Entrevista coral: Mery Cuesta, Sònia Marco i Xavier Buscà, entorn de l'exposició "Bàlsam i fuga", al CaixaForum, amb la col·laboració entre aquesta institució i la CoP de monitors artístics de centres penitenciaris
Mery Cuesta, comissària de l'exposició, és crítica d'art, comissària d'exposicions, dibuixant de còmics i bateria.
La seva trajectòria és eclèctica i destaca per la seva consciència i dedicació a l'art, vingui d'on vingui, atès que ella sap veure l'essència de cada obra.
En l'entrevista ens explica com ha estat el procés de creació, la col·laboració estreta amb la CoP i també el seu compromís, en darrer terme, amb la rehabilitació als centres penitenciaris catalans.
Xavier Buscà, responsable de la Unitat de Programes d'Intervenció Generalista de la Direcció General de Serveis Penitenciaris, té dins la seva esfera de treball diverses comunitats de pràctica: monitors artístics, esportius, educadors socials, totes elles de l'àmbit penitenciari.
Sònia Marco Pla és llicenciada en belles arts, artista i dibuixant de còmic, i actualment treballa com a monitora de formació ocupacional d'enquadernació al Centre Penitenciari Quatre Camins, lloc que compagina amb l'e-moderació de la comunitat de pràctica de monitors artístics de centres penitenciaris, amb els quals ha realitzat diversos productes de coneixement en diferents formats, unes quantes jornades de bones pràctiques i algunes exposicions.
Actualment la CoP està fent un curs col·laboratiu sobre l'ètica aplicada a la intervenció.
Una exposició sobre el diàleg entre l'art de les presons catalanes i les obres d'art d'artistes externs.
Fer una exposició en el marc de CaixaForum sobre l'art que es realitza als centres penitenciaris, era una oportunitat que no podíem deixar escapar per treballar juntament amb la seva col·lecció d'art contemporani.
Així hem pogut posar a dialogar els dos àmbits (el penitenciari i el museístic), tan dispars.
La conversa que s'estableix entre tots dos grups d'obres ens parla de coincidències formals i també emocionals: tant interns com artistes expressen sentiments de soledat, de tancament o de creixement personal a través de la pràctica artística.
Així doncs, l'exposició acaba abordant les afliccions de l'ésser humà, de l'individu, sigui intern o artista, o tingui el paper que tingui a la societat.
Sorgeix del grup de gestió del coneixement de la CoP Monitors artístics de centres penitenciaris.
Volíem ensenyar què fem i fins a quin punt és important la nostra tasca, fer visibles tant els interns dels tallers com els monitors artístics.
I... vam demanar ajuda a la Mery Cuesta, amb qui vam connectar de seguida i que, a més, ens va proporcionar un nou enfocament artisticologístic.
Quina influència positiva creieu que pot tenir en la rehabilitació dels interns aquesta proposta?
Pot ser la introspecció que han de fer per participar en el procés?
O bé el fet de formar part d'un projecte que té ressò més enllà de les quatre parets de la presó?
Crec que l'impacte positiu que aquesta exposició pot tenir en els interns és el reconeixement públic del seu treball i el seu esforç, un reconeixement que, a més, ve donat per una institució artística de pes.
Però el ressò d'aquest projecte no tan sols és positiu per als interns, per a qui l'exposició és un important al·licient, sinó també per als monitors artístics dels centres penitenciaris, ja que el seu paper és fonamental a l'hora de facilitar i estimular els interns a introduir-se en processos creatius que poden canviar-los la vida i millorar-los com a persones.
Influeix positivament perquè millora la visió que es té d'ells, del que fan a la presó, de la seva capacitat artística i creativa.
Alhora els millora l'autoestima, la valoració que puguin tenir d'ells mateixos i de les seves capacitats.
Els demostra que poden fer coses que interessen als altres i que són capaços de crear i de mostrar les seves obres junt amb les d'artistes de reconegut nivell, d'exposar en un museu...
