Entitats públiques i organismes acreditats
Intervenció de les entitats públiques
L'activitat d'intermediació en l'adopció internacional
Acreditació, seguiment i control dels organismes acreditats
Relació de les persones que s'ofereixen per a l'adopció i els organismes acreditats
Comunicació entre autoritats competents espanyoles i autoritats competents d'altres estats
Capacitat i requisits per a l'adopció internacional
Obligacions preadoptives i postadoptives dels adoptants
Dret a conèixer els orígens biològics
Normes de dret internacional privat relatives a l'adopció internacional
Competència per a la constitució de l'adopció internacional
Competència judicial internacional per a la constitució d'adopció en supòsits internacionals
Competència judicial internacional per a la declaració de nul·litat o la conversió en adopció plena d'una adopció no plena en supòsits internacionals
Competència objectiva i territorial de l'òrgan jurisdiccional
Competència dels cònsols en la constitució d'adopcions internacionals
Llei aplicable a l'adopció Secció 1a Adopció regida per la llei espanyola
Capacitat de l'adoptand i consentiments necessaris
Consentiments, audiències i autoritzacions
Llei aplicable a la conversió i la nul·litat de l'adopció
Cooperació internacional d'autoritats
Efectes a Espanya de l'adopció constituïda per autoritats estrangeres
Requisits per a la validesa a Espanya d'adopcions constituïdes per autoritats estrangeres a falta de normes internacionals
Control de la validesa de l'adopció constituïda per una autoritat estrangera
Requisits per a la validesa a Espanya de decisions estrangeres de conversió o nul·litat d'una adopció
Inscripció de l'adopció al Registre Civil
Adopció simple o no plena constituïda legalment per una autoritat estrangera
Altres mesures de protecció de menors
Competència per a la constitució d'altres mesures de protecció de menors
Llei aplicable a altres mesures de protecció de menors
Efectes de les decisions estrangeres en matèria de protecció de menors
Efectes legals a Espanya de les decisions relatives a institucions de protecció de menors que no produeixin vincles de filiació acordades per autoritats estrangeres
Entitats públiques de protecció de menors
Llei orgànica de protecció jurídica del menor
Modificació de determinats articles del Codi civil
Es modifiquen determinats articles de la Llei 1/2000, de 7 de gener, d'enjudiciament civil
Llei de demarcació i de planta judicial
Les circumstàncies econòmiques i demogràfiques de determinats països, en els quals molts nens no han pogut trobar un ambient propici per al seu desenvolupament, unit al descens de la natalitat a Espanya, han originat que en els últims anys el nombre de menors estrangers adoptats per espanyols o residents a Espanya s'hagi incrementat notablement.
En aquesta situació sorgeixen noves necessitats i demandes socials de les quals s'han fet eco nombroses institucions tant públiques com privades, que han traslladat al Govern la necessitat d'adequar l'ordenament jurídic a la realitat social actual.
L'augment d'adopcions constituïdes a l'estranger suposa, al seu torn, un desafiament jurídic de grans proporcions per al legislador, que ha de facilitar els instruments normatius necessaris perquè l'adopció tingui lloc amb les màximes garanties i respecte als interessos dels menors per adoptar, i possibilitar el desenvolupament harmònic de la personalitat del nen en el context d'un medi familiar propici.
Tot això, en el marc de la seguretat jurídica més escrupolosa que redunda sempre en benefici de tots els participants en l'adopció internacional, especialment i en primer lloc, en benefici del menor adoptat.
El transcurs dels anys ha proporcionat perspectiva suficient per apreciar l'oportunitat d'una llei que posi fi a la dispersió normativa característica de la legislació anterior i reuneixi una regulació completa de les qüestions de dret internacional privat necessàriament presents a tots els processos d'adopció internacional.
Aquesta Llei conjuga els principis i els valors de la nostra Constitució amb les disposicions dels instruments internacionals en matèria d'adopció que són part del nostre ordenament jurídic.
En especial, és necessari posar de manifest la transcendència que tenen en aquesta nova ordenació els principis que contenen el Conveni de les Nacions Unides sobre els drets del nen, de 20 de novembre de 1989, la Declaració de Nacions Unides sobre els principis socials i jurídics aplicables a la protecció i al benestar dels nens, considerats sobretot des de l'angle de les pràctiques en matèria d'adopció i de col·locació familiar en els plans nacional i internacional (Resolució de l'Assemblea General 41/1985, de 3 de desembre de 1986), i el Conveni relatiu a la protecció del nen i a la cooperació en matèria d'adopció internacional, fet a l'Haia el 29 de maig de 1993, ratificat per Espanya mitjançant l'Instrument de 30 de juny de 1995.
Un referent de gran importància a Espanya ha estat el treball portat a terme a la Comissió del Senat sobre adopció internacional, les conclusions del qual, elaborades amb les aportacions d'autoritats i experts en la matèria, han marcat una línia i un camí per seguir en l'enfocament d'aquest fenomen social.
En aplicació de la Constitució i dels instruments legals internacionals en vigor per a Espanya, aquesta nova norma concep l'adopció internacional com una mesura de protecció dels menors que no poden trobar una família als seus països d'origen i estableix les garanties necessàries i adequades per assegurar que les adopcions internacionals es realitzin, abans que res, en interès superior del nen i amb respecte als seus drets.
Així mateix, es pretén evitar i prevenir la sostracció, la venda o el tràfic de nens, assegurant al mateix temps la no-discriminació del menor per raó de naixement, nacionalitat, raça, sexe, deficiència o malaltia, religió, llengua, cultura, opinió o qualsevol altra circumstància personal, familiar o social.
És necessari afegir que aquesta Llei sempre s'ha d'interpretar d'acord amb el principi de l'interès superior dels menors, que ha de prevaler sobre qualsevol altre interès legítim que pugui concórrer en els processos d'adopció internacional.
La Llei té per objecte una regulació normativa sistemàtica, coherent i actualitzada que permet donar resposta al fenomen de l'adopció internacional a Espanya.
L'articulat es divideix en tres títols.
Sota la rúbrica «Disposicions generals», el títol I estableix l'àmbit d'aplicació i la intervenció de les entitats públiques competents en matèria de protecció de menors, amb especial deteniment en l'especificació de les funcions que desenvolupen les entitats col·laboradores en l'adopció internacional.
Així, el capítol I estableix l'àmbit d'aplicació de la norma i l'objectiu que pretén aquesta Llei d'establiment de garanties de les adopcions, prenent sempre com a guia l'interès superior dels menors, i assenyala quins són els principis que informen l'adopció internacional de conformitat amb la Convenció dels drets del nen de 20 de novembre de 1989 i el Conveni de l'Haia de 29 de maig de 1993 sobre la protecció dels drets del nen i cooperació en matèria d'adopció internacional.
Tanca aquest capítol la determinació de les circumstàncies que impedeixen l'adopció, en aquesta línia de procurar que les adopcions tinguin lloc únicament quan es donen les garanties mínimes suficients.
El capítol II recull la intervenció de les entitats públiques de protecció de menors en el procediment d'adopció i les funcions d'intermediació que únicament poden portar a terme entitats col·laboradores prèviament acreditades per l'entitat pública espanyola competent i per l'autoritat corresponent del país d'origen dels menors.
La funció intermediadora que s'atribueix en exclusiva a aquestes entitats col·laboradores ha imposat al legislador la tasca de configurar un marc jurídic que conjugui la prestació integral del servei que tenen encomanat amb uns mecanismes bàsics per a la seva acreditació i control, el qual han d'exercir les entitats públiques competents.
