projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
El Palau Robert dóna a conèixer, de l'1 de desembre de 2011 al 29 de gener de 2012, el patrimoni romànic i els atractius naturals de la Vall de Boí, municipi format per vuit nuclis de població, a l'exposició itinerant "La Vall de Boí, Patrimoni de la Humanitat".
Aquesta és una de les actuacions programades pel Patronat i el Centre del Romànic de la Vall de Boí amb motiu del 10è aniversari de la declaració del conjunt romànic de la Vall de Boí com a Patrimoni Mundial.
L'acte inaugural va tenir lloc el 30 de novembre, a la Sala 2 del Palau Robert.
Van assistir a l'acte el director general d'Atenció Ciutadana i Difusió, Ignasi Genovès; la directora general de Turisme, Marián Muro, i l'alcalde de la Vall de Boí, Joan Perelada.
L'exposició l'organitza el Patronat i el Centre del Romànic de la Vall de Boí, amb el suport del Palau Robert.
S'hi proposa un recorregut pels principals moments històrics d'aquesta vall del Pirineu català, des de la construcció del seu important conjunt d'esglésies romàniques fins als nostres dies.
L'eix vertebrador d'aquesta proposta és el romànic, però s'hi presenta informació de tota la vall (del Parc Nacional d'Aigüestortes i de les diferents activitats culturals i turístiques), ja que el valor del conjunt romànic no es pot deslligar de les característiques del seu entorn.
La mostra és molt visual, amb imatges que permeten gaudir de l'art, dels paisatges i de la muntanya d'una vall oberta al món, patrimoni de la humanitat.
La mostra també descobreix l'autenticitat de la vall gràcies a la gent, homes i dones que al llarg dels segles han conservat el seu paisatge, la seva cultura, les seves tradicions, preservant-los per a la humanitat.
L'exposició està formada per quatre àmbits relacionats amb els principals moments històrics de la vall: l'edat mitjana, la primera meitat del segle XX, l'actualitat i el futur.
Àmbit 1: "Un llegat mil·lenari": els senyors d'Erill, construir, decorar, moblar.
Àmbit 2: "La revalorització d'un passat històric": la revalorització d'un passat històric, la llum del progrés.
Àmbit 3: "Una vall per a la Humanitat": l'entorn natural, les tradicions i el turisme.
L'exposició s'acompanya de l'audiovisual "El futur de la vall".
En aquest treball els nens que van néixer el 2000, any de la declaració com a Patrimoni Mundial, fan un recorregut per la Vall de Boí.
Presentació del llibre "Cuina i terra de la Vall de Boí"
D'altra banda, l'1 de desembre es va presentar el llibre d'Editorial Meteora "Cuina i terra de la Vall de Boí", coincidint amb aquesta exposició.
L'acte va tenir lloc a la Sala Cotxeres, amb la presència de l'alcalde de la Vall de Boí, Joan Perelada, i dels editors Maria Dolors Sàrries i Jordi Fernando.
Les 35 imatges que formen part de l'exposició fotogràfica "Catalanidade / Catalanitat" revelen els vincles històrics i culturals, el fil invisible que uneix Catalunya i Sardenya.
La mostra, que es pot visitar entre el 10 i el 23 de novembre de 2011, ha estat possible amb el patrocini de la Província de Càller, el treball de tres fotògrafs sards, Gianluigi Becciu, Corrado Cabres i Marco D'Aietti, i el suport del Palau Robert.
L'acte inaugural va tenir lloc el 9 de novembre, a la Sala 2 del Palau Robert.
Hi van assistir el cònsol general d'Itàlia a Barcelona, Daniele Perico; el regidor de Cultura de la Província de Cagliari, Francesco Siciliano; la presidenta de la Cambra de Comerç Italiana a Barcelona, Mercedes Brey, i el director de l'Institut Italià de Cultura, Salvatore Schirmo.
El títol de l'exposició, en sard i català, ja assenyala l'ambivalència, la juxtaposició de les imatges que mostren els paral·lelismes i semblances entre dos territoris separats per la Mediterrània però amb un passat comú.
La comissària de l'exposició és Giuseppina Scorrano, experta en comunicació i enamorada de la seva terra.
