La Llei 14/2017, del 20 de juliol, de la renda garantida de ciutadania, té per objectiu de regular el dret d'accés a aquesta prestació, reconegut per l'article 24.3 de l'Estatut d'autonomia, amb la finalitat d'assegurar els mínims d'una vida digna a les persones i unitats familiars que es troben en situació de pobresa, per tal de promoure'n l'autonomia i la participació activa en la societat.
L'article 7.1.e de la llei estableix com un dels requisits d'accés a la renda garantida de ciutadania que les persones sol·licitants no siguin beneficiàries d'una prestació pública o privada de servei residencial permanent de tipus social, sanitari o sociosanitari, i que no estiguin internades en un centre penitenciari en règim ordinari o tancat.
Aquest requisit responia a la consideració que les persones que disposen d'un servei residencial permanent tenen cobertes les necessitats bàsiques d'alimentació i higiene intrínseques al servei residencial, cosa que deixaria sense efecte l'objectiu de la prestació.
D'altra banda, l'article 7.3 estableix que, excepcionalment, tenen dret a percebre la renda garantida de ciutadania les persones que, a pesar de no complir els requisits establerts, es troben, per circumstàncies extraordinàries, en una situació d'especial necessitat.
Aquesta clàusula, introduïda per poder donar resposta a la diversitat de situacions en què es troben les persones en risc d'exclusió social, amb una casuística que el text de la llei no podia recollir, exigeix un desplegament reglamentari que reguli els mecanismes per a fer efectiva la renda garantida de ciutadania en les situacions no recollides en la llei.
En aquest sentit, després de l'entrada en vigor de la llei, el 15 de setembre de 2017, l'experiència ha permès constatar que hi ha persones que, tot i disposar d'un servei residencial, no tenen cobertes totes les necessitats bàsiques, o només les hi tenen d'una manera provisional.
Aquest cas es dona singularment en dos col·lectius concrets, el de les persones sense llar i el de les dones víctimes de violència masclista, que sovint disposen d'un servei residencial provisional però no tenen garantits uns ingressos mínims que els permetin gaudir d'autonomia i tenir una participació activa en la societat.
Aquests casos podrien ésser atesos a l'empara de l'article 7.3 de la llei, però aquest precepte no es podrà aplicar fins que no se n'haurà fet el desplegament per reglament, raó que justifica la present modificació de la lletra e de l'article 7.1, amb l'objectiu de regular d'una manera segura el dret d'accés d'aquests col·lectius a la renda garantida de ciutadania, atesa la necessitat de respondre amb urgència a les situacions de risc d'exclusió social.
Modificació de l'article 7 de la Llei 14/2017
Es modifica la lletra e de l'article 7.1 de la Llei 14/2017, del 20 de juliol, de la renda garantida de ciutadania, que resta redactada de la manera següent:
«e) No ésser beneficiàries d'una prestació pública o privada de servei residencial permanent de tipus social, sanitari o sociosanitari, i no estar internades en un centre penitenciari en règim ordinari o tancat, amb el benentès que el caràcter de permanència del servei residencial ve determinat per la situació i les circumstàncies personals dels destinataris de la prestació i no pas pel tipus de servei.
— Persones beneficiàries d'una prestació pública o privada de servei residencial permanent de tipus social, sanitari o sociosanitari.»
Aquesta Llei entra en vigor l'endemà d'haver estat publicada en el Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya, amb el benentès que el precepte modificat, en la mesura que comporti eventuals despeses amb càrrec als pressupostos de la Generalitat, no produirà efectes fins que no sigui vigent la llei de pressupostos corresponent a l'exercici immediatament posterior a l'entrada en vigor de la present llei.
Palau de la Generalitat, 23 d'octubre de 2018