En aquest marc relatiu a l'acreditació, el seguiment i el control de les entitats col·laboradores, s'aborda una altra sèrie de qüestions, com la possibilitat de formalitzar acords de cooperació entre aquestes entitats davant situacions especials, la possibilitat d'establir la coordinació entre les entitats públiques de protecció de menors competents, la decisió sobre el nombre d'entitats col·laboradores d'adopció internacional en països concrets, els supòsits de suspensió o retirada de l'acreditació a entitats col·laboradores acreditades en diverses comunitats autònomes, la concreció del caràcter de la relació de les entitats col·laboradores amb els seus representants al país d'origen dels menors i la responsabilitat d'aquestes entitats pels actes que els representants realitzin en les funcions d'intermediació.
D'altra banda, el capítol III regula la idoneïtat dels adoptants a partir de la definició del seu concepte, de la determinació de les qüestions i els aspectes a què s'ha de referir i de l'establiment del seu termini màxim de vigència.
Aquest capítol també imposa als adoptants una sèrie d'obligacions postadoptives i reconeix el dret dels adoptats a conèixer els seus orígens biològics.
Conscient el legislador de la transcendència d'aquesta qüestió des de la perspectiva del desenvolupament lliure de la personalitat de les persones adoptades, s'ha conjugat l'exercici d'aquest dret amb les cauteles necessàries per protegir la intimitat de les persones afectades.
D'aquesta manera s'estableixen dues limitacions fonamentals: d'una banda, la legitimació restringida a la persona de l'adoptat una vegada assolida la majoria d'edat o bé amb anterioritat si està representada pels seus pares i, d'altra banda, l'assessorament i la intervenció necessària de les entitats públiques competents per facilitar l'accés a les dades requerides.
El capítol conclou amb un precepte destinat específicament a la protecció de les dades de caràcter personal, de conformitat amb l'informe de l'Agència Espanyola de Protecció de Dades.
La segona part de la Llei es destina a regular les normes de dret internacional privat relatives a l'adopció internacional.
Així, el títol II consta de tres parts ben diferenciades.
En primer lloc, ofereix una regulació completa de la competència de les autoritats espanyoles per a la constitució, modificació, conversió i declaració de nul·litat de l'adopció internacional.
Inspirada en el principi de «connexió mínima», una autoritat espanyola no ha de procedir a la constitució, modificació o declaració de nul·litat d'una adopció internacional si el cas no apareix mínimament connectat amb Espanya.
D'aquesta manera, s'evita la penetració de fòrums exorbitants en la legislació espanyola, fòrums que poden provocar la constitució d'adopcions vàlides a Espanya però ineficaces o inexistents en altres països, especialment al país d'origen del menor.
En segon lloc, la Llei regula la legislació aplicable a la constitució de l'adopció internacional per autoritats espanyoles, així com la conversió, modificació i declaració de nul·litat d'aquesta.
Amb la finalitat d'aconseguir una sistemàtica millor, el capítol relatiu a la «Llei aplicable a l'adopció» distingeix dos supòsits.
Quan l'adoptand tingui la residència habitual a Espanya o l'hagi d'adquirir pròximament, s'opta per disposar l'aplicació de la llei espanyola a la constitució de l'adopció.
Tanmateix, quan l'adoptand no resideixi habitualment a Espanya, ni s'hagi de traslladar a Espanya per establir-hi el centre social de vida, s'ha preferit que l'adopció es regeixi per la llei del país a la societat del qual hagi de quedar integrat.
En tots dos casos, la llei incorpora les cauteles necessàries, i en el segon s'atorga un marge de discrecionalitat judicial més ampli per donar entrada puntual a altres lleis estatals diferents i procurar la màxima validesa internacional de l'adopció constituïda a Espanya.
En tercer lloc, conté una regulació exhaustiva dels efectes jurídics que poden tenir a Espanya les adopcions constituïdes davant les autoritats estrangeres competents.
Aquestes disposicions revesteixen una importància particular, atès que el nombre d'adopcions constituïdes a l'estranger per ciutadans residents a Espanya és, en l'actualitat, manifestament superior al nombre d'adopcions constituïdes a Espanya.
En aquest punt, la Llei arrenca del respecte necessari a l'entramat legal, compost pels tractats i convenis internacionals i altres normes internacionals d'aplicació per a Espanya, que resulten aplicables per concretar els efectes legals que tenen a Espanya les adopcions constituïdes a l'estranger.
Partint d'això, la Llei estableix un règim per al reconeixement a Espanya de les adopcions constituïdes per autoritats estrangeres, a falta de normativa internacional aplicable.
Aquest règim gira entorn d'una idea elemental:
l'adopció només es reconeix a Espanya si s'ha constituït vàlidament a l'Estat d'origen i si, a més, satisfà determinades exigències de regularitat jurídica o que girin entorn de l'interès de l'adoptand.
D'aquesta manera, s'evita que una adopció que no s'hagi constituït regularment en un país estranger pugui desplegar efectes legals a Espanya i que les adopcions constituïdes sense un respecte suficient als nivells mínims de justícia, amb especial atenció a l'interès del menor, tinguin efectes a Espanya.
A aquest efecte, les autoritats espanyoles i, en especial, els encarregats del Registre Civil han de controlar, en tot cas, que l'adopció l'hagi constituït una autoritat estrangera competent, i que aquesta autoritat va respectar les seves pròpies normes de dret internacional privat i va constituir, per tant, una adopció vàlida al país esmentat.
Així mateix, han de constatar que l'adopció constituïda en un país estranger té, segons la llei aplicada a la seva constitució, els mateixos efectes substancials que l'adopció que regula la legislació espanyola, que els adoptants han estat declarats idonis per adoptar, i que, en el cas d'un adoptand espanyol, s'hagi emès el consentiment de l'entitat pública corresponent a l'última residència de l'adoptand a Espanya i, finalment, que el document presentat a Espanya i que conté l'acte d'adopció constituïda davant l'autoritat estrangera compleixi les garanties formals d'autenticitat suficients.
La Llei incorpora, igualment, una regulació, fins ara inexistent en el nostre dret positiu, relativa als efectes a Espanya de l'adopció simple o menys plena constituïda legalment per una autoritat estrangera, així com la possibilitat que es converteixi en una adopció amb plenitud d'efectes, i estableix els factors que han de concórrer en cada cas perquè l'autoritat espanyola competent acordi la transformació.
L'articulat de la Llei conclou amb un títol III que regula el règim jurídic privat dels casos internacionals d'acolliment familiar i altres mesures de protecció de menors.
La Llei es completa amb la modificació de determinats articles del Codi civil.
En primer lloc, la que imposa el contingut del títol II de la Llei a l'article 9.5 del Codi civil, que passa a complir una mera funció de remissió a la Llei d'adopció internacional.
D'altra banda s'aprofita el vincle evident que uneix l'adopció amb la protecció dels menors per abordar la reforma dels articles 154, 172, 180 i 268 del Codi civil.
A més de millorar la redacció d'aquests preceptes, d'aquesta manera es dóna resposta als requeriments del Comitè de Drets del Nen, que ha mostrat la seva preocupació per la possibilitat que la facultat de correcció moderada que fins ara es reconeix als pares i tutors pugui contravenir a l'article 19 de la Convenció sobre els drets del nen de 20 de novembre de 1989.
Aquestes reformes són aplicables supletòriament respecte del dret propi de les comunitats autònomes que en tinguin.
