projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
Els panellets de pinyons acostumen a ser els més populars.
Tot i això, sempre es pot deixar volar la imaginació i tothom pot elaborar panellets dels gustos més sorprenents, ja sigui de coco, d'avellana, de confitura, de cafè...
Recepta elaborada per la cuinera Núria Arnau
Com fem la massa dels panellets amb els nens?
La pressa dels nens, i, a vegades la dels adults, fa que s'hagin de muntar els panellets un cop s'ha fet la massa.
Cal saber de què els voleu fer abans de començar.
Depenent de la quantitat de massa en podreu fer de més o menys gustos diferents.
A nosaltres ens agraden els clàssics, amb pinyons, ametlla i coco.
També es poden fer amb confitura, xocolata, avellanes...
Els panellets poden tenir moltes formes, però n'hi ha que ja són un clàssic.
Els de pinyons en forma de bola, els d'ametlla allargats, els de coco en forma de piràmide, panellets en forma de bolet o els panellets en forma de gra de cafè.
Els panellets de xocolata acostumen a ser rodons i els de confitura poden ser rodons però un pel aixafats o minicilindres amb la confitura a dins.
Ingredients i decoració de panellets
Bulliu les patates amb pell i tot, peleu-les, feu-ne un puré sec i deixeu-lo refredar completament.
Afegiu-hi, després, el sucre, les ametlles i raspadures de llimona.
Barregeu bé els tres ingredients, primer amb la forquilla, després amb una espàtula de fusta, aixafeu la barreja sense remenar-la fins que quedi unida.
Si es treballés massa, s'estovaria i costaria més de formar i preparar els panellets.
Agafeu trossets de pasta i feu-ne boles petites.
Poseu els pinyons en un bol junt amb un ou sencer, barregeu-ho tot amb les mans.
Agafeu les boles i aneu-les passant per la pasta dels pinyons prement amb les mans perquè quedin els pinyons ben enganxats.
Feu unes barretes petites amb una mica de pasta, passeu-les per clara d'ou i arrebosseu-ho amb ametlles trinxades; passeu la part de sota per la fècula.
Calculeu la mateixa quantitat de pasta de coco, en volum —no pas en pes—, barregeu-ho bé i, en fer els panellets, doneu-hi forma de piràmide.
De cirera: feu unes boles petites aixafades, arrebosseu la part de sobre amb sucre, passeu la part de sota per la fècula, poseu-hi al mig mitja cirera.
Barregeu les avellanes ratllades (en guardarem 5 o 6 de senceres) amb part de la pasta, i a partir d'aquí seguiu el procés dels panellets de cirera, però col·locant una avellana al mig.
Amb la pasta formeu una tira de quatre centímetres d'ample col·locant-la sobre una bossa de plàstic.
Poseu la confitura al llarg; feu un rotlle amb ajuda del plàstic; després talleu aquesta tira al biaix.
Seguidament passarem la part de sobre pel sucre, la base per la fècula.
També se'n poden fer de cafè, grosella, etc.; també se'ls pot donar diferents formes, com bolets, triangles, etc.
Així que els anem formant, ens posarem fècula a les mans, així podrem dominar més la pasta.
Deixeu que el nen inventi un panellet i li posi nom.
Es convertirà en un mestre pastisser.
Cada any milers de pobles d'arreu del país encenen les seves fogueres de Sant Joan amb el foc de la Flama del Canigó en el marc d'un procés força ritualitzat que s'inicia el cap de setmana anterior a la nit de la revetlla amb una trobada al peu del Canigó.
La Flama del Canigó és el foc amb el que s'encenen bona part de les fogueres de la nit de Sant Joan d'arreu del país.
La flama és tot l'any a la cuina del Museu de la Casa Pairal o Castellet de Perpinyà.
Cada any el 23 de juny el foc surt del Castellet per encendre una foguera que es fa al cim de la muntanya del Canigó i des d'allà es reparteix per totes les terres catalanes.
