projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
Aquesta obra, sota la coordinació de la professora de la Universitat de Barcelona, Elisabeth Almeda, és el número 3 de la col·lecció "Memòria oral", editada pel Memorial Democràtic.
El llibre recull el resultat de les jornades "Comunitat i Memòria", organitzades l'abril de 2008 a la Universitat Pompeu Fabra en el marc del projecte "Fer present la memòria", que s'endinsa en el testimoni de persones que van viure el període 1939-1975.
Fer present la memòria, un projecte de la Universitat Pompeu Fabra (UPF), ha recollit al llarg dels darrers anys les vivències de gent gran que va viure de primera mà el franquisme i que formen part de les aules de la gent gran adscrites a la Universitat.
Records i històries personals que s'han enregistrat per a la seva difusió i conservació com a patrimoni memorial.
Veus dels sense nom" se centra en els ciutadans anònims que van patir els efectes del conflicte al front, a les ciutats, a la rereguarda, a les escoles, com a refugiats, etc., i no en els polítics ni els generals que van fer la guerra com acostuma a passar en els altres manuals d'història.
A més, proposa diverses activitats per implicar els joves en la recuperació de la memòria democràtica i fer que els mateixos alumnes investiguin com van patir la guerra els seus familiars, els veïns del seu poble, etc.
L'objectiu és garantir que els més joves coneixen els efectes de la Guerra Civil a Catalunya i saben que l' actual democràcia existeix gràcies a la lluita de molts homes i dones.
El Departament d'Ensenyament farà arribar aquest material pedagògic als instituts d'educació secundària i centres concertats de Catalunya i posarà aquest recurs a disposició dels professors en els Centres de Recursos Educatius.
La traça històrica del feixisme i l'antifeixisme entre 1936 i 1977 ha estat objecte de múltiples oblits i manipulacions en la historiografia i la memòria col·lectiva tant a Catalunya com a Itàlia.
Amb ànim de recuperar-ne i fomentar-ne el testimoni històric, el Memorial Democràtic i l'associació Altraitalia van organitzar el novembre de 2011 unes jornades d'estudi i debat sobre la construcció de les memòries democràtiques de Catalunya i Itàlia al Museu d'Història de Catalunya, les ponències de la qual es recullen en aquesta monografia.
El Cens de simbologia franquista de Catalunya ha estat realitzat per la Direcció General de Memòria Democràtica (Conselleria d'Interior, Relacions Institucionals i Participació) amb el suport d'Adigsa (Conselleria de Medi Ambient i Habitatge).
Direcció del projecte: Maria J. Bono i Lahoz i Jordi Guixé i Coromines
Coordinació del projecte: Pilar Mateo i Bretos
En el projecte han participat les següents Universitats
Treball de camp, continguts i fotografies
Recursos web i multimèdia: itres.
Comunicació, disseny & web [URL] El nostre agraïment a les següents institucions i entitats, les quals han aportat dades i material a aquest projecte
Revista digital del Memorial Democràtic.'
Consell editorial: Membres del Consell assessor del Memorial Democràtic
Josep Cruanyes Tor (Institut d'Estudis Catalans)
Borja de Riquer Permanyer (Universitat Autònoma de Barcelona)
Joaquim Albareda Salvadó (Universitat Pompeu Fabra)
Conxita Mir Curcó (Universitat de Lleida)
Joaquim M. Puigvert Solà (Universitat de Girona)
Antoni Roca Rosell (Universitat Politècnica de Catalunya)
Joan M. Thomàs Andreu (Universitat Rovira i Virgili)
Documentació fotogràfica: Eugènia Peña Martí
Correcció textos: Serveis Lingüístics del Departament de Governació i Relacions Institucionals
Traducció de textos: L'Apòstrof, sccl.
© dels textos, els seus autors.
© de les imatges, els seus titulars.
Pere Portabella i Ràfols va néixer a Figueres, l'any 1927.
Productor i director de cinema, durant els darrers anys de la dictadura va destacar per la seva activitat antifranquista en participar en diverses iniciatives unitàries.
