projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
Vista general de l'Abadia de Montserrat.
Montserrat és un símbol per a Catalunya i un punt de pelegrinatge per a creients.
La gran protagonista és la seva Mare de Déu, patrona de Catalunya.
Aquesta verge romànica és popularment coneguda com La Moreneta, a causa del color de la cara i les mans, enfosquides pel fum dels ciris.
El monestir es va fundar l'any 1025 per ordre de l'Abat Oliba, sobre una petita ermita que Guifré el Pilós havia donat al Monestir de Ripoll.
La visita a Montserrat comença a la basílica del segle XVI, amb restes romàniques i estructura gòtica.
A partir d'aquí, des de la plaça de Santa Maria, punt neuràlgic, es pot recórrer tot el conjunt, fruit de la gran reforma del segle XIX liderada per Josep Puig i Cadafalch.
Imperdible és el Museu de Montserrat.
La seva col·lecció es va iniciar amb els materials de l'Orient bíblic portats pel pare Bonaventura Ubach dels seus viatges.
Però el fons s'ha anat engruixint amb obres molt destacables de pintors com Caravaggio, Rusiñol, Casas, Nonell, Picasso, Monet, Sisley, Degas, Pissarro o Dalí.
Des del segle XVII Montserrat ha estat un centre cultural de primer ordre i ho demostra l'excepcional biblioteca amb més de 250.000 volums del monestir.
Entre les activitats que promouen destaca l' Escolania, que és un dels cors de nens més antics d'Europa, documentat des del segle XIV.
Prop de l'abadia, es conserva encara el veí Monestir de Santa Cecília, que actualment s'ha reconvertit en l'Espai d'Art Sean Scully.
En destaca l'església romànica, també reformada als anys 30 per Puig i Cadafalch.
Pocs saben que aquest monestir va ser la primera opció de l'Abat Oliba per estendre els seus dominis a Montserrat, però es va trobar amb la negativa de la comunitat.
Passejar pel santuari, conèixer la història i el patrimoni artístic, visitar el museu, escollir un dels nombrosos itineraris que recorren els camins i s'endinsen en els boscos...
L'Abadia de Montserrat t'ofereix diverses maneres de descobrir-la i gaudir-la.
Vista d'una de les pesqueres que hi ha a l'Estany de Banyoles.
A la riba est de l' Estany de Banyoles, entre el paratge dels Desmais i la Caseta de Fusta i resseguint el passeig enjardinat, destaquen unes construccions singulars: les pesqueres.
La construcció d'aquestes plataformes de pesca va iniciar-se al segle XIX i va durar fins al 1931, quan l'Ajuntament va prohibir edificar-ne més.
Originalment senzilles van anar-se sofisticant amb el pas del temps.
De la forma funcional es va passar a grans estructures més amples amb capacitat per a més barques, símbol de prestigi social i econòmic.
Com a conseqüència de l'expansió de la burgesia catalana i la pràctica d'esports aquàtics, les pesqueres van ser objecte de reformes durant tot el segle XX, tant per augmentar-ne la capacitat d'emmagatzematge, com per a hostatjar-s'hi.
Actualment només poden veure's des de l'exterior ja que són de titularitat privada.
Aprofita per recórrer tot el perímetre de l'Estany.
A més de poder admirar l'exterior de les pesqueres, descobriràs un espai de gran valor geològic, ecològic, paisatgístic i cultural.
Podràs veure les Pesqueres i els Passejos i l'espai natural que els envolta.
Interior del menjador de la Casa Masó.
La Casa Masó és la casa natal de l'arquitecte Rafael Masó, un símbol del desplegament del noucentisme a Girona.
Perfectament integrada dins l'entorn urbà, l'edifici consta de planta baixa, tres pisos i terrat.
La casa actual és la unió de quatre cases de tipus menestral adquirides per la família Masó.
La façana del carrer Ballesteries combina l'estil secessionista amb elements d'inspiració barroca.
A la part del darrere, galeries de vidre i ceràmica emmarquen el riu Onyar.
Rafael Masó va fer dues grans reformes a la casa.
La primera, a partir de l'any 1911 quan el seu pare li va encarregar adequar l'habitatge a les necessitats d'una família nombrosa i que havia ascendit socialment.