La idea va néixer a la Catalunya del Nord, l'any 1955, de la mà de Francesc Pujades, un vilatà d'Artés de Tec (el Vallespir) que inspirat pel poema de Verdaguer "Canigó" va tenir la iniciativa d'encendre el primer foc des del cim del Canigó (2.784 metres).
El costum encendre les fogueres de Sant Joan amb la flama del foc que s'encenia al Canigó es va popularitzar molt a la Catalunya del Nord, gràcies a Tradicions i Costums i el Cercle de Joves de Perpinyà, dues entitats que promocionaren la celebració.
L'any 1966 la iniciativa va travessar, clandestinament, la frontera entre l'estat francès i l'espanyol i va començar a estendre's pel Principat.
Des d'aleshores s'ha anat estenent a tots els territoris del país fins al punt que avui són poques les ciutats i barris que no encenen la seva foguera amb la Flama del Canigó.
Perquè aquest ritus sigui possible, el cap de setmana abans de Sant Joan centenars de persones vingudes d'arreu del país es troben al Refugi de Cortalets, al peu del Canigó.
Arriben dissabte a la nit i acampen amb tendes pels volts del refugi.
L'endemà diumenge al matí acompliran el primer ritual de la Flama de Sant Joan: pujar al cim del Canigó i deixar-hi els petits feixos de llenya que cadascú ha portat de la seva ciutat, vila, poble, barri o hort.
Les teies, branques, torxes o branques estan lligats amb una cinta que porta el nom del poble d'on provenen i alguns duen dibuixos fets per nens i escrits dedicats a la festa.
Tots els feixos de llenya es deixen apilats sobre la creu que hi ha al cim d'aquesta muntanya fins el dia 22 de juny.
Aquell dia tres joves excursionistes de l'entitat organitzadora de la jornada, el Cercle de Joves de Perpinyà, agafen el foc que hi ha encès al Castellet de Perpinyà, el posen dins una urna que conté una flama i pugen fins al cim del Canigó acompanyats per diverses persones, on passaran tota la nit vetllant perquè la flama no s'apagui.
A mitjanit, les dotze hores i un minut del dia 23, els primers grups surten de dalt el cim i comencen a baixar per distribuir la Flama.
Durant tot el matí del dia 23 de juny centenars de persones vingudes de diferents llocs pugen al Canigó per agafar el foc que portaran als seus respectius pobles i amb el qual s'encendrà la foguera.
La Flama es reparteix pels pobles mitjançant una llarga cadena de relleus, que van distribuint el foc amb tots els mitjans possible -a peu, amb bicicleta, amb cotxe i fins i tot a cavall- i és rebuda a cada vila per les autoritats locals.
Es calcula que amb la Flama del Canigó s'encenen unes 30.000 fogueres.
Per Sant Joan celebrem el solstici d'estiu i és això el que reflecteixen les dites següents:
Els dos solsticis, el d'estiu per Sant Joan i el d'hivern per Nadal, coincideixen amb el naixement de Jesús i el del seu cosí Joan, conegut també com el Precursor.
Hi ha qui creu que aquestes dues diades, Nadal i Sant Joan, tenen una relació significativa.
Aquesta creença ha donat origen a molts refranys:
Diuen de la nit del 23 de juny que té molta màgia.
Molts rituals i creences envolten la nit de Sant Joan.
Saltar la foguera per purificar-se.
La tradició diu que si els enamorats salten una foguera set vegades agafats de les mans, seran feliços plegats la resta de les seues vides.
Era costum acostar-hi els infants per prevenir-los dels mals.
També com a mètode purificador, es llençaven objectes vells i cabeces d'alls per menjar-se-les després.
Si una brasa o una espurna toca la roba que porta una persona aquesta nit, la persona es casarà abans que acabi l'any.
Tradicionalment es tiraven brases als pous per purificar l'aigua.
