I. El conseller de la Presidència ha sol·licitat que aquest organisme consultiu emeti dictamen sobre la viabilitat jurídica de la proposta d'acord del Govern a l'efecte d'implementar la Llei de l'Estat 15/2014, de 16 de setembre, de racionalització del sector públic i altres mesures de racionalització administrativa.
El dictamen es demana per tràmit d'urgència, que ha estat apreciada pel president de la Comissió.
La proposta d'acord, en la part resolutiva, és la següent:
Els anuncis de notificació de l'Administració de la Generalitat de Catalunya i el seu sector públic s'han de publicar al Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya (DOGC) prèviament al Butlletí Oficial de l'Estat (BOE).
Autoritzar l'Entitat Autònoma del Diari Oficial i de Publicacions de la Generalitat de Catalunya (EADOP) com a organisme únic per a la tramesa dels esmentats anuncis de notificació a l'Agència Estatal Butlletí Oficial de l'Estat (AEBOE).
Aprovar els models d'anunci de notificació en extracte -previstos en l'article 61 de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de règim jurídic de les administracions públiques i del procediment administratiu comú (LRJPAC)-, que ha d'utilitzar l'Administració de la Generalitat de Catalunya i el seu sector públic, i que s'adjunten com a annex.
L'Entitat Autònoma del Diari Oficial i de Publicacions de la Generalitat de Catalunya podrà prestar aquest servei en el cas de notificacions de la resta d'administracions públiques a Catalunya.
Disposar la publicació d'aquest Acord al Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya.
La intervenció d'aquesta Comissió troba suport en la prescripció de l'article 9.2 de la Llei 5/2005, de 2 de maig, institucional d'aquest organisme, que disposa que la Comissió "ha de respondre a les consultes que el Govern o les administracions, per mitjà del Govern, li adrecin".
L'article 25 de la Llei de l'Estat 15/2014, de 16 de setembre, de racionalització del sector públic i altres mesures de reforma administrativa va modificar l'article 59 de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de règim jurídic de les administracions públiques i del procediment administratiu comú, que regula la pràctica de les notificacions.
En concret, es va modificar l'apartat cinquè, que regula la notificació de darrer terme.
En relació amb aquesta nova regulació, es va introduir, a més, una nova disposició addicional vigèsima primera, relativa a la notificació mitjançant el Boletín Oficial del Estado.
Finalment, s'incorpora una disposició transitòria tercera, intitulada com a règim transitori de la notificació per mitjà d'anuncis.
L'article 59.2 LRJPAC, en la versió originària, disposa que, quan els interessats en un procediment siguin desconeguts, s'ignori el lloc de la notificació o no es pugui tenir constància del mitjà de notificació, o bé, havent intentat la notificació, no s'hagi pogut dur a terme, la notificació es farà per mitjà d'anuncis en el tauler d'edictes de l'Ajuntament del darrer domicili i en el BOE, en el Diari Oficial de la Comunitat Autònoma o en el de la Província, segons quina sigui l'Administració que ha dictat l'acte que s'ha de notificar i l'àmbit territorial de l'òrgan que el va dictar.
En el cas que el darrer domicili conegut fos en un altre país, la notificació s'ha d'efectuar mitjançant la publicació en el tauler d'anuncis de les dependències corresponents del servei exterior.
Així mateix, aquest precepte establia que les administracions públiques poden establir altres formes de notificació complementàries mitjançant altres mitjans de difusió, que no exclouen l'obligació de notificar en les formes abans prescrites.
La reforma introduïda per l'article 25 de la Llei de l'Estat 15/2014 implica centralitzar les notificacions en els supòsits considerats en l'apartat 5 de l'article 59 esmentat en el Boletín Oficial del Estado, i eliminar, com a mitjans generadors de plens efectes, als altres diaris oficials, o a la publicació en els taulers d'anuncis municipals i del servei exterior.
La publicació per aquests mitjans -diaris oficials de comunitats autònomes o província i taulers d'anuncis-, així com els taulers regulats per l'article 12 de la Llei 11/2007, de 22 de juny, d'accés electrònic dels ciutadans als serveis públics, passa a ser facultativa i amb caràcter previ a la que cal efectuar en el BOE.
