials de la província i del municipi i els mitjans de comunicació social que es considerin adients.
En aquest cas, també s'ha de comunicar a les organitzacions de persones consumidores i usuàries.
Als efectes d'aquest Decret llei tenen la consideració d'implantacions singulars d'acord amb el Decret 344/2006, de 19 de setembre, de regulació dels estudis d'avaluació de la mobilitat generada, tots els establiments comercials amb una superfície de venda igual o superior a 2.500 m2.
L'Estudi d'Avaluació de la Mobilitat Generada (EAMG), ha d'incloure la justificació de l'estimació de les emissions atmosfèriques de CO2 derivades de la mobilitat generada per l'establiment comercial.
Reglamentàriament s'establirà la metodologia i es fixaran els llindars màxims permesos d'aquestes emissions.
Els àmbits de planejament urbanístic que s'enumeren a continuació resten exclosos del criteri de localització establert a l'article 9 d'aquest Decret llei, amb les superfícies de venda màximes autoritzables que s'indiquen:
a) Modificació puntual del Pla General d'Ordenació Urbana i Pla Parcial del sector discontinu Can Montcau- Can Malé, del municipi de Lliçà d'Amunt.
Superfície de venda màxima: 10.000 metres quadrats.
b) Pla parcial del Centre comercial Sant Boi, del municipi de Sant Boi de Llobregat.
Superfície de venda màxima: 2.000 metres quadrats.
c) A Granollers, en l'àmbit del Pla de millora urbana (PEMU) –clau 7– del passeig Conca del Besòs i dels carrers Arenys i Manuel de Falla, fins a un màxim de 10.000 m2 de superfície de venda.
d) Parc d'activitats econòmiques dels Garrofers, del municipi de Vilassar de Mar.
S'afegeix una superfície màxima de venda de 2.000 m2, per a la implantació d'un establiment dedicat a la comercialització de productes alimentaris i de consum quotidià en règim d'autoservei.
El departament competent en matèria de comerç ha de delimitar la concentració comercial dels Garrofers, havent escoltat l'Ajuntament de Vilassar de Mar, d'acord amb el procediment establert per l'apartat a de la disposició addicional de la Llei 9/2011, del 29 de desembre, de promoció de l'activitat econòmica, incorporant els establiments preexistents, i la localització de la superfície esmentada.
e) A Sant Pere de Ribes, en l'àmbit de planejament SUPP 9 Mercat Parc Central, una superfície màxima de venda de 8.000 m2 en un sol equipament per a la implantació d'un establiment dedicat a la comercialització de productes esportius adjacent a un parc esportiu.
Aquesta implantació resta exclosa tant del criteri de localització com del criteri d'ordenació que estableix l'article 9.4 del Decret llei 1/2009, del 22 de desembre, d'ordenació dels equipaments comercials.
f) A Collbató, en l'àmbit de planejament del Pla parcial del Castell, una superfície màxima de venda de 3.000 m 2 en un equipament col·lectiu, que pot incorporar un establiment individual dedicat a la comercialització de productes alimentaris i de consum quotidià en règim d'autoservei d'una superfície màxima de venda de 1.600 m 2.
g) A la Jonquera, atesa la important activitat comercial transfronterera, 30.000 m 2 addicionals que s'afegeixen a la superfície de venda total autoritzada al municipi en data del 31 de desembre de 2016.
h) A Vilanova i la Geltrú, en l'àmbit de plantejament del polígon de Masia d'en Barreres II, una superfície màxima de venda de 19.000 m 2 en un equipament col·lectiu que s'ha d'emplaçar necessàriament en una parcel·la que estigui connectada amb la TUC mitjançant un vial estructurant del municipi.
En l'àmbit del planejament de la modificació del Pla parcial urbanístic del parc d'activitats econòmiques Can Sant Joan, àmbit sud-est, de Sant Cugat del Vallès (Vallès Occidental), els projectes de nous establiments comercials poden sumar, en conjunt, una superfície màxima de venda de 10.000 m 2 per a qualsevol activitat comercial, d'acord amb la localització determinada per acord del Ple de l'ajuntament, adoptat en data del 19 de setembre de 2011.
Els establiments comercials ubicats fora de la trama urbana consolidada (TUC) amb anterioritat a l'entrada en vigor d'aquest decret llei mantenen els drets pel que fa al canvi de titular, sempre que es respectin les característiques de la pròpia llicència.
Les concentracions comercials relacionades i delimitades en els annexos del Decret 379/2006, del 10 d'octubre, pel qual s'aprova el Pla territorial sectorial d'equipaments comercials, s'equiparen, a efectes de l'ordenació dels establiments comercials, a les trames urbanes consolidades (TUC) del municipi corresponent.
Les actuacions resultants d'aquesta equiparació no poden ultrapassar en cap cas el llindar de la delimitació, tal com fou grafiada en els dits annexos.