Les cendres, per la seua banda, tenen la capacitat de guarir els ulls de poll, les malalties de la pell, els grans de la cara, els èczemes i eviten la suor de les mans.
Per guarir malalties o per fer forts els infants, hom s'acosta al foc o es passeja per damunt de les brases, ja que aquesta nit sembla que no cremen (millor no provar-ho).
Segons antigues tradicions, la Nit de Sant Joan, els banys nocturns tenen virtuts purificadores.
Es recomana banyar-se a mitjanit o jeure sobre l'herba mullada de matinada (la rosada) per tractar tot tipus de malalties de la pell.
També és tradició tirar galledes d'aigua des dels balcons a la gent que ho demana.
Totes les aigües tenen propietats guaridores la Nit de Sant Joan: amb l'aigua es curen els dolors reumàtics, desapareixen les berrugues i els herpes, van molt bé per tot tipus de malalties de la pell i, a més, tenen la capacitat d'atreure la bona sort i la fortuna.
Si et mulles el cap la Nit de Sant Joan, els cabells creixen més i millor.
Si les dones es renten la cara aquesta Nit, estan més belles la resta de l'any.
Les plantes collides aquesta nit tenen propietats guaridores; així, el gram, la farigola, el romaní i les branques de saüques allunyen la malastrugança; la rosa carlina i les branques de pi funcionen com a amulets; la fusta de noguera tallada aquesta nit té la virtut d'impedir que les barques que es facin amb aquest material no es neguin.
Les plantes s'han de collir amb els ulls clucs o embenats.
Les plantes funcionen o tenen efecte a través de les friccions amb la pell.
La planta anomenada verbena (el gram negre), a més de donar nom a la revetlla, proporcionava riqueses i fortuna a qui la havia.
L'anomenada Herba de Sant Joan, es diu en realitat artemisa, prové del sud d'Europa i en el llenguatge de les flors significa felicitat, deu el seu nom a la deessa grega del mateix nom, que ajudava a les dones en les seues malalties.
Són pràctiques d'endevinació magicoeròtica utilitzades, sobretot per les noies de zones rurals, per preveure el futur amorós.
Una de les més conegudes consisteix a trencar un ou i tirar-lo, al punt de la mitjanit, en un recipient amb aigua.
La clara de l'ou en contacte amb el líquid forma figures estranyes a través de les quals es poden interpretar les formes de les eines de treball que corresponen al futur marit.
Una altra pràctica consisteix a prendre tres escarxofes de card i posar-hi a dins un paperet amb el nom dels possibles amants.
La carxofa més maca al matí següent donarà la resposta a l'enigma.
La revetlla o verbena és la forma més estesa de celebrar la Nit de Sant Joan.
És una celebració festiva que ha de durar des de que s'amaga el sol del dia 23 de juny fins al punt de l'alba del 24.
S'acostuma a fer en grup, ja sigui d'amics o bé famílies, comunitats de veïns, per barris o entitats, i es fa així per gaudir de la festa.
És el moment de ballar, festejar, menjar coques, beure vi o cava, tirar petards.
El mot verbena ens arriba de la planta del mateix nom, que s'ofrenava antigament als déus i de la qual se'n feien corones votives.
Una de les característiques principals d'aquesta celebració és la utilització de molt material pirotècnic, especialment petards, coets, trons...
Des de dies abans de la Nit de Sant Joan, hom pot veure casetes habilitades exclusivament per a la venda d'aquest material.
La pirotècnia actual és molt variada i atorga a la festa soroll i lluminositat.
La forta tradició pirotècnica de la cultura catalana es remunta als segles XII i XIII amb la influència deixada pels àrabs, que eren uns grans aficionats a aquests jocs.
L'aigua és un altre dels elements principals de la festa, sobretot la que es presenta en forma de rosada, la qual està relacionada amb diversos rituals magicomedicinals.
El seu origen sembla està clar ja que se celebra la diada del Baptista i el bateig al riu Jordà.
