Autorització que es pot concedir a una persona extracomunitària per romandre en territori espanyol per un període màxim de noranta dies per semestre, o per un període superior si és per un motiu específic de tipus no laboral (estudis, voluntariat, pràctiques no laborals, etc...).
Font o referència jurídica: article 30 de la Llei orgànica 4/2000, d'11 de gener.
Autorització que es pot concedir a una persona extracomunitària per romandre en territori espanyol per un període superior a noranta dies consecutius.
Pot ser temporal (fins a cinc anys) o de llarga durada (a partir de 5 anys de residència temporal continuada).
Font o referència jurídica: articles 30 bis a 32 de la Llei orgànica 4/2000, d'11 de gener.
Autorització que es pot concedir a una persona extracomunitària per residir i treballar a Espanya de forma indefinida, en les mateixes condicions que els ciutadans espanyols.
Font o referència jurídica: article 32 de la Llei orgànica 4/2000, d'11 de gener.
Autorització que es pot concedir a una persona extracomunitària major de setze anys per residir temporalment en territori espanyol per un període superior a noranta dies consecutius i habilitació per exercir una activitat lucrativa, ja sigui per compte d'altri o per compte propi.
Font o referència jurídica: articles 31, 31 bis i 36 a 43 de la Llei orgànica 4/2000, d'11 de gener.
Autorització que es pot concedir a una persona extracomunitària que es trobi a Espanya en situació d'arrelament, protecció internacional, raons humanitàries, col·laboració amb autoritats públiques o raons de seguretat nacional o interès públic.
En aquest tipus d'autorització no és exigible l'obtenció del visat.
Font o referència jurídica: article 31.3 de la Llei orgànica 4/2000, d'11 de gener, i articles 123 a 146 del Reial decret 557/2011, de 20 d'abril.
Autorització que es pot concedir a una persona extracomunitària major de setze anys que sigui titular d'una autorització d'estada o de residència no lucrativa per exercir per exercir una activitat lucrativa, ja sigui per compte d'altri o per compte propi.
Font o referència jurídica: articles 42 i 129 del Reial decret 557/2011, de 20 d'abril.
Qualsevol persona a la qual cap Estat, d'acord amb el seu ordenament jurídic, no reconegui com a nacional propi.
Font o referència jurídica: Convenció sobre l'Estatut dels Apàtrides, feta a Nova York el 28 de setembre de 1954.
El dret d'asil és la protecció dispensada als nacionals no comunitaris o als apàtrides a qui es reconegui la condició de refugiat en els termes definits a l'article 3 de la Llei 12/2009, de 30 d'octubre, reguladora del dret d'asil i de la protecció subsidiària, i a la Convenció sobre l'Estatut dels Refugiats, feta a Ginebra el 28 de juliol de 1951, i el seu Protocol, subscrit a Nova York el 31 de gener de 1967.
Font o referència jurídica: Llei 12/2009, de 30 d'octubre, reguladora del dret d'asil i de la protecció subsidiària.
Coexistència simultània de dues autoritzacions expressament acceptada per l'òrgan competent.
Es pot compatibilitzar una autorització d'estada amb una autorització de treball o dues autoritzacions de treball entre si.
En ambdós casos, la primera activitat autoritzada és la principal (és a dir: la que, si escau, serà objecte de renovació), mentre que la segona (o compatibilitzada) serà accessòria.
Font o referència jurídica: articles 42 i 201 del Reial decret 557/2011, de 20 d'abril.
La convalidació és el reconeixement oficial, a efectes acadèmics, de la validesa d'estudis superiors realitzats en institucions d'educació superior estrangeres, amb independència de si han permès obtenir o no un determinat títol, respecte d'estudis universitaris espanyols parcials que permetin prosseguir els esmentats estudis en una universitat espanyola.
Font o referència jurídica: Llei orgànica 6/2001, de 21 de desembre, d'Universitats, desenvolupada pel Reial Decret 967/2014, de 21 de novembre (BOE núm. 283, de 22/11/2014).
Reconeixement de la resolució estrangera ferma dictada en un procediment contenciós, jurisdiccional o arbitral, per part de l'Estat on hagin de produir efectes aquesta resolució.