Els fotògrafs han captat imatges dels mercats, els carrers, les festes, les cares, les llums, els balls tradicionals, les pregàries d'una dona o la vida als barris antics que sobreposen, confonen i acosten Sardenya a Catalunya i, en particular, Càller a Barcelona.
Els fotògrafs fan un relat amb un treball perspicaç que combina la visió amb la suggestió, i el record amb la memòria de dues ciutats que han caminat juntes al llarg de quatre segles per una història comuna.
Una herència que encara es fa present en aquesta sensació que podem definir com a catalanitat.
Des de molt jove demostra un gran interès pel disseny i la pintura i a partir dels seus estudis universitaris, per la fotografia.
Llicenciat en Història de l'Art, es dedica gairebé exclusivament a projectes fotogràfics per a la promoció turística de Sardenya.
El 2008 col·labora amb el gran fotògraf Franco Fontana per a la realització d'un important projecte sobre el paisatge de l'illa.
El 2010 participa amb 13 fotos en una exposició fotogràfica dedicada als paisatges i les tradicions de Sardenya a la galeria Mars de Moscou.
Nascut en el si d'una família d'artistes, una de les seves àvies – l'escultora i pintora Anna Cabras Brundo - és una representant destacada del novecento sardo.
Arran d'un viatge de postgrau al Japó l'any 2006, adopta la tecnologia digital per a la seva producció fotogràfica i artística.
El 2011, va ser el fotògraf de la versió local de l' American Model Next Top del programa "Saimin Enkelit" per a la Televisió Finlandesa.
També ha efectuat diverses col·laboracions amb DIESEL Finlàndia.
Nascut a la petita illa de Pantelleria, situada entre Àfrica i Sicília, viu i treballa a Càller.
La fotografia és la seva passió a la qual es dedica amb tota l'ànima.
El seu darrer treball, centrat en les restes i els paisatges industrials de l'illa, és de gran interès.
L'exposició "Les ciutats europees de Josep Pla" arriba al Palau Robert de Barcelona després del seu pas per l'espai Catalunya-Europa a Brussel·les.
Una mostra, oberta al públic del 18 de maig a l'1 de novembre, que dóna a conèixer la faceta periodística de Pla i la seva visió de la realitat europea.
L'acte inaugural va tenir lloc el 17 de maig, a la sala Cotxeres.
Hi van parlar el secretari d'Afers Exteriors, Senén Florensa; el director general d'Atenció Ciutadana i Difusió, Ignasi Genovès, i el professor de la Universitat de Girona i patró de la Fundació Josep Pla, Xavier Pla, que va pronunciar una conferència sobre l'escriptor i periodista palafrugellenc.
També hi van assistir el delegat del Govern de la Generalitat davant la Unió Europea, Joan Prat; el delegat del Govern a Barcelona, Salvador Jorba, i les comissaries de l'exposició, Anna Aguiló i Teresa Lloret.
La mostra l'ha produïda la Generalitat, amb el suport de la Fundació Josep Pla.
L'objectiu és donar una visió sintètica i concisa de la divulgació de la realitat europea que l'escriptor català va portar a terme durant els 20 anys en què es va dedicar activament al periodisme.
De Josep Pla sempre s'ha remarcat la seva faceta com a escriptor que descriu la gent i el paisatge del seu país i entorn més proper, especialment sobre el seu Empordà nadiu.
En canvi, la seva faceta de reporter, que va exercir des del 1920 i al llarg de vint anys, treballant activament com a corresponsal de premsa de dos destacats diaris catalans, La Publicitat i La Veu, i del madrileny El Sol, és probablement de les menys conegudes.
El relat expositiu ofereix la imatge d'un Pla que coneix i ha paït a fons ciutats com ara París, Londres, Madrid, Berlín, Roma i Atenes.
Josep Pla no deixà mai d'observar la realitat, de llegir constantment i d'escoltar i conversar a totes hores.
Així, es convertí en el primer escriptor modern de llibres de viatges en català.
Segons el comissariat de l'exposició, format per Anna Aguiló i Teresa Lloret, "a figura de Josep Pla (1897-1981) s'ha consolidat al llarg dels anys com un dels grans escriptors catalans de la nostra època".
L'exposició s'estructura en diversos àmbits, que corresponen a les ciutats europees que Josep Pla va conèixer durant els anys en què va exercir com a periodista.