L'aigua, doncs, és un element sagrat, purificador i amb un ampli sentit màgic.
Segons antigues creences, la Nit de Sant Joan, els banys nocturns tenen virtuts purificadores, ja que totes les aigües, ja siguin corrents o estancades, tenen virtuts guaridores la Nit de Sant Joan.
El costum de córrer o baixar falles és anterior a la pràctica de les fogueres i és comú en diferents poblacions dels Pirineus, sobretot a l'Alta Ribagorça i a la Vall d'Àneu.
Les falles o brandons mòbils poden ser teies d'una sola peça (les anomenades rentines ) o peces de fusta de pi aguantades amb filferro i amb un mànec de freixe o d'avellaner.
La baixada comença en un indret elevat d'una muntanya propera al poble, on els fallaires encenen el "faro" i les seves falles.
El trajecte és guiat pel fadrí major o cap de colla, i acaba a la plaça del poble, on els espera tothom.
La festa continua tota la nit amb música i ball fins ben entrada la matinada.
Les fogueres de Sant Joan són piles desordenades d'andròmines velles i tot tipus de materials inflamables: mobles vells, caixes buides, escombres, papers, etc., així com llenya de tot tipus.
Tenen diferents noms segons on es facin: "fogueres" o "focs" són els més comuns, però també "festers", "foguerons" o "gales" a Mallorca i Menorca; "galades" i "xerades" a certs indrets del Pirineu (Vall d'Àger); "barraques" al Priorat; "llamarides" a Oliana, etc. Les fogueres de Sant Joan, que no són construïdes per norma general de forma arquitectural o metòdica, tenen un marcat caràcter col·lectiu i socialitzador.
Tant en la recapta de la matèria (tasca que en l'actualitat fan els més menuts) com en el tipus de festa que es desenvolupa al voltant del foc.
Sovint es corona la foguera amb un ninot i al seu voltant es ballen danses col·lectives i concursos de saltar el foc.
En aguns indrets, les fogueres han deixat de ser espontànies i només amb andròmines i es realitzen de forma monumental en col·laboració amb artistes i constructors.
Moltes de les fogueres que es fan amb andròmines als Països Catalans estan coronades per uns ninots plens de palla o roba guarnits amb un cove fent de capell.
És costum que quan el foc ja crema ben fort i abans que arribi al ninot, la mainada l'apedregui per tal que caigui a la foguera i es consumeixi.
A vegades, aquest ninot es posa al cim d'un tronc d'arbre tallat expressament per a l'ocasió i que vertebra la foguera.
Aquest ninot, a diferència dels bujots menorquins, simbolitza el mal temps que acaba amb l'entrada de l'estiu però també és una efígie que personifica a determinades persones a qui no es vol veure mai més.
A diferents pobles de Menorca com Sant Lluís o Maó, és costum que per Sant Joan es construeixin i es cremin bujots, unes figurotes amb forma d'home o de dona fetes de palla o de pedaços i revestides de roba.
Els bujots són com els espantalls dels camps i els construeix la mainada, en el si de cada família o en tallers preparats per a l'ocasió.
La vigília de Sant Joan s'exhibeixen al costat de la foguera abans de ser llançats al foc.
Els bujots tenen un marcat caràcter satíric i de denúncia social i serveixen per airejar determinats conflictes en clau local o internacional.
i el mes d'abril era trist i els nens i nenes ploraven..................................
Maria Antònia Salvà (1869-1958)
Sant Jordi té una rosa mig desclosa,
pintada de vermell i de neguit;
Catalunya és el nom d'aquesta rosa,
La rosa li ha contat gràcies i penes
i amb ella té més sang a dins les venes
per plantar cara a tots els dracs del món.