Font o referència jurídica: Llei 29/2015, de 30 de juliol, de cooperació jurídica internacional en matèria civil.
L'homologació és un procediment administratiu pel qual s'atorga a Espanya validesa oficial als títols acadèmics obtinguts a l'estranger.
El procediment varia en funció de si el títol és o no universitari.
Un títol estranger homologat té els mateixos efectes (acadèmics o professionals) que el títol o grau acadèmic espanyol al qual s'homologa.
Aquests efectes es produeixen des de la data en què es concedeix l'homologació i s'expedeix la credencial corresponent.
Com a norma general, i per tal que pugui produir efectes en el país de destinació, qualsevol document públic estranger ha d'ésser legalitzat.
L'objectiu d'aquest tràmit és certificar l'autenticitat de la signatura i en qualitat de què actua l'autoritat signant.
Els documents públics estrangers, com per exemple els títols o certificats acadèmics, els que acrediten vincles familiars o els relatius als antecedents penals, s'han de presentar convenientment legalitzats per tal que puguin produir efectes en els procediments.
Si l'Estat on s'ha emès el document ha subscrit el XII Conveni de la Conferència de la Haia, de 5 d'octubre de 1961, de supressió de l'exigència de legalització dels documents públics estrangers, aquest tràmit queda substituït per la postil·la de la Haia.
D'altra banda, també hi ha convenis que eximeixen de l'obligació de legalitzar determinats documents, i en el si de la Unió Europea també s'ha flexibilitzat l'exigència de la legalització d'alguns documents relacionats amb l'estat civil, la fe de vida, la filiació, el domicili, la nacionalitat i l'absència d'antecedents penals (Reglament [UE] 2016/1191, del Parlament Europeu i del Consell, de 6 de juliol de 2016).
Font o referència jurídica: article 323 de la Llei 1/2000, d'11 de gener, d'enjudiciament civil.
Procediment perquè una persona extracomunitària que disposa d'una autorització d'estada o de residència temporal pugui accedir a una altra situació diferent i nova que pot tenir la consideració d'autorització inicial.
Font o referència jurídica: articles 199 a 204 del Reial decret 557/2011, de 20 d'abril.
Estatus o condició jurídica que es fonamenta en la pertinença o adscripció d'una persona a l'ordenament jurídic d'un Estat, la qual cosa genera drets i deures recíprocs.
Font o referència jurídica: en el cas espanyol, l'article 11 de la Constitució i els articles 9, 15 i 17 a 28 del Reial Decret de 24 de juliol de 1889, pel qual es publica el Codi Civil.
És el procediment per mitjà del qual el ciutadà d'un Estat adquireix la nacionalitat d'un altre Estat en virtut de determinats vincles que hi hagués establert: residència prolongada, llaços familiars, etc.
Font o referència jurídica: en el cas espanyol, l'article 15 del Reial Decret de 24 de juliol de 1889, pel qual es publica el Codi Civil, i articles 63 a 68 de la Llei de 8 de juny de 1957, sobre el Registre Civil (preceptes vigents fins al 30 de juny del 2018, d'acord amb la disposició derogatòria primera de la Llei 20/2011, de 21 de juliol, del Registre Civil.
És l'òrgan l'Administració General de l'Estat encarregat de l'exercici de les funcions consulars a la circumscripció de l'Estat on radiqui.
Pot ser de carrera o bé honorària; en aquest últim cas, amb competències limitades.
Entre altres funcions, l'oficina consular ha de protegir els interessos de l'Estat al qual representa i del seus nacionals, tant persones físiques com persones jurídiques, i els ha de prestar ajuda, protecció i assistència.
Així mateix, ha de fomentar el desenvolupament de les relacions comercials, i és l'ens competent per emetre els passaports i els documents de viatge dels nacionals de l'Estat al qual representa, així com, si escau, expedir els visats a les persones que desitgin viatjar a l'Estat en qüestió.
També actuen en qualitat de notari i de funcionari del registre civil.
Font o referència jurídica: Conveni de Viena de Relacions Consulars de 24 d'abril de 1963, i articles 47 i 48 de la Llei 2/2014, de 25 de març, de l'acció i del servei exterior de l'Estat.