La segona intervenció va ser el 1918, quan el seu germà va heretar la casa.
A més d'unificar les façanes, va dissenyar l'escala, els vitralls i bona part dels mobles de l'interior.
Per a les reformes, l'arquitecte va recórrer a l'estil modernista imperant en l'època, tot i que cada cop va anar introduint més elements de l'incipient moviment noucentista.
Des de 2006 aquest habitatge benestant és la seu de la Fundació Rafael Masó i actualment és l'única de les cases del riu Onyar que està oberta al públic.
- Descobreix la casa a través de les visites guiades per a públic general i grups.
Tindràs una vista privilegiada del riu Onyar.
Vista des de l'exterior de la Central hidroelèctrica de la Torre de Capdella.
La Central de Capdella, ubicada al municipi de la Torre de Capdella, va ser la primera central hidroelèctrica de Catalunya.
La seva gestació va ser a finals del segle XIX quan Emili Riu, periodista i polític de Sort, va trobar una via d'aprofitament de la gran reserva d'aigua de la Vall Fosca, que supera els 50 milions de m3.
El 1914 la companyia Energia Elèctrica de Catalunya posava en funcionament la central hidroelèctrica.
Va ser una obra farònica que aprofitava les aigües del sistema de l' Estany Gento a través d'un canal de 5 quilòmetres amb un desnivell de 836 metres.
A més, es van haver d'habilitar noves infraestructures: un funicular, carreteres d'accés, carrilets, habitatges per a treballadors, etc. Tot i així, el projecte va estar enllestit en només dos anys.
Al cap d'un temps, la Central va ser traspassada a la Canadenca (ara Fecsa-Endesa).
Actualment, en una part de les instal·lacions hi trobem el Museu Hidroelèctric de Capdella, pertanyent a la xarxa del Museu de la Ciència i de la Tècnica de Catalunya, que posa en valor el que va suposar la Central per a la indústria i també per al territori.
- El Museu ofereix visites guiades pels diferents espais de la central hidroelèctrica que permetran entendre el procés d'electrificació de Catalunya.
- Els centres educatius trobaran tallers i visites guiades per descobrir a través de jocs i contes tant la central com el territori que l'envolta.
Museu Hidroelèctric de Capdella
Tècnica, història i territori, en una visita indispensable.
Façana modernista del celler cooperatiu de Pinell de Brai.
Voltes del sostre interior i tines del celler cooperatiu de Pinell de Brai.
Definit pel dramaturg Àngel Guimèra com una de les catedrals del vi, el celler modernista de Pinell de Brai és l'expressió arquitectònica del cooperativisme agrari a Catalunya de finals de segle XIX.
La seva construcció s'encarrega a Cèsar Martinell el 1919 que utilitza tots els elements de l'arquitectura tradicional catalana, l'estètica modernista, i ho enriqueix amb les innovacions tècniques del seu mestre Antoni Gaudí.
La llum que es filtra entre els finestrals, la planta que recorda la d'una església i la sensació d'amplitud recrea l'interior d'una catedral gòtica.
Però més enllà de la bellesa arquitectònica de l'edifici, Martinell crea un espai funcional destinat a la producció de vi.
Per això, hi incorpora importants innovacions tècniques: l'estructura de naus basada en arcs parabòlics, el sistema de ventilació a través de grans finestrals o l'aïllament en càmeres dels recipients per a l'elaboració del vi.
L'element més característic del celler és sens dubte el fris de ceràmica vidriada de la façana dissenyat pel pintor Francesc Xavier Nogués, on se succeeixen escenes de la verema i de l'elaboració del vi i l'oli.
Malgrat la seva espectacularitat, per falta de pressupost es va eliminar del projecte inicial i no es va incorporar fins al 1949.
El celler ofereix visites guiades per les instal·lacions ideades per Cèsar Martinell.
També es poden escollir visites guiades amb degustació.
Pel seu gran nombre de plantes i la seva considerable extensió, el jardí botànic de Mar i Murtra és la col·lecció de planta viva més important de Catalunya i una de les més destacades d'Europa.
Cada any atrau un bon nombre de visitants, seduïts per un espai de lleure i contemplació únic al peu del Mediterrani.