Ens podeu explicar com ha anat la tria dels artistes.
Per què aquests i no uns altres: quin tret diferencial hi heu trobat?
Com hem comentat, en aquesta exposició coexisteixen dos tipus de subjectes creadors: interns i artistes consagrats.
Primer s'ha dut a terme la selecció d'obres entre els interns, en funció de la seva força expressiva i simbòlica.
Les obres seleccionades són representatives d'unes reflexions i unes emocions derivades de la seva quotidianitat en la institució penitenciària.
Posteriorment, s'han seleccionat les obres dels artistes consagrats entre les de la col·lecció d'art contemporani de "La Caixa".
Hem escollit les peces que dialogaven millor amb les dels interns, tant si es tractava d'un diàleg formal com emocional.
Aquest projecte es va idear al si del col·lectiu de monitors artístics de centres penitenciaris, en el marc del programa Compartim, d'una forma molt col·laborativa.
Però a l'hora de concretar, ha calgut descartar, fer selecció de les obres que hi podien participar?
Com heu conciliat el mètode participatiu amb la selecció de les obres dels interns?
Quins requisits especials havien de complir?
Hem hagut de seleccionar moltíssim, perquè la producció d'obres i propostes dins dels centres penitenciaris és bastant notable.
Primer de tot hem traçat una tesi expositiva, que és la que desitja mostrar les reflexions i les emocions que genera el dia a dia en una institució penitenciaria.
En funció d'aquest argument, els monitors han anat treballant o aportant diferents propostes: el grup de monitors que integren la comunitat de pràctica del programa Compartim –a mode de comitè representant de tot el col·lectiu– ha anat sometent a debat amb mi la selecció de les peces fins que, finalment, en resultava la selecció definitiva.
Els requisits, així doncs, els hem anat concretant entre tots, però hem de destacar que el principal motiu perquè una obra estigués a l'exposició no era la seva bona factura ni la seva excel·lent tècnica, posem per cas, sinó la seva adaptació a l'argument de l'exposició i la seva significació simbòlica.
Es tracta d'un projecte ambiciós que inclou mostrar també altres manifestacions de l'art que s'amaga a les presons, com el teatre o la música: hi haurà una representació especial presentada per la directora de teatre Carme Portaceli i la jove productora de cinema Montse Triola, i la música també tindrà el seu espai, amb el concert de cloenda amb interns dels centres penitenciaris i la col·laboració del Taller de Músics.
Hi haurà més ingredients que encara el públic no coneix?
Aquests dos esdeveniments de teatre i música són dues ocasions especials de les quals esperem gaudir molt; en el cas de la peça teatral, a més, es representarà a les mateixes sales de l'exposició (no en un auditori o una sala de teatre), cosa molt insòlita i experimental.
A més d'aquests esdeveniments, hi haurà una taula rodona sobre la creació artística en presons (que comptarà amb la presència de Sally Taylor, directora del Koestler Trust, la fundació més rellevant sobre art i presos a Anglaterra), dos tallers d'enquadernació i serigrafia que s'impartiran tal com es fa a la presó, i un passi continu de curtmetratges fets pel LACA (Laboratori de creació audiovisual del Centre Penitenciari de Joves) al vestíbul del CaixaForum.
Mery, Xavi i Sònia, vosaltres tres us coneixeu de fa anys –heu estat treballant quatre anys en aquest ambiciós projecte i ja havíeu col·laborat en ocasions anteriors ( Creación artística en prisiones )– i sembla que la vostra relació és bona i segueix donant fruits.
Quina creieu que és la clau d'aquesta fructífera col·laboració entre vosaltres?
Crec que tots tenim un objectiu comú: fer difusió del treball creatiu i artístic a les presons i millorar la imatge pública de l'entorn penitenciari.