El corser de Sant Jordi, Ventura Gassol
Invocació a Sant Jordi, Miquel Dolç
El cavaller Sant Jordi, A. Correig i Massó
Sant Jordi, Lluís Gassó i Carbonell
L'abella i la flor, A. Bori Fontestà
En un jardí i Les roses, Joan Vinoli
El roser de Sant Jordi, J. M. Rovira i Artigues
Les roses de Sant Jordi, Salvador Perarnau
s'han de treure les unces al sol
Tot i que les grans tradicions gastronòmiques de la diada de Sant Jordi encara estan per inventar, en algunes poblacions són propis d'aquestes dates el pastís de Sant Jordi, amb forma de llibre; el Pa de Sant Jordi, realitzat amb dues masses diferents, una amb sobrassada vermella i l'altra amb nous de color groc, de manera que al tallar el pa apareixen els colors de la senyera; i les Rosquilles d'anís de Sant Jordi.
Poseu en un bol, els ous sencers amb el sucre, bateu-ho fins que espessi i faci relleu, incorporeu-hi la farina tamisada amb el llevat i molt a poc a poc la barregeu amb molt de compte.
Unteu el motlle amb margarina i paper al fons també untat, aboqueu-hi la massa i poseu-lo al forn ja calent uns 30 minuts.
Quan ja està cuit, desemmotlleu-lo i poseu-lo en una reixeta perquè es refredi.
Talleu el pa de pessic per la meitat, escampeu-hi la crema de mantega, que la prepararem de la forma següent:
Bateu la mantega amb el sucre, fins que quedi com una pomada, afegiu-hi el cafè desfet amb unes gotes d'aigua i, bateu-ho tot i, ja està a punt per posar dins el pastís.
Empolseu-lo amb el sucre llustre amb el colador.
Poseu-hi la plantilla amb el dibuix de Sant Jordi o el dragó i, empolseu-lo amb la xocolata en pols.
- un bol per batre els rovells i les clares
Fes-ho en un bol i amb el batedor; si no en tens pots fer servir una forquilla.
Quan estiguin llestes, afegeix els rovells d'ou, el sucre i una mica de sal i torna a batre la massa fins que et quedi més o menys compacta.
Aleshores afegeix la farina, de mica en mica, i treballa la massa amb el corró.
Agafa un tros de massa i estén-la amb el corró per fer-la fineta i prima; retalla-la en cercles fent servir el got de vi com a motllo.
Amb les estisores fes quatre talls als cercles però sense arribar al centre.
Col·loca els cercles de tres en tres, un sobre de l'altre, i estreny-los pel centre fent força amb el dit.
Per fregir-los a la paella demana l'ajut d'una persona gran perquè es necessita que l'oli estigui molt calent.
Després de passar-los per la paella descobriràs que els cercles s'han convertit en roses.
Per servir-les i fer-les més dolces pots decorar-les amb melmelada, mel o bé amb sucre mòlt.
Quan les treguis estaran...ummmmmmm!!! per llepar-se els dits!!!
Començarem posant tots els ingredients menys la farina i el Royal, els remenarem amb les mans tombant sempre cap el mateix costat.
Tot seguit hi anirem posant la farina i el Royal tot remenant fins que quedi ben pastat.
A continuació, enfarinarem el marbre i amassarem la pasta uns minuts, després la deixarem reposar una mitja hora.
Per últim, prepararem les rosquilles i les fregirem amb força oli, primer d'un costat i després de l'altre.
A mida que les anem traient les arrebossarem amb la barreja de sucre i canyella.