Ubicat a Blanes, aquest jardí històric destaca per l'abundància de cactus i de vegetació mediterrània, tot i que també s'hi pot veure una gran varietat de plantes provinents de tot el món (compta amb més de tres mil espècies).
Durant el recorregut, el visitant gaudirà de la gran riquesa botànica així com dels bells racons de descans, les fonts d'aigua potable, el llegat arquitectònic (la casa biblioteca Carl Faust i el templet de Linné) i els miradors amb espectaculars vistes sobre el Mediterrani.
El jardí va ser creat per l'industrial alemany Carl Faust el 1924.
Va completar la seva afició naturalista amb la posada en marxa de l' Estació Internacional de Biologia Mediterrània, pionera a l'Estat.
Més enllà del seu gran interès paisatgístic, actualment la institució segueix el camí marcat pel seu fundador, fent una tasca activa en la conservació, la recerca i la divulgació en el camp de la botànica.
L'oferta d'aquest jardí històric va més enllà del recorregut pel seu espectacular fons botànic i s'hi organitzen periòdicament jornades, concerts, cursos i tallers.
Espectacular reportatge aeri amb les millors vistes del Jardí Botànic Mar i Murtra.
L'Anella Olímpica va ser construïda pels Jocs Olímpics del 1992.
Durant la segona meitat del segle XX Barcelona ha experimentat l'expansió urbana més gran de la seva història.
El "model Barcelona" neix durant els vuitanta gràcies a la col·laboració de les institucions democràtiques i arquitectes com Oriol Bohigas.
D'aquesta època són el Parc de l'Espanya Industrial (Peña i Rius) o el Moll de la Fusta (Solà-Morales).
Però el punt culminant de l'urbanisme català s'inicia amb l'elecció de Barcelona com a seu dels Jocs Olímpics del 1992.
La intervenció a l'anella olímpica de Montjuïc inclou la restauració de l'Estadi Olímpic i les Piscines Picornell i la construcció del Palau Sant Jordi (Isozaki).
La Vila Olímpica (Martorell-Bohigas-Mackay) apropa la ciutat al mar amb la construcció del Port Olímpic.
Altres mostres de l'arquitectura olímpica són la Torre de Collserola (Foster), la Torre de Telefónica (Calatrava) o l'Hotel Arts (Skidmore, Owings & Merrill).
Amb el Fòrum Universal de les Cultures (2004), la Diagonal s'allarga fins al mar, i es construeixen el Centre Internacional de Convencions (Mateo), l' edifici Fòrum (Herzog i de Meuron) i la gran placa fotovoltaica (Martínez Lapeña i Torres).
Com a exemples post-Fòrum destaquen espectaculars mostres d'arquitectura d'autor com la Torre Agbar (Nouvel) o l'Edifici Gas Natural (Miralles i Tagliabue).
Vista dels tres edificis del Museu de la Vida Rural.
Des de l'any 1988, el Museu de la Vida Rural (MVR) mostra al visitant les característiques de la vida tradicional a Catalunya, amb especial dedicació a la pagesia.
Es tracta d'un dels principals centres de conservació i recerca etnològica del país, amb un variat fons que permet recórrer la història del món rural català a partir d'una proposta museogràfica moderna i innovadora.
L'exposició permanent mostra objectes relacionats amb la pagesia, les arts i els oficis artesanals: peces que representen un autèntic pòsit cultural de la nostra societat.
El recorregut s'estructura per àmbits de feines: les de l'agricultura, les dels oficis del poble (mossèn, mestre, cafeter, pastisser, filadora, apotecari, barber...) i les domèstiques.
El centre, integrat a la Xarxa de Museus Etnològics, forma part de la Fundació Lluís Carulla i ocupa la casa pairal que la família Carulla tenia a l'Espluga de Francolí.
L'Edifici Antic va ser restaurat i remodelat per albergar les peces del Museu de la Vida Rural.
L'any 2010 s'aixeca un nou edifici annex i la totalitat del museu es renova adequant el seu discurs expositiu per facilitar la comprensió del món rural des d'una òptica contemporània.
El Museu de la Vida Rural ha dissenyat un projecte pedagògic i educatiu basat en una àmplia oferta de visites guiades, tallers i maletes didàctiques.
