Inauguració: dijous, 2 de febrer a les 19 h
Del 3 de febrer al 12 de març a la sala petita de les Cotxeres del Palau Robert
Exposició itinerant de Metges Sense Fronteres
En el treball quotidià arreu del món, els equips d'MSF som testimonis directes de les conseqüències de l'oblit polític que condemna milions de persones de tot el planeta a una vida indigna i, en moltes ocasions, a una mort segura.
Per a MSF apropar a la nostra societat la realitat que presencien els nostres equips en el terreny és part fonamental del nostre treball ja que l'experiència ens ha demostrat que el silenci segueix sent el millor aliat de la violència i de la impunitat.
Amb aquesta motivació hem posat en marxa aquesta exposició, per tal de recordar que encara existeixen en el món molts conflictes i malalties que, malgrat tenir poca atenció de la comunitat internacional i escassa presència en els mitjans de comunicació, segueixen representant un alt preu en vides humanes.
L'exposició se centra en dues àrees d'actuació, conflictes armats i epidèmies.
• República Democràtica del Congo
Conflictes crònics com els que des de fa anys afecten Somàlia, Txetxènia, República Democràtica del Congo o Colòmbia són part d'aquest llistat de països oblidats per tots.
Les dures condicions a les quals s'enfronten els civils en la seva lluita per la supervivència en mig d'aquests conflictes han passat pràcticament desapercebudes.
Són crisis oblidades pels polítics i pels pressupostos d'ajuda humanitària.
Des d'MSF volem denunciar l'oblit que pateixen cents de milers de civils morts i ferits, de nens i adults desnodrits, de famílies que ho abandonen tot fugint del pillatge, del reclutament forçós i de la violència sexual o dels malalts sense possibilitat d'atenció sanitària.
També hem inclòs en aquesta exposició altres civils ignorats, totes aquelles persones afectades per malalties infeccioses com la malaltia de Chagas per a les quals el desenvolupament de nous medicaments està pràcticament paralitzat.
Molts dels tractaments existents, desenvolupats fa anys, provoquen greus efectes secundaris i la seva eficàcia per combatre microorganismes resistents a aquests fàrmacs és cada cop més petita.
De vegades, molts medicaments que sí que són eficaços, són retirats del mercat perquè no resulten rendibles.
I no podíem oblidar-nos dels milions d'afectats per la pandèmia de la sida.
Mentre que en l'anomenat món occidental la sida ha passat a ser d'una malaltia mortal a una malaltia crònica gràcies als tractaments amb antiretrovirals, en la resta del planeta els infectats pel VIH segueixen condemnats a una mort segura per no tenir accés a aquesta medicació.
La falta de lideratge polític per part de les autoritats públiques per fomentar la investigació i el desenvolupament de nous medicaments ha permès a la indústria farmacèutica privada fixar prioritats en funció de criteris de rendibilitat.
És per això que la indústria farmacèutica dedica gran part dels seus recursos a desenvolupar medicaments per combatre aquelles malalties de major incidència en els països rics, mentre milions de persones en els països en vies de desenvolupament no tenen accés als medicaments que senzillament podrien salvar-los la vida.
És necessari acabar amb aquest tràgic desequilibri.
Per a MSF tan criminals són els efectes d'un bombardeig sobre la població civil com la negació de medicaments eficaços per combatre malalties mortals.
Compartint les experiències de pacients i metges en el terreny amb un públic més ampli, desitgem recalcar la magnitud del patiment de milions de persones dels països pobres, persones ignorades pels líders polítics occidentals i per la indústria farmacèutica.
MSF és la més gran organització privada d'ajuda humanitària del món.
Amb un pressupost total de 365 milions d'euros i 2,2 milions de donants, MSF va enviar al voltant de 3.000 professionals a 77 països durant el període d'activitats 2002-2003.
La secció espanyola d'MSF representa prop del 10% del total, amb 230.000 socis i col·laboradors, 30 milions d'euros de pressupost i 300 professionals enviats a diferents projectes.
La meitat de les intervencions van ser a causa dels conflictes armats, seguits de l'exclusió i les epidèmies.
Les principals activitats desenvolupades es van centrar en l'atenció primària de salut, les cures hospitalàries i el tractament de malalties específiques com la sida, la tuberculosi o la malària així com de malalties oblidades com el mal de Chagas, el kala-azar i la leishmaniosi.
