projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
Sóc la responsable de la Demarcació Catalunya Central del Col·legi de Periodistes i signo periòdicament articles d'opinió al diari Regió7.
El 2017 vaig publicar el llibre Sentir Manresa (Parcir Edicions Selectes) ─una edició revisada i ampliada del que va veure la llum el 2008─, que mostra la ciutat des d'una mirada molt personal i a partir del vincle que he establert amb aquest tros de món.
El relat és un recorregut fotogràfic i literari que barreja records i vivències per una Manresa de colors, veus, somnis i racons.
També sóc autora, entre altres, del llibre La força de l'ànima (Angle Editorial, 2013) i La fuerza del alma (Lectio Ediciones, 2013), que explica la història real de la Maria Josep Pazos, una manresana que es va despertar d'un coma gràcies al poder d'una cançó.
El que més m'ha agradat sempre del periodisme és la possibilitat que m'ha donat de poder conèixer i parlar amb persones molt diverses.
Dubto que una altra professió m'hagués permès aprendre tant escoltant i observant.
Aquesta pregunta me la faig cada matí quan preparo l'esmorzar als meus fills.
Ells són el futur i sé que el que fem ara, de bo i de dolent, donarà els seus fruits demà.
El respecte als altres i al Planeta, l'amor a la vida donada, el convenciment que en la seva acció diària ells poden aportar alguna cosa a la societat.
Si entenen que amb la seva vida tenen l'opció de millorar el món ja estaran millorant el país.
L'experiència de ser pare o mare t'ensenya com ets de debò i no com et pensaves que eres.
Et reconnecta amb la vida, amb la pròpia infantesa, et marca la justa mesura del temps i et fa millor persona.
Els meus dos fills, a més, van néixer al mateix temps que vaig fer dos projectes editorials molt interessants.
No m'ha agradat mai fer plans a llarg termini.
Em sembla que és millor plantejar-se fites a poc temps vista i deixar sempre un marge de maniobra als projectes no previstos i que, quan menys t'ho esperen, t'arriben.
El meu projecte vital és molt bàsic: tirar endavant amb optimisme i en companyia de les persones que estimo.
En l'àmbit professional, espero continuar vinculada a la Demarcació de la Catalunya Central del Col·legi de Periodistes i no deixar d'escriure.
En destacaria dues amb arrels en el passat.
El nomenament com a Manresà Il·lustre del periodista Josep Maria Planes, que fou assassinat pel seu compromís amb la professió el 1936, i la celebració del 125è aniversari de les Bases de Manresa.
M'encanta a la primavera, quan els ametllers han florit.
La llum de tarda és espectacular!
Viatjar a l'estranger sempre que és possible.
Quan sóc a Manresa, de dia, m'agrada voltar, caminar i veure què passa al meu voltant.
Quan es fa fosc el meu lloc preferit és casa meva.
Seure al sofà a llegir o a mirar una bona pel·lícula és un pla magnífic.
Si he de triar un ordre de preferència seria aquest: diaris, llibres i xarxes socials.
Necessitem sentir-nos que formem part d'alguna cosa més gran que nosaltres mateixos.
I això només ho podem aconseguir si fem xarxa i sentim que només amb una mirada ens podem connectar amb algú altre.
Nascut a Chichester, Regne Unit, l'any 1974, soc llicenciat en Medicina i Cirurgia per la Universitat Autònoma de Barcelona i amb mestria en Medicina Tropical i Salut Internacional per la Universitat de Barcelona.
Després d'una experiència com a metge a Girona, vaig realitzar la meva primera intervenció al terreny amb Metges Sense Fronteres (MSF) el 2001 a Canàries, quan vaig participar en una missió exploratòria per atendre població immigrant.
Des de llavors el meu treball amb MSF m'ha portat a Somàlia, Costa d'Ivori, República Democràtica de Congo, el Sudan, Angola, Zàmbia, Índia, Timor, Guinea Bissau, Tunísia, Líbia, Etiòpia i Sudan del Sud, entre altres.
He treballat en emergències de conflicte i desplaçament, violència, crisis nutricionals i emergències relacionades amb brots epidèmics.
Durant aquest període també he estat responsable de la Unitat d'Emergències de MSF i coordinador d'operacions a Amèrica Llatina.