Façana de la seu de la Fundació Tàpies, construïda per Domènech i Muntaner, amb l'escultura 'Núvol i cadira' de Tàpies.
Amb més de 300 obres, la Fundació Antoni Tàpies (Barcelona) compta amb la col·lecció més completa de l'artista català, que reflecteix tots els períodes creatius del pintor.
Impulsada pel propi Antoni Tàpies, la Fundació és un museu i centre cultural que també treballa per l'estudi i la promoció de l' art contemporani.
Entre pintures, escultures, dibuixos, llibres i gravats, la Fundació mostra totes les vessants de l'activitat artística de Tàpies.
La col·lecció inclou una selecció dels dibuixos i retrats dels anys quaranta ( Creu de paper de diari ), una mostra important de les obres matèriques dels anys cinquanta i seixanta ( Forma negra sobre quadrat gris ) i una representació significativa de les obres objectuals de finals dels seixanta i principis dels setanta ( Palla i fusta ).
El visitant descobrirà també les diferents tipologies, tècniques i materials emprats per Tàpies: obres realitzades amb goma-escuma i esprai, vernissos i escultures de terra xamotada i objectes i escultures fets amb planxes metàl·liques o bronze.
La Fundació Antoni Tàpies es troba en un edifici modernista obra de l'arquitecte Lluís Domènech i Montaner.
Aquesta construcció és singular ja que va ser la primera de l'Eixample en combinar la utilització del maó vist amb ferro dins del teixit urbà.
Actualment l'edifici està coronat per l'escultura Núvol i cadira del mateix Tàpies, obra que s'ha convertit en tot un símbol de la Fundació.
La Fundació programa activitats per donar a conèixer l'obra i el llegat d'Antoni Tàpies, un dels artistes catalans més destacats del segle XX.
- Activitats per públic escolar.
- Activitats per a nens, nenes i famílies.
La Fundació mostra el llegat del pintor, escultor i teòric de l'art català.
Dins l'antic edifici de la Casa de la Caritat de Barcelona, en un equipament totalment modern, hi trobem un centre cultural de referència europea.
Es tracta del Centre de Cultura Contemporània (CCCB), que des del 1994 treballa per a la recerca creativa i en la producció de coneixement.
Té com a eix central la ciutat i la cultura urbana i com a objectiu vincular el món acadèmic amb la creació i la ciutadania.
Ho fa a través de projectes propis.
Els més significatius són les exposicions temàtiques, que generen debat i coneixement al voltant dels temes que perfilen l'actualitat.
Alhora, també ha instaurat altres formes de d'intercanvi cultural com debats internacionals, el CCCB Lab, la plataforma de literatura Kosmopolis o el projecte de cinema experimental Xcèntric.
Tots ells són projectes que tracten de manera integrada la cultura del segle XXI i les grans transformacions de l'era digital.
El CCCB disposa d'un fons ( Arxiu CCCB i Arxiu Xcèntric ) on conserva la documentació relacionada amb tots els projectes que s'han anat realitzant des de la seva inauguració.
Aquest arxiu és a l'abast de tothom des del 2008.
Visitar el Centre de Cultura Contemporània és entrar en un espai de reflexió sobre què és la cultura urbana.
El mateix edifici, remodelat per Helio Piñón i Albert Viaplana, estructurat al voltant del Pati de les Dones, hi convida.
És recomanable pujar fins al mirador abans d'acabar la visita.
Al CCCB s'hi celebren activitats de forma constant, adreçades a tots els públics i dissenyades en tot tipus de formats: tallers, cinema, arts escèniques, conferències, cursos... són només un petit tast d'un espai en constant ebullició.
Centre de Cultura Contemporània de Barcelona
Debat, pensament i reflexió al voltant de la ciutat i l'espai públic
El Museu d'Art Contemporani de Barcelona s'aixeca en ple barri del Raval de la capital catalana en un edifici de Richard Meier que és en si mateix una obra d'art. Es troba a tocar del Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CCCB), una zona de referència per als amants de l'art i la cultura del segle XX i XXI.
El MACBA, que va néixer el 1995, s'ha consolidat internacionalment com un model en art contemporani.
La seva col·lecció, de 5.500 obres, permet traçar un recorregut pels principals referents artístics de l'actualitat.