Es manté la possibilitat d'utilitzar altres mitjans de difusió, però amb l'obligació de fer-ho, en tot cas, en el BOE.
L'article 26 de la Llei 15/2014 modifica l'article 112 de la Llei 58/2003, general tributària, amb una orientació similar.
Se suprimeix la possibilitat de publicar en els diaris autonòmics els anuncis relatius a les notificacions per compareixença, que s'admetien en funció de l'Administració de la qual procedís l'acte i l'àmbit territorial de l'òrgan que el va dictar, de manera que ara es concentren els anuncis en el BOE.
Aquest canvi afecta l'apartat 1, paràgraf segon, i l'apartat 2.
La nova regulació disposa que la notificació dels actes de gestió tributària de l'Administració autonòmica, tant respecte dels tributs propis, com en el cas dels tributs cedits, haurà de publicar-se exclusivament per mitjà del BOE.
En la documentació de l'expedient tramès i en el preàmbul de l'acord es fa referència també a la modificació continguda en l'article 27 de la Llei 15/2014 que es refereix al Reial decret legislatiu 1/2004, de 5 de març, que conté el Text refós de la Llei del cadastre immobiliari.
El canvi afecta l'article 29.4 i comporta també residenciar en el BOE la publicació de determinats anuncis que la regulació anterior preveia també publicar en els diaris oficials autonòmics.
Ara bé, en aquest cas, segons indica l'article 4 del Reial decret legislatiu 1/2004, és competència exclusiva de l'Estat la formació i gestió del cadastre i no és procedent valorar la significació d'aquest canvi.
Assenyalem, finalment, que la disposició final quarta, sobre títols competencials, manifesta que l'article 25 es dicta a l'empara de l'article 149.1.18 CE, que atribueix a l'Estat la competència exclusiva en matèria de bases de règim jurídic de les administracions públiques i en matèria de procediment administratiu comú, i que l'article 26 troba suport en l'article 149.1.14 CE, que igualment assigna a l'Estat la competència exclusiva en hisenda general i deute de l'Estat.
La nova disposició addicional vigèsima primera que s'afegeix a la Llei 30/1992 es refereix al fet que l'Agència Estatal Butlletí Oficial de l'Estat (AEBOE) ha de facilitar a les diverses administracions un sistema automatitzat de remissió i gestió telemàtica dels anuncis de notificació en el BOE, publicació que es farà sense contraprestació econòmica.
L'apartat segon de la disposició addicional disposa que en els procediments administratius amb normativa específica (Seguretat Social, trànsit), la pràctica de la notificació de darrer terme es farà en tot cas per anunci en el BOE, sens perjudici de fer-ho prèviament, i amb caràcter facultatiu, segons la normativa específica.
Finalment, l'article 25 de la Llei 15/2014 introdueix un règim, que qualifica com a transitori, en virtut del qual la nova regulació, que s'acaba de descriure, "és aplicable a partir de l'1 de juny de 2015, tant als procediments que s'iniciïn amb posterioritat a aquesta data com als ja iniciats".
El règim transitori es refereix només als procediments regulats per la Llei 30/1992.
La redacció donada a l'article 59.5 de la Llei 30/1992, i a l'article 112 de la Llei 58/2003, comporta la centralització en un únic mitjà, el BOE, de totes les notificacions de darrer terme, pròpiament dites, això és, notificació amb producció d'efectes jurídics.
L'admissió de la continuïtat de la notificació en els altres mitjans fins ara admesos en el cas de l'article 59.5 té un caràcter complementari i eventual, i s'ha de produir amb caràcter previ, a la que es configura com a autèntica notificació.
El Reial decret 385/2015, de 22 de maig, ha modificat el Reial decret 181/2008, de 8 de febrer, d'ordenació del diari oficial BOE, per acollir les noves necessitats derivades de la Llei 15/2014.
Examinarem a continuació l'impacte que aquesta innovació normativa pot tenir en l'ordenació de l'acció de les administracions públiques de Catalunya.