Diverses taules de bar i maletes d'època, que s'utilitzen com a vitrines expositives, formen part de l'escenografia de l'espai.
El visitant hi trobarà llibres i citacions de Pla que fan referència a literats i pensadors de les cultures que aquestes ciutats simbolitzen, exemplars de les obres que llegia i textos i articles que va escriure en aquella època viatgera.
Fotos: Fons d'imatges de la Fundació Josep Pla
"Sardenya, un altre món" és una mostra itinerant, concebuda per Vittoria Cappelli, que aplega 45 fotografies absolutament originals dels fotògrafs Franco Fontana, Sveva Taverna i Paolo Bianchi.
L'exposició es pot visitar del 4 al 10 de maig de 2011, a la Sala 2 del Palau Robert de Barcelona.
L'exposició, una iniciativa de la Regió de Sardenya i del Consolat d'Itàlia a Barcelona, es presenta a Barcelona amb el suport de la Cambra Italiana de Comerç a Barcelona, l'Istituto Italiano di Cultura i la Generalitat de Catalunya.
Es va promoure en el marc del 150è aniversari de la Unificació Italiana i de les Trobades de les Regions i Ciutats Italianes.
L'acte inaugural va tenir lloc el 4 de maig.
Hi van assistir el secretari d'Afers Exteriors de la Generalitat, Senén Florensa; el cònsol general d'Itàlia, Daniele Perico; el director general d'Atenció Ciutadana i Difusió, Ignasi Genovès; el director del Istituto Italiano di Cultura, Salvatore Schirmo; la directora de la Cambra Italiana de Comerç a Barcelona, Mercedes Brey, i la comissària de la mostra, Vittoria Cappelli.
La personal descripció que els tres fotògrafs fan de l'illa dóna com a fruit una visió intimista i onírica, altres vegades misteriosa i impenetrable, però que s'allunya sempre d'esquemes tòpics i coneguts.
Un plantejament que es manté fidel al principi que cultura i turisme constitueixen un binomi indissoluble a l'hora de mostrar Sardenya, considerada una de les illes més boniques del món pels nombrosos atractius turístics i per l'afabilitat de la gent.
La mostra, després d'exhibir-se en importants museus italians, va començar el 2010 una gira europea al Principat de Mònaco, on es va exposar a la vil·la Casa Mia, seu de l'Académie de Danse Princesse Grace, creada per voluntat de la difunta princesa i presidida actualment per la seva filla, la princesa Carolina.
FLAIX FM, primera radiofórmula catalana dedicada exclusivament a la música dance, repassa el passat, reflexiona sobre el present i pensa en el futur a l'exposició "FLAIX 2042", que es presenta al Palau Robert per commemorar el 25è aniversari de l'emissora.
Com s'escoltarà la ràdio d'aquí a 25 anys?
Què significarà, aleshores, ser la megaràdio?
Per respondre aquestes preguntes i fer la prospectiva de futur s'ha comptat amb la col·laboració dels comissaris Rosa Pera i Ricard Robles (SONAR), i el Prof.
Brian Subirana de l'Institut Tecnològic de Massachussets (MIT).
L'exposició, que es podrà visitar del 27 de juny al 19 d'octubre, és una producció de FLAIX FM, amb el suport de la Generalitat de Catalunya i la col·laboració de Cellnex Telecom, Hewlett Packard, Omen by HP i BenQ.
Del 27 de juny al 19 d'octubre, a la Sala 2
FLAIX FM, creada el 1992, ha fet d'altaveu de tendències emergents i de motor de la indústria vinculada a la música electrònica, el lleure i l'entreteniment.
I ha aconseguit un ressò important amb un llenguatge propi i amb uns comunicadors que compleixen 25 anys d'eterna joventut.
L'emissora ha crescut en audiència i territori, i la segueixen més de 300.000 persones diàriament.
El món ha canviat molt des d'aleshores, com també ho ha fet la manera d'informar-se, escoltar i gaudir de la música.
Els qui abans eren oients passius, ara en són participants remots i interconnectats que experimenten i comparteixen continguts sense limitacions horàries ni geogràfiques.
Quatre estudis de disseny barcelonins col·laboren en el projecte amb quatre instal·lacions per a aquesta exposició.