Fundador de Cooperativa Humanitària, organització que busca incrementar el coneixement social sobre les crisis humanitàries i la resposta de les ONG, també he treballat com a consultor per a institucions com Agència Espanyola de Cooperació Internacional per al Desenvolupament (AECID) i organitzacions no governamentals com la Creu Roja, Acció contra la Fam o Intermón Oxfam, entre altres.
Soc president de Metges Sense Fronteres Espanya des d'octubre de 2016.
Visc entre Barcelona (per feina) i la Catalunya Central, on tinc la família.
Un coneixement directe d'altres realitats i cultures que m'enriqueixen, haver treballat i conviscut amb persones extraordinàries que, malgrat estan en situacions a vegades límit, són exemples i referents de professionalitat i humanitat, i la certesa que salvar vides i alleujar el patiment de les persones està radicalment bé, independentment de qualsevol altra reflexió.
Inversió en valors és una assegurança d'un millor benestar per a tots; però si haig de triar, la solidaritat, la capacitat d'empatitzar i la responsabilitat individual i col·lectiva serien alguns dels que destacaria.
En termes laborals, la meva primera missió a Àfrica, a la capital de Somàlia, Mogadiscio, on vaig entendre que la resta de la meva vida estaria vinculada a l'humanitarisme.
Intentar ser una persona que aporta i és útil al benestar dels meus i de la comunitat en general.
La resposta impressionant dels sanitaris i altres col·lectius a la crisi de la Covid-19.
Soc més de persones que de territoris.
Són diversos els indrets que m'agraden, però Manresa i el Pla de Bages és on he trobat el meu refugi.
Tinc un modest taller on faig feines manuals de bricolatge, fabricació...
Em distreu i m'allunya de pantalles.
I m'apunto a un bon dinar amb tertúlia llarga.
Un bon i necessari equilibri entre els tres, però sabent triar i fugint de fonts d'informacions tòxiques que fomenten la ignorància i els odis.
Sembla obvi, però encara em sorprenen les persones que parlen d'altres realitats des del profund desconeixement, sense haver dedicat un minut a comunicar-se amb les persones o els col·lectius als quals es refereixen.
Que tothom pugui complir els seus desitjos.
Vaig néixer a la Coma i la Pedra l'any 1975, i l'any 1989 vaig començar a treballar al Port del Comte, durant les temporades d'hivern.
L'any 1992 vaig passar a ser cap de pisters, fins que el novembre de 2012 em van nomenar director de l'estació.
Amant del món de l'esquí i la muntanya, formo part del Club Excursionista Prepirineu.
De positiu, el fet de poder treballar a l'entorn natural, a la muntanya on he nascut i he treballat tota la vida i d'on em conec tots els racons.
La part negativa: l'estrès que comporta treballar de cara al públic i dependre dels factors climàtics.
En això sóc optimista; veient els meus fills sé segur que les properes generacions seran millors que nosaltres.
La tecnologia avança més del que a cops aprenem.
Sempre he viscut els canvis com a positius, com una manera d'avançar i fer els meus projectes reals.
Professionalment, estar al màxim al dia amb els remuntadors, llevaneus, producció de neu, rescat de muntanya...
La propera inaguració del bungee a la presa de la Llosa del Cavall, el tercer més alt del món des d'una presa.
Amb la zona prepirinenca i els seus cims i natura tan accesibles per a tothom.
Pels seus dos vessants totalment oposats i les seves formacions geològiques.
Intentar ensenyar alguna cosa del que sé als meus fills.
I tant, des que soc director és el meu pa de cada dia, realment és bàsic.
La majoria dels problemes són per una mala comunicació, ja sigui entre els treballadors o amb els clients.
Que les properes generacions puguin gaudir d'aquest entorn.
Em dic Aura Coronado i Mateu i vaig néixer a Castellar de n'Hug l'any 2005, i és on visc.
Esquio des que tenia 3 anys i patino des dels 7 anys.
Sóc corredora d'esquí alpí i patinadora d'Alpí en Línia, en tots dos casos del May Luengo Esquí Club ( www.mlec.cat ).
Sóc membre de la Selecció Espanyola d'Alpí en Línia des de la temporada 2018, membre de l'equip espanyol que ha participat als World Roller Games 2019 a Barcelona i membre de l'equip de la Federació Espanyola d'Esquí Alpí des de la temporada 2018.