S'ha de començar per recordar que l'article 68.5 EAC regula la publicació dels actes dictats pel Govern i per l'Administració de la Generalitat.
En concret, aquet precepte disposa que "Els actes, les disposicions generals i les normes que emanen del Govern o de l'Administració de la Generalitat han d'ésser publicats en el Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya.
Aquesta publicació és suficient, a tots els efectes, per a l'eficàcia dels actes i per a l'entrada en vigor de les disposicions generals i les normes".
Aquest precepte té un antecedent clar en l'article 37.4 de l'Estatut d'autonomia de 1979, el qual, però, presentava algunes variants.
Així, supeditava la publicació al fet que fos necessària; relacionava la publicació dels actes amb la seva validesa; i, finalment, en relació amb la publicació al Boletín Oficial del Estado, precisava que "caldrà atenir-se a allò que disposi la corresponent norma de l'Estat".
Com hem vist, el text vigent ha suprimit aquesta darrera precaució o limitació, de manera que no es remet a cap norma estatal, ni es preveu la publicació al BOE ni el seu caràcter obligatori.
La norma de l'article 68.5 EAC és clara i directa, sense excepcions.
No és una norma amb remissions, ni conté una atribució de competències, sinó que conté una regulació material.
La publicació dels actes administratius, quan requereixen de publicació, s'ha de fer al DOGC, i al compliment d'aquest tràmit va lligada l'eficàcia de l'acte, proposició més correcta que la de l'anterior Estatut, que la relacionava amb la validesa de l'acte.
La publicació d'un acte administratiu pot ser necessària perquè així ho estableixi una llei o una norma amb rang suficient; o bé per a fer possible la notificació quan no s'ha pogut realitzar directament al titular del dret o interès afectat, de manera que l'eficàcia de la resolució queda demorada.
L'article 58.1 LRJPAC disposa que s'han de notificar als interessats les resolucions i actes administratius que afecten els seus drets i interessos, i el precedent article 57.2 prescriu que l'eficàcia dels actes administratius quedarà demorada quan així ho exigeixi el contingut de l'acte o estigui supeditada a la seva notificació, a més de quan es donin altres circumstàncies.
La qüestió que tenim plantejada és la publicació per raó de necessitat de notificació, que, però, no s'ha pogut dur a terme pel procediment normal.
És respecte d'aquesta situació que interessa ara l'article 68.5 EAC, en tant que pren una opció clara i general sobre la publicació dels actes del Govern i l'Administració de la Generalitat, que és de fer-la al DOGC, i lliga a aquesta publicació l'eficàcia de l'acte amb un reflex coherent de les previsions de l'ordenament general.
D'acord amb aquest precepte estatutari, la notificació en darrer terme o la notificació per compareixença en l'àmbit tributari, que s'ha de produir per publicació en diari oficial, s'ha d'efectuar, pel que fa als actes del Govern i de l'Administració autonòmica, mitjançant el DOGC.
D'altra banda, la regulació estatal incideix en la competència exclusiva de la Generalitat prevista per l'article 159.1 EAC en matèria de règim jurídic i procediment de les administracions públiques catalanes, que inclou "Les normes de procediment administratiu que derivin de les particularitats del dret substantiu de Catalunya o de les especialitats de l'organització de la Generalitat" (lletra c), en allò que no estigui afectat per l'article 149.1.18 CE.
Pel que fa a les altres administracions públiques de Catalunya el plantejament és més complex.
D'entrada, no sembla que es puguin considerar compreses en l'article 68.5 EAC, tant per la seva literalitat, com per la col·locació sistemàtica del precepte.
La referència és al Govern i a l'Administració de la Generalitat pròpiament dita.
Només si es donés una gran operativitat, amb una interpretació innovadora, es podria entendre que l'afirmació de l'article 2.3 EAC segons la qual les entitats locals formen part del sistema institucional de la Generalitat pot donar cobertura a aquesta extensió.
En conseqüència, la qüestió se situa en l'àmbit de la distribució de competències en matèria de règim local i de règim jurídic i procediment de les administracions públiques de Catalunya (articles 159 i 160 EAC).