Delegació del Govern de Catalunya al Regne Unit i Irlanda
Delegació del Govern de Catalunya a Alemanya
Delegació del Govern de Catalunya als Estats Units
Delegació del Govern de Catalunya a Itàlia
Delegació del Govern de Catalunya a Suïssa
Delegació del Govern de Catalunya a França
Delegació del Govern de Catalunya als Balcans
Delegació del Govern de Catalunya als Països Bàltics
Delegació del Govern de Catalunya a l'Europa Central
Delegació del Govern de Catalunya als Països Nòrdics
Delegació del Govern de Catalunya a Portugal
Delegació del Govern de Catalunya a l'Argentina
Delegació del Govern de Catalunya a Mèxic
Delegació del Govern de Catalunya a Tunísia
Consell Assessor per al Desenvolupament Sostenible
Comunitats Catalanes a l'Exterior
Fons Europeus de la Generalitat de Catalunya
Govern Obert de la Generalitat: Participació, Transparència i Dades Obertes
Comissió de Garantia del Dret d'Accés a la Informació Pública (GAIP)
Agència Catalana de Cooperació al Desenvolupament (ACCD)
Institut Català Internacional per la Pau (ICIP)
Institut Europeu de la Mediterrània (IEMed)
Consell de Diplomàcia Pública de Catalunya (DIPLOCAT)
Centre d'Informació i Documentació Internacional de Barcelona (CIDOB)
L'Estratègia Espanyola de Ciència, Tecnologia i Innovació en endavant (EECTI), recentment aprovada pel Consell de Ministres, està dissenyada per a una fase d'expansió de recursos: augmentar el pressupost dedicat a la R + D + I durant el període 2021-2027.
Es preveu incentivar la inversió privada, fins arribar a la mitjana de la UE, en particular a través d'ajuts directes (subvencions), i afavorir l'establiment de línies adequades per facilitar l'ús dels fons europeus, així com el compliment de la normativa d'Ajuts d'Estat.
D'entre les novetats destaca el foment de les associacions de el programa Horitzó Europa i la promoció de la R + D + I privada mitjançant incentius fiscals adaptats a les empreses del sistema de ciència i innovació.
En quant als sectors estratègics de l'Estratègia, són els següents:
La Estratègia canvia el seu marc temporal de vuit a set anys per facilitar l'articulació de la política nacional de R+ D + I amb les polítiques de la Unió Europea, especialment amb el programa marc d'investigació i innovació, Horitzó Europa (2021-2027).
D'aquesta manera es podrà aprofitar de millor manera les sinergies entre ambdós programes.
Entre els elements clau en els que es basa l'EECTI és la de configurar-se juntament amb els Plans Estatals com l'Estratègia d'Especialització Intel·ligent Estatal que doni resposta a la Condició d'Habilitat exigent per a la recepció d'ajuts FEDER durant el període 2021-2027.
L'EECTI haurà de donar resposta a les condicions establertes en els reglaments que regulen els programes FEDER i Fons Social Europeu (FSE +) durant els anys 2021-2027, degut a que part de les accions de l'EECTI estaran finançades per aquests fons, amb la qual assignació i cofinançament és de caràcter regional.
De manera complementària, l'EECTI fomentarà la participació del Sistema Espanyol de Ciència, Tecnologia i Innovació en les Associacions Europees del programa Horitzó Europa, distribuïdes en les diferents àrees dels sis clústers temàtics i dirigits a facilitar la consecució dels objectius polítics acordats per la UE.
En base a aquest esforç, i amb objecte de fomentar i incrementar la cooperació amb els socis europeus i amb les entitats de l'Espai Europeu d'Investigació, els Plans Estatals establiran en la seva programació instruments específics, àgils i flexibles, i mecanismes de contribució financera que, en coordinació amb l'Administració General de l'Estat i les CCAA, contemplen l'ús dels Fons Europeus (FEDER, FSE +, FEMP, FEADER).
Com s'ha descrit anteriorment, l'EECTI es proposa promoure l'alineament amb Horitzó Europa, la cerca de sinergies amb els fons FEDER i FSE +, i el suport a la participació en projectes i programes internacionals.
Un aspecte clau en aquest àmbit serà el foment de la participació en accions de programació conjunta d'Horitzó Europa i instal·lacions internacionals, afavorint l'ús d'instruments adequats, àgils i eficients, així com la disponibilitat d'una finançament específic en cada cas.