L'artèria aorta, o simplement aorta, és l'artèria més llarga del cos humà.
S'origina al ventricle esquerre del cor i transporta sang oxigenada a totes les parts dels cos. L'aorta se sol dividir en cinc seccions, de les quals l'aorta abdominal és la part que està per sota del diafragma (membrana que separa el tòrax de l'abdomen).
L' aneurisma d'aorta abdominal (AAA) apareix quan les parets de l'aorta abdominal es dilaten amb un gruix total que supera 1,5 vegades el seu diàmetre normal, la qual cosa suposa que passa a ser més gran o igual de 3 cm. En la majoria de les persones, el diàmetre de l'aorta abdominal normal és, aproximadament, de 2,0 cm, però es pot considerar normal en la majoria dels pacients adults entre 1,4 i 3,0 cm).
Per tant es considera un aneurisma quan és igual o més gran de 3,0 cm.
Els aneurismes poden també aparèixer en altres àrees de l'aorta però l'abdomen és el lloc més comú i, predominantment, afecta el segment de l'aorta per sota de les artèries renals (arteria que neix directament de l'artèria abdominal i condueix sang als ronyons) coneguda com aorta infrarenal.
Els aneurismes aòrtics abdominals no estan relacionats amb aneurismes que puguin aparèixer en les artèries cerebrals.
Entre un 3% i un 5% de la població major de 65 anys pot tenir un AAA que acostuma a diagnosticar-se de manera casual al realitzar una prova d'imatge a nivell abdominal per una altra raó.
En els darrers anys hi ha hagut una reducció en l'aparició d'AAA relacionada a la reducció del tabaquisme.
Els aneurismes poden ser petits, mitjans o grans depenent del seu diàmetre:
El risc de ruptura d'un aneurisma pot ser provocat per la ràpida expansió en el diàmetre de l'aorta (igual o més gran de 5 mm en 6 mesos o igual o més gran a 10 mm en un any) utilitzant el mateix mètode de diagnòstic per imatge.
L'evolució natural de l'AAA és la d'una dilatació progressiva.
Generalment els aneurismes grans s'expandeixen a un ritme més ràpid que els aneurismes petits.
Els principals factors de risc associats amb l'expansió i ruptura de l'AAA inclouen un diàmetre gran de l'aneurisma, ser fumador, un ritme més ràpid d'expansió del AAA, i el sexe femení, i ocasionalment, la infecció de l'aorta.
Per contra, l'exercici regular i una dieta rica en fruites, verdures i fruits secs, redueixen el risc d'AAA.
El risc més alt que comporta un AAA és la seva ruptura que constitueix una urgència greu mèdica.
Més del 50% dels malalts amb ruptura d'AAA no arriben a l'hospital vius i aquells que es poden intervenir, presenten un risc molt elevat de complicacions i mortalitat.
Els aneurismes d'aorta abdominal cursen sense símptomes fins el dia que es trenquen.
Més enllà d'aquest principi general, poques vegades, els aneurismes d'aorta abdominal no trencats poden produir molèsties, principalment dolor abdominal o d'esquena.
Alguns estudis mostren que, entre el 5 i el 22 % dels AAA presenten aquests símptomes.
Els pacients més joves amb AAA poden ser més propensos a tenir símptomes en comparació amb els pacients de més edat.
Els pacients que desenvolupen dolor abdominal poden haver tingut un augment recent en la grandària de l'aneurisma, que pot predir la ruptura.
A causa de que la sang pot acumular-se en la part de l'aorta que s'engruixa, algunes persones desenvolupen coàguls de sang a l'interior de l' aneurisma.
Si un d'aquests coàguls excepcionalment es deslliga, es pot arribar a l'obstrucció d'un vas sanguini en una de les cames.
Això pot conduir a símptomes com ara dolor, entumiment o formigueig a la cama.
En alguns casos, parts de la cama o el peu poden fins i tot empal·lidir i convertir-se en fred al tacte.
La majoria dels pacients no tenen cap símptoma abans de la ruptura.
La ruptura del AAA es deu al debilitament de la paret aòrtica que resulta en la sortida de sang fora dels confins de l'aorta.
El dolor agut i greu, una massa abdominal pulsàtil i una caiguda de la pressió arterial (hipotensió) són símptomes que tenen la majoria dels pacients amb AAA trencat.
La ruptura de l'AAA està associada amb la grandària de l'AAA.