He estat campiona d'Espanya i de Catalunya d'Esquí Alpí la temporada 2018/19 i campiona d'Espanya i de Catalunya d'Alpí en Línia la temporada 2018.
Sentir-te bé físicament, mentalment i passar-t'ho bé.
El respecte, la disciplina i la constància.
Tinc 14 anys; canvis molt importants no n'he tingut però he aconseguit objectius.
A nivell personal, estudiar medicina per ser metge forense, i a nivell esportiu, anar a la copa del món.
Que hi ha hagut molts casos de violacions i abusos i hauríem de treballar en aquest tema.
Castellar de n'Hug, perquè és petit, tranquil i no hi ha gaire gent.
Anar a entrenar pel meu compte i anar a jugar.
Tinc Instagram, amb el compte _aura.coronado_.
I un llibre que recomano és "Res és impossible", de Kilian Jornet.
Que almenys un cop a la setmana tothom practiqui esport per portar una vida saludable i alhora estar bé físicament.
Sóc nascut a Sabadell el 2 de febrer de 1963.
He treballat com a periodista a Ràdio Sabadell, Ràdio Terrassa, Catalunya Ràdio i l'Avui, i he estat Cap de comunicació del FC Barcelona i l'Ajuntament de Martorell.
Com a escriptor, he publicat Crònica del nuñisme (2003), El Barça al descobert (2009), Josep Suñol i Garriga.
Viure i morir per Catalunya (2011), Amb afany de justícia i llibertat.
Josep Suñol i Garriga a través dels seus articles i discursos (2016), i la novel·la Maria Closa (2012).
Soc alcalde de Calaf des de juny de 2015 per la candidatura de Junts per Calaf – Acord Municipal.
Crec que les persones ens movem en tres esferes: la professional, la familiar i el lleure.
I que cadascuna d'elles són necessàries per a l'equilibri personal, sense que cap d'elles tingui un pes excessiu.
Crec que el factor més perillós per a la convivència i la cohesió socials és la cada cop més extrema desigualtat econòmica.
S'ha de corregir aquesta deriva de manera urgent, a tots els nivells.
Hem creat unes societats en què prima la cobdícia i la competitivitat.
Llavors, entenc que els primers valors a promoure són els de la cooperació i el proïsme.
Es fa difícil de dir perquè, en un cert sentit, viure consisteix en afrontar els canvis que es van succeint.
Conèixer la parella i decidir anar a viure junts, el naixement dels fills, els canvis de feina, una coneixença... ara, probablement, si ho miro amb perspectiva, la mort del pare als 18 anys va ser un trasbals que no he deixat de tenir present.
Vull dir que no sé quins altres canvis m'hagués deparat la vida si l'hagués tingut a prop aquests 37 anys transcorreguts.
De moment, treballar per Calaf fins a final de l'actual mandat.
La dignitat demostrada durant tot el procés d'independència de Catalunya i, especialment, l'1 d'Octubre.
Amb exemples excepcionals com els de Sant Martí Sesgueioles, Fonollosa, Sant Joan de Vilatorrada o Callús.
O, dit d'una manera no metafísica, amb l'Eix transversal.
En general, el paisatge de l'Alta Segarra quan es pon el sol.
Finalment, la Guàrdia Pilosa perquè és el lloc on vaig triar de viure-hi fa vint anys.
Fer esport de resistència: atletisme, ciclisme...
Però, en aquest mateix ordre: llibres i diaris, i una mica de xarxes socials.
Tot i que jo prefereixo parlar d'enraonar.
Vull dir que si la comunicació és unilateral, es corre el risc que el receptor o bé no entengui bé el missatge o bé que ni tan sols l'escolti.
A l'esfera pública i col·lectiva, la independència de Catalunya i complir els compromisos electorals adquirits amb els veïns de Calaf que ens falten.
A l'esfera privada, ajudar els meus a tenir una vida plena.
Vaig néixer a Ciuret (Vidrà), el març de 1968.
Vaig estudiar per mestra a la Universitat de Vic - Universitat Central de Catalunya (UVic-UCC), però de seguida vaig veure que això d'educar criatures necessitava una vocació que jo no tenia.