Entre aquestes accions cal ressaltar el seu paper dins l'Assemblea de Catalunya (1971-1977).
Així mateix, va coordinar la celebració de la Diada Nacional de Catalunya de 1976, que se celebrà a Sant Boi de Llobregat.
Després de ser escollit senador per l'Entesa dels Catalans a les eleccions del 15 de juny de 1977, també va ser l'encarregat d'organitzar i dirigir la rebuda a Barcelona del president Tarradellas.
L'entrevista, a la qual podeu accedir a través d'aquesta revista, es dugué a terme en el marc del projecte Catalunya en Transició i ha passat a engrandir els fons del Banc Audiovisual del Memorial Democràtic (BAMEDE), els quals properament restaran disponibles pels investigadors i investigadores.
Prop d'un miler de testimonis enregistrats, facilitaran i donaran una nova visió a les recerques d'història oral que afecten a Catalunya durant el període que engloba des de la II República fins la Transició.
Entre els fragments seleccionats d'aquesta entrevista, cal destacar l'explicació de com s'organitzaven les reunions clandestines i les mesures de seguretat que s'aplicaven per poder fer-les: la celebració de l'Assemblea d'Intel·lectuals a Montserrat (1970), la creació de l'Assemblea de Catalunya (1971) o com finalment la policia els va detenir en la coneguda Caiguda dels 113 (1973).
El testimoni de Pere Portabella és d'interès per mostrar com van anar els darrers anys de dictadura i la posterior Transició, i per posar en valor la mobilització social catalana per recuperar les llibertats perdudes.
Uns esdeveniments en què la comunió entre polítics i societat civil va ser imprescindible per tirar endavant les reclamacions de tot un país.
Que fou l'Assamblea de Catalunya
L'origen de l'Assemblea de Catalunya
Julián Grimau García, dirigent del Partit Comunista d'Espanya, va ser detingut a Madrid el 7 de novembre de 1962, torturat a la Direcció General de Seguretat, per membres de la Brigada Política Social.
La dictadura, a través del sinistre coronel Eymar, amb la col·laboració de la Policia Política de Barcelona i la Fiscalia de la Causa General, va muntar i instruir l? expedient acusatori.
La creació del TOP no va significar una disminució de la repressió, sinó la seva recomposició.
Es pot establir, amb l? oportú decalatge, una relació directa entre la magnitud de la conflictivitat social i l? activitat del Tribunal.
Els judicis al TOP esdevingueren l? expressió més clara de l? entramat repressiu i de la resistència política a la dictadura.
Les declaracions de l? abat de Montserrat, Aureli Maria Escarré, publicades el 14 de novembre de 1963 en el periòdic Le Monde, en què afirmava que tot i dir-se cristià el règim franquista no es basava en els principis del cristianisme, causaren un gran enrenou tant a dins del país com a fora, i aguditzaren la crisi ja encetada entre l?
Aquest article examina el desenvolupament del moviment feminista a Catalunya durant la Transició democràtica.
Planteja com es desenvolupa una presa de consciència individual i col·lectiva de les dones en el marc del seu protagonisme en la resistència política i comunitària, en la lluita a favor de la democràcia i la llibertat i en els col·lectius de dones.
El relat oficial de la transició democràtica es fonamenta en el mite d'una reconciliació que, en realitat, no va produir-se mai i en l'enaltiment acrític d'un consens que va deixar fora sectors rellevants de la societat i que, a més, es va forjar sota la vigilància de l'exèrcit.
A la tardor de 1937, el Govern de la República va decidir establir la seva seu a Barcelona.
El Govern basc ja s? hi havia establert com a refugiat, de manera que es va produir una situació inusual: la coincidència de tres governs a la capital catalana fins al final de la guerra.
Ens trobem en uns moments en els quals, més que mai, és important fer memòria.
Els fets del passat ens han d'ajudar a comprendre el present i a no cometre els errors anteriors en el futur.
Per aquesta raó és tan important la tasca que realitza, dia a dia, el Memorial Democràtic de la Generalitat de Catalunya.
Donem la benvinguda a una nova publicació periòdica: la revista electrònica Temps i Espais de Memòria.