Aquesta Llei regula la intervenció de l'Administració General de l'Estat, de les entitats públiques i dels organismes acreditats per a l'adopció internacional, la capacitat i els requisits que han de reunir les persones que s'ofereixen per adoptar, així com les normes de dret internacional privat relatives a l'adopció i altres mesures de protecció internacional de menors en els supòsits en què existeixi algun element estranger.
Als efectes del títol I d'aquesta Llei, s'entén per adopció internacional aquella en què un menor considerat adoptable per l'autoritat estrangera competent i amb residència habitual a l'estranger és o es preveu que sigui desplaçat a Espanya per adoptants amb residència habitual a Espanya, després de la seva adopció a l'Estat d'origen o bé amb la finalitat de constituir aquesta adopció a Espanya.
Aquesta Llei estableix el marc jurídic i els instruments bàsics per garantir que totes les adopcions internacionals tinguin lloc en consideració a l'interès superior del menor.
La finalitat d'aquesta Llei és protegir els drets dels menors que han de ser adoptats, tenint en compte també els de les persones que s'ofereixen per a l'adopció i altres persones implicades en el procés d'adopció internacional.
La regulació que contenen aquesta Llei, la resta de normes de l'ordenament jurídic espanyol relatives a l'adopció i altres mesures de protecció internacional de menors, han de respectar els principis inspiradors de la Convenció de drets del nen de 20 de novembre de 1989 del Conveni de la Haia, de 29 de maig de 1993, relatiu a la protecció de l'infant i a la cooperació en matèria d'adopció internacional, del Conveni de la Haia, de 19 d'octubre de 1996, relatiu a la competència, la llei aplicable, el reconeixement, l'execució i la cooperació en matèria de responsabilitat parental i de mesures de protecció dels nens, del Conveni del Consell d'Europa en matèria d'adopció de menors, fet a Estrasburg el 27 de novembre de 2008, i del Reglament (CE) núm. 2201/2003 del Consell, de 27 de novembre de 2003, relatiu a la competència, el reconeixement i l'execució de resolucions judicials en matèria matrimonial i de responsabilitat parental.
L'Estat, en la mesura que sigui possible, ha d'incloure els estàndards i salvaguardes que preveuen aquests instruments en els acords o convenis bilaterals relatius a l'adopció i protecció internacional de menors que subscrigui amb estats no contractants o obligats per aquests.
L'Administració General de l'Estat, en col·laboració amb les entitats públiques, ha de determinar la iniciació de la tramitació d'adopcions amb cada país d'origen dels menors, així com la suspensió o paralització d'aquesta.
No es poden tramitar oferiments per a l'adopció de menors nacionals d'un altre país o amb residència habitual en un altre Estat en les circumstàncies següents:
a ) Quan el país en què el menor adoptand tingui la residència habitual estigui en conflicte bèl·lic o immers en un desastre natural.
b ) Si al país no hi ha una autoritat específica que controli i garanteixi l'adopció i que remeti a les autoritats espanyoles la proposta d'assignació amb informació sobre l'adoptabilitat del menor i la resta de la informació que recull el paràgraf e) de l'article 5.1.
c ) Quan al país no es donin les garanties adequades per a l'adopció i les pràctiques i tràmits d'aquesta no respectin l'interès del menor o no compleixin els principis ètics i jurídics internacionals a què fa referència l'article 3.
L'Administració General de l'Estat, en col·laboració amb les entitats públiques, ha de determinar en cada moment quins països estan incursos en alguna de les circumstàncies que preveu l'apartat anterior als efectes de decidir si escau iniciar o suspendre la tramitació d'adopcions en aquests.
La tramitació d'oferiments per a l'adopció dels menors estrangers que hagin estat desplaçats a Espanya en programes humanitaris d'estada temporal per motiu de vacances, estudis o tractament mèdic, requereix que aquestes estades hagin finalitzat i que al seu país d'origen hagin estat declarats adoptables.
L'Administració General de l'Estat, en col·laboració amb les entitats públiques, ha d'establir el nombre d'expedients d'adopció internacional que ha de remetre anualment a cada país d'origen dels menors, tenint en compte la mitjana d'adopcions constituïdes en els últims dos anys i el nombre d'expedients que estan pendents d'assignació d'un menor.
A aquest efecte, no es pot tramitar amb cada país un nombre d'expedients superior a tres vegades la mitjana d'adopcions constituïdes en aquest període, llevat que els canvis de legislació, pràctiques i polítiques sobre adopció internacional dels països d'origen ho justifiquin.
En el supòsit d'inici de la tramitació amb un nou país, s'ha de fixar aquest nombre en funció de la informació disponible sobre expectatives d'adopció amb aquest país.
La distribució d'aquest nombre màxim entre comunitats autònomes i organismes acreditats s'ha de fixar per acord amb les entitats públiques.
No es pot establir cap quota per a la tramitació d'adopcions de menors amb necessitats especials, llevat que existeixin circumstàncies que ho justifiquin.
El que disposa aquest apartat s'ha de dur a terme amb els criteris i amb el procediment que es determinin per reglament.
L'Administració General de l'Estat, abans de determinar la iniciació, suspensió o paralització de la tramitació d'adopcions amb cada país d'origen dels menors, ha de sol·licitar informació dels organismes acreditats, si n'hi ha. També pot sol·licitar informació dels tercers països que hagin iniciat, suspès o paralitzat la tramitació d'adopcions amb el país d'origen esmentat, així com amb l'oficina permanent de la Conferència de la Haia de dret internacional privat.
En matèria d'adopció internacional correspon a les entitats públiques:
a ) Organitzar i facilitar la informació sobre legislació, requisits i tràmits necessaris a Espanya i als països d'origen dels menors, i vetllar perquè aquesta informació sigui tan completa, veraç i actualitzada com sigui possible i de lliure accés per a les famílies interessades i els organismes acreditats.
b ) Facilitar a les famílies la formació necessària al llarg de tot el procés que els permeti comprendre i afrontar les implicacions de l'adopció internacional, i preparar-les per a l'exercici adequat de les seves responsabilitats parentals una vegada constituïda l'adopció.
Poden delegar aquesta funció en organismes acreditats o en institucions o entitats autoritzades degudament.
c ) Rebre els oferiments per a l'adopció, en tot cas, i la seva tramitació, ja sigui directament o a través d'organismes acreditats.
d ) Expedir, en tot cas, els certificats d'idoneïtat, amb l'elaboració prèvia, directament o a través d'institucions o entitats autoritzades degudament, de l'informe psicosocial de les persones que s'ofereixen per a l'adopció, i, quan ho exigeixi el país d'origen de l'adoptand, el compromís de seguiment.
e ) Rebre l'assignació del menor de les autoritats competents del país d'origen en què figuri informació sobre la seva identitat, la seva adoptabilitat, el seu medi social i familiar, la seva història mèdica i necessitats particulars; així com la informació relativa a l'atorgament dels consentiments de persones, institucions i autoritats que requereixi la legislació del país d'origen.
f ) Donar la conformitat respecte a l'adequació de les característiques del menor assignat per l'organisme competent del país d'origen amb les que figurin a l'informe psicosocial que acompanya el certificat d'idoneïtat.
g ) Al llarg del procés d'adopció internacional, oferir suport tècnic adreçat als menors i a les persones que s'ofereixen per a l'adopció, i prestar una atenció particular a les persones que vulguin adoptar o hagin adoptat menors amb característiques o necessitats especials.