Sense entrar ara en l'examen de la distribució de competències en aquest camp, es pot afirmar, però, atès el caràcter tecnicorganitzatiu de la decisió sobre el mitjà de publicació (no la obligació, ni les característiques, ni els efectes), a la llum de criteris utilitzats pel Tribunal Constitucional (sentències 214/1989 i 50/1999), que la Comunitat Autònoma podria regular aquesta qüestió per a les entinats locals, si bé ho hauria de fer amb una norma amb rang de llei, que podria completar la regulació continguda en la Llei 26/2010, de 3 d'agost, de règim jurídic i procediment de les administracions públiques de Catalunya.
Per tant, i respecte dels actes administratius del Govern i de l'Administració de la Generalitat, hi ha una opció clara d'una norma que, com l'Estatut, forma part del bloc de la constitucionalitat; si és necessària la publicació d'un acte -i, conseqüentment, quan ho és com a notificació en darrer terme o per compareixença-, aquesta s'ha de produir, i a ella va lligada l'eficàcia de l'acte, en el DOGC.
Exposarem a continuació les línies que, al nostre entendre, poden configurar el marc jurídic en el qual situar l'Acord del Govern.
Els estatuts formen part del bloc de la constitucionalitat (STC 66/1985, 11/1986 i 214/1989).
Per aquestes raons, els preceptes estatutaris no estan a disposició del legislador estatal, encara que actuï investit de competència per a establir bases.
De la mateixa manera que la Constitució només pot alterar-se segons el procediment que la mateixa norma prescriu, els altres elements del bloc de la constitucionalitat tenen també els tràmits de reforma corresponents, i només mitjançant aquestes vies específiques poden ser alterats.
D'altra banda, la norma estatutària és un prius respecte del desplegament de les competències i, en conseqüència, és aliena a aquesta distribució, ja que precisament la Constitució li encarrega aquesta funció.
En relació amb una previsió estatutària substantiva, com la de l'article 68.5 EAC, no té operativitat la distribució competencial entre bases i desplegament legislatiu.
En conseqüència, si es vol alterar o buidar un precepte estatutari com l'al·ludit, només hi ha un camí constitucional que és la reforma estatutària.
En absència d'aquesta, la contradicció entre una llei estatal i el precepte estatutari s'ha de resoldre segons les regles de validesa i aplicabilitat pròpies d'un sistema jurídic complex, com el generat per la Constitució de 1978.
En no coincidir l'àmbit territorial d'aplicació, la contradicció entre la llei estatal d'àmbit general i la norma estatutària no es planteja en termes de validesa general, sinó en termes d'aplicabilitat, llevat del fet de no preveure expressament l'excepció.
Ara bé, la incorrecció en què incorre la llei estatal, en contradir l'Estatut, i no fer-ne una expressa excepció, només afecta aquest aspecte, ja que no incideix en la resta d'àmbit territorial.
Per això, es pot afirmar que els preceptes estatals són inaplicables, atesa la preeminència de l'article 68.5 EAC respecte de les lleis estatals.
D'altra banda, el mateix Tribunal Constitucional ha admès el diferent abast de les bases estatals respecte d'una comunitat autònoma, si aquest abast, o la inaplicació de la norma bàsica general, es fonamenta en una previsió estatutària (STC 27/1987, 214/1989 i 109/1998).
El conflicte normatiu plantejat no es pot resoldre seguint les pautes habituals entre llei estatal i llei autonòmica -de manera que la inaplicabilitat de la primera depèn del pronunciament de la justícia constitucional, amb les peculiaritats que es podrien derivar de la clàusula de prevalença de l'article 149.3 CE-, ja que no és un conflicte entre normes d'exercici de les competències, sinó entre una norma d'aquestes -la regla estatal- i un precepte estatutari, que té un contingut material precís.
En aquest sentit, hem de recordar que el Tribunal Constitucional ha considerat que un estatut d'autonomia preval, en cas de conflicte aplicatiu, sobre la norma bàsica estatal (STC 27/1987 i 109/1998).