L'assistència que MSF proporciona es basa únicament en les necessitats de les poblacions.
La nostra anàlisi i la nostra acció estan lliures de qualsevol pressió política, econòmica, militar o religiosa.
A MSF no prenem partit per cap de les parts enfrontades en un conflicte.
Vetllem que l'assistència beneficiï les víctimes, no els botxins.
Però no assumim la neutralitat com un silenci còmplice en cas de violacions greus de drets humans o del Dret Internacional Humanitari.
Descrita sovint per Rússia com la seva pròpia "guerra contra el terrorisme", el conflicte txetxè continua causant molt de patiment entre els civils en el Caucas nord.
La guerra a Txetxènia continua el seu curs de destrucció, i els informes de violència, detencions arbitràries i desaparicions estan a l'ordre del dia.
L'augment de la inseguretat i la violència fan gairebé impossible fer arribar ajuda
humanitària independent a Txetxènia ara que les necessitats de la població civil són enormes.
El conflicte crònic que afecta Colòmbia s'ha tornat gairebé invisible per a la resta del món.
Però els seus efectes sobre els colombians són massa evidents.
Estimacions no oficials xifren el nombre de desplaçats en tres milions, molts dels quals viuen en condicions molt precàries sense aigua, electricitat o altres serveis bàsics en els barris de barraques que creixen als afores de les grans ciutats, on continua la pressió dels grups armats.
El conflicte per la terra, la fumigació de cultius en la "guerra contra la droga" i les constants amenaces de grups armats provoquen el desplaçament diari de persones, mentre que l'amuntegament i la pobresa augmenten el risc de malalties, d'abusos sexuals i d'explotació.
República Democràtica del Congo
Vint anys d'oblit i de guerra quasi continua a la República Democràtica del Congo (RDC) han costat la vida de milions de persones i deixat en runes els serveis bàsics del país.
Algunes organitzacions calculen que, només en els últims cinc anys, al voltant de tres milions de persones han mort en aquest país de la mida d'Europa occidental, principalment de malalties i fam causades indirectament per la guerra.
Les persones atrapades en aquesta gran catàstrofe humana parlen d'un nivell de patiment quasi inimaginable: massacres, violacions, assalts i robatoris han causat la separació de famílies i grans desplaçaments de població.
La població civil de Somàlia està sent castigada per cicles de violència, desplaçament, sequera i inundacions continuats durant un període de més de dotze anys.
Sense un govern central reconegut, aquests factors han paralitzat el desenvolupament de l'agricultura, perpetuant la pobresa extrema i forçat milions de somalis a una mera economia de supervivència.
De les més de 800.000 persones que havien fugit de Somàlia entre 1991 i 1992, quasi la meitat viuen encara com a refugiats en els països de l'entorn.
Dins de Somàlia més de 450.000 persones estan desplaçades.
Les cobertures baixes de vacunació i les condicions sanitàries inadequades donen com a resultat freqüents epidèmies de xarampió i còlera.
La violència persistent ha impedit que les agències d'ajuda puguin organitzar una resposta eficaç a aquest prolongat desastre.
La malaltia de Chagas és causada per un paràsit, el tripanosoma cruzi, transmès als humans a través de la picada d'un insecte, triatomino (xinxes), del qual existeixen 130 espècies diferents.
La picada és quasi imperceptible i el paràsit pot romandre en el cos durant anys causant danys irreversibles sense que el malalt ni ho sospiti.
Quan es declara la fase crònica ja és massa tard.
És de vital importància detectar la infecció en la seva fase primerenca.
Els medicaments disponibles són d'eficàcia limitada, cars, tòxics i gairebé no hi ha investigació perquè el mercat al qual estan destinats és pobre.
Aquesta malaltia afecta de manera quasi exclusiva als pobres d'Amèrica Llatina.
La crisi de la SIDA és probablement una de les més grans catàstrofes humanitàries de la història.
Actualment només podem donar testimoni del buit polític entorn d'aquesta crisi.
Segons les estimacions de l'Organització Mundial de la Salut (OMS), tres milions de persones moren de SIDA cada any, mentre que unes 300.000 són víctimes de guerra.
En altres paraules, la SIDA és 10 vegades més mortífera que la guerra.
Negar el tractament (falta d'accés, preus elevats, drets de patents) als més necessitats i no respondre a aquesta emergència hauria de ser considerat, si més no, com una actitud criminal.