A part d'això, tant la Sònia com en Xavi són persones encantadores i molt bons professionals.
En Xavi i jo ens coneixem de fa molts anys.
Hem sigut companys monitors al Centre Penitenciari Quatre Camins, ja érem amics abans i ho seguim essent.
Als dos ens agrada la nostra feina i ens encanta millorar.
Crec que ens és fàcil treballar junts perquè entenem les coses bastant igual.
A més, els dos estem implicats a millorar la visió que es té del monitor artístic i de la importància de la seva tasca.
Amb la Mery ha estat un cúmul d'interessos comuns que ens han unit.
A mi m'ha encantat conèixer-la i treballar-hi.
A banda, li tinc admiració per la manera com desenvolupa les coses, amb eficàcia, fluïdesa...
I sempre té solucions: és excepcional.
Mery, tens, efectivament, una trajectòria eclèctica dins el món de l'art: toques l'art contemporani, la cultura popular, el cinema, els còmics...; ets crítica, docent, escriptora i fins i tot toques la bateria en un grup!
Es pot dir que la teva vida és l'art i la cultura i que n'ets una gran coneixedora.
Quin és el teu punt de vista sobre com pot això ajudar els interns en la seva rehabilitació?
Com comentava abans respecte a l'exposició, hi ha un efecte immediat en els interns que és el d'increment de l'autoestima gràcies a la valoració pública del seu treball.
Però a part de l'exposició, l'efecte de la creació artística en general en l'intern és poderosíssim: en un entorn penitenciari, l'art actua –com diu el títol de l'exposició– com a bàlsam (alleujament) i com a fuga (una forma d'escapada).
I és que, al capdavall, ja no només per a l'intern sinó per a tot individu, la creació artística és una via d'autoconeixement, d'acceptació de les circumstàncies personals o de creixement d'un mateix.
Sònia, tu tens un contacte directe amb els interns en els tallers artístics dins les presons.
Creus que l'art els arriba a transformar i de quina manera?
El feu extensiu a tothom que passa un temps a la presó?
L'art és d'una importància vital en el desenvolupament de l'ésser humà, tant en la infantesa com en l'etapa adulta.
Científicament està demostrat que ajuda a desenvolupar el costat dret del cervell, que ajuda a millorar l'autoestima, a guanyar en seguretat en un mateix, a conèixer noves formes d'oci, a obrir la ment a noves experiències.
A banda, tots coneixem la part terapèutica de l'art, i no parlo d'art teràpia, sinó del fet que l'art ajuda a desestressar el cervell, a disminuir l'angoixa, a desenvolupar la imaginació i a evadir la ment.
Caldria afegir, a més, que als nostres tallers artístics es millora en moltes altres coses que són bàsiques, com ara compartir, mantenir un compromís d'assistència i acabar allò que s'està fent; aprendre a treballar en grup i/o sol, a valorar els materials i l'espai, a tenir-ne cura, a respectar els altres...
També m'agradaria destacar l'alt nivell formatiu i d'experiència en l'art i l'artesania dels monitors artístics, la qual cosa equival a un ensenyament de qualitat.
Xavier, com a responsable de la Unitat de Programes d'Intervenció Generalista de la Direcció General de Serveis Penitenciaris, el teu suport a iniciatives com aquestes és incondicional.
La teva tasca és fer que els caps de l'organització les vegin amb bons ulls i les avalin.
Creus que estan receptius a aquesta mena d'esdeveniments?
Fins a quin punt els has de convèncer?
O podem dir que ja venien convençuts de casa?
Tenint en compte el model català de rehabilitació en presons, seria possible que fos així.
Des de la Unitat de Programes d'Intervenció Generalista es dóna cabuda a totes les iniciatives que s'engloben dins l'educació no formal.
En aquest sentit, tenim ara quatre col·lectius professionals diferents: educadors socials, monitors artístics, tècnics esportius i bibliotecaris.