Els AAA petits i mitjans (més petit de 5,5 cm) tenen un risc de ruptura baix.
Tots els AAA, però, tenen tendència a créixer a diàmetres més grans i aquest creixement depèn de la mida: 2 a 3 mm per any pels petits, mentre que els AAA més grans s'expandeixen al voltant de 3 a 4 mm per any.
Els AAA que s'expandeixen igual o més de 5 mm en sis mesos de seguiment es consideren d'alt risc de ruptura.
Només l'1 per cent dels homes de 65 anys d'edat que tenen una ecografia negativa pel que fa a un AAA (diàmetre més petit de 3 cm) acabaran desenvolupant un AAA en els propers cinc anys.
Alguns aneurismes, per raons poc clares, es mantenen relativament fixes de mida durant un període de temps i després fan un ràpid creixement.
El risc de ruptura d'aneurismes grans, i amb diàmetre igual és més freqüent en dones.
L'examen físic: L'aorta es divideix a nivell del melic.
Per tant, l'examen físic en un pacient amb una AAA pot revelar una massa pulsatil a la part alta de l'abdomen (epigastri).
La precisió de l'examen clínic pot disminuir a causa de l'obesitat corporal i la mida de l'aneurisma, doncs aquest hauria de ser més gran, en general, de 4 cm.
Un examen complet de la circulació arterial perifèrica s'ha de realitzar per tal de detectar la presència d'embòlies o manca de circulació a les cames.
La identificació d'altres aneurismes de les artèries de les cames en l'examen físic va en favor del diagnòstic d'AAA.
L'ecografia abdominal és la prova més utilitzada per a la detecció d'AAA i és considerada com la prova de referència.
L'ecografia abdominal és una prova diagnòstica que permet a través de les ones sonores d'alta freqüència crear una imatge de l'aorta abdominal o d'altres parts de l'abdomen.
Es considera la prova més adequada i efectiva tant per al diagnòstic com per al seguiment de l' AAA, així com també per la seva seguretat i cost relativament baix.
L'ecografia també s'ha utilitzat com la prova de diagnòstic més idònia en la detecció precoç (cribratge) de l'AAA.
Podeu trobar més informació sobre l' ecografia al canal sobre diagnòst � ic per la imatge de Canal Salut. ( http://canalsalut.gencat.cat/ca/salut-a-z/d/diagnostic-per-la-imatge/proves-diagnostiques/ecografia/ )
Altres modalitats de diagnòstic per imatge: els AAA es poden veure en les radiografies simples d'abdomen, la tomografia axial computada abdominal (TAC), i la ressonància magnètica (RM).
Tant la TC i la RM semblen ser proves d'alta precisió pels AAA, però no es realitzen generalment per a la detecció, ja que són més cares que l'ecografia abdominal.
No obstant això, gairebé dos terços dels aneurismes que condueixen a la cirurgia es detecten com troballes incidentals en els estudis d'imatge (la majoria sovint tomografia computada o ressonància magnètica) que es realitzen per a altres motius.
És desitjable poder realitzar un diagnòstic mitjançant proves d'imatge (radiologia convencional, ecografia, tomografia axial computada (TAC) ó la ressonància magnètica (RM).
No és un requisit absolut en pacients que es troben en situació clínica greu amb un AAA conegut que es presenta amb símptomes i signes de ruptura (dolor abdominal / esquena / costat, hipotensió, massa pulsatil).
En aquesta situació, els pacients que són candidats per a la reparació quirúrgica, poden portar-se de vegades a la sala d'operacions per al tractament immediat (diagnòstic intraoperatori) sense un diagnòstic per imatge previ.
Podeu trobar més informació sobre la tomografia computada i la ressonància magnètica al canal sobre diagnòstic per la imatge de Canal Salut. ( http://canalsalut.gencat.cat/ca/salut-a-z/d/diagnostic-per-la-imatge/proves-diagnostiques/ressonancia-magnetica-rm/ i http://canalsalut.gencat.cat/ca/salut-a-z/d/diagnostic-per-la-imatge/proves-diagnostiques/tomografia-computada-tc/ )
En alguns països es recomana una prova de detecció en els següents grups, tenint en compte que el risc de tenir un AAA és més gran en homes i que les dones tenen més risc de ruptura d'un AAA (a igualtat de mida):
Es recomana consultar amb el seu metge en el cas que es trobi en alguna d'aquestes situacions.