El Memorial Democràtic es dota d'una nova eina per donar a conèixer memòries plurals i difondre el nostre passat.
Una nova mostra del compromís que té el govern de Catalunya amb la memòria del nostre país i, especialment, amb la memòria dels seus ciutadans i ciutadanes.
Un compromís que no és només de present, sinó que també cerca homenatjar a tots aquells homes i dones que lluitaren per les llibertats democràtiques, patiren els horrors de la guerra, el llarg exili, les atrocitats del nazisme i la llarga nit de la dictadura franquista.
Perquè el seu relat no quedi a l'oblit.
Tot plegat segueix la línia que ha impulsat darrerament el Memorial Democràtic en homenatjar a les víctimes i supervivents dels bombardeigs de la Guerra Civil, així com els impulsors de les llibertats durant els anys de la transició a la democràcia.
Però la revista Temps i Espais de Memòria també vol ser un instrument per a les noves generacions.
Aprofitant les noves tecnologies, aquesta publicació vol ser una eina per mostrar als joves no només la història més recent del nostre país, sinó també els sacrificis que moltes persones van fer per defensar les llibertats col·lectives i individuals, donant el millor d'elles mateixes en favor de la polis.
Tal com deia l'escriptora Montserrat Roig: "La democràcia no s'aprèn al Parlament, sinó a casa.
Ser demòcrata no és una actitud política, sinó una actitud davant la vida".
Vicepresidenta del Govern de la Generalitat de Catalunya
Presidenta del Memorial Democràtic
Presoners alliberats del Camp de concentració de Mauthausen / Cpl Donald R. Ornitz, US Army
Deportats catalans i espanyols als camps de concentració nazis és una base de dades fruït d'un projecte de recerca amb la col·laboració entre el Memorial Democràtic, l'Amical de Mauthausen i la Universitat Pompeu Fabra.
L'objectiu és recuperar la memòria d'aquells fets, amb l'elaboració d'un cens que documenta la persecució que van patir milers de deportats catalans i espanyols republicans als camps de concentració i extermini nazis.
La investigació vol reconstruir l'itinerari de la deportació recollint, no només l'estada als camps de concentració i extermini nazis, sinó també la seva trajectòria anterior, i en alguns casos, posterior, permetent una reconstrucció de les biografies testimonials dels deportats des de l'exili fins a la deportació i posterior alliberament.
L'estudi és fruït d'un buidatge exhaustiu dels arxius de la majoria de camps (Auschwitz, Bergen-Belsen, Buchenwald, Dachau, Flossenbürg, Gross-Rosen, Mauthausen, Mittelbau-Dora, Natzweiler, Neuengamme, Ravensbrück, Sachsenhausen, Stutthof i Treblinka), de l'Arxiu de l'Internactional Tracing Service de Bad Arolsen, l'Arxiu de l'Amical de Mauthausen i el fons Joan de Diego així com obres fonamentals sobre la deportació, especialment, el Livre Mémorial des déportés de la Fondation pour la Mémoire de la Déportation i el Libro Memorial: Españoles deportados a los Campos Nazis 1940 – 1945 de Benito Bermejo i Sandra Chueca i altra bibliografia especialitzada.
La base de dades de Deportats catalans i espanyols als camps nazis és un cens en constant actualització, gràcies als resultats de noves recerques, per exemple, arran del projecte Stolpersteine, o a partir de noves dades proporcionades pels arxius i publicacions recents.
Amb la col·laboració de l'Amical de Mauthausen
És l' arxiu d'història oral del Memorial Democràtic, que recull entrevistes sobre les temàtiques i el període de referència d'aquesta institució (1931-1980).
Memòries polítiques, històries de vida, vivències personals i familiars sobre la Segona República, la Guerra Civil, la dictadura franquista, l'exili, la lluita per les llibertats democràtiques o la Transició espanyola, tenen cabuda en aquest arxiu.
Aquest és un arxiu de memòria oral que recull la pluralitat de les memòries de la història recent de Catalunya i que fa un tractament innovador en la catalogació i la difusió de les entrevistes.