Durant l'estada dels adoptants a l'estranger poden comptar amb la col·laboració del Servei Exterior.
h ) Elaborar els informes dels seguiments que requereixi el país d'origen del menor, que poden encomanar als organismes acreditats o a altres entitats autoritzades.
i ) Establir recursos qualificats de suport postadoptiu i de mediació per a la recerca d'orígens, per a l'adequada atenció d'adoptats i adoptants, que poden encomanar a organismes acreditats o a entitats autoritzades.
j ) Informar preceptivament a l'Administració General de l'Estat sobre l'acreditació dels organismes, així com controlar, inspeccionar i elaborar les directrius de seguiment dels organismes que tinguin la seu en el seu àmbit territorial per a les activitats d'intermediació que es portin a terme en el seu territori.
En les seves actuacions en matèria d'adopció internacional, les entitats públiques han de promoure mesures per aconseguir la màxima coordinació i col·laboració entre aquestes.
En particular, han de procurar l'homogeneïtzació de procediments, terminis i costos.
Les entitats públiques han de facilitar a l'Administració General de l'Estat informació estadística sobre la tramitació d'expedients d'adopció internacional.
S'entén per intermediació en adopció internacional tota activitat que tingui per objecte intervenir posant en contacte o en relació les persones que s'ofereixen per a l'adopció amb les autoritats, organitzacions i institucions del país d'origen o residència del menor susceptible de ser adoptat i prestar l'assistència suficient perquè l'adopció es pugui portar a terme.
La funció d'intermediació en l'adopció internacional la poden efectuar les entitats públiques directament amb les autoritats centrals als països d'origen dels menors que hagin ratificat el Conveni de la Haia, de 29 de maig de 1993, relatiu a la protecció de l'infant i a la cooperació en matèria d'adopció internacional, sempre que en la fase de tramitació administrativa al país d'origen no intervingui cap persona física o jurídica o organisme que no hagi estat acreditat degudament.
La funció d'intermediació en l'adopció internacional la poden efectuar els organismes acreditats degudament.
Cap altra persona o entitat pot intervenir en funcions d'intermediació per a adopcions internacionals.
No obstant això, l'Administració General de l'Estat, en col·laboració amb les entitats públiques, pot establir que, respecte a un determinat Estat, únicament es tramitin oferiments d'adopció internacional a través d'organismes acreditats o autoritzats per les autoritats de tots dos estats.
Les funcions que han d'exercir els organismes acreditats per a la intermediació són les següents:
a ) Informació als interessats en matèria d'adopció internacional.
b ) Assessorament, formació i suport a les persones que s'ofereixen per a l'adopció en el significat i les implicacions de l'adopció, en els aspectes culturals rellevants i en els tràmits que s'han d'efectuar necessàriament a Espanya i als països d'origen dels menors.
c ) Intervenció en la tramitació d'expedients d'adopció davant les autoritats competents, tant espanyoles com estrangeres.
d ) Intervenció en la tramitació i realització de les gestions corresponents per al compliment de les obligacions postadoptives que estableix per als adoptants la legislació del país d'origen del menor adoptat, que els són encomanades en els termes fixats per l'entitat pública espanyola on resideixi la família que s'ofereix per a l'adopció.
Els organismes acreditats han d'intervenir en els termes i amb les condicions que estableixen aquesta Llei i les normes de les comunitats autònomes.
Els organismes acreditats poden establir entre ells acords de cooperació per solucionar situacions sobrevingudes o per a un millor compliment dels seus fins.
En les adopcions internacionals mai es poden produir beneficis financers diferents dels que hagin estat necessaris per cobrir estrictament les despeses necessàries de la intermediació i que hagin estat aprovats per l'Administració General de l'Estat i per les entitats públiques.
Només poden ser acreditades per a l'adopció internacional les entitats sense ànim de lucre inscrites al registre corresponent que tinguin com a finalitat en els seus estatuts la protecció de menors, disposin en territori nacional dels mitjans materials i equips pluridisciplinaris necessaris per a l'exercici de les funcions encomanades i estiguin dirigides i administrades per persones qualificades per la seva integritat moral, per la seva formació i per la seva experiència en l'àmbit de l'adopció internacional.
Competeix a l'Administració General de l'Estat, en els termes i amb el procediment que s'estableixi per reglament, l'acreditació dels organismes a què s'ha fet referència anteriorment, amb l'informe previ de l'entitat pública en territori de la qual tinguin la seu, així com el seu control i seguiment respecte a les activitats d'intermediació que hagin d'exercir al país d'origen dels menors.
A l'Administració General de l'Estat hi ha d'haver un registre públic nacional específic d'organismes acreditats, el funcionament del qual és objecte de desplegament reglamentari.
El control, la inspecció i el seguiment d'aquests organismes respecte a les activitats que s'hagin d'exercir al territori de cada comunitat autònoma correspon a l'entitat pública competent a cadascuna d'aquestes, d'acord amb la normativa autonòmica aplicable.
Les entitats públiques competents han de procurar la màxima homogeneïtat possible en els requisits bàsics per a l'exercici d'aquesta activitat de control, inspecció i seguiment.
Els organismes acreditats han de designar la persona que ha d'actuar com a representant seu i de les famílies davant l'autoritat del país d'origen del menor.
Els professionals empleats pels organismes acreditats als països d'origen dels menors es consideren personal adscrit a l'organisme, que és responsable dels actes d'aquests professionals en l'exercici de les seves funcions d'intermediació.
Aquests professionals han de ser avaluats per l'Administració General de l'Estat, amb la informació prèvia de les entitats públiques.
En el supòsit que el país estranger per al qual es preveu l'autorització fixi un nombre limitat d'organismes acreditats, l'Administració General de l'Estat, en col·laboració amb les entitats públiques i amb les autoritats del país esmentat, ha de determinar quins són els organismes que han de ser acreditats per actuar-hi.
Si algun país d'origen de menors susceptibles d'adopció estableix un límit en el nombre d'expedients que es poden tramitar per cada organisme acreditat i resulta que algun d'aquests amb quota assignada no té expedients per tramitar al país esmentat, aquests poden tramitar, amb l'autorització prèvia de l'Administració General de l'Estat en col·laboració amb les entitats públiques i amb el consentiment de les persones que s'ofereixen per a l'adopció, expedients que estaven tramitant altres organismes acreditats.
L'Administració General de l'Estat, en col·laboració amb les comunitats autònomes, pot establir un nombre màxim d'organismes acreditats per a la intermediació en un país concret, en funció de les necessitats d'adopció internacional en aquest país, les adopcions constituïdes o altres qüestions sobre la previsió de possibilitats d'adopció internacional en aquest país.
L'Administració General d'Estat, a iniciativa pròpia o a proposta de les entitats públiques en el seu àmbit territorial, pot suspendre o retirar, mitjançant un expedient contradictori, l'acreditació concedida als organismes que deixin de complir les condicions que en van motivar la concessió o que infringeixin l'ordenament jurídic en la seva actuació.
Aquesta suspensió o retirada de l'acreditació pot tenir lloc amb caràcter general per a tots els països autoritzats o només per a algun país en concret.
En aquests casos es pot determinar, si escau, la finalització necessària dels expedients pendents per part de l'organisme acreditat objecte de pèrdua d'habilitació.
Per al seguiment i el control dels organismes acreditats s'ha d'establir la coordinació corresponent de l'Administració General de l'Estat amb les entitats públiques.
Els organismes acreditats han de facilitar a l'Administració General de l'Estat informació estadística sobre la tramitació d'expedients d'adopció internacional.
L'Administració General de l'Estat ha d'exercir les competències que preveuen els apartats 2, 4, 5, 6, 7 i 8 d'aquest article, en els termes i amb el procediment que es determinin per reglament.
