Decret de 14 de novembre de 1958 pel qual s'aprova el Reglament de la Llei del Registre Civil
Dels assentaments en general i manera de practicar-los
Dels requisits complementaris dels documents
Article 86 (redactat d'acord amb Reial Decret 628/1987, de 8 de maig)
Amb els documents no redactats en castellà ni en cap de les llengües oficials en les respectives comunitats autònomes, o escrits en lletra antiga o poc intel·ligible, s'ha d'adjuntar traducció o còpia suficient feta pel notari, cònsol, traductor o altre òrgan o funcionari competents.
No cal la traducció si a l'encarregat li consta llur contingut.
De la secció de naixements i general
Article 192 (redactat d'acord amb Reial decret 193/2000, d'11 de febrer)
No es poden imposar més de dos noms simples o d'un de compost.
Quan s'imposin dos noms simples, s'han d'unir amb un guionet i s'han d'escriure tots dos amb majúscula inicial.
Es considera que perjudiquen objectivament la persona els noms propis que, per si mateixos o en combinació amb els cognoms, resulten contraris al decòrum.
La substitució del nom propi pel seu equivalent onomàstic en qualsevol de les llengües espanyoles requereix, si no és notori, que s'acrediti pels mitjans oportuns aquesta equivalència i la grafia correcta del nom sol•licitat.
Article 194 (redactat d'acord amb Reial Decret 193/2000, d'11 de febrer)
Si la filiació està determinada per les dues línies i llevat de l'opció que preveu l'article 109 del Codi civil, el primer cognom d'un espanyol és el primer del pare i el segon cognom, el primer dels personals de la mare, encara que sigui estrangera.
Article 198 (redactat d'acord amb Reial Decret 193/2000, d'11 de febrer)
La inversió de cognoms dels majors d'edat es pot formalitzar mitjançant una declaració simple davant l'encarregat del Registre Civil del domicili i no té efecte mentre no s'hi inscrigui.
El mateix règim regeix per a la regularització ortogràfica dels cognoms per adequar-los a la gramàtica i la fonètica de la llengua espanyola corresponent.
Quan no sigui un fet notori, s'ha d'acreditar pels mitjans oportuns que el cognom pertany a una llengua vernacla i la grafia exacta en aquest idioma.
Dels expedients sobre noms i cognoms de la competència del Ministeri o del Govern
Article 205 (redactat d'acord amb el Reial decret 1917/1986, de 29 d'agost)
El Ministeri de Justícia pot autoritzar canvis de nom i cognoms, previ expedient instruït en forma reglamentària.
Que el cognom en la forma proposada constitueixi una situació de fet no creada per l'interessat.
Que el cognom o cognoms que es tractin d'unir o modificar pertanyin legítimament al peticionari.
Que els cognoms que resultin després del canvi no provinguin de la mateixa línia.
Pot formular-se oposició fonamentada únicament en l'incompliment dels requisits exigits.
Article 206 (redactat d'acord amb el Reial decret 1917/1986, de 29 d'agost)
Els canvis poden consistir en segregació de paraules, agregació, transposició o supressió de lletres o accents, supressió d'articles o partícules, traducció o adaptació gràfica o fonètica a les llengües espanyoles, i en substitució, anteposició o agregació d'altres noms o cognoms o part de cognoms o altres anàlegs, dins dels límits legals.
Les unions no podran excedir de dues paraules, sense comptar articles ni partícules.
El canvi de nom propi requereix justa causa i que no perjudiqui un tercer.
És suficient que es compleixi el requisit del número 1r de l'article 205, a fi que pugui autoritzar-se el canvi de cognoms en els casos següents:
a) Si es tracta de cognom o cognoms que no corresponguin per naturalesa i el proposat sigui usual o pertanyin a la línia de cognoms coneguda.
b) Si el cognom o cognoms sol•licitats correspongués a qui tingués adoptat, afillat o acollit de fet l'interessat, sempre que aquell, o per haver mort, els seus hereus, donin el seu consentiment al canvi.
En tot cas es requereix que, per si o pels seus representants legals, assenteixin al canvi el cònjuge i els descendents del titular del cognom.
No cal que concorri el primer requisit de l'article 205 per canviar o modificar un cognom contrari al decòrum o que ocasioni greus inconvenients o per evitar la desaparició d'un cognom espanyol.
S'entén que un cognom ocasiona greus inconvenients quan sigui estranger o, per qualsevol raó, comporti deshonra.
Quan es donen circumstàncies excepcionals, i encara que faltin els requisits que assenyala el dit article, hom pot accedir al canvi per decret, a proposta del Ministeri de Justícia, amb audiència del Consell d'Estat.
En tots aquests casos l'oposició pot fonamentar-se en qualsevol motiu raonable.
D'altres casos de canvi o conservació de noms i cognoms
Article 209 (redactat d'acord amb el Reial decret 1917/1986, de 29 d'agost)
El jutge de primera instància, encarregat del Registre, pot autoritzar, previ expedient:
El canvi de cognom Expósito o altres d'anàlegs, indicadors d'origen desconegut, per un altre que pertanyi al peticionari o, quan no n'hi hagi, per un cognom d'ús corrent.
El de noms i cognoms imposats amb infracció de les normes establertes.