L'itinerari s'inicia a la planta baixa, amb la intervenció d' Opisso Studio a l'aparador, amb un diorama gràfic construït a partir de dades relacionades amb la música, l'audiència i l'activitat desenvolupada per FLAIX FM en els seus 25 anys d'història.
La resta d'instal·lacions les trobem a la Sala 2.
Alex Posada ( MID ) ha creat un dial interactiu per tornar a reviure l'esperit de Flaix, tot escoltant programes, jingles i cançons que es poden sintonitzar en un dial cronològic que permet recórrer 25 anys de FLAIX FM.
La mobilitat de la ràdio interconnectada és el tema que ha servit a Anna Fuster i Daniel Julià ( Pimpampum ) per realitzar una instal·lació de vídeo que intercepta la participació dels oients a temps real; qui l'habiti podrà visualitzar a temps real com l'audiència interactua amb la música i els continguts Flaix.
Finalment, Onionlab ha sintetitzat, en un espai immersiu, les prospectives dels experts a través de la creació d'entorns de realitat virtual que permeten als visitants experimentar el futur des de la pròpia sala d'exposicions.
Al voltant de l'exposició FLAIX 2042 també hi ha prevista tota una sèrie d'activitats com ara conferències, debats i tallers, que s'han programat paral·lelament durant els 4 mesos de l'exposició, al Palau Robert.
Experiència VR que trobareu a l'exposició.
L'exposició s'estructura en 6 àmbits temàtics que mostren de manera atractiva i suggeridora la relació entre l'home i la muntanya a
Paisatges, personatges, indrets, obres d'art, filmografia, fotografies, literatura, objectes, olors i sensacions seran presents a
Els àmbits en què s'estructura l'exposició són:
6- Entre la curiositat i l'evasió
Del 4 de desembre de 2001 al 30 de juny de 2002
La muntanya és, i ha estat històricament, una realitat física tan propera a nosaltres que gairebé se'ns fa impossible parlar d'ella si no és
a través dels referents humans.
Aquesta proximitat, però, no ha aconseguit mai manllevar-li el seu caràcter màgic, aquesta empremta
Barrera, frontera, límit, però també lloc de pas, refugi, lloc de vida i de treball; esforç, repte, tenacitat, però també gaudi, repòs, plaer.
Aquests, i molts d'altres, són els significats que doten d'un contingut ric i ple el concepte de muntanya.
Altes i inabastables quan les mirem de terra estant, les muntanyes poden semblar una cosa ben diferent vistes a una altra escala:
petites rugositats de l'escorça terrestre, solcs i plecs que, talment com la pell del nostre cos, identifiquen un lloc, una edat, un procés,
una ferida, una experiència.L'origen i l'aspecte definitiu de la muntanya es deuen a dos fenòmens geològics fonamentals: l'orogènesi -el
procés de plegament i trencament de l'escorça terrestre- i l'erosió -el desgast del relleu per causa de factors externs, sobretot l'aigua,
No obstant això, les interpretacions científiques no són les úniques que han intentat donar resposta a aquests fenòmens.
cultures han cercat l'origen de les muntanyes en mites i en herois o les han poblades de personatges i éssers fabulosos.A cada
muntanya, en funció de les característiques del substrat i dels materials acumulats, hi predominen diferents tipus de roques.
factors, juntament amb altres com el clima, la vegetació i l'acció de l'home, fan que se'ns mostrin diferents tipus de paisatges.
Visions personals i subjectives d'aquests materials i aquests paisatges són altres maneres d'interpretar les nostres muntanyes.
Al llarg de la història, l'home i la muntanya han estat absolutament lligats l'un a l'altre.
Cada persona, en cada lloc i en cada moment, ha
pogut establir amb la muntanya un diàleg concret, vivint-hi una experiència singular i única.
Juli Soler i Santaló, enginyer, excursionista i fotògraf, va ser un explorador dels Pirineus, especialment de la Vall d'Aran, que va
interessar-se tant per l'aspecte físic de la muntanya com pel seu vessant humà.
Una bona part de la seva obra fotogràfica és un recull
documental de les persones, els hàbits, la feina, les cases i les festes dels antics pobles muntanyencs.