Les persones que s'ofereixen per a l'adopció poden contractar els serveis d'intermediació de qualsevol organisme que estigui acreditat per l'Administració General de l'Estat.
L'organisme i les persones que s'ofereixen per a l'adopció han de formalitzar un contracte referit exclusivament a les funcions d'intermediació que aquella assumeix respecte a la tramitació de l'oferiment d'adopció.
El model bàsic de contracte l'han d'homologar prèviament l'Administració General de l'Estat i les entitats públiques, tal com es determini per reglament.
Per al compliment exclusiu de les competències que estableixen els articles 5.1. j i 7.2, l'Administració General de l'Estat i les entitats públiques han de portar un registre de les reclamacions i d'incidències sobre processos d'adopció internacional, el funcionament del qual és objecte de desplegament reglamentari.
Els organismes acreditats han de portar un registre únic de procediments d'adopció en què figurin totes les persones que s'ofereixen per a l'adopció per a la tramitació de la qual tinguin signat un contracte, independentment de quina sigui la comunitat autònoma de residència.
La comunicació entre les autoritats centrals espanyoles competents i les autoritats competents d'altres estats s'ha de coordinar d'acord amb el que preveu el Conveni de la Haia, de 29 de maig de 1993, relatiu a la protecció de l'infant i a la cooperació en matèria d'adopció internacional, encara que no en siguin part.
S'entén per idoneïtat la capacitat, l'aptitud i la motivació adequades per exercir la responsabilitat parental, atenent les necessitats dels menors que s'adopten, i per assumir les peculiaritats, les conseqüències i les responsabilitats que comporta l'adopció.
A aquest efecte, la declaració d'idoneïtat requereix una valoració psicosocial sobre la situació personal, familiar i relacional de les persones que s'ofereixen per a l'adopció, la capacitat per establir vincles estables i segurs, les habilitats educatives i l'aptitud per atendre un menor en funció de les seves circumstàncies particulars, així com qualsevol altre element útil relacionat amb la singularitat de l'adopció internacional.
Així mateix, en aquesta valoració psicosocial s'ha d'escoltar els fills dels qui s'ofereixen per a l'adopció, de conformitat amb el que estableix l'article 9 de la Llei orgànica 1/1996, de 15 de gener, de protecció jurídica del menor, de modificació parcial del Codi civil i de la Llei d'enjudiciament civil.
Les entitats públiques han de procurar la coordinació necessària amb la finalitat d'homogeneïtzar els criteris de valoració de la idoneïtat.
La declaració d'idoneïtat i els informes psicosocials referents a aquesta tenen una vigència màxima de tres anys des de la data en què els emeti l'entitat pública, sempre que no es produeixin modificacions substancials en la situació personal i familiar de les persones que s'ofereixen per a l'adopció que van donar lloc a la declaració esmentada, subjecta a les condicions i a les limitacions que estableixi, si s'escau, la legislació autonòmica aplicable en cada supòsit.
Correspon a les entitats públiques la declaració d'idoneïtat de les persones que s'ofereixen per a l'adopció a partir de la valoració psicosocial a què es refereix l'apartat 2, que està subjecta a les condicions, els requisits i les limitacions que estableixi la legislació corresponent.
Les persones que s'ofereixen per a l'adopció poden ser valorades i, si escau, ser declarades idònies simultàniament per a l'adopció nacional i l'adopció internacional; la tramitació del seu oferiment és compatible per als dos àmbits.
Les persones que s'ofereixen per a l'adopció han d'assistir a les sessions informatives i de preparació organitzades per l'entitat pública o per l'organisme acreditat amb caràcter previ i obligatori a la sol·licitud de la declaració d'idoneïtat.
Els adoptants han de facilitar en el temps previst la informació, la documentació i les entrevistes que l'entitat pública, l'organisme acreditat o l'entitat autoritzada necessiti per a l'elaboració dels informes de seguiment postadoptiu que exigeix l'entitat pública o l'autoritat competent del país d'origen.
La no-col·laboració dels adoptants en aquesta fase pot donar lloc a sancions administratives previstes a la legislació autonòmica i pot ser considerada causa de no-idoneïtat en un procés posterior d'adopció.
Els adoptants han de complir en el temps previst els tràmits postadoptius que estableixi la legislació del país d'origen del menor adoptat, i per a això han de rebre l'ajuda i l'assessorament necessaris per part de les entitats públiques i els organismes acreditats.
Les persones adoptades, un cop assolida la majoria d'edat o durant la minoria d'edat a través dels seus representants legals, tenen dret a conèixer les dades sobre els seus orígens que estiguin en poder de les entitats públiques, sense perjudici de les limitacions que es puguin derivar de la legislació dels països de procedència dels menors.
Aquest dret s'ha de fer efectiu amb l'assessorament, l'ajuda i la mediació dels serveis especialitzats de l'entitat pública, els organismes acreditats o les entitats autoritzades per a aquesta finalitat.
Les entitats públiques competents han d'assegurar la conservació de la informació de què disposin relativa als orígens del nen, en particular la informació respecte a la identitat dels progenitors, així com la història mèdica del nen i de la seva família.
Els organismes acreditats que hagin mitjançat en l'adopció han d'informar les entitats públiques de les dades de què disposin sobre els orígens del menor.
El tractament i la cessió de dades derivats del compliment de les previsions d'aquesta Llei estan sotmesos al que disposa la Llei orgànica 15/1999, de 13 de desembre, de protecció de dades de caràcter personal.
Les dades obtingudes per les entitats públiques o pels organismes acreditats únicament es poden tractar per a les finalitats relacionades amb l'exercici, en cada cas, de les funcions que descriuen per a cadascuna d'aquestes els articles 5 i 6.3 d'aquesta Llei.
La transferència internacional de les dades a autoritats estrangeres d'adopció únicament s'ha d'efectuar en els supòsits que preveuen expressament aquesta Llei i el Conveni de la Haia, de 29 de maig de 1993, relatiu a la protecció de l'infant i a la cooperació en matèria d'adopció internacional, i altra legislació internacional.
Amb caràcter general, els jutjats i tribunals espanyols són competents per a la constitució de l'adopció en els casos següents:
a ) Quan l'adoptand sigui espanyol o tingui la residència habitual a Espanya.
b ) Quan l'adoptant sigui espanyol o tingui la residència habitual a Espanya.
La nacionalitat espanyola i la residència habitual a Espanya s'han d'apreciar, en tot cas, en el moment de la presentació de l'oferiment per a l'adopció a l'entitat pública.
Els jutjats i tribunals espanyols són competents per a la declaració de nul·litat d'una adopció en els casos següents:
a ) Quan l'adoptat sigui espanyol o tingui la residència habitual a Espanya en el moment de presentació de la sol·licitud.
b ) Quan l'adoptant sigui espanyol o tingui la residència habitual a Espanya en el moment de presentació de la sol·licitud.
c ) Quan l'adopció l'hagi constituït una autoritat espanyola.
Si la llei aplicada a l'adopció preveu la possibilitat d'adopció simple, els jutjats i tribunals espanyols són competents per a la conversió d'adopció simple en adopció plena en els casos que assenyala l'apartat anterior.
Als efectes del que estableix aquesta Llei, s'entén per adopció simple o no plena la constituïda per una autoritat estrangera competent els efectes de la qual no es corresponguin substancialment amb els que preveu per a l'adopció la legislació espanyola.
La determinació de l'òrgan jurisdiccional concret competent objectivament i territorialment per a la constitució de l'adopció internacional s'ha de portar a terme d'acord amb les normes de la jurisdicció voluntària.
