La presó, com a institució total i integral, ha de recompondre un disseny ambiental prosocial, comprensiu, educatiu i terapèutic, i alhora exigent, rigorós, conegut i validat pel conjunt dels actors que hi intervenen.
Models explicatius de la delinqüència
En relació amb l'organització de la institució i, en concret, pel que fa als programes de rehabilitació, la criminologia compta amb uns models explicatius de la delinqüència que són considerats els pilars teòrics fonamentals de la rehabilitació penitenciària.
Models d'intervenció en rehabilitació
La rehabilitació en l'àmbit de l'execució penal s'entén des de la multidisciplinarietat i cada disciplina que intervé en aquesta tasca (criminològica, psicològica, d'educació social, de treball social o formativa) aporta una òptica teòrica pròpia al model integral d'intervenció.
La rehabilitació i reinserció integrals del subjecte són l'objectiu general de la funció penitenciària; aquest objectiu es persegueix mitjançant actuacions coordinades i multidisciplinàries dels professionals de tractament penitenciari.
El Reglament d'organització i funcionament dels serveis d'execució penal a Catalunya defineix els principis programàtics de la intervenció penitenciària en els estaments penitenciaris.
Per assolir aquests principis, la Subdirecció General de Programes de Rehabilitació i Sanitat estableix els eixos bàsics de la intervenció.
En els programes de rehabilitació s'estructuren sistemàticament i de manera temporalitzada una conjunt de mesures, actuacions i ús de tècniques d'intervenció amb els objectius de solucionar un problema o atendre una necessitat, facilitar l'aprenentatge dels interns de conductes socialment adaptatives i afavorir el canvi cap a un estil de vida positiu i prosocial.
Amb aquesta finalitat, s'estableixen programes marc que orienten la intervenció específica de les diferents disciplines professionals que són responsables de la rehabilitació als centres penitenciaris de Catalunya.
Aquests programes marc poden ser relatius a la intervenció en tres grans àmbits: l'ambiental, el grupal i l'individual.
D'acord amb la legislació, els joves han de complir les penes separadament dels adults en centres diferents.
S'entén per joves les persones que no hagin complert els vint-i-un anys.
Excepcionalment, i segons la personalitat de l'intern, poden romandre en centres de joves aquells que, havent-ne complert vint-i-un, no hagin arribat als vint-i-cinc.
En els centres per a joves es prioritza la intervenció psicopedagògica i s'optimitzen els nivells d'escolarització/formació.
Es té especial cura en la prevenció de conductes problemàtiques en l'àmbit de la salut i en l'estabilització de la conducta institucional, per tal d'afavorir l'aprenentatge de conductes compatibles amb la vida ordinària i normes del centre i prevenir situacions de conflicte.
Alhora, la intervenció amb els joves presenta una àmplia oferta en àmbits com l'educació formal i no formal, la formació ocupacional, la cultura i el lleure.
La legislació estableix també que cal separar les persones als centres penitenciaris per sexes.
Als centres penitenciaris per a dones es prioritza la intervenció psicopedagògica i s'optimitzen els nivells d'escolarització/formació.
A més, es dedica especial atenció a prevenir conductes problemàtiques en l'àmbit de la salut, estabilitzar la conducta institucional i potenciar l'autoorganització i autoregulació de les internes.
Quant als ciutadans estrangers, l'objectiu primordial és la plena integració del col·lectiu en la vida penitenciària per evitar situacions de rebuig i discriminació que puguin generar la formació de grups tancats i separats segons raça, creença o origen.
Per assolir-ne l'objectiu, s'aplica l'anomenat Programa per a la diversitat, que pretén, d'una banda, la integració del col·lectiu d'estrangers d'origen immigrant i, de l'altra, l'acceptació i el coneixement de la població reclusa autòctona de la diversitat que representa aquest grup de persones.
Els equips multidisciplinaris encarregats del seguiment dels alliberats condicionals han de dur a terme les actuacions d'execució, control, seguiment i informe d'aquestes persones i de les regles de conducta que s'acordin en el marc de la suspensió de l'execució de les penes privatives de llibertat.
Aquests equips estan formats per òrgans col·legiats i unipersonals, distribuïts segons criteris de territorialitat i especialització, i es componen de treballadors socials, educadors, psicòlegs i juristes.
El sistema penitenciari és atès per professionals tant de la xarxa pública com de la privada que hi donen suport.
Poden atendre casos de medicina orgànica o psiquiàtrica de certa entitat i, si s'escau, es deriven a hospitals públics.
Hi ha dues línies assistencials sanitàries: la primària i l'especialitzada
L'assistència primària penitenciària s'ocupa del control i tractament de les persones ingressades a les infermeries dels centres penitenciaris, però també té funcions addicionals, lligades a la dinàmica de l'àmbit penitenciari: revisió medica d'ingrés, supervisió de les mesures d'aïllament i contenció mecànica, intervenció en processos de control, supervisió d'higiene i alimentació, participació en els òrgans col·legiats de direcció del centre i funcions pericials i d'assessorament a l'Administració penitenciària i als òrgans judicials.
L'atenció especialitzada en l'àmbit penitenciari ordinari i tancat és aquella que, per raó de la seva complexitat, requereix la participació d'un especialista clínic.
S'hi accedeix a criteri del facultatiu d'atenció primària i la visita pot ser ordinària programada o urgent/preferent.