Karel Luyben és un referent mundial en matèria de ciència oberta i dades obertes.
Rector emèrit de la Universitat de Delft, Luyben és coordinador nacional per a ciència oberta dels Països Baixos i assessor de la Comissió Europea sobre implementació de polítiques de ciència oberta com a membre de l'Open Science Policy Platform of the EU (OSPP).
Aprofitant la seva recent visita a Barcelona convidat per la Institució CERCA a la Jornada Open Data Strategy del passat 6 de juny, Karel Luyben ha concedit una entrevista a RECERCAT en què repassa les claus del liderat del seu país en el que han definit com a FAIR Data.
De dreta a esquerra, Karel Luyben i Bart Dumolyn, durant el taller Open Data Strategy organitzat per CERCA el passat 6 de juny.
Què implica, en resum, el desplegament d'una política eficient de ciència oberta?
Com conceptualitzaria el terme Open Science?
Des de la meva perspectiva, una estratègia de ciència oberta consta de tres dimensions.
La primera és allò que anomenem genèricament accés obert ( open access ), és a dir, disposar de publicacions accessibles lliurement per a tothom.
El segon element és el FAIR Data, que consisteix en fer que les dades siguin localitzables, accessibles, interoperables i reusables (acrònim en anglès de Findable, Accessible, Interoperable and Reusable ).
Finalment, la tercera pota de la ciència oberta la trobem en el progrés cap a una major implicació de la ciutadania en la recerca, la ciència ciutadana.
Hi ha una sèrie de condicions complementàries, però aquestes tres en serien les fonamentals.
Per què és precís organitzar una política de dades obertes o FAIR Data a escala de país?
Cal remarcar la importància dels principis que rauen rere l'acrònim FAIR.
La informació ha de ser trobable, tots hi estem d'acord.
Però el fet que afirmem que cal que sigui accessible no equival exactament a fer-la gratuïta o a l'abast de tothom: el que hem de procurar és que les dades de recerca siguin obertes, localitzables i accessibles sota certes condicions.
Pel que fa a la interoperabilitat en el context científic, defensem que les dades siguin combinables amb altres fonts d'informació, associables a diferents bases de dades.
Aquesta precisament n'és la finalitat última: no es tracta només d'abocar dades al món, sinó més aviat de procurar que les persones puguin trobar i accedir a la informació científica, interoperar-hi.
I és aquí quan entrem en les condicions i regulacions legals per reutilitzar les dades.
Les polítiques nacionals en matèria de FAIR Data fan possible la coordinació amb la resta de països a escala europea i posteriorment a la resta del món.
Es tracta d'un moviment mundial per interoperar en totes les disciplines amb dades de recerca global, la ciència no pot diferenciar entre dades provinents d'un centre xinès o d'una universitat dels Estats Units.
Quins països estan al capdavant de les polítiques de ciència oberta a Europa?
Se'm fa difícil destacar els estats que estan sobresortint en aquest àmbit, especialment quan entre ells es compta el teu propi.
Efectivament, els Països Baixos estan fent una gran tasca en el camp de la ciència oberta, així com també per exemple Finlàndia.
Podríem ressaltar igualment els casos d'Itàlia o França, amb molt bons programes en aquesta direcció.
No estic molt familiaritzat amb les polítiques desenvolupades al Regne Unit i pel que fa Alemanya hem d'afegir el factor de complexitat d'un estat molt estructurat, amb fins a 16 regions amb normatives pròpies sobre educació superior.
Cal assenyalar que els Països Baixos han decidit aportar 90 milions d'euros suplementaris cada any en l'àmbit de FAIR Data, per la qual cosa estan força avançats.
Estic segur que m'oblido d'alguns països també molt destacats.
Com a Coordinador Nacional per a Ciència Oberta dels Països Baixos, quines són les claus del liderat del seu país?
Crec que en part és fruit de la coincidència, deixi'm posar un exemple.
L'any 2014 vaig col·laborar juntament amb diverses institucions a l'organització d'un taller amb la finalitat de discutir obertament sobre polítiques de ciència oberta.
Va ser en el marc d'aquesta pluja d'idees on es va forjar el terme FAIR Data.
Aquesta tasca va tenir continuïtat i va culminar amb la publicació d'un article a la revista Nature dos anys després.
Les propostes que s'hi reflectien van ser molt ben acollides per la comunitat internacional, van rebre el suport del G7 i de la Unió Europea i a hores d'ara són de consens bàsicament arreu del món.
El terme FAIR és un bon acrònim, que a més sona bé en anglès, així que va ser acceptat d'una forma molt espontània pels polítics i gestors públics.
I aquesta inèrcia va néixer als Països Baixos.
Des d'aquest punt de partida, vam treballar en els següents passos: al 2016 les nostres conclusions van passar a ser d'aplicació i l'any següent els Països Baixos vam esdevenir el primer estat europeu amb un pla nacional de ciència oberta.
El liderat holandès en aquest àmbit és, per tant, una combinació de coincidència i bona feina.
Quina impressió s'ha endut de les polítiques en matèria de ciència oberta al nostre país arran del seu contacte amb el sistema de recerca català?
No estic molt familiaritzat amb la feina que heu dut a terme des de Catalunya, però tinc la impressió, després de participar a la jornada 'Open Data Strategy', que gaudiu d'una bona interacció entre universitats i centres de recerca, amb la Institució CERCA coordinant una quarantena de centres.
Percebo que s'està tractant d'actuar de forma coordinada en matèria de ciència oberta i el que aquí anomeneu Open Data i nosaltres preferim definir com a FAIR Data.
Sovint sento a dir que cal que Catalunya aprengui de l'exemple més avançat de països com ara Holanda, però no crec que sigui així.
No serà complicat per a Catalunya posar-s'hi a l'avantguarda; Flandes, per exemple, està duent a terme una gran feina i també disposen d'estructures regionals.
De fet, l'acord de cooperació signat pels governs català i flamenc és molt intel·ligent, perquè parteix de situacions molt similars.
Des de la seva responsabilitat com a director de Executive Board of the European Open Science Cloud (EOSC), quins són els objectius d'aquest projecte que té previst veure la llum al 2020?
Al final d'aquest any, en principi, disposarem d'un estudi d'implementació i al llarg de l'any vinent estarem treballant ja en l'estructura de l'organisme, decidint-ne les bases legals i de funcionament.
L'EOSC no serà estrictament un únic núvol de dades científiques, sinó que més aviat esdevindrà una federació estructurada dels repositoris actualment existents a Europa.
Amb aquest objectiu estem parlant amb els governs participants en la iniciativa per vincular-hi les seves infraestructures, per dir-ho d'una de forma simple.
Cal deixar clar que és important que segueixin existint repositoris científics nacionals.