La descoberta del medi muntanyenc es produeix a Catalunya a partir de les primeres dècades del segle XIX.
deixava de ser un lloc inhòspit i desconegut.
Els primers descobridors de la muntanya s'hi van acostar amb actitud de curiositat científica i artística.
Avui dia, gairebé dos-cents anys
després, acostumem a veure la muntanya com un lloc més aviat de lleure i evasió.
L'exposició "MVM Amb Manuel Vázquez Montalbán", que es presenta de l'1 de novembre al 16 de març de 2008 al Palau Robert, ens apropa a l'univers literari d'aquest escriptor, cronista i intel·lectual, que va néixer al barri del Raval de Barcelona, sempre present en la seva obra.
El disseny expositiu de "MVM Amb Manuel Vázquez Montalbán" s'ha creat buscant un paral·lelisme conceptual entre la gastronomia -un tema per al qual l'escriptor sempre va mostrar interès- i la seva vida i obra.
La mostra consta de cinc espais: l'aperitiu convencional, el rebost de la memòria, la cuina de les escriptures, el menjador comú i el "fumoir" de les digestions.
S'hi inclou, entre moltes altres coses, tota l'obra bibliogràfica de Montalbán en volums de primeres edicions, fotografies i retalls de textos relacionats amb l'entorn i circumstàncies socials i polítiques del moment.
El recorregut per aquests espais posa de manifest les claus de l'èxit literari de Vázquez Montalbán, la relació reeixida amb els lectors, l'elecció encertada dels temes que escollia per als seus escrits i obres literàries.
També l'esforç d'investigació perquè la tècnica literària fes coherent i eficaç la comunicació.
L'obra de Vàzquez Montalbán abasta modalitats literàries diverses: la poesia, l'assaig, el pamflet, la novel·la o el periodisme.
En tots els escrits, sobre temes tan diversos com ara la vida quotidiana, la política, la gastronomia o el Barça, s'hi reflecteix el seu esperit crític, la denúncia de les injustícies i la crítica valenta contra els mals usos del poder.
Vázquez Montalbán ha estat i és estudiat en àmbits geogràfics i acadèmics diversos.
Moltes persones han entrat en el món peculiar i ric de l'autor per les seves col·laboracions periodístiques o per la lectura de les novel·les més famoses i venudes, com les del detectiu Carvalho, un dels personatges claus en la seva obra.
L'obra literària de Montalbán s'ha traduït a molts idiomes i projecta la imatge de Catalunya i de Barcelona arreu del món.
L'exposició s'acompanya d'un opuscle i també d'un catàleg que inclou textos de Maruja Torres, Georges Tyras, Raimon, Josep Vicenç Saval, Suso de Toro, Rafel Ribó, José Saramago, Manuel Campo Vidal o Ferran Adrià entre altres.
També hi apareixen tres dibuixos-caricatures de Miquel Ferreres, Juan J. Guillen i Lluïsa Jover.
Al voltant de l'exposició es programaran un seguit d'activitats educatives, culturals i gastronòmiques que contribuiran a difondre millor la figura d'un escriptor i d'una obra que ens ajuden a entendre millor la història més recent de Catalunya.
De l'1 de novembre de 2007 al 16 de març de 2008
L'exposició "Mercats de la Mediterrània" ens proposa un viatge sensorial i vivencial pels mercats i les cultures d'arreu de la Mediterrània.
A més, ens dóna les claus per entendre aquests espais públics i dinàmics on es desenvolupen, més enllà dels intercanvis de productes i de coneixements, relacions socials i culturals que donen lloc al mestissatge, a la transformació i al progrés.
Us convidem, doncs, a visitar l'exposició "Mercats de la Mediterrània" i a participar de la proposta pedagògica que hem dissenyat per als diferents nivells educatius.
Els vostres alumnes coneixeran no només on són i com funcionen els mercats de la nostra àrea geogràfica i cultural, la Mediterrània, sinó que també descobriran i reflexionaran sobre les seves peculiaritats i els seus valors.
L'observació, la recerca, l'anàlisi, la reflexió, l'experimentació i el treball en equip són les capacitats que, en clau de joc, es posaran en funcionament en la vostra visita a l'exposició.
La Vicenta té una parada de peix al mercat.