En el cas que no es pugui determinar la competència territorial d'acord amb el paràgraf anterior, aquesta correspon a l'òrgan judicial que els adoptants escullin.
Sempre que l'Estat local no s'hi oposi, ni ho prohibeixi la seva legislació, de conformitat amb els tractats internacionals i altres normes internacionals aplicables, els cònsols poden constituir adopcions, en cas que l'adoptant sigui espanyol, que l'adoptand tingui la residència habitual a la demarcació consular corresponent i que no sigui necessària la proposta prèvia de l'entitat pública d'acord amb el que estableixin les circumstàncies 1a, 2a i 4a de l'article 176.2 del Codi civil.
La nacionalitat de l'adoptant i la residència habitual de l'adoptand s'han de determinar en el moment d'inici de l'expedient d'adopció.
En la tramitació i resolució d'aquest expedient d'adopció és aplicable la legislació sobre jurisdicció voluntària.
L'adopció constituïda per l'autoritat competent espanyola es regeix pel que disposa la llei material espanyola en els casos següents:
a ) Quan l'adoptand tingui la residència habitual a Espanya en el moment de constitució de l'adopció.
b ) Quan l'adoptand hagi estat o hagi de ser traslladat a Espanya amb la finalitat d'establir la residència habitual a Espanya.
La capacitat de l'adoptand i els consentiments necessaris de tots els subjectes que intervenen en l'adopció es regeixen per la llei nacional de l'adoptand i no per la llei substantiva espanyola en els casos següents:
a ) Si l'adoptand té la residència habitual fora d'Espanya en el moment de la constitució de l'adopció.
b ) Si l'adoptand no adquireix, en virtut de l'adopció, la nacionalitat espanyola, encara que resideixi a Espanya.
L'aplicació de la llei nacional de l'adoptand que preveu el paràgraf primer d'aquest article és procedent, únicament, quan l'autoritat espanyola competent consideri que amb això es facilita la validesa de l'adopció al país corresponent a la nacionalitat de l'adoptand.
No és procedent l'aplicació de la llei nacional de l'adoptand que preveu el paràgraf primer d'aquest article quan es tracti d'adoptands apàtrides o amb nacionalitat indeterminada.
En el cas de menors la llei nacional dels quals prohibeixi o no prevegi l'adopció, es denega la constitució de l'adopció, excepte quan el menor estigui en situació de desemparament i tutelat per l'entitat pública.
Sense perjudici del que estableix l'article 18, l'autoritat espanyola competent per a la constitució de l'adopció pot exigir, a més, els consentiments, les audiències o les autoritzacions que requereixi la llei nacional o la llei de la residència habitual de l'adoptant o de l'adoptand, sempre que concorrin aquestes circumstàncies:
a ) Que l'exigència d'aquests consentiments, audiències o autoritzacions repercuteixi en interès de l'adoptand.
S'entén que es dóna «interès de l'adoptand», particularment, si la presa en consideració de les lleis estrangeres facilita, segons el criteri judicial, la validesa de l'adopció en altres països connectats amb el supòsit i només en la mesura en què això sigui així.
b ) Que l'exigència d'aquests consentiments, audiències o autoritzacions la sol·liciti l'adoptant o el Ministeri Fiscal.
La llei aplicable a la conversió de l'adopció no plena en plena i a la nul·litat de l'adopció és l'aplicada per a la seva constitució.
En cap cas és procedent l'aplicació d'una llei estrangera quan sigui manifestament contrària a l'ordre públic internacional espanyol.
A aquest efecte s'han de tenir en compte l'interès superior del menor i els vincles substancials del supòsit amb Espanya.
Els aspectes de l'adopció que no es puguin regir per un dret estranger, en resultar aquest contrari a l'ordre públic internacional espanyol, es regeixen pel dret substantiu espanyol.
Quan l'adoptant sigui espanyol i resident al país esmentat i l'autoritat estrangera que ha de constituir l'adopció sol·liciti informació sobre aquest a les autoritats espanyoles, el cònsol la pot demanar a les autoritats de l'últim lloc de residència a Espanya, o facilitar la informació que estigui en poder del consolat o que pugui obtenir per altres mitjans.
L'adopció constituïda per autoritats estrangeres es reconeix a Espanya d'acord amb el que estableixen els tractats i els convenis internacionals i altres normes d'origen internacional en vigor per a Espanya, i, en especial, d'acord amb el Conveni de l'Haia de 29 de maig de 1993, relatiu a la protecció del nen i a la cooperació en matèria d'adopció internacional.
Aquestes normes prevalen, en tot cas, sobre les regles que conté aquesta Llei.
A falta de tractats i convenis internacionals i altres normes d'origen internacional en vigor per a Espanya que siguin aplicables, l'adopció constituïda per autoritats estrangeres es reconeix a Espanya com a adopció si es compleixen els requisits següents:
Que l'hagi constituït una autoritat estrangera competent.
Es considera que l'autoritat estrangera és competent si el subjecte presenta vincles raonables amb l'Estat estranger les autoritats del qual l'han constituït.
Es presumeix, en tot cas, que són competents i s'apliquen de manera recíproca les normes de competència que preveu l'article 14 d'aquesta Llei.
Que l'adopció no vulneri l'ordre públic
A aquests efectes, es considera que vulneren l'ordre públic espanyol les adopcions en la constitució de les quals no s'ha respectat l'interès superior del menor, en particular quan s'ha prescindit dels consentiments i les audiències necessaris, o quan es constati que no van ser informats i lliures o que es van obtenir mitjançant pagament o compensació.
Quan l'adoptant o l'adoptat sigui espanyol, l'adopció constituïda per una autoritat estrangera ha de tenir els efectes jurídics que es corresponen, de manera substancial, amb els efectes de l'adopció que regula el dret espanyol.
És irrellevant el nom legal de la institució en el dret estranger.
En particular, les autoritats espanyoles han de controlar que l'adopció constituïda per una autoritat estrangera produeixi l'extinció de vincles jurídics substancials entre l'adoptat i la seva família anterior, que faci sorgir els mateixos vincles de filiació que els de la filiació per naturalesa i que sigui irrevocable pels adoptants.
Quan la llei estrangera admeti que l'adoptant pot revocar l'adopció constituïda a la seva empara, és requisit indispensable que aquest, abans del trasllat del menor a Espanya, renunciï a l'exercici de la facultat de revocar-la.
La renúncia s'ha de formalitzar en un document públic o mitjançant una compareixença davant l'encarregat del Registre Civil.
Quan l'adoptant sigui espanyol i resident a Espanya, l'entitat pública espanyola competent ha de declarar-ne la idoneïtat prèviament a la constitució de l'adopció per l'òrgan competent estranger.
Aquesta declaració d'idoneïtat no s'exigeix en els casos en què l'adopció s'hagi constituït a Espanya i no s'hagi requerit aquesta declaració.
Si l'adoptand és espanyol en el moment de constitució de l'adopció davant l'autoritat estrangera competent, és necessari el consentiment de l'entitat pública corresponent a l'última residència de l'adoptand a Espanya.
El document en el qual consti l'adopció constituïda davant una autoritat estrangera ha de complir els requisits formals d'autenticitat consistents en la legalització o postil·la i en la traducció a l'idioma oficial espanyol.
Se n'exceptuen els documents eximits de legalització o traducció en virtut d'altres normes vigents.