Amb la voluntat d'apropar la recerca a públics amplis, publiquem en aquest apartat tota la documentació tècnica relacionada amb el projecte, des de la seva concepció fins al programari utilitzat, passant per articles relacionats amb el projecte o els protocols de recerca utilitzats pels investigadors.
Si voleu donar un testimoni perquè quedi recollit al Banc Audiovisual de Testimonis, indiqueu-nos-ho a través de la bústia de contacte i us contactarem al més aviat possible.
Apareguda al setmanari belga Le Patriote Illustré núm. 6 -55è Année de 5 de febrer de 1939 (Fons particular de Xavier Andreu).
La Spanish Refugee Aid (SRA) és una organització fundada l'any 1953 amb l'objectiu d' ajudar els refugiats espanyols, principalment residents a França, que fugien de la dictadura franquista establerta a Espanya després de la Guerra Civil espanyola (1936-1939) i que no pogueren tornar a Espanya per la seva condició de republicans espanyols.
Fundada i dirigida per Nancy MacDonald (1910-1996) la seva activitat va consistir a proporcionar ajuda moral, física i econòmica que havien sobreviscut als camps de concentració i als batallons i ajudar-los a suportar les difícils condicions de vida, generalment presents a tot França.
La seu central de la SRA es trobava a la ciutat de Nova York, punt des d'on es coordinava l'activitat de les delegacions situades a les ciutats franceses de Paris, Toulouse i Montauban.
Des de la seva fundació i fins l'any 2006, en que finalitzà la seva activitat, va ajudar a més de 5.500 famíles.
El Memorial Democràtic conserva la sèrie documental dels expedients d'ajut a refugiats republicans que es conservaven a l'oficina de Toulouse l'any del seu tancament.
El gruix principal del fons de l'Spanish Refugee Aid es troba a la Tamiment Library de la Universitat de Nova York.
pel nom, lloc de naixement i/o lloc d'exili de la persona beneficiaria de l'ajut
El Departament de Justícia, a través de la Secció de Règim de la Direcció General de Serveis Penitenciaris i Rehabilitació, va tramitar a Catalunya l' obtenció de les certificacions acreditatives del temps de reclusió d'homes i dones en centres penitenciaris catalans, a totes les persones que havien patit empresonament després de la Guerra Civil, durant un període superior als tres anys, per tal que poguessin acollir-se a la reparació econòmica establerta per l'Administració General de l'Estat
La base de dades d'ex-presos polítics és fruit d'un buidatge documental dels expedients d'indemnització per privació de llibertat superior als tres anys, constituint una font d'informació per a l'estudi de la repressió franquista.
L'acreditació del temps de privació de llibertat permetia a les víctimes de la repressió franquista gaudir de les compensacions econòmiques recollides a la disposició addicional divuitena de les lleis de pressupostos generals de l'Estat corresponents als anys 1990 i 1992.
Aquestes regulacions establien indemnitzacions a aquells/es que patiren privació de llibertat com a conseqüència dels supòsits previstos a la Llei 46/1977 de 15 d'octubre, d'amnistia, sempre que el temps de presó acreditat fos, com a mínim, de tres anys, així com que haguessin complert els 65 anys en data de 31 de desembre de 1990 i que presentessin les sol·licituds abans del dia 31 de desembre de 1992.
Com passa en tots els treballs d'aquest gènere, la participació col·lectiva ha estat imprescindible i el seu principal capital.
El coneixement del cost humà de la Guerra Civil ha pogut arribar a bon final, població a població, comarca a comarca, gràcies als treballs de recerca d'un llarg nombre d'investigadors i investigadores de casa nostra, col·laboradors i col·laboradores, que en nombre superen el centenar llarg, que van atendre generosament l'encàrrec del Centre d'Història Contemporània de Catalunya.
Cal agrair-los, doncs, tot el seu esforç i tota la seva dedicació a la pacient tasca de relacionar, amb nom i cognoms, tots els catalans i catalanes, així com fills d'altres pobles, morts com a conseqüència de la Guerra Civil a Catalunya.