Fa molts anys que es dedica a l'ofici de vendre peix i sap moltes i moltes coses interessants sobre els mercats, la gent que hi treballa, els productes que s'hi venen, els clients que hi compren, les persones que s'hi passegen.
Tot un món ple de sensacions, d'anècdotes, de relacions i de vida que la Vicenta ens farà descobrir mentre visitem l'exposició.
Activitat: visita teatralitzada
Us proposem un recorregut lúdic per l'exposició per conèixer com són i com funcionen els mercats de la Mediterrània.
Proves i pistes, dibuixos i endevinalles, recerca d'enigmes, simulacres, accions i interpretacions seran el vehicle indiscutible per comprendre i assimilar tot el que podreu observar i experimentar durant el vostre recorregut per l'exposició.
La visita a l'exposició ens permetrà descobrir i analitzar les especificitats i els valors dels mercats de la Mediterrània.
A més, anirem trobant les claus que ens permetran iniciar un treball més aprofundit a l'escola sobre algunes temàtiques d'actualitat, com per exemple la multiculturalitat o la dieta mediterrània i els nous hàbits de consum.
Es tracta d'una proposta que, lluny de considerar l'exposició com a un fet aïllat, busca la complicitat i la interacció entre la visita i el treball a l'escola.
Activitat: visita guiada i treball de quadern didàctic
Premio Nacional de Narrativa per la novel·la Galíndez.
Premi Raymond Chandler a Viarregio, Itàlia, pel conjunt de la seva obra.
Premi Europa per la novel·la Galíndez.
Premi de la Crítica per la novel·la El estrangulador.
Premi Giorgio Fini per la seva obra literària.
Premi Scanno de la Fundació Tanturri.
Premi Grinzane Cavour, qualificat per la UNESCO com a panorama privilegiat cultural internacional, pel conjunt de la seva obra.
El Col·legi de Periodistes de Catalunya instaura el premi de periodisme Manuel Vázquez Montalbán.
En un doble sentit: periodisme de política internacional i periodisme esportiu.
Aquesta exposició rescata l'obra desconeguda de les primeres generacions de fotògrafes a Catalunya.
S'hi estableix la genealogia de gairebé un segle de fotògrafes pioneres i s'hi exposa l'obra inèdita de 12 dones fotògrafes, feta des de mitjan segle XIX fins al començament dels anys 1960.
Les fotografies exposades permeten superar l'amnèsia històrica sobre les dones que es van dedicar de forma sistemàtica a la fotografia i que van treballar abans de la prou coneguda generació contemporània de fotògrafes professionals catalanes dels anys 1960.
Al mateix temps, les fotografies exposades il·lustren el gran valor i qualitat de l'obra d'aquestes primeres fotògrafes.
Autores d'imatges plenes de creativitat i diversitat, les pioneres actuaren o bé com a fotògrafes professionals o bé com a amateurs.
La primera professional amb estudi fotogràfic va ser Anaïs Napoleón, a mitjan segle XIX, i després n'hi va haver fins a la dictadura franquista.
En aquesta última època, la pressió de les convencions socials repressives, que va limitar el paper de les dones al rol d'"àngel de la llar", donà lloc a tota una generació de fotògrafes amateurs.
Les dones fotògrafes, en obrir-se camí en un univers exclusivament masculí, van reptar aquelles restriccions socials de gènere.
Utilitzaren diverses estratègies per superar les constriccions d'un entorn familiar i social gens propici a admetre la dedicació sistemàtica de les dones a la fotografia.
La majoria es formà en l'entorn de l'Agrupació Fotogràfica de Catalunya (AFC).
Amb laboratori a la cuina o al bany de casa, assoliren una obra de primera categoria, guanyadora de prestigiosos concursos internacionals i d'àmbit estatal, com els premis Nikon o el Luis Navarro.
En alguns casos els diners dels premis serviren per sufragar les despeses dels materials fotogràfics.
En altres, l'entorn familiar propiciava la dedicació a la fotografia.
Al final de la dècada dels cinquanta ressorgeix una generació que es torna a dedicar de manera professional a la fotografia.
Es consoliden en aquell moment la figura de la reportera gràfica professional i la presència de fotògrafes amb estudi propi.
Colita i Mary Nash, comissàries
Oberta al públic del 20 de desembre 2005 al 28 de febrer de 2006