Acreditació de la validesa d'un document públic expedit en un estat membre del XII Conveni de la Conferència de la Haia, de 5 d'octubre de 1961, de supressió de l'exigència de legalització dels documents públics estrangers.
El text i el format de la postil·la s'ha d'ajustar a les característiques del conveni esmentat, tenint com a referència l'exemple que figura a l'Annex de l'esmentat conveni.
Font o referència jurídica: XII Conveni de la Conferència de la Haia, de 5 d'octubre de 1961, de supressió de l'exigència de legalització dels documents públics estrangers.
Més informació i llista completa dels estats que han subscrit l'esmentat conveni: https://www.hcch.net/es/instruments/conventions/specialised-sections/apostille.
Es considera regulada aquella professió en què una norma delimita les atribucions o les competències que només pot desenvolupar un professional que disposa del títol o certificat exigit, que supera la prova d'aptitud o que acredita, segons el procediment establert, els requisits que permeten la concessió o l'autorització administrativa que dóna accés a l'exercici de la professió.
Font o referència jurídica: Reial decret 581/2017, de 9 de juny, pel qual s'incorpora a l'ordenament jurídic espanyol la Directiva 2013/55/UE del Parlament Europeu i del Consell, de 20 de novembre de 2013, per la qual es modifica la Directiva 2005/36/CE relativa al reconeixement de qualificacions professionals i el Reglament (UE) núm. 1024/2012 relatiu a la cooperació administrativa a través del Sistema d'informació del mercat interior (Reglament IMI) (BOE núm. 138, de 10 de juny de 2017 ).
Prolongació, per un període addicional i sense que es produeixi cap interrupció ni se n'alterin les condicions, de l'autorització administrativa concedida a una persona extracomunitària per seguir romanent en territori espanyol.
Font o referència jurídica: diversos articles del Reial decret 557/2011, de 20 d'abril.
En particular, els articles 32 a 34 (per a autoritzacions d'estada de curta durada), 42.4 (per a autoritzacions de treball per a titulars d'autoritzacions d'estada), 102 (per a autoritzacions de temporada o de campanya), 115 (per a prestacions transnacionals de serveis), 118 (per a persones extracomunitàries exceptuades de l'autorització de treball), 130 (per a determinats supòsits d'autorització de residència per circumstàncies excepcionals) i 184 (per a autoritzacions de treball per a persones transfrontereres).
És un procediment mitjançant el qual s'autoritza que determinats familiars d'una persona estrangera ja resident a Espanya hi puguin també residir.
Amb caràcter general, els familiars reagrupables són el cònjuge o la persona amb qui es mantingui una relació anàloga d'afectivitat i els descendents o ascendents de primer grau que compleixin determinades condicions.
Font o referència jurídica: articles 52 a 61 del Reial decret 557/2011, de 20 d'abril.
El reconeixement de títols acadèmics és un sistema de validació similar o equivalent a l'homologació.
En particular, s'utilitza aquest mecanisme per validar títols obtinguts a la Unió Europea i relatius a determinades professions regulades (mestre, professor, arquitecte, enginyer, etc.).
Qualsevol persona que, a causa de fundats temors d'ésser perseguida per motius de raça, de religió, de nacionalitat, de pertinença a un determinat grup social, de gènere o orientació sexual, o d'opinions polítiques, es trobi fora del país de la seva nacionalitat i no pugui o, a causa dels esmentats temors, no vulgui acollir-se a la protecció de l'esmentat país.
També es considera refugiada aquella persona sense nacionalitat que, a conseqüència d'aquests esdeveniments, es trobi fora del país on abans tenia la seva residència habitual i no pugui o, a causa dels esmentats temors, no vulgui tornar-hi.
En els casos de persones que tinguin més d'una nacionalitat, s'entendrà que l'expressió «del país de la seva nacionalitat» es refereix a qualsevol dels països la nacionalitat dels quals tinguin, i no es considerarà mancat de la protecció del país de la seva nacionalitat a la persona que, sense raó vàlida derivada d'un fundat temor, no s'hagi acollit a la protecció d'un dels països dels quals en tingui la nacionalitat.