Des de les arts, es planifiquen anualment totes les activitats amb projecció comunitària per tal de conjugar-les, organitzar-les i programar-les: concursos, exposicions, mostres, fires, etc.
L'exposició del CaixaForum és fruit de tres anys de treball conjunt de moltes persones i organitzacions diferents.
Ha estat una tasca conjunta des de tots els àmbits: des dels centres penitenciaris, des dels mateixos monitors per tal de reivindicar la seva figura professional i la seva funció, des del Programa Compartim, amb la comunitat de pràctica de monitors artístics, i des de la Direcció General de Serveis Penitenciaris.
Pel que fa al model de rehabilitació de les presons catalanes, tan important és la participació de l'intern en les activitats artístiques als centres com el fet de mostrar a la societat el que es fa dins dels centres.
Crec que aquesta exposició és el fruit d'aquest treball i un gran exponent del que persegueix el model de rehabilitació a les presons catalanes.
L'impuls creatiu en la institució penitenciària" es pot visitar del 26 d'octubre de 2016 fins al 15 de gener de 2017 al CaixaForum Barcelona.
Aquestes jornades, que formen part del programa Compartim de gestió del coneixement, han tingut continuïtat de forma ininterrompuda des de 2006, i és important destacar que tenen una doble orientació.
D'una banda, volen transferir a les persones interessades el coneixement que les diferents comunitats de pràctica (CoP) –cadascuna en el seu terreny específic– han aportat al llarg de l'any al patrimoni comú de la disciplina de gestió del coneixement.
Els diferents escenaris en què s'implanten i desenvolupen aquestes comunitats en el Departament de Justícia permeten anar comparant l'evolució de cadascuna d'elles, i ara, quan finalitza l'any, és el moment de reflexionar-hi i contrastar experiències.
Mirant enrere, aquest va ser el cas dels anys 2012 i 2015.
I, d'altra banda, quan la temàtica va lligada a la prospectiva, a la previsió dels canvis que s'esdevindran i a la preparació per afrontar-los, les jornades també són una bona ocasió per reflexionar junts sobre les qüestions de més actualitat que acabaran afectant l'entorn en què es desenvolupen les experiències.
Per exemple, en diverses edicions hem tractat sobre temes relacionats amb el canvi organitzacional, amb el disseny i l' arquitectura de l'entorn públic, la col·laboració, l'aprenentatge informal, la innovació, etc.
Doncs bé, enguany reflexionarem de nou sobre la primera de les orientacions.
Concretament, ho farem sobre el desenvolupament i la implantació de les comunitats en les organitzacions públiques.
Però en aquesta ocasió hi haurà una gran diferència: si el 2012, per exemple, ens vam centrar en la manera com havien evolucionat les comunitats pròpies del Departament i com adoptaven trajectòries diferents segons els espais organitzatius i els seus actors, ara, quatre anys després, en vista de les múltiples experiències externes que van apareixent en altres organitzacions, hem considerat oportú reunir-les, contrastar-les i reflexionar sobre el que aporten i el model (ens atreviríem a dir) que generen.
I la raó és ben senzilla: observem que les trajectòries d'aquestes experiències no són coincidents ni similars.
I sospitem que podríem trobar-nos en el punt de maduresa que ens permeti arribar a disposar d'un estàndard comú per a la creació i manteniment de comunitats a les organitzacions públiques.
Però hi ha alguna cosa que va més enllà de la sospita.
Tal com avançava Virginio Gallardo, l'any 2012, en la conferència inaugural de la VII Jornada Compartim, les CoP s'estan convertint progressivament en espais de lideratge i innovació a l'organització.
I tant és així que avui trobem ja múltiples experiències en marxa, tantes que fins i tot ens han obligat a fer-ne una selecció i priorització de les que s'havien d'incloure en l'edició d'aquest any.