La conservació pel fill o els seus descendents dels cognoms de què fessin ús, sempre que instin el procediment dintre dels dos mesos següents a la inscripció de la filiació o, si s'escau, a la majoria d'edat.
El canvi de nom propi per l'usat habitualment.
La traducció de nom estranger o adequació gràfica a les llengües espanyoles de la fonètica de cognom també estranger.
El Ministeri de Justícia pot, en tots aquests casos, autoritzar directament i sense limitació de termini el canvi o conservació de nom i cognoms.
Per al canvi de nom i cognoms a què es refereix l'article anterior es requereix, en tot cas, justa causa i que no hi hagi perjudici d'un tercer.
Article 212 (redactat d'acord amb el Reial decret 1917/1986, de 29 d'agost)
El nom imposat amb infracció de les normes establertes ha de ser, si escau, traduït i, en els altres, substituït per un altre d'ajustat, que usi habitualment el peticionari; a manca d'aquest, per l'elegit per ell o el seu representant legal i, en últim terme, per un d'imposat d'ofici.
El cognom imposat amb infracció de les normes ha de ser substituït pel que aquestes determinin; a manca d'aquest, pel portat habitualment pel peticionari; després, pel d'ús corrent que ell o el seu representant legal elegeixi i, en últim terme, per un d'imposat d'ofici.
Regles comunes dels expedients de canvi
Article 217 (redactat d'acord amb el Reial decret 1917/1986, de 29 d'agost)
Qualsevol canvi de cognoms abasta els subjectes a la pàtria potestat i també els altres descendents que expressament ho consentin.
Perquè arribi a aquests descendents es requereix la inscripció del seu consentiment, formulat bé en l'expedient, bé dintre dels dos mesos següents a la inscripció del canvi i amb subjecció a les regles formals de reconeixement davant de l'encarregat.
L'encarregat competent per a la inscripció de qualsevol acte que impliqui canvi de nom o cognoms ho ha de comunicar, quan afecti majors de setze anys, a la Direcció General de la Policia del Ministeri de l'Interior i al Registre Central de Penats i Rebels.
També pot comunicar-ho, si escau, a les autoritats de policia del país estranger en el qual resideixin aquells als quals abasti el canvi.
La Direcció General dels Registres i del Notariat pot ordenar altres comunicacions.
A les autoritzacions de canvi de nom o cognoms s'ha d'expressar que no tenen efectes mentre no siguin inscrits al marge de la inscripció de naixement del peticionari.
La inscripció només pot practicar-se si se sol·licita abans de cent vuitanta dies des de la notificació.
Inscrit el canvi, s'ha de posar d'ofici nota marginal de referència en tots els folis registrals on constin els antics, fins i tot en els de naixement dels fills, per a la qual cosa l'interessat proporcionarà les dades no conegudes.
Dels defectes i faltes formals i de llur correcció
Són defectes formals dels assentaments:
L'ús d'abreviatures o guarismes no permesos, l'ús d'idioma diferent del castellà, la difícil llegibilitat de caràcters, com també la defectuosa expressió de conceptes quan pel context de la inscripció o d'altres no hi hagi dubte sobre el seu contingut.
Aquests assentaments s'han d'entendre destruïts en la mesura que resultin il·legibles.
La Direcció General pot dispensar de la traducció al castellà, que, així i tot, ha de fer-se si hi ha petició de l'interessat; els certificats s'han s'expediran sempre traduïts.
En aquests casos, la traducció l'ha de fer sense expedient l'encarregat o persona amb títol facultatiu idoni, i hom l'ha de sotmetre a vista del Ministeri Fiscal.
La dispensa és objecte d'inscripció, com les resolucions d'aquests expedients.
Dels expedients de la competència del Ministeri o autoritat superior i dels noms i els cognoms
Article 365 (redactat d'acord amb el Reial decret 1917/1986, de 29 d'agost)
Els expedients de nacionalitat que siguin de la competència del Ministeri, els de canvi o conservació de nom i cognoms i els de dispensa per a matrimoni han de ser instruïts, d'acord amb les regles generals, per l'encarregat del registre municipal del domicili de qualsevol dels promotors.
Si tots els peticionaris estiguessin domiciliats en país estranger els instrueix el cònsol del domicili de qualsevol d'ells o, si no n'hi ha, l'encarregat del Central.
Resolts per l'encarregat els de la seva competència, els altres s'han d'elevar directament a la Direcció, que en pot ordenar l'ampliació amb noves diligències i, en aquest cas, s'ha d'escoltar novament al Ministeri Fiscal.
Queden anul·lats, de manera que s'han de cancel•lar d'ofici, les notes marginals de nul•litat, i quan afectin fets i circumstàncies objecte del Registre, els ratllats ordenats per les Ordres de 12 d'agost i 22 de setembre de 1938 i 8 de març de 1939 sobre assentaments en zona roja, els quals estar subjectes a les restants lleis, decrets o ordres, sens perjudici del que estableix la disposició transitòria novena i de la possible aplicació dels procediments de la nova legislació.
Queden salvades les convalidacions efectuades d'acord amb el que es disposa a les esmentades ordres ministerials.
Es dispensa la traducció dels assentaments referits que no estiguin en castellà, sense perjudici del que disposa el paràgraf 1r. de l'article 300 sobre les traduccions que escaiguin a sol•licitud d'interessat o en certificat.