Entre ells hi trobem tant historiadors titulats, persones de prestigi, com joves plens d'entusiasme i voluntat de col·laborar amb tot el rigor i seriositat necessaris per fer una obra ben feta, conscients de la significació i importància de la tasca.
Direcció del projecte: Josep Benet (1985-1995), Albert Manent (2000-2005), Lluís Ferran Toledano (2005-2008) i Josep M. Roig (2008-2010) i Jaume Sobrequés i Callicó (2012-2017).
Coordinació general del projecte: Joan Villarroya (1985-1989) i Jordi Oliva (1989-fins a l'actualitat).
Aquest treball i aquesta investigació han desembocat en la confecció d'una sèrie d'obres publicades.
En conseqüència, el gruix de treballs inspirats, assessorats i/o ajudats pel Centre d'Història Contemporània de Catalunya des de la seva creació l'any 1984 que se centren en el tema del cost humà, és molt important.
Es tracta de publicacions d'abast més general i d'estudis o monografies locals i/o comarcals, així com articles i publicacions electròniques d'abast divers, alguns dels quals fonamentals i bàsics per a poder estudiar la temàtica a Catalunya.
Totes aquestes obres, monografies o articles aborden continguts específics relacionats amb el cost humà amb un nivell d'aprofundiment divers.
En la bibliografia adjunta les presentem ordenades per la data d'aparició.
El Banc Audiovisual de Testimonis és un arxiu de fonts orals que des del 2009 ha estat promovent projectes de recerca amb testimonis.
Tots els projectes que han rebut ajudes públiques han hagut de complir uns protocols de recerca bàsics; així mateix, s'han dut a terme jornades de formació per als investigadors que han treballat per al Banc.
Anteriorment, l'any 2008 es va publicar el llibre Eines per a treballs de memòria oral com a manual bàsic per als projectes que volien investigar a partir de testimonis.
A continuació trobareu tant els protocols com el manual en què s'han basat els diferents projectes de recerca.
Amb textos de Queralt Solé, Teresa Abelló Güell, Arnau Gonzàlez, Jordi Finestres, Carles Hervás, Anna Ramió i Carme Torres.
Aquesta publicació recull les ponències i testimonis de les Jornades sobre el salvament de vides durant la Guerra Civil a Catalunya, organitzades pel Memorial Democràtic de la Generalitat de Catalunya, al llarg dels anys 2012 i 2013.
A través dels especialistes, i especialment dels testimonis, el llibre vol mostrar les accions desinteressades que molts homes i dones portaren a terme per salvar les vides que es trobaven en perill durant la guerra.
El cinquè volum de la col·lecció "Documents del Memorial Democràtic" homenatja la figura de Lluís Companys, l'any en què es commemora el 75è aniversari del seu afusellament per part de la dictadura franquista, amb l'aproximació que diversos especialistes fan a alguns moments cabdals de la seva trajectòria vital, professional i política fins a arribar al tràgic final.
La publicació mostra també les activitats reivindicatives dutes a terme a nivell polític, científic i popular des del moment de la seva mort, i especialment des del moment en què Catalunya va recuperar les llibertats, les institucions d'autogovern i la democràcia.
Actes del IV Col·loqui Internacional Memorial Democràtic, celebrat a Barcelona del 30 de novembre al 2 de desembre de 2015, amb l'objectiu de reflexionar sobre els diversos processos transicionals haguts a bona part del món des de la fi de la Segona Guerra Mundial fins a l'actualitat.
Els ponents oferiren una aproximació rigorosa i multidisciplinària, i una anàlisi detallada de les eines utilitzades en els processos esmentats, a la vegada que es feu incís també en aspectes d'actualitat com el postconflicte al País Basc, les negociacions de pau entre el Govern de Colòmbia i les FARC, o el reconeixement i la reparació de les víctimes de la guerra civil espanyola.
El setè volum de la col·lecció Documents del Memorial Democràtic proposa una reflexió sobre el contingut i el significat de les aportacions que va fer el Partit Socialista Unificat de Catalunya (PSUC) a la nostra història.
Ofereix una nova perspectiva a l'anàlisi de la realitat d'aquesta organització, concretament a la militància.
