Nota: Aquesta fitxa és una recomanació per a l'ajuda a la presa de decisions en l'atenció sanitària.
No és de compliment obligat ni substitueix el judici clínic del personal sanitari.
En una nena prepuberal amb sinèquies vulvars asimptomàtiques no es recomana fer cap tractament.
La sinèquia vulvar és l'adherència entre els llavis menors de la vulva que tanca parcialment o totalment l'introit, i no permet veure completament l'entrada de la vagina o, a vegades, ni del meat uretral.
No es tracta d'una malformació congènita sinó d'una condició adquirida.
Les sinèquies són molt freqüents, i la gran majoria de sinèquies vulvars són asimptomàtiques i es resolen espontàniament, sense tractament, durant la pubertat o abans d'arribar-hi [1, 2].
Es desconeix la causa de les sinèquies però semblen relacionades amb processos inflamatoris vulvars en moments de baixos nivells d'estrògens.
Es creu que és així perquè són estranys al naixement o després de la pubertat, just quan els nivells d'estrogen estan en els nivells més alts [1].
Aquests processos inflamatoris, ja siguin per infecció o per trauma, poden erosionar l'epiteli dels llavis menors i faciliten la seva adhesió alhora que afavoreixen la creació de les sinèquies.
Malgrat que la majoria de casos siguin asimptomàtics, podem trobar nenes simptomàtiques que presenten micció anormal, pseudoincontinència urinària (goteig per orina retinguda a la vagina), dolor o secreció vaginal o infeccions del tracte urinari [1].
Només es recomanarà intervenir en aquells casos que presentin simptomatologia important que ho justifiqui [1, 2, 5-10].
En cas contrari, el més segur, eficient i menys estressant per a la nena i la seva família és no realitzar cap tractament [6].
Cal informar i transmetre el missatge de tranquil·litat als pares que les sinèquies no es relacionen amb cap altra patologia i no afecten la futura salut sexual i reproductiva de les nenes [6].
Així mateix, cal recordar que gairebé sempre hi ha una obertura a la sinèquia que sol ser suficient per drenar l'orina, encara que sembli molt petita [6].
És per això, que tractar les sinèquies vulvars quan no existeix cap símptoma que ho justifiqui es considera una pràctica clínica de poc valor.
La literatura que existeix actualment sobre sinèquies vulvars és de qualitat baixa o molt baixa i, per tant, les recomanacions són principalment per consens.
No obstant això, aquestes recomanacions clíniques que s'han publicat en els diferents països (Regne Unit, Austràlia, Estats units) coincideixen que la majoria dels casos de sinèquies vulvars es resolen sense necessitat de tractament i que, per tant, només s'haurien de tractar aquells casos simptomàtics [1, 2, 5-10].
També estan d'acord que la primera línia de tractament, en cas que fos necessari, serien les cremes tòpiques (amb estrògens [1-3, 6,-9]) i indiquen que els tractaments més invasius, com són la separació manual amb anestèsia local i la separació quirúrgica amb anestèsia general es reservin per a les pacients amb els símptomes més greus com podrien ser les retencions urinàries (amb infeccions urinàries repetides), i per quan falla el tractament conservador [1, 2, 7, 8].
Cal puntualitzar que molt rarament caldrà arribar a les darreres intervencions [8].
Així mateix, cal afegir que per consens es recomana no fer cap tractament, perquè independentment de la intervenció que es realitzi, hi ha una alta probabilitat de recurrència de l'adherència i/o empitjorament d'aquesta [1, 2, 5-10].
No obstant això, com a excepció, es podria plantejar la separació manual com a primera opció si la clínica fos molt greu: per a casos d'obstrucció urinària amb infeccions urinàries repetides o quan fallen els tractaments tòpics [1, 2, 7, 8].
Els efectes adversos descrits en la literatura dels tractaments tòpics amb estrògens en l'ús de les sinèquies inclouen irritació i enrogiment de la zona, hiper pigmentació de la vulva, telarquia precoç i sagnat vaginal [1, 2, 4, 7].
Aquestes complicacions podrien minimitzar-se limitant-ne l'ús en el temps i amb una correcta aplicació, fet que evitaria una innecessària absorció dels estrògens a nivell sistèmic (1).
A més a més, solen ser efectes secundaris transitoris, que desapareixen una vegada se'n suspèn el seu ús (7).
El dolor també ha estat reportat en el tractament de les sinèquies, especialment en els casos de separació manual [1, 4].
A més, també cal considerar que sense una adequada anestèsia pot ser un esdeveniment potencialment traumàtic [1, 5-8].
Així mateix, la incidència de recurrència posttractament varia segons els estudis, però és generalment alta, per la qual cosa és important informar els pares [1, 2, 4, 5, 8].
A més és possible que la reaparició afavoreixi sinèquies més gruixudes [1].
En conclusió, davant d'una nena prepuberal amb sinèquies vulvars, no fer cap tractament és la intervenció més segura i eficient.