L'autoritat pública espanyola davant la qual se susciti la validesa d'una adopció constituïda per una autoritat estrangera i, en especial, l'encarregat del Registre Civil en el qual s'insti la inscripció de l'adopció constituïda a l'estranger per al seu reconeixement a Espanya, ha de controlar, incidentalment, la validesa d'aquesta adopció a Espanya d'acord amb les normes que conté el Conveni de la Haia, de 29 de maig de 1993, relatiu a la protecció de l'infant i a la cooperació en matèria d'adopció internacional, a través de la presentació del certificat de conformitat amb el que preveu l'article 23 i que no s'ha incorregut en la causa de no-reconeixement que preveu l'article 24 del conveni esmentat.
En els casos de menors que provinguin de països no signataris del conveni, l'encarregat del Registre Civil ha de dur a terme el control incidental esmentat i verificar si l'adopció reuneix les condicions de reconeixement que preveuen els articles 5.1. e, 5.1. f i 26.
Les decisions de l'autoritat pública estrangera en virtut de la qual s'estableixi la conversió o la nul·litat d'una adopció tenen efectes legals a Espanya d'acord amb les exigències que recull l'article 26.
Quan l'adopció internacional s'hagi constituït a l'estranger i els adoptants tinguin la residència habitual a Espanya han de sol·licitar la inscripció de naixement del menor i d'adopció de conformitat amb les normes que conté la Llei del Registre Civil perquè l'adopció es reconegui a Espanya.
L'adopció simple o no plena constituïda per una autoritat estrangera té efectes a Espanya, com a adopció simple o no plena, si s'ajusta a la llei designada per l'article 9.4 del Codi civil.
La llei designada per l'article 9.4 del Codi civil determina l'existència, la validesa i els efectes d'aquestes adopcions, així com l'atribució de la pàtria potestat.
L'adopció simple o no plena no és objecte d'inscripció al Registre Civil espanyol com a adopció ni comporta l'adquisició de la nacionalitat espanyola d'acord amb l'article 19 del Codi civil.
L'adopció simple o no plena constituïda per una autoritat estrangera competent es pot convertir en l'adopció regulada pel dret espanyol quan es donin els requisits previstos per a això, a través d'un expedient de jurisdicció voluntària.
La conversió es regeix per la llei determinada d'acord amb la llei de la seva constitució.
Per instar l'expedient judicial corresponent no és necessària la proposta prèvia de l'entitat pública competent.
En tot cas, per a la conversió d'una adopció simple o no plena en una adopció plena, el jutge competent ha d'examinar la concurrència dels aspectes següents:
a ) Que les persones, les institucions i les autoritats el consentiment de les quals es requereixi per a l'adopció s'hagin assessorat i informat convenientment sobre les conseqüències del seu consentiment, sobre els efectes de l'adopció i, en concret, sobre l'extinció dels vincles jurídics entre el menor i la seva família d'origen.
b ) Que aquestes persones hagin manifestat el seu consentiment lliurement, de la manera prevista legalment, i que aquest consentiment s'hagi prestat per escrit.
c ) Que els consentiments no s'hagin obtingut mitjançant pagament o compensació de cap tipus i que aquests consentiments no hagin estat revocats.
d ) Que el consentiment de la mare, quan se n'exigeixi, s'hagi prestat després del naixement del menor.
e ) Que, tenint en compte l'edat i el grau de maduresa del menor, aquest hagi estat assessorat i informat convenientment sobre els efectes de l'adopció i, quan se n'exigeixi, del seu consentiment a aquesta.
f ) Que, tenint en compte l'edat i el grau de maduresa del menor, se l'hagi escoltat.
g ) Que, quan s'hagi d'obtenir el consentiment del menor en l'adopció, s'examini que el va manifestar lliurement, de la manera i amb les formalitats previstes legalment, i sense que hi hagi intervingut cap preu o compensació de cap tipus.
En cap cas és procedent el reconeixement d'una decisió estrangera d'adopció simple o no plena si produeix efectes manifestament contraris a l'ordre públic internacional espanyol.
A aquest efecte, s'ha de tenir en compte l'interès superior del menor.
La competència per a la constitució de les altres mesures de protecció de menors es regeix pels criteris que recullen els tractats i convenis internacionals i altres normes d'origen internacional en vigor per a Espanya, en particular pel Reglament (CE) núm. 2201/2003 del Consell, de 27 de novembre de 2003, relatiu a la competència, el reconeixement i l'execució de resolucions judicials en matèria matrimonial i de responsabilitat parental, i pel Conveni de la Haia, de 19 d'octubre de 1996, relatiu a la competència, la llei aplicable, el reconeixement, l'execució i la cooperació en matèria de responsabilitat parental i de mesures de protecció dels nens.
La llei aplicable a les altres mesures de protecció dels menors es determina d'acord amb els tractats i convenis internacionals i altres normes d'origen internacional en vigor per a Espanya, en particular pel Conveni de la Haia, de 19 d'octubre de 1996, relatiu a la competència, la llei aplicable, el reconeixement, l'execució i la cooperació en matèria de responsabilitat parental i de mesures de protecció dels nens.
Les institucions de protecció de menors constituïdes per una autoritat estrangera i que, segons la llei de la seva constitució, no determinin cap vincle de filiació s'han d'equiparar a l'acolliment familiar o, si s'escau, a una tutela, els quals regula el dret espanyol, si concorren els requisits següents:
Que els efectes substancials de la institució estrangera siguin equivalents als de l'acolliment familiar o, si s'escau, als d'una tutela, els quals preveu la llei espanyola.
Que les institucions de protecció les hagi acordat una autoritat estrangera competent, sigui judicial o administrativa.
Es considera que l'autoritat estrangera que va constituir la mesura de protecció era internacionalment competent si el subjecte presenta vincles raonables amb l'Estat estranger les autoritats del qual l'han constituït.
No obstant el que estableix la regla anterior, en cas que la institució de protecció no presenti connexions raonables d'origen, d'antecedents familiars o d'altres ordres similars amb el país l'autoritat del qual ha constituït aquesta institució, es considera que l'autoritat estrangera no tenia competència internacional.
Que els efectes de la institució de protecció estrangera no vulnerin l'ordre públic espanyol atenent l'interès superior del menor.
Que el document en el qual consta la institució constituïda davant una autoritat estrangera compleixi els requisits formals d'autenticitat consistents en la legalització o postil·la i en la traducció a l'idioma espanyol oficial.
S'exceptuen els documents eximits de legalització o traducció en virtut d'altres normes vigents.
L'autoritat pública espanyola davant la qual se susciti la qüestió de la validesa d'una mesura de protecció constituïda per una autoritat estrangera i, en especial, l'encarregat del Registre Civil en el qual s'insti l'anotació de la mesura de protecció constituïda a l'estranger per al seu reconeixement a Espanya, ha de controlar, incidentalment, la validesa de la mesura esmentada a Espanya d'acord amb aquest article.
Queda derogat l'article 25 de la Llei orgànica 1/1996, de 15 de gener, de protecció jurídica del menor i de modificació parcial del Codi civil i de la Llei d'enjudiciament civil.
U. L'apartat 5 de l'article 9 queda redactat en els termes següents:
«L'adopció internacional es regeix per les normes que conté la Llei d'adopció internacional.
Igualment, les adopcions constituïdes per autoritats estrangeres tenen efectes a Espanya d'acord amb les disposicions de la Llei d'adopció internacional esmentada.»
L'article 154 queda redactat en els termes següents:
«Els fills no emancipats estan sota la potestat dels pares.
La pàtria potestat s'ha d'exercir sempre en benefici dels fills, d'acord amb la seva personalitat, i amb respecte a la seva integritat física i psicològica.
Aquesta potestat comprèn els deures i les facultats següents:
Vetllar per ells, tenir-los en la seva companyia, alimentar-los, educar-los i procurar-los una formació integral.
Representar-los i administrar-ne els béns.
Si els fills tenen prou seny se'ls ha d'escoltar sempre abans d'adoptar decisions que els afectin.
Els pares poden, en l'exercici de la seva potestat, demanar l'auxili de l'autoritat.»
Es modifiquen els apartats 3 i 6 i s'addicionen dos nous apartats setè i vuitè a l'article 172, que passen a tenir la redacció següent:
La guarda assumida a sol·licitud dels pares o tutors o com a funció de la tutela per un ministeri de la llei s'ha de realitzar mitjançant l'acolliment familiar o l'acolliment residencial.
L'acolliment familiar l'ha de realitzar la persona o persones que determini l'entitat pública.
L'acolliment residencial l'ha d'exercir el director del centre que ha acollit el menor.
Els pares o tutors del menor es poden oposar en el termini de dos mesos a la resolució administrativa que disposi l'acolliment quan considerin que la modalitat acordada no és la més convenient per al menor o si dins el cercle familiar hi ha altres persones més idònies a les designades.
Les resolucions que apreciïn el desemparament i declarin l'assumpció de la tutela per un ministeri de la llei són susceptibles de recurs davant la jurisdicció civil en el termini i les condicions que determina la Llei d'enjudiciament civil, sense necessitat de reclamació administrativa prèvia.
Durant el termini de dos anys des de la notificació de la resolució administrativa per la qual es declari el desemparament, els pares que continuïn ostentant la pàtria potestat però la tinguin suspesa de conformitat amb el que preveu el número 1 d'aquest article estan legitimats per sol·licitar que cessi la suspensió i quedi revocada la declaració de desemparament del menor, si per canvi de les circumstàncies que la van motivar entenen que es troben en condicions d'assumir novament la pàtria potestat.
Igualment, estan legitimats durant el mateix termini per oposar-se a les decisions que s'adoptin respecte a la protecció del menor.
Passat el termini esmentat decau el seu dret de sol·licitud o oposició a les decisions o mesures que s'adoptin per a la protecció del menor.
No obstant això, poden facilitar informació a l'entitat pública i al Ministeri Fiscal sobre qualsevol canvi de les circumstàncies que van donar lloc a la declaració de desemparament.
L'entitat pública, d'ofici, o a instància del Ministeri Fiscal o de la persona o entitat interessada, pot revocar en tot moment la declaració de desemparament i decidir que el menor torni amb la família si no està integrat de forma estable en una altra família o si entén que és la situació més adequada en interès del menor.
Aquesta decisió s'ha de notificar al Ministeri Fiscal.»
S'afegeix un nou número a l'article 180 que queda redactat en els termes següents:
Les persones adoptades, assolida la majoria d'edat o durant la minoria d'edat representades pels pares, tenen dret a conèixer les dades sobre els seus orígens biològics.
Les entitats públiques espanyoles de protecció de menors, amb la notificació prèvia a les persones afectades, han de prestar a través dels seus serveis especialitzats l'assessorament i l'ajuda que els sol·licitants necessitin per fer efectiu aquest dret.»
L'article 268 queda redactat en els termes següents:
«Els tutors han d'exercir el seu càrrec d'acord amb la personalitat dels seus pupils, respectant-ne la integritat física i psicològica.
Quan sigui necessari per a l'exercici de la tutela poden demanar l'auxili de l'autoritat.»
U. S'afegeix un nou article 141 bis a la Llei d'enjudiciament civil amb el text següent:
En els casos que preveuen els dos articles anteriors, a les còpies simples, els testimonis i les certificacions que expedeixin els secretaris judicials, sigui quin sigui el suport que s'utilitzi, quan sigui necessari per protegir l'interès superior dels menors i per preservar-ne la intimitat, s'han d'ometre les dades personals, les imatges, els noms i cognoms, el domicili o qualsevol altra dada o circumstància que directament o indirectament pugui permetre identificar-los.»
S'afegeix un nou paràgraf final a l'article 164 de la Llei d'enjudiciament civil amb el text següent:
En tot cas en la comunicació o publicació a què es refereixen els paràgrafs anteriors, en atenció a l'interès superior dels menors i per preservar-ne la intimitat, s'han d'ometre les dades personals, els noms i cognoms, el domicili o qualsevol altra dada o circumstància que directament o indirectament pugui permetre identificar-los.»
L'article 779 queda redactat en els termes següents:
Caràcter preferent del procediment.
Els procediments en què se substanciï l'oposició a les resolucions administratives en matèria de protecció de menors tenen caràcter preferent.
És competent per tenir-ne coneixement el jutjat de primera instància del domicili de l'entitat protectora i, si no n'hi ha, o en els supòsits dels articles 179 i 180 del Codi civil, la competència correspon al tribunal del domicili de l'adoptant.»
L'apartat 1 de l'article 780 queda redactat en els termes següents:
No és necessària la reclamació prèvia en via administrativa per formular oposició, davant els tribunals civils, a les resolucions administratives en matèria de protecció de menors.
L'oposició a la resolució administrativa per la qual es declari el desemparament d'un menor es pot formular en el termini de tres mesos des de la seva notificació, i en el termini de dos mesos, l'oposició a la resta de resolucions administratives que es dictin en matèria de protecció de menors.»
L'apartat primer de l'article 781 queda redactat en els termes següents:
Els pares que pretenguin que es reconegui la necessitat del seu assentiment per a l'adopció poden comparèixer davant el tribunal que tingui coneixement de l'expedient corresponent i manifestar-ho.
El tribunal, amb suspensió de l'expedient, ha d'assenyalar el termini que consideri necessari per a la presentació de la demanda, que no pot ser superior a vint dies.
Presentada la demanda, s'ha de tramitar d'acord amb el que preveu l'article 753 d'aquesta Llei.»
El primer incís de l'article 25 de la Llei 38/1988, de 28 de desembre, de demarcació i de planta judicial, queda redactat de la manera següent:
«Al Ministeri de Justícia, amb l'adscripció que determini el seu Reglament orgànic, hi pot haver fins a deu places ateses per jutges o magistrats, deu per fiscals, deu per secretaris judicials i dues per metges forenses.»
Es modifica l'apartat 2 de l'article 63 de la Llei de 8 de juny de 1957, del Registre Civil, que té la redacció següent:
Les autoritats competents per a la tramitació i resolució de les sol·licituds d'adquisició de la nacionalitat per residència, per a la finalitat exclusiva de resoldre la sol·licitud presentada per l'interessat, han de sol·licitar d'ofici de les administracions públiques competents tots els informes que siguin necessaris per comprovar si els sol·licitants compleixen els requisits que exigeix l'article 22 del Codi civil, sense que sigui necessari el consentiment dels interessats.»
Els articles 5, 6, 7, 8, 10, 11 i la disposició final primera es dicten a l'empara de la competència exclusiva de l'Estat en matèria de legislació civil que reconeix l'article 149.1.8a de la CE, sense perjudici de la conservació, la modificació i el desenvolupament per les comunitats autònomes dels drets civils, forals o especials, allà on n'hi hagi, i de les normes que aquestes aprovin en exercici de les seves competències en aquesta matèria.
L'article 12 es dicta a l'empara del que disposa l'article 149.1.1a de la Constitució espanyola.
La resta d'articles d'aquesta Llei es dicten a l'empara de les competències exclusives de l'Estat en matèria de relacions internacionals, administració de justícia i legislació civil que reconeix l'article 149.1.3a, 5a i 8a de la Constitució espanyola.