El llibre segueix un ordre cronològic i alhora temàtic.
Per aquest motiu es divideix en tres parts: la primera centrada en els anys de la Guerra Civil, la segona, sobre el període de l'antifranquisme, i la tercera, sobre els anys de la transició a la democràcia i la posterior desintegració del partit.
El PSUC i la història de Catalunya
Que el Partit Socialista Unificat de Catalunya (PSUC) ha estat un dels eixos vertebradors de la trajectòria històrica catalana del segle XX és una realitat més que incontestable.
Sense ell, els anys de la Guerra Civil, els de la lluita contra la Dictadura i els de la Transició no haurien estat els mateixos.
El PSUC fou una organització significativa durant els anys bèl·lics, esdevingué el motor de la posterior lluita antifranquista i, finalment, un dels protagonistes principals de la transició a la democràcia.
Així, doncs, 1936-1990 són els anys d'una Catalunya marcada, entre d'altres elements nuclears, pel PSUC.
Precisament per aquest fet, i tot aprofitant que recentment se n'acaba de commemorar el vuitantè aniversari del naixement, resulta una bona oportunitat afrontar una nova reflexió sobre el contingut i significat de les aportacions d'aquest partit a la nostra història.
L'obra proposa una nova perspectiva d'anàlisi la realitat d'aquesta organització, concretament la de la seva militància.
Tots ells i elles, des dels activistes més anònims del poble més petit de Catalunya fins al secretari general del partit, conformaren el conjunt del partit.
Certament amb unes atribucions diferenciades segons el lloc i nivell que hi ocupaven.
Però tots ells en un mateix cos polític: la militància del PSUC.
L'objectiu del llibre és establir les bases per a la recollida de testimonis per a fer treballs de recerca basats en entrevistes personals.
El manual s'adreça a historiadors, centres d'estudis o instituts de secundària que vulguin fer un treball de recuperació de la memòria democràtica a partir de testimonis orals.
La guia ofereix, a més, recomanacions sobre el disseny del projecte i la preparació de l'entrevista, com treballar les fonts, com incloure el treball de recerca en un arxiu, el seu tractament arxivístic, la difusió i l' explotació del treball, etc.
Es tracta del segon volum de la col·lecció Eines de Memòria, impulsada per la Direcció General de Memòria Democràtica.
Memòria popular del franquisme està adreçat als professors que treballen la història oral i a tothom qui, des dels centres d'estudis comarcals o locals, les entitats memorials, les administracions locals o les mateixes escoles, es plantegen la recerca i entrevista de testimonis.
El llibre és el resultat del treball d'un grup de professores i professors de secundària i batxillerat que, sota el nom d' Historaula, han treballat amb els seus alumnes la història des del testimoni de familiars o coneguts.
El llibre reconstrueix episodis de la vida de les dones de 1931 a 1938 a partir d' imatges, text, i sobretot, del relat de les experiències i aportacions de les dones que els van viure en primera persona.
Se'n farà arribar un exemplar a tots els centres educatius de Catalunya.
La lluita per l'oportunitat de viure.
Les dones durant la Segona República, la guerra, el franquisme i la construcció de la democràcia és també el catàleg de l'exposició del mateix nom.
La col·lecció Eines de Memòria, adreçada a professors d'ESO i Batxillerat, proporciona recursos pedagògics a les escoles per treballar aspectes relacionats amb la recuperació de la memòria democràtica.
El cap de pont de Balaguer és un material pedagògic adreçat a professorat i estudiants de secundària i batxillerat que proposa un recorregut didàctic per la Guerra Civil i pels espais de la batalla del Segre.
Comença amb l'esclat de la guerra i acaba amb una reflexió sobre la importància de recuperar la memòria d'aquells esdeveniments tot plantejant l'oportunitat de preservar els vestigis que han resistit el pas del temps.
Ha estat escrit pels professors de secundària Antoni Bardavio, Guillem Closas, Mercedes de la Cuesta, Cristina Gatell, Ismael Panadés, Eva Solanes, Joaquim Sabaté, David Sancho, i coordinat per la professora Rosa Solsona.