En aquestes circumstàncies, al marge -o en paral·lel- del procés de constitucionalitat, la norma estatal no pot impedir l'aplicació del precepte estatutari, i, per tant, la norma estatal, mentre no sigui compatible, és inaplicable.
Així mateix, i de manera addicional, es pot recordar que el precepte estatutari, atès el seu contingut material, incideix en la distribució de competències de l'article 159 EAC.
Aquest precepte assigna a la Generalitat competència exclusiva per a establir les normes de procediment de les administracions catalanes, hi ho fa en relació amb dos conceptes: particularitats del dret substantiu de Catalunya i especialitats de l'organització de la Generalitat.
Aquesta competència s'atribueix sense perjudici del procediment administratiu comú.
Ara, ens fixarem en el primer concepte, per posar en relleu que, precisament la regla de l'article 68.5 EAC constitueix, amb tota evidència, dret substantiu de Catalunya, i, per tant, avala una regulació pròpia.
Situant-se en la perspectiva de la distribució de competències i del seu desplegament i exercici, cal posar l'atenció en la incidència de la competència estatal ex article 149.1.18 CE, per a establir el procediment comú.
Aquí el criteri discriminatori rau, d'entrada, en la diferenciació entre allò que és comú i allò que és específic.
La forma de procedir a les notificacions concernides per la modificació estatal no pot subsumir-se en els conceptes centrals que configuren la competència estatal que acabem d'esmentar.
Una cosa és preveure la necessitat de notificació, els diversos supòsits en raó de les situacions plantejades, i una altra l'opció tècnica o tecnicoorganitzativa elegida.
El primer aspecte es pot inserir en el procediment comú, atesa l'amplitud donada al concepte, el segon queda indubtablement en aquell espai que correspon a la Comunitat Autònoma.
Dilucidats els criteris sobre el diagnòstic competencial, queda també en aquesta perspectiva la delicada qüestió de l'aplicació normativa quan es produeix el conflicte entre normes de diferent origen.
En aquest punt, hem de recordar la clàusula de prevalença de l'article 149.3 CE en virtut de la qual, en cas de conflicte, quan es reputen aplicables a un supòsit dues normes de diferent origen, preval la norma autonòmica sobre l'estatal si aquella ha estat dictada a l'empara d'una competència exclusiva.
En la perspectiva que ara s'examina, una norma autonòmica de desplegament de la competència prevista per l'article 159 EAC prevaldria, això és, seria d'aplicació preferent, mentre no hi hagi un pronunciament sobre la validesa de les normes contradictòries.
En tot cas, en el supòsit present el conflicte aplicatiu es planteja entre un precepte de l'Estatut d'autonomia i unes normes estatals amb rang de llei, i amb la condició de bàsiques, cosa que, com s'ha dit abans, s'ha de resoldre donant prioritat a la norma estatutària.
Els plantejaments realitzats incideixen tant en els canvis introduïts per l'article 25, com en els introduïts respecte de la legislació tributària per l'article 26 de la Llei estatal, ja que, com indica en el preàmbul de la Llei general tributària, aquesta inclou "les especialitats que presenten les notificacions tributàries respecte al règim general del dret administratiu".
Encara que la disposició final quarta refereix el suport competencial de l'article 26 a l'article 149.1.14, no sembla que aquesta referència pugui tenir una incidència rellevant atès que s'ha interpretat aquesta competència estatal en el sentit que l'Estat no només pot regular els seus tributs propis "sino también el marco general de todo el sistema tributario" i "los principios generales comunes" (STC 192/2000 i 116/1994); apoderament ampli, però que no pot arribar als detalls tecnicoorganitzatius de la reforma recent, que, en canvi, s'integren en el contingut de la competència que els articles 203 i 204.1 EAC assigna a la Generalitat, a exercir per l'Agència Tributària de Catalunya, en ordre a la gestió, la recaptació, la liquidació i la inspecció dels tributs propis de la Generalitat i, per delegació de l'Estat, dels tributs cedits totalment.
Cal tenir en compte, a més, que es tracta d'un tema de procediment, com indica la col·locació sistemàtica de l'article 112 de la Llei de l'Estat 58/2003, i que està sotmès, per tant, també, a l'article 149.1.18 CE.