Base o referència jurídica: Convenció sobre l'Estatut dels Refugiats, feta a Ginebra el 28 de juliol de 1951; Protocol sobre l'Estatut dels Refugiats, fet a Nova York el 31 de gener de 1967, i Llei 12/2009, de 30 d'octubre, reguladora del dret d'asil i de la protecció subsidiària.
Procediment perquè una persona extracomunitària que disposa d'una autorització d'estada o de residència temporal pugui repetir.
accedir a una altra situació diferent i nova que pot tenir la consideració d'autorització inicial.
Base o referència jurídica: articles 199 a 204 del Reial decret 557/2011, de 20 d'abril.
Situació administrativa que incideix sobre persones estrangeres nacionals d'estats membres de la Unió Europea (UE), així com sobre persones estrangeres que tinguin un determinat vincle de familiaritat amb una persona nacional d'un estat membre de la UE (en concret, cònjuge o persona amb qui mantingui una relació anàloga d'afectivitat (parella); descendents directes menors de 21 anys o que estiguin a càrrec seu, com també els del cònjuge o de la parella, i els ascendents directes a càrrec seu i els del cònjuge o de la parella).
Aquest estatus permet l'exercici del dret a la lliure circulació i a la residència, temporal o permanent, a tot el territori dels Estats membres de la Unió, sens perjudici d'eventuals limitacions per motius d'ordre públic, de seguretat pública o de salut pública.
Font o referència jurídica: Directiva 2004/38/CE del Parlament Europeu i del Consell, de 29 d'abril de 2004, relativa al dret dels ciutadans de la Unió i dels membres de les seves famílies a circular i residir lliurement al territori dels Estats membres (DOUE L 158, de 30 d'abril de 2004), i Reial decret 240/2007, de 16 de febrer, sobre entrada, lliure circulació i residència a Espanya de ciutadans dels Estats membres de la Unió Europea i d'altres Estats part en l'Acord sobre l'Espai Econòmic Europeu (BOE núm. 51, de 28 de febrer de 2007).
Anàlisi o procediment que té per objectiu determinar si el lloc de treball ofert per un ocupador es pot cobrir amb una persona estrangera extracomunitària, bé perquè no hi hagi persones candidates en el mercat laboral intern, bé perquè es tracta d'una ocupació de difícil cobertura.
Amb caràcter general, aquest anàlisi és previ a la presentació d'una sol·licitud d'autorització de residència i treball per compte d'altri.
En tot cas, i d'acord amb la normativa vigent, hi ha determinats supòsits en què no és necessari analitzar la situació nacional d'ocupació.
Font o referència jurídica: articles 38 a 40 de la Llei orgànica 4/2000, d'11 de gener, i 65 del Reial decret 557/2011, de 20 d'abril.
Persona a qui una norma jurídica li atribueix la facultat de presentar una sol·licitud d'autorització de residència i treball o de treball.
Aquesta condició, que pot correspondre a l'ocupador que vulgui contractar una persona extracomunitària o en la mateixa persona estrangera, no pressuposa que el referit subjecte legitimat sigui l'única persona interessada en el procediment.
De fet, i un cop presentada la sol·licitud, totes les persones que puguin resultar afectades per la decisió que s'adopti es consideraran persones interessades i podran fer valdre els seus drets en el procediment.
Font o referència jurídica: disposició addicional tercera de la Llei orgànica 4/2000, d'11 de gener; Reial decret 557/2011, de 20 d'abril (el subjecte legitimat variarà en funció del tipus de procediment), i article 4 de la Llei 39/2015, d'1 d'octubre, del procediment administratiu comú de les administracions públiques.
És la traducció realitzada per un professional habilitat a tal efecte pel Ministeri d'Afers Estrangers i Cooperació.
Font o referència jurídica: disposició addicional setzena de la Llei 2/2014, de 25 de març, de l'acció i del servei exterior de l'Estat, modificada per la disposició final quarta de la Llei 29/2015, de 30 de juliol, de cooperació jurídica internacional en matèria civil.
Autorització d'entrada a Espanya que, al seu torn, comporta una autorització d'estada o comprèn, si s'escau, una determinada autorització de residència.
Font o referència jurídica: articles 25 a 27 de la Llei orgànica 4/2000, d'11 de gener.