Comença amb l'abstracció matèrica dels anys cinquanta, incorporant obres de l' art pop europeu i de les avantguardes dels anys 60 i 70.
També disposa d'obres al voltant de la figuració fotogràfica i l'escultura minimalista.
Entre les peces més destacades s'hi poden veure: Dins el roig, d'Albert Ràfols-Casamada; Between the Frames: The Forum, d'Antoni Muntadas; La saison des pluies II, de Miquel Barceló; Rinzen, d'Antoni Tàpies; Beschwingte Bindungen, de Paul Klee; Thames Circles, de Richard Long, o Atomic Kiss, de Joan Rabascall, entre altres.
Descobreix la gran oferta d'activitats que ofereix el museu vinculades a la iniciació i la familiarització amb l'art contemporani adreçades a públics molt diversos.
Museu d'Art Contemporani de Barcelona
Façana del Monestir de Santa Maria de Gerri.
El monestir, separat del poble de Gerri de la Sal pel Noguera Pallaresa.
Al sud del Pallàrs Sobirà s'ubica Gerri de la Sal, una petita vila medieval que encara conserva el recinte tancat i que destaca pel seu patrimoni industrial i arquitectònic: l'alfolí de la sal i el Monestir de Santa Maria.
L'explotació de la font de sal, que fins fa poc temps va ser el principal motor econòmic d'aquesta vila, explica l'afegitó en el seu topònim.
Com a testimoni d'aquest passat industrial, es conserva la Casa de la sal o Reial Alfolí de Gerri, el gran magatzem on s'extreia, es tractava i s'emmagatzemava la sal des de l'edat mitjana.
Considerat l' edifici civil més gran en planta de tot el Pallars, acull ara el Museu de Gerri de la Sal.
L'interès patrimonial d'aquest conjunt es completa amb les restes d'una mostra del romànic català en estat pur: el Monestir de Santa Maria, que es troba just davant del poble.
Consagrat a l'ordre benedictí el 1149, en poc temps es va convertir en un important centre evangelitzador del Bisbat d'Urgell i també en un dels més rics.
Però a finals del segle XII els comtes van retirar el suport al monestir, i els van prendre terres i propietats.
Els problemes econòmics i les disputes van desembocar en la despoblació dels seus dominis i finalment es va exclaustrar el 1835.
Del monestir, ara només en queda l'església amb l'atri o porxo d'entrada.
A l'interior s'hi poden veure fins a 30 capitells decorats.
Actualment l'Ajuntament de Gerri de la Sal organitza visites guiades, tant a les salines com a l'Alfolí de la Sal.
25590 Gerri de la Sal - Baix Pallars (Lleida)
Entra a l'alfolí, una de les principals joies de Gerri de la Sal.
Vista general de la Colònia, amb l'aqüeducte a l'esquerra.
Maquinària que es mostra al Museu de la Colònia.
Als peus del Llobregat, gairebé tocant a Esparreguera, s'alça un dels principals testimonis de la història industrial de Catalunya: la Colònia Sedó.
La gran turbina de 1.400 CV és un dels grans atractius del recinte, una màquina de ferro colat que va ser la més gran i potent d'Espanya i una de les més espectaculars d'Europa.
Actualment ja no propulsa aigua, sinó que s'ha convertit en el museu que recull la història de la colònia.
A l'antiga sala de màquines s'hi pot veure la maqueta de la colònia, on s'explica la seva història a través d'un muntatge de llum i so i, dins el tub de conducció d'aigua de la turbina es projecta un audiovisual tridimensional.
La visita es completa amb una explicació del sistema energètic que feia funcionar el complex industrial de Miquel Puig.
El passeig per la colònia permet copsar la vida social i el procés productiu d'un 'petit poble' on els telers convivien amb els treballadors.
El conjunt fabril de la Colònia Sedó es va fundar el 1846, aprofitant el salt d'aigua de l'antic molí de Can Broquetes.
Actualment encara es poden reconèixer les naus dedicades a la filatura, el canal i la resclosa del salt d'aigua, les teulades amb volta catalana i les oficines.
Dues de les imatges característiques del conjunt són la xemeneia helicoïdal de maó de l'antiga màquina de vapor i l' aqüeducte semicircular que portava l'aigua des del riu fins a la turbina.
Visita els elements més importants i significatius de la Colònia Sedó, amb la turbina més gran de Catalunya al capdavant.
La Colònia Sedó es distingeix per les seves grans dimensions i per l'ús d'un sistema hidràulic que aprofitava al màxim l'energia de l'aigua.
Museu de La Noguera – Visita al Centre d'Interpretació de l'or – Recerca d'or al riu Segre – Degustació de l'or líquid de La Noguera – Dinar andalusí (opcional) – Visita a l'antiga ciutat musulmana (opcional)
Visita guiada al Museu de la Vida Rural – Tast de vins de la DO Conca de Barberà – Recorregut per la Fassina Balanyà – Visita guiada al Celler Cooperatiu – Dinar basat en la cuina del vi (opcional).
La protecció legal del patrimoni cultural de Catalunya està garantida per una sèrie de normes que en regulen l'aplicació.
A través d'aquestes normes es vol preservar, investigar i difondre el patrimoni cultural i garantir la seva conservació amb un objectiu principal: que la societat actual pugui gaudir-lo i que arribi a les futures generacions en les millors condicions possibles.
El marc legal general que regula aquestes actuacions és la Llei del Patrimoni Cultural Català.
A més, per a cada especialitat del patrimoni hi ha una normativa específica que pots consultar aquí.
La fortalesa dels Vilars d'Arbeca serà un dels indrets protagonistes de la sèrie de documentals El Túnel del Tiempo, en el marc del programa La Aventura del Saber de La 2 de Televisió Espanyola (RTVE).
L'equip de rodatge va estar treballant durant una setmana en una de les fortaleses iberes més singulars d'Europa.
El programa, encara sense data d'emissió, tractarà sobre aspectes com la cronologia i la singularitat del sistema defensiu dels Vilars, el seu entorn paisatgístic, les fosses inundables de la fortalesa i el pou cisterna i les –recentment descobertes- relacions comercials amb la costa.
A més, s'indagarà en les possibles raons que haurien portat els ibers a abandonar aquest assentament de forma abrupta.
Els Vilars no és el primer jaciment arqueològic català en que posa el focus El Túnel del Tiempo; prèviament s'ha enregistrat capítols a la Draga (Banyoles, Girona) i les Mines de Can Tintoré (Gavà, Barcelona).
A la fortalesa ibera han comptat amb l'assessorament del Grup d'Investigació Prehistòrica (GIP) de la Universitat de Lleida (UdL), que des de fa dècades dirigeix els treballs de recerca al jaciment.
Cartell i logotip del festival de l'any 2007.
Des dels anys seixanta, cada any a principis d'octubre arriba puntual el Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya, el primer del món dedicat al gènere fantàstic i que, amb els anys, s'ha convertit en un referent internacional.
És el festival de cinema amb més prestigi i ressò mediàtic dels que es fan a Catalunya.
Va néixer el 1968 amb el nom de Setmana Internacional de Cinema Fantàstic i de Terror de Sitges i des de llavors s'ha celebrat ininterrompudament, oferint als milers de visitants que hi acudeixen cada any projeccions cinematogràfiques, exposicions i conferències.
El festival ha rebut constantment visites d'intèrprets, directors i productors de renom tant nacional com internacional.
El Festival de Cinema de Sitges és també la seu dels premis anuals de l' European Fantastic Film Festivals Federation.
Aprofita el festival per veure les millors pel·lícules de terror i fantàstiques que s'hi projecten edició rere edició.
Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya
Un vídeo que s'ha convertit en l'emblema del Festival i que precedeix totes les pel·lícules que s'hi projecten.
Vols organitzar una conferència, un concert, una representació teatral?
Els espais del patrimoni poden ser la clau per garantir l'èxit del teu esdeveniment.
Una tragèdia grega en una sala contemporània?
Millor a la Neàpolis d'Empúries.
Una presentació d'un llibre en un saló d'actes convencional?
Millor al Saló del Vigatà del Palau Moja.
Siguin quines siguin les teves necessitats, hi ha un espai patrimonial que pots utilitzar: art contemporani, propostes comercials, presentacions, etc. Consulta el catàleg d'espais i troba el que estàs buscant.
Ets un gestor de patrimoni i vols que el teu espai aparegui en aquest apartat?