V. Examinades les coordenades jurídiques en què es pot situar la proposta d'acord, i abans d'entrar a considerar-lo directament, és convenient indicar algunes pautes sobre diverses alternatives possibles per a fer front a la situació generada per la Llei estatal 15/2014, en la resolució de la qual ha de ser-hi present el principi de cooperació, engranatge que assegura un lleial funcionament del sistema de poders públics.
En aquest context, cal situar, en un lloc preferent, la necessitat d'assegurar la intangibilitat de la norma estatutària, que és al mateix temps la virtualitat de l'autonomia.
En aquest sentit, assegurar la connexió real entre publicació en el DOGC i eficàcia dels actes administratius, amb percepció ciutadana inequívoca d'aquesta relació, s'assoleix, sense equívocs, si els actes referits només es publiquen en el DOGC, com fins ara.
Aquesta alternativa té, però, l'inconvenient d'un xoc amb l'Administració estatal i prescindeix de la coordinació administrativa que implica un portal únic.
La incidència en els ciutadans és moderada.
D'altra banda, si es produís una publicació posterior en el BOE decidida per les autoritats estatals, manllevant la informació del mateix diari oficial autonòmic, es generaria confusió sobre el moment de l'eficàcia de l'acte.
En tot cas, caldria assegurar, amb l'esment de l'article 68.5 EAC, que la notificació no és defectuosa.
Un altre enfocament es concretaria en oferir primer la informació al BOE i fer la publicació al DOGC després, invertint l'ordre que la reforma estatal estableix.
Els usos administratius donarien virtualitat a la publicació al DOGC a l'efecte del moment de l'eficàcia, i, a més, en els anuncis es podria incloure la referència expressa a l'article 68.5 EAC.
Ara bé, no és impossible que es generés algun nivell de confusió.
Un tercer escenari pot fonamentar-se en la publicació simultània.
En certa manera, és una posició de compliment de la previsió estatutària.
La referència en l'Anunci a l'article 68.5 EAC millora l'opció.
No hi ha risc consistent de confusió, o que aquesta tingui conseqüències sobre la seguretat jurídica dels ciutadans.
Un altre plantejament es concreta en assumir l'ordre de publicació previst per la reforma estatal de manera que l'anunci es publiqui primer al DOGC, però és recomanable una referència expressa a l'aplicació de l'article 68.5 EAC.
Aquestes són algunes opcions, amb breu referència als avantatges i inconvenients que cada una pot oferir.
Finalment, examinarem el text de la proposta d'acord a adoptar pel Govern.
Consta d'un preàmbul, cinc apartats (que ja s'han reproduït) i dos annexos.
Atès el contingut, d'ordre tecnicoorganitzatiu, i de caràcter intern, en l'àmbit de l'Administració autonòmica i el seu sector públic, es pot considerar que un acord de Govern és suficient per a regular el mecanisme de publicació-transmissió d'anuncis i la seva centralització en l'Entitat Autònoma.
Cal advertir d'entrada que es fa una ordenació única de les notificacions, tant les previstes per l'article 59.5 de la Llei 30/1992, com les notificacions per compareixença de la Llei 58/2003, i també les notificacions derivades del Text refós de la Llei del cadastre immobiliari segons es desprèn del preàmbul de l'Acord.
De totes maneres, com es veurà, sembla que l'atenció s'ha centrat en les de l'esmentat article 59.5.
El preàmbul, en paràgrafs successius, recorda que el DOGC, de conformitat amb la Llei 24/1987, de 28 de desembre, és el mitjà de la Generalitat per fer públics els documents; en segon lloc, reflecteix l'article 68.5 EAC; a continuació, descriu la reforma introduïda per la Llei de l'Estat 15/2014 amb relació de les diverses notificacions, per a establir a continuació que "el DOGC ha de publicar, d'acord amb l'article 68.5 EAC, els documents en qüestió als efectes de la seva eficàcia i disposa dels sistemes tecnològics d'entrada, publicació i sortida de documents".
Es podria completar amb una descripció de la significació de l'eficàcia dels actes (terminis, recursos,...).