Creiem que, si hi ha una raó poderosa per a aquest creixement, aquesta rau en la confluència d'alguns aspectes que fins ara s'han presentat per separat.
D'una banda, es mantenia la formació tradicional de forma acrítica i, de l'altra, es desenvolupaven projectes aplicats a alguns objectius importants.
Des del moment en què s'entén que treball i aprenentatge van junts, i que les fórmules 70-20-10 es generalitzen, les CoP són les que millor responen a les necessitats formatives i d'aprenentatge.
I és que s'hi donen les quatre condicions dels autèntics aprenentatges que al seu dia va manifestar el Massachusetts Institute of Technology (MIT): projecte, companys, passió i diversió.
Partim de la base que cada organització és diferent, que no n'hi ha cap d'igual i que totes han de fer el seu propi recorregut.
Doncs bé, en aquests darrers anys diferents organitzacions han posat en marxa experiències de CoP i, mentre que moltes han fet recorreguts espectaculars, d'altres -cal dir-ho- han fracassat estrepitosament.
Creiem que la possibilitat que tenim de contrastar aquestes experiències amb els seus protagonistes és, per als departaments de recursos humans i de formació, una oportunitat immillorable d'aprendre de forma accelerada (i segura) de l'experiència d'aquests pioners.
A efectes didàctics i per a una millor transmissió del coneixement generat, hem considerat adequat dividir la jornada en cinc moments, que coincideixen amb els cinc moments crucials en les trajectòries de les comunitats.
Encara que partim de premisses similars i creguem que hem previst i definit bé els ingredients bàsics de les comunitats (compromís, comunitat i pràctica compartida), i malgrat que tinguem clar el protocol de posada en marxa, hem observat que no hi ha dos inicis similars.
Simplificant-ho molt, n'observem tres grans tendències:
La producció de coneixement és el moment clau de les comunitats, és el que les justifica.
La producció de coneixement, a través de les aportacions compartides de tots els seus membres, és, a més, el millor procés d'aprenentatge que es pot desenvolupar en una organització.
Però, tot i això, el valor afegit de la producció de coneixement per a la resolució de problemes, la millora de l'organització i la innovació, són els factors fonamentals en els entorns corporatius.
Tanmateix, tot aquest procés de creació de coneixement no és obvi.
Podem trobar diferències en les trajectòries de les diferents comunitats; des de posicions en què únicament se socialitza (es parla i es comparteixen experiències) fins a aquelles en què les aportacions de coneixement són d'alt valor afegit per la seva aplicabilitat immediata.
Per a la Jornada, dues comunitats han acceptat el repte d'explicar-nos la seva cuina particular:
La transferència de coneixement
No serveix de res crear coneixement si no tenim assegurada la seva transferència.
En termes de gestió del coneixement, tan important és crear-lo com transferir-lo.
De qui podem aprendre en transferència de coneixement?
Comptem amb tres grans experiències que ens hi ajudaran:
Malauradament, la tecnologia a l'Administració pública, més que una palanca per al canvi –i cal dir-ho així–, s'ha convertit en una barrera.
De tota manera, què podríem aprendre de projectes imaginatius, innovadors i possibilistes que s'han fet en aquests últims anys a l'Administració pública?
Creiem que hi ha tres experiències positives que ens poden ser útils.
Tot el que hem dit no servirà de res si no assegurem que la interacció i la passió es mantinguin permanentment vives a la comunitat (i en el grup professional ampli).
Però la dinamització tampoc no és òbvia; hi ha diferents camins i possibilitats que podem recórrer.
En aquest sentit, estem especialment enamorats de la metodologia de la Comunitat de monitors artístics dels centres penitenciaris de Catalunya.
Al meu parer, aquesta comunitat està portant a límits insospitats el que pot donar de si la col·laboració.
Una mostra d'això és, precisament, la gestació d'aquest gran projecte que mostren ara al CaixaForum, una de les sales d'exposicions més importants de Barcelona.
