Les terres de Sant Sadurní d'Osormort formen part del que històricament era el terme del castell de Sant Llorenç, que estenia la jurisdicció entre la Plana de Vic i les Guilleries.
La parròquia de Sant Sadurní, coneguda des del 937, va canviar de nom i va ser denominada com a parròquia de Planeses durant el segle XI i part del XII; d'Osor, a causa del riu d'Osor, o Riera Major, entre els segles XII i XIV; i d'Osormort des del segle XV.
Amb la creació del comtat d'Osona, el 1396, la parròquia va passar sota el domini dels Cabrera, que més endavant la van unir en una sola administració amb Espinelves, fins que va formar batllia independent al segle XVIII.
La demarcació de Planeses es va fusionar a la baixa edat mitjana amb el terme d'Osormort, centrat en l'església de Sant Feliu.
El despoblament del segle XIV va afectar molt les parròquies de Sant Sadurní i Sant Feliu, que només tenien 16 famílies el 1553.
A partir del segle XVIII va començar a tenir un lleuger augment, tot i que la població sempre ha estat disseminada.
En l'actualitat compta amb 78 habitants.
Les activitats primàries i les de serveis ocupen gran part de la població.
Gran part del terme és ocupat per terreny forestal, i en agricultura principalment s'hi fan cereals (civada, ordi) i farratge.
La ramaderia és dedicada la cria de bestiar boví, oví, de conills i d'aviram.
El terme comprèn la caseria de Sant Sadurní d'Osormort (en l'àmbit de la qual hi ha l'ajuntament, en una casa aïllada), la caseria de la Verneda de Sant Feliu i la urbanització del Bojons, i també l'antiga demarcació parroquial de Sant Feliu de Planeses.
La caseria de Sant Sadurní d'Osormort va ser renovada al segle XI i constitueix un notable edifici romànic, amb una nau i un absis decorats amb arcuacions llombardes, que utilitzen la pedra roja per donar una nota de color i vistositat a l'obra.
Compta amb una gran torre, de la mateixa amplada de la nau, que en la seva etapa d'esplendor tenia els dos pisos superiors ornats amb finestres geminades, partides per una columna, també d'època romànica però posterior a la construcció de l'església.
La destrucció del retaule barroc el 1936 va permetre el rescat d'unes importants pintures que ornaven tota la conca de l'absis, conservades ara al Museu Episcopal de Vic.
L'església va ser restaurada en part, amb la supressió de la rectoria i de la capella de la part de migdia, i també d'una part de l'interior.
La masia Masferrer és una de les mostres més interessants del setcentisme rural català.
Té un gran cos central, amb la teulada de dos vessants i un barri o galeria.
La façana principal té uns notables esgrafiats amb al·lusions a les arts sumptuàries i decoratives, el portal del barri és ornat per un emblema a la dovella central, i hi ha un magnífic treball de forja als balcons i les baranes dels terrats.
Altres indrets del terme són el sector de Sant Ponç, o de Sant Ponç de la Verneda (amb la petita església de Sant Ponç, documentada des del 1050 dins la parròquia de Sant Julià de Vilatorta, i renovada als segles XVII i XVIII), el sector de l'antiga parròquia de Sant Feliu de Planeses (que compta amb la caseria de la Verneda de Sant Feliu i l'església de Sant Feliu de Planeses, de l'any 1014, al costat de l'important mas de la Verneda de Sant Feliu), el mas l'Espluga, l'Hostal de la Cantina, el grup de masos de la Boixeda, el Rifà i un molí prop del torrent del Rifà, el molí de la Verneda, el molí de Bojons i Puig Castellar (amb importants restes prehistòriques, probablement d'un antic poblat ibèric).