Poc després d'acabar la carrera vaig tenir la sort d'entrar a treballar a Eumo Editorial, l'editorial de la UVic-UCC, i encara hi soc.
A Eumo he fet tot tipus de feines vinculades a l'edició i, des de 2003, hi exerceixo de directora.
Sempre he combinat la meva activitat professional amb la participació en entitats i col·lectius.
Actualment presideixo l'Associació d'Editors en Llengua Catalana i soc la coordinadora de Perquè no ens fotin el tren.
No sé si és prou bo, però, des de fa anys, la meva activitat professional forma part de la meva vida.
Fer d'editora de llibres d'història, d'educació, de poesia... et permet conèixer gent molt interessant, et permet continuar aprenent cada dia, però també demana una dedicació que va molt més enllà d'un horari fix i regular.
Per això, i perquè és apassionant, sovint feina i vida es confonen.
La veritat és que no soc gaire optimista en aquest sentit.
Estem retrocedint en drets i llibertats, el planeta està en perill...
Confio, però, que la gent jove es rebel·larà i que la política tornarà a ocupar el lloc que li pertoca i així s'aconseguirà que canviem d'hàbits, que es recuperin drets.
Sens dubte, l'anada a l'Institut Abat Oliba de Ripoll per estudiar BUP.
El pas d'una escola unitària d'un poble petitíssim, on tothom es coneixia, a un gran institut i una ciutat on no coneixia ningú, fet en plena adolescència va ser molt impactant.
En tinc molt bon record de tots els aprenentatges vitals d'aquella època.
Vaig fent i entomant el que em vaig trobant que sovint, és clar, té a veure amb el que vas sembrant.
La cultura, el treball col·lectiu, la implicació social i política formen part del meu tarannà.
Espero poder continuar aportant el meu granet de sorra en tots aquests àmbits.
El fet que s'hagi dictat una sentència aberrant que condemna a molts anys de presó polítics i activistes.
Amb un espai no definit, en construcció.
Els paisatges són espectaculars.
I encara no està massificat des del punt de vista turístic.
Badar, passejar, estar amb la família, no fer res.
S'ha de poder combinar una mica tot.
He de confessar, però, que llegeixo menys llibres i menys diaris des de l'aparició de les xarxes socials.
Però, per a mi, és fonamental que a la base hi hagi bons continguts i/o bona feina que puguin ser comunicats.
Continuar treballant, col·laborant amb les entitats en què participo o amb altres, dedicar temps a la família.
Vaja, que, com que m'agrada molt tot el que faig, vull continuar-ho fent.
Soc Aleix Albareda, nascut a Solsona l'any 1973.
Em llicencio en Art Dramàtic a l'Institut del Teatre de Barcelona després de formar-me en Comunicació Visual i Creativitat Publicitària i obtenir l'Advanced Level Certificate per la University of Cambridge.
En teatre he treballat sota la direcció de Lluís Pasqual, Pere Planella, Joan Ollé, Josep Maria Mestres i Alexander Herold, entre altres.
També he adaptat i dirigit obres per a Lacetània_Teatre.
En televisió he protagonitzat les sèries Gran Nord, Arrayán, Somos Cómplices i El Cor de la Ciutat.
En cinema he treballat amb els directors Manuel Huerga, Ventura Pons, Abel Folk, Joan Riedweg, Santiago Parra i Rossella Izzo.
A més, he il·lustrat diversos llibres i contes.
Podeu seguir les meves activitats plàstiques al web https://albareda.blogspot.com.
A part d'una certa estabilitat en el marc merament econòmic, un aprenentatge.
La coordinació i l'esforç col·lectiu.
La suma de les individualitats.
El naixement del meu fill, sens cap mena de dubte.
Seguir actuant, seguir pintant i seguir fent de pare.
Mesos i anys, la revolta en que ens trobem.
Crec que aquesta és l'onada bona.
Des de la individualitat de Solsona, i el Solsonès, som una terra i una gent de difícil accés, tancada fins i tot.
Molt oberta en moments puntuals cap als de fora però guardant sempre la privacitat.
Els camps i els boscos de la finca de casa pels records d'infantesa.
Segueixo pintant, actuant i fent de pare.