Sònia Marco Pla, la seva e-moderadora, ens ho explicarà.
A més, comptarem amb dues experiències molt rellevants ja que parteixen de plantejaments metodològics molt sòlids i de llarg abast.
D'una banda, des de la Universitat Politècnica de Catalunya, Maria Hortènsia Álvarez Suau ens parlarà sobre la configuració de Nexus24, un programa que es proposa, en deu anys, canviar la cultura de treball de la universitat perquè sigui més col·laborativa i amb vocació d'arribar a tota l'organització.
I, d'altra banda, Robert López Pastrana i Elsa Paredes Calonge faran el mateix amb el Programa d'aprenentatge informal i la dinamització d'entorns de coneixement que han impulsat des del departament de Recursos Humans de l'Ajuntament de Sant Boi de Llobregat.
En fi, creiem que, per a tots els interessats en comunitats, en col·laboració, innovació i aprenentatge, aquesta Jornada serà un moment important que no ens podem perdre.
XI Jornada Compartim de Gestió del Coneixement.
Tot i tots sobre les comunitats de pràctica!
Jornada de Prevenció i Mediació Comunitària.
Migració i cohesió social al Camp de Tarragona: cosint teixits, construint futur
Inscripció fins al 3 de novembre
VIII Jornada d'Educadors Socials de Centres Penitenciaris.
Compartint sumem, i amb molt de sentit de l'humor ho fem.
Inscripció fins al 14 de novembre
XI Jornada de Treballadors Socials del Departament de Justícia.
Fem de la nostra expertesa la millor eina d'intervenció.
Inscripció fins al 18 de novembre
II Jornada dels Equips Tècnics de Menors: Assessorament, Mediació/Reparació i Atenció a la Víctima.
Resiliència en víctimes i menors infractors
Inscripció fins al 21 de novembre
XI Jornada del Programa Compartim de Gestió del Coneixement
Inscripció fins al 23 de novembre
Exposició "Bàlsam i fuga" al CaixaForum.
Inauguració, 25 d'octubre de 2016
CaixaForum, del 26 d'octubre de 2016 al 15 de gener de 2017
Materials de jornades del programa Compartim
Per a un líder a vegades resulta difícil mobilitzar els agents necessaris per realitzar el seu projecte perquè no aconsegueix comunicar correctament el seu missatge.
Aquest llibre ajuda a donar la volta a aquest tipus de situacions presentant el sistema discursiu compartit, un instrument relacional estratègic amb el qual es pot exercir el lideratge i transmetre amb convicció una proposta.
El testimoni de reconeguts directius proporciona un important valor afegit a aquest llibre de governança cooperativa.
El llenguatge corporal: com interpretar els altres a través dels seus gestos.
El cos parla tant o més que la llengua, i amb aquest llibre es pot aprendre a llegir i interpretar aquest llenguatge físic, que sovint arriba a ser molt més sincer que la parla.
Allan i Barbara Pease són dos experts en el tema reconeguts a escala internacional que expliquen com causar una bona impressió amb una bona encaixada de mans, quins gestos delaten un mentider i com saber si la persona que tens al davant se sent incòmoda o avorrida.
Impalette és una eina web gratuïta, molt senzilla i intuïtiva, que permet escanejar qualsevol imatge, trobar-ne els colors dominants i obtenir també paletes de colors relacionats.
Només cal pujar-hi una imatge (o bé facilitar-hi un enllaç) perquè l'eina mostri els colors.
Podem veure el resultat en tres tipus de paletes: Pantone Solid C, Sherwin Williams i Dunn Edwards.
També disposa d'eines que permeten escanejar la imatge en rangs de lluentor i saturació específiques.
Impalette és de gran utilitat a l'hora de dissenyar documents o publicacions (tant per imprimir com en suport digital), per al disseny i gestió de pàgines web, i també per a la tria de tot tipus de decoració.