També s'assimilen a la trama urbana consolidada els recintes comercials amb llicències d'implantació o d'ampliació atorgades en aplicació de la Llei 18/2005, del 27 de desembre, d'equipaments comercials, i del Decret 379/2006; i també els centres comercials autoritzats en aplicació de l'excepció establerta per la lletra d de l'apartat 8 de l'article 4 i la lletra g de la disposició transitòria desena de la Llei 18/2005.
En cap cas no es pot sobrepassar la superfície de venda que els ha estat concedida en la llicència respectiva.
Les empreses titulars de centres d'innovació tecnològica o de disseny vinculats a les activitats de consum poden implantar un petit establiment comercial (PEC), que resta exclòs dels criteris de localització de l'article 9 d'aquest decret llei sempre que es compleixin tots els requisits següents:
a) Que el centre d'innovació tecnològica o el centre de disseny doni ocupació directa i permanent a més de cinquanta treballadors.
b) Que el petit establiment comercial que es pretén implantar es localitzi en el mateix municipi i en el mateix polígon d'activitats econòmiques on estigui el centre d'innovació tecnològica o el centre de disseny.
c) Que el petit establiment comercial que es pretén implantar comercialitzi exclusivament productes creats directament en el centre tecnològic o en el centre de disseny per la mateixa empresa titular del dit centre.
Les disposicions de l'apartat 1 són aplicables a la possibilitat d'implantar un mitjà establiment comercial (MEC), subjecte als mateixos requisits, si el centre d'innovació tecnològica o el centre de disseny dóna ocupació directa i permanent a més de cent treballadors.
S'apliquen als criteris de localització i ordenació de l'ús comercial les excepcions següients:
a) Disposar d'un informe favorable de l'ajuntament, aprovat per majoria absoluta del nombre legal de membres de la corporació, i amb informació pública prèvia d'un mes.
b) Dins de la zona d'accés restringit als visitants del parc, amb el pagament previ d'una entrada, només es poden implantar petits i mitjans establiments comercials, destinats a la venda del marxandatge del parc i de les seves atraccions.
c) Fora de la zona d'accés restringit als visitants del parc només es pot implantar un gran establiment comercial, individual o col·lectiu, destinat a la venda del marxandatge del parc i de les seves atraccions o a l'equipament de la persona i articles esportius, subjecte a les condicions i els requisits següents:
– El règim d'intervenció administrativa aplicable per a aquests establiments és, en qualsevol cas, el de llicència comercial de la Generalitat.
– La sol·licitud de llicència comercial corresponent es pot formalitzar fins al 31 de desembre de 2016, com a molt tard.
– L'inici de l'activitat comercial resta condicionada a l'obertura al públic del parc i a la materialització en aquest de, com a mínim, més del 50% de la inversió i de les activitats d'oci i recreatives projectades.
– L'horari d'obertura d'aquests establiments s'ha d'ajustar al règim general que prevegi la legislació en matèria d'horaris comercials.
Les remodelacions dels centres comercials i de les galeries comercials definides en l'article 5. h no singulars.
Als efectes del que estableix l'article 9:
a) Es consideren municipis assimilats a un municipi de més de 5.000 habitants els municipis que disposen d'una població ETCA (equivalent a temps complet anual) superior a aquesta quantitat, segons les darreres dades oficials de l'Institut d'Estadística de Catalunya.
b) Es consideren municipis assimilats a un municipi de més de 50.000 habitants els municipis que disposen d'una població ETCA superior a aquesta quantitat segons les darreres dades oficials de l'Institut d'Estadística de Catalunya.
c) Els municipis amb una població superior a 30.000 habitants resten assimilats a capitalitat comarcal si presten tots els serveis següents, a més dels que els són propis: hospital comarcal, estació d'autobusos interurbans, jutjat de primera instància i biblioteca central comarcal.
En el termini màxim de sis mesos a comptar des de l'entrada en vigor d'aquest Decret llei, els municipis de més de 5.000 habitants i les capitals de comarca han de disposar de la representació gràfica de les seves trames urbanes consolidades (TUC) d'acord amb el que estableix aquest Decret llei.
Mentrestant es manté la vigència de les trames urbanes consolidades (TUC) annexes al Decret 379/2006, de 10 d'octubre, pel qual s'aprova el Pla territorial sectorial d'equipaments comercials, així com de les delimitacions de trames posteriors aprovades mitjançant la corresponent Ordre del conseller d'Innovació, Universitats i Empresa.
Transcorregut el termini de sis mesos a què fa referència l'apartat 1, la direcció general competent en matèria d'urbanisme pot efectuar d'ofici la primera delimitació de les trames urbanes consolidades (TUC), o la modificació de les existents per ajustar-se al que estableix aquest Decret llei, prèvia informació pública pel termini d'un mes i audiència per igual termini a l'ajuntament corresponent.
En aquest procediment ha de constar l'informe de la direcció general competent en matèria de comerç, el qual és vinculant si és desfavorable.
A partir de l'entrada en vigor d'aquest Decret llei, per als ajuntaments que no tinguin delimitada la seva trama urbana consolidada (TUC) i fins que no l'hagin grafiat, es considera que aquesta ve delimitada per la zona constituïda pels assentaments de naturalesa complexa que configuren el casc històric i els seus eixamples.
Les llicències comercials sol·licitades i pendents de resolució a l'entrada en vigor d'aquest Decret llei dels establiments amb una superfície de venda igual o superior a 2.500 metres quadrats s'han de tramitar d'acord amb el que estableix la Llei 18/2005, de 27 de desembre, d'equipaments comercials; el Decret 378/2006, de 10 d'octubre, pel qual es desplega la Llei 18/2005, de 27 de desembre, d'equipaments comercials, i el Decret 379/2006, de 10 d'octubre, pel qual s'aprova el Pla territorial sectorial d'equipaments comercials.
Els establiments amb una superfície de venda inferior a 2.500 metres quadrats que hagin sol·licitat una llicència comercial en base a l'aplicació de la normativa vigent abans de l'entrada en vigor d'aquest Decret llei, se'ls aplicarà les disposicions contingudes en aquesta norma sempre que el resultat sigui més favorable per a la persona sol·licitant.
En cap cas és necessari per a la finalització dels procediments ni l'informe sobre el grau d'implantació comercial ni la consulta a la Comissió d'Equipaments Comercials.
Així mateix, la manca de resolució i notificació a la persona interessada en els terminis establerts en aquestes disposicions comporta l'atorgament de la corresponent llicència per silenci administratiu.
La resta d'expedients que, a l'entrada en vigor del present Decret llei, estiguin en tràmit davant de la direcció general competent en matèria de comerç, es resoldran d'acord amb les determinacions contingudes en aquest Decret llei.
Modificació del capítol I del títol VII del Text refós de la Llei de taxes i preus públics de la Generalitat de Catalunya aprovat pel Decret Legislatiu 3/2008, de 25 de juny.
Es modifica el capítol I del títol VII del Text refós de la Llei de taxes i preus públics de la Generalitat de Catalunya aprovat pel Decret legislatiu 3/2008, de 25 de juny que queda redactat de la següent manera:
per a la tramitació de a la llicència comercial de la Generalitat
Constitueix el fet imposable de la taxa la tramitació d'expedients de sol·licitud de llicència comercial de la Generalitat.
Són subjectes passius de la taxa les persones físiques o jurídiques que sol·liciten les llicències comercials.
La taxa s'acredita en el moment de presentar la sol·licitud de la llicència comercial.
Atesa la possibilitat de desistiment de la persona sol·licitant abans, durant o desprès de l'estudi de l'expedient per a l'atorgament de la llicència, la taxa es fracciona en dos pagaments:
a) El 65% en el moment de presentar la sol·licitud, juntament amb la resta de documentació necessària per a iniciar la tramitació de l'expedient, pel procediment d'autoliquidació.
b) El 35% restant abans de finalitzar el període establert pel tràmit d'audiència que s'inicia un cop dictada la proposta de resolució, pel procediment de notificació de la liquidació.
La manca de liquidació de la taxa té les conseqüències següents:
La manca d'acreditació del pagament del 65% en el moment de presentar la sol·licitud té els mateixos efectes que la manca de qualsevol altra documentació preceptiva necessària per a iniciar la tramitació de l'expedient.
La manca de liquidació del pagament del 35% dins del període de quinze dies a comptar des de l'endemà de la recepció de la corresponent notificació dóna lloc a la caducitat de l'expedient per a l'atorgament de la llicència comercial de la Generalitat.
En els casos en els que no es dicti resolució expressa en el termini legalment establert, la persona interessada, amb la sol·licitud prèvia corresponent té dret a la devolució de l'import pagat.
Base imposable i tipus de gravamen
Constitueix la base imposable la superfície de venda total dels establiments, quan es tracti d'un nou establiment comercial, d'un canvi d'activitat, i només la superfície de venda afegida quan es tracti d'una ampliació.
El tipus de gravamen s'estableix en 3,70 euros per metre quadrat de superfície de venda.
Els ingressos procedents de la recaptació de les taxes per la tramitació de la llicència comercial de la Generalitat s'afecten al finançament, l'ampliació i la millora dels serveis que tinguin assignades les tasques de vetllar pel compliment del que estableix la corresponent Decret llei d'ordenació dels equipaments comercials i les normes reglamentàries que la despleguin..
Aquest Decret llei es promulga en exercici de la competència exclusiva en matèria de comerç interior reconeguda a l'article 121.1.d) de l'Estatut d'autonomia.