És a dir, quan realment disfrutes de la teva feina, aquesta esdevé temps lliure i al revés.
Estem evolucionant cap a una comunicació inmediata i global des de cada individu, que és perfecte, però fa que sigui massa volátil...
LA MÚSICA S'ESCAMPA PER AVINYÓ AL MES DE JULIOL
Cada mes de juliol, des de 2002, Avinyó s'omple de música i de gent que gaudeix ensenyant, aprenent, tocant o escoltant-ne.
Això és possible gràcies als Tallers Musicals d'Avinyó, un projecte pedagogicomusical de tres setmanes de durada en què s'ofereix cursos, concerts i jam sessions per a totes les edats i nivells.
Si us apropeu a Avinyó podreu viure l'experiència d'un ampli ventall d'activitats, que pretenen implicar a tota la població amb ganes de participar-hi activament, independentment de l'edat i/o experiència.
A més a més de les diverses accions formatives, també s'organitzen tres concerts i quatre jams oberts al públic, per a tothom qui vulgui gaudir de la música en directe durant les càlides nits d'estiu.
Els objectius dels tallers són fomentar l'intercanvi humà i artístic entre músics i mestres de diferents indrets, nivells i edats; oferir al públic diferents concerts i jams, on alumnes i professors en són els protagonistes; i promoure el consum de proximitat, reduir l'ús de plàstic i convertir les diverses activitats en un projecte eco-sensible.
Durant aquestes setmanes, Avinyó converteix la música en una eina integradora de diferents col·lectius, fomentadora de valors socials i com a instrument per millorar-ne la seva transmissió en el camps artístic i pedagògic.
És clar que les activitats culturals, que podem trobar a Avinyó per la celebració dels Tallers Musicals, generen coneixement col·lectiu, cohesió, identitat i intercanvi d'experiències entre alumnes, professors i públic.
Si vols tenir-ne més informació pots fer-ho clicant sobre aquest enllaç: www.tallersmusicalsavinyo.com
Sempre hi ha un motiu per anar a Montserrat
És clar que el Massís de Montserrat no necessita presentació.
Montserrat és un referent únic a Catalunya per a tothom, ja sigui des d'un punt de vista religiós, cultural, paisatgístic, geològic, esportiu, musical, turístic o espiritual.
Qualsevol raó és bona per apropar-se a la muntanya i pujar fins al Monestir de Montserrat.
Sempre serem ben acollits i, de ben segur, podrem satisfer la nostra motivació.
El mes d'agost, però, és un bon moment per descobrir la possibilitat d'arribar còmodament fins al monestir benedictí, utilitzant tota la família el Cremallera dels Ferrocarrils de la Generalitat.
El Cremallera de Montserrat ofereix una promoció especial perquè els infants puguin viatjar gratuïtament durant tot el mes.
El trajecte comença a l'estació de Monistrol de Montserrat, on el Cremallera enllaça amb els trens que arriben de Barcelona o de Manresa.
També podeu viatjar en cotxe i estacionar-lo a l'aparcament gratuït de l'estació de Monistrol-Vila, i aleshores agafar el Cremallera de Montserrat en aquest punt.
Podeu obtenir més informació a:
Quan parlem de fires i mercats, sempre pensem en Vic
La llarga història de la ciutat de Vic és present als carrers i a les places del centre històric, amb elements d'època romana o d'època medieval.
Vic és una ciutat rica en contrastos on conviuen la tradició i la modernitat, l'herència del món rural i els ambients més avançats, la tranquil·litat pròpia d'una ciutat petita i l'animació lúdica i festiva.
El seu dinamisme de ciutat cosmopolita s'expressa a través de la indústria, la consolidació de l'oferta universitària o les seves fires i mercats.
Un d'aquests mercats és el que es realitza des de 1989 on es reuneixen professionals de tots els vessants de la indústria i dels espectacles musicals: el Mercat de Música Viva de Vic.
El 2017 el Mercat de Música Viva arribava a la 29a edició, amb un programa d'activitats carregat d'actuacions d'artistes d'arreu del món, entre el 13 i el 17 de setembre.
Podeu obtenir més informació clicant sobre el següent enllaç:
Manresa, la ciutat de la Catalunya interior que és molt propera a la Mediterrània
La ciutat de Manresa presenta una història rica de matisos, amb èpoques d'esplendor en l'edat mitjana.