El preàmbul és suficientment expressiu, si bé és dubtosa l'equiparació de les notificacions del cadastre amb les altres des de la perspectiva de les competències de la Generalitat.
L'acord primer disposa la publicació dels anuncis de notificació de l'Administració autonòmica i el seu sector públic al DOGC amb caràcter previ a la publicació al BOE.
Aquesta proposta suposa adoptar el procediment previst per la Llei 15/2014 i convertir en obligatòria la publicació al butlletí autonòmic, prevista com a facultativa en la llei estatal.
Sembla que en la formulació d'aquesta proposta s'ha tingut present la nova redacció de l'article 59.5 LRJPAC, però no la de la llei tributària, que no preveu, ni facultativament, una publicació prèvia de les notificacions per compareixença en l'àmbit autonòmic.
De totes maneres, no sembla que sigui inviable preveure-la, encara que l'acord de Govern pot ser un instrument de rang insuficient i s'hauria d'articular mitjançant una norma reglamentària.
La inclusió del sector públic no planteja interrogants, ja que les referències estatutàries i legals a l'Administració autonòmica poden entendre's en un sentit global, que comprengui tota la realitat administrativa de la comunitat autònoma.
En aquest sentit, la inclusió del sector públic troba suport, a més, en l'article 71.6 EAC.
Ara bé, la qüestió central que deixa plantejada la proposta d'acord és el moment de l'eficàcia dels actes, atesa la doble publicació de les notificacions.
És clar que la Llei 15/2014 la situa en la publicació al BOE, segons es desprèn dels articles 57 i 59 LRJPAC i del caràcter obligatori de la publicació.
El preàmbul de la Llei estatal és expressiu sobre aquesta qüestió: "Una altra de les mesures orientades a facilitar les relacions de l'Administració i els administrats és la implantació del Tauler Edictal Únic a través del «Butlletí Oficial de l'Estat», com a diari oficial de tota l'organització estatal, no només de l'Administració general de l'Estat [...].
Totes aquestes publicacions han de tenir caràcter gratuït [...] per tractar-se d'insercions obligatòries segons norma amb rang de llei [...].
D'aquesta manera, el ciutadà sabrà que, mitjançant l'accés a un únic lloc i amb la garantia i la seguretat jurídica que suposa el «Butlletí Oficial de l'Estat», pot tenir coneixement de tots els anuncis per ser notificat que el puguin afectar, independentment de quin sigui l'òrgan que els efectua o la matèria sobre la qual versen".
Seria convenient, per a assegurar la virtualitat d'allò que disposa l'article 68.5 EAC, incloure, en la part dispositiva de l'acord, una referència explícita, en un punt específic, a aquest precepte estatutari i el lligam que estableix entre obligació al DOGC i eficàcia dels actes publicats.
El segon apartat de la proposta d'acord té un caràcter organitzatiu i d'ordenació administrativa interna.
Configura l'Entitat Autònoma del Diari Oficial i de Publicacions de la Generalitat com a organisme únic per a la tramesa d'aquests anuncis de notificació a l'Agència Estatal Butlletí Oficial de l'Estat.
El tercer apartat conté l'aprovació dels models d'anunci de notificació en extracte previstos per l'article 61 LRJPAC, que preveu la utilització d'extractes quan es puguin lesionar drets o interessos legítims amb la publicació íntegra de l'acte.
Aquesta previsió no planteja interrogants específics.
L'apartat quart disposa que l'Entitat Autònoma del Diari Oficial i de Publicacions de la Generalitat pot prestar el servei en cas de notificacions de la resta d'administracions públiques a Catalunya.
Se sobreentén que el servei és doble: publicació al DOGC i tramesa al BOE.
Es tracta d'una possibilitat que queda en mans de les diverses entitats, cosa que es pot preveure en un acord de Govern.
Seria aconsellable especificar els serveis a prestar i si van connectades les dues modalitats.
El darrer apartat preveu la publicació de l'acord del Govern al DOGC.
La proposta d'acord no és contrària a l'ordenament jurídic, si bé seria convenient incloure un punt amb una referència a l'article 68.5 EAC.