Són fruit d'aquell moment de la història el Pont Vell (del qual es conserven restes d'estil romànic) i la Col·legiata Basílica de Santa Maria de la Seu (d'estil gòtic, obra de l'arquitecte Berenguer de Montagut), que donen la benvinguda a la ciutat des de la part sud, així com el canal de la Sèquia, que des de 1383 proveeix d'aigua tota la ciutat i els terrenys d'horta dels voltants.
El pas de sant Ignasi de Loiola per la ciutat i el posterior establiment d'una forta comunitat jesuïta va comportar la construcció de la tercera edificació de la silueta urbana de Manresa: la Cova de Sant Ignasi, un edifici d'estil barroc que és lloc de peregrinació internacional.
Amb una tradició important d'oficis artesanals afermada en l'època de màxima esplendor econòmica i arquitectònica del segle XIV, Manresa va tenir una nova puixança, a nivell fabril i arquitectònic, a finals del segle XIX i primers del XX.
D'aquella època són molts edificis emblemàtics del centre històric i comercial, com la Casa Torrents (o La Buresa), la Casa Lluvià, la Casa Padró-Domènech o el Casino (tots quatre de l'arquitecte Ignasi Oms i Ponsa i d'estil historicista i modernista), la Casa Padró-Riera (de l'arquitecte Bernat Pejoan, d'estil modernista) o Cal Jorba (exponent de l'Art Déco projectat per Arnald Calvet i que va ser seu dels Magatzems Jorba).
Com a ciutat destacada de les comarques centrals de Catalunya, Manresa s'ha nodrit de mercats de periodicitat diària i setmanal i de fires anuals, com la Fira de l'Aixada (hivern), Fira de l'Ascensió i ExpoBages (primavera), Fira de Sant Andreu (a finals de tardor) o la Fira Mediterrània (a meitats de tardor).
La Fira Mediterrània de Manresa es celebra des de l'any 1998 i és un mercat d'espectacles que, amb la tradició mediterrània com a eix, es mou en dos àmbits principals: la cultura popular (basada en el diàleg entre l'arrel tradicional amb la innovació creativa i la participació ciutadana) i les músiques del món.
La Fira Mediterrània té un caràcter interdisciplinari i aglutina els diferents llenguatges artístics: arts visuals, circ, dansa, exposicions, música, narració oral i teatre.
Els espectacles programats són de diferents formats -petit, mig o gran-, de sala o de carrer, i adreçats tant al públic adult com al familiar.
Aquesta fira ha esdevingut un marc d'intercanvis entre professionals del sector que venen i compren espectacles.
Podeu obtenir més informació clicant sobre el següent enllaç:
Sant Feliu Sasserra, on la bruixeria es converteix en una festa
Al començament del segle XVII, en un context de crisi demogràfica, social, econòmica i religiosa, es van realitzar una sèrie de processos de bruixeria a bona part d'Europa, i també a Catalunya.
Entre els anys 1616 i 1622, unes quatre-centes dones d'arreu de Catalunya van ser acusades i ajusticiades pel fet de ser considerades bruixes.
Al Lluçanès va ser la justícia ordinària la que va iniciar els processos i va fer complir les sentències, per això les bruixes van ser penjades i no cremades.
Cosme Soler, àlies Tarragó, descobridor de bruixes, l'any 1618 va actuar a Sant Feliu Sasserra.
Des de 1999, els dies 31 d'octubre i 1 de novembre, a Sant Feliu Sasserra es recorda aquelles dones, acusades i perseguides per la justícia, i es fa una recreació teatral lliure d'uns fets que van tenir lloc fa gairebé quatre-cents anys.
La nit del 31 d'octubre es celebra la Fes-ta Bruixa.
I durant tot el dia 1 de novembre es pot visitar la Fira de les Bruixes, on hi ha parades de productes artesans, comerç local, esoterisme i bruixes.
Les representacions teatrals són l'eix principal de la fira.
Cada any s'explica una història relacionada amb la cacera de bruixes.
Una història que cada any canvia, però que sempre intenta portar el públic a la societat rural del segle XVII.
Podeu obtenir més informació clicant sobre el següent enllaç: