Margarita Llauger i Ribas és pedagoga de la Unitat de Programes i Innovació de la Direcció General d'Execució Penal a la Comunitat i de Justícia Juvenil i coordinadora de la CoP de Centres de Justícia Juvenil.
Quines han estat les claus de l'èxit de la darrera Jornada de Centres de Justícia Juvenil?
Les claus de l'èxit de la Jornada han estat diverses; explicaré les que són més rellevants.
En primer lloc, la gran implicació de tots aquells que vam preparar la Jornada.
Vam crear un equip molt coordinat i encara que érem força persones, des d'un inici vam repartir bé les tasques i de seguida tothom va treballar amb molta motivació i esperit col·laboratiu.
Primerament, l'e-moderadora i jo mateixa vam haver de trobar les persones que es podien fidelitzar amb el projecte, tant de l'organització com dels equips directius dels centres i entre els professionals de base.
Vam comptar també amb la participació de professionals de la Direcció General de Serveis Penitenciaris, Julio Zino i Elena Martín, que ens van ajudar amb la formació de professionals.
Vam formar un equip amb un únic objectiu: que es pogués mostrar de la forma més atractiva possible la feina que s'està fent en els centres amb els menors i joves internats.
També ens vam entendre molt bé en la forma de treballar i vam estar durant uns mesos en constant comunicació a través d'e-Catalunya o mitjançant missatges de correu i WhatsApp.
Aquesta comunicació va ser fonamental i, al final, tothom va gaudir tant de la preparació com del resultat.
En segon lloc, la qualitat dels productes que es van presentar: les narratives digitals de les bones pràctiques d'intervenció educativa en els centres, el còmic elaborat per un educador del CE Can Llupià, el vídeo fet pels joves on interpreten la cançó Fil de llum amb llenguatge del signes català i el Programa de qualificació professional inicial del CE El Segre...
Tots són productes molt treballats, i així es va percebre.
D'altra banda, el disseny de la Jornada, que va permetre que fos dinàmica i molt variada, i que ha satisfet les expectatives dels professionals i de l'organització.
Vam combinar les narratives digitals, presentades de forma molt original i atractiva per Dani Mir i Jordi Vallès (educadors del CE Can Llupià) amb una part més formal que constava de la presentació per part del director del CE El Segre d'un programa educatiu i de la ponència del professor Francesc Torralba, titulada "Acollir la vulnerabilitat, potenciar l'autonomia", un discurs reflexiu i molt clar.
Crec que aquesta combinació de diferents formats i diferents ritmes va contribuir que la Jornada resultés amena i molt completa.
Hem rebut moltes felicitacions que agraïm sincerament.
Ja fa temps que treballeu en el programa Compartim, què destacaries de l'evolució de la vostra comunitat i del seu estat actual?
En general, és una CoP que tira endavant amb molt esforç.
Té impediments objectius: els membres treballen en llocs molt distants, no poden absentar-se mai del lloc de treball per la tasca que fan i no tenen accés a mitjans tècnics en el seu lloc....
Però de mica en mica ens hem anat adaptant a aquests condicionants: tant els qui la liderem com els professionals dels centres i l'organització.
Hem estat capaços de trobar una forma pròpia de funcionament que ens va bé.
A més, ja sabem que les coses que costen un gran esforç, quan surten bé tenen una gran vàlua i produeixen una gran satisfacció a aquells que hi han treballat.
Ara, la nostra CoP coneix els obstacles i condicionants que té, s'hi ha adaptat i ha creat estratègies per superar-los.
Estem molt orgullosos i satisfets de la CoP, però cal continuar.
Quines estratègies i iniciatives us han estat més útils per potenciar la motivació i participació a la comunitat?
La nostra CoP ha tingut molts alts i baixos per diferents motius: les dificultats pròpies del col·lectiu, ja esmentades, i, a més, un fet molt important va ser que l'any passat hi va haver la reestructuració dels centres educatius, i això va provocar canvis molt significatius en les plantilles i en el funcionament dels centres.
Tot això ha requerit diferents estratègies per dinamitzar la CoP i poder treballar-hi: en primer lloc, fer que la seva estructura i funcionament sigui flexible i molt adaptable a les diferents circumstàncies i moments.
Si en liderar la comunitat això es té clar, sempre es troba una via per treballar i per anar avançant.
També ens ha ajudat el fet que des del programa Compartim del CEJFE s'acceptin cada cop més diferents formes de funcionament de les comunitats.
Una altra estratègia ha estat buscar persones aliades, que es fidelitzin amb el projecte i que en els moments difícils tirin del carro.
Han de ser professionals dels diferents centres educatius i dels diferents grups professionals (equips directius, educadors, etc.), però també de la Direcció General.
D'aquesta manera es diversifiquen i enriqueixen les aportacions.
En darrer lloc també ha ajudat el fet de centrar-nos en un projecte atractiu per al col·lectiu de professionals dels centres, tant en el seu contingut (pràctiques professionals reeixides que difícilment es poden mostrar a l'exterior) com per la seva forma (narratives digitals).
Ambdues coses s'adapten bé al perfil dels professionals membres de la CoP.
Hi va haver un moment que la vostra CoP va desenvolupar una guia d'activitats de lleure.
De quina manera l'estan utilitzant els professionals?
La Guia d'activitats de lleure està publicada al web del Departament de Justícia i, per tant, qualsevol professional hi té accés.
Aquest era un dels objectius de la Guia, que fos una eina de treball de fàcil accés per als professionals, ràpida i còmoda.
A més, la Guia és interactiva i, a mesura que s'utilitza, els professionals poden fer les seves aportacions a través de l'e-Catalunya.
A les Jornades vau treballar amb la metodologia de les narratives digitals.
Ens podries fer cinc cèntims sobre el que us aporta aquesta metodologia i quin ús voleu fer amb vista al futur?
Indubtablement és una eina molt potent que permet gaudir molt tant a qui la utilitza per narrar la seva experiència com a l'espectador que la veu: transmet missatges d'una forma directa i simple, molt efectiva, i convida a la reflexió.
Fa poc que s'han començat a utilitzar amb els menors i joves internats (a la Jornada vam poder veure dues narratives fetes per joves) i s'han iniciat alguns cursos de formació.
Constatem que és una gran eina educativa i pensem que en un futur se'n pot generalitzar l'ús a altres centres.
Explica'ns la nova etapa de la vostra comunitat i els reptes més immediats.
Què us aportarà la metodologia del programa Compartim a la vostra pràctica professional?
La nostra CoP ara ha de treballar en la segona part del producte.
Ens cal fer un treball més reflexiu i elaborar un document que serveixi de guia per a la implementació de projectes i programes d'intervenció en els centres educatius, a partir de l'anàlisi dels factors que han fet que determinades pràctiques educatives hagin tingut èxit.
Abans que s'acabi l'any que ve, s'haurà de presentar aquest material i es plantejaran nous reptes, però sempre cuidant l'objectiu principal: l'intercanvi d'experiències i la compartició de coneixement.
Tinc l'esperança que la metodologia del Compartim ens serveixi per apropar-nos, una mica més, tots els professionals que treballem en relació amb els centres de Justícia Juvenil i ens faciliti treballar més en equip i compartir reptes i objectius.
El III Congrés EDO "Organitzacions que aprenen i generen coneixement", que se celebrarà a la seu del Centre d'Estudis Jurídics i Formació Especialitzada i a l'Escola d'Administració Pública de Catalunya el proper mes de maig tindrà com un dels elements destacats una de les temàtiques que més interès està suscitant ara entre els professionals de la formació i de recursos humans: la formació en el lloc de treball.
Sent, en principi, el matrimoni entre feina i aprenentatge tan natural i intuïtiu, la pregunta que ens fem és la següent: com ha estat possible que la part més secundària i de reforç de la formació com són les accions fora de l'entorn laboral hagin estat més importants que la pròpia a l'entorn laboral?
Tot arrenca quan els departaments de formació de les diferents organitzacions comencen a reconèixer les limitacions del model de formació tradicional.
S'inicia llavors un moviment de recerca de noves respostes i solucions que contribueixin a reacreditar la formació corporativa per continuar fent eficient l'actualització i millora d'habilitats i competències dels professionals.
En aquesta fase en què ens trobem actualment tenim més clares les certeses en allò que no funciona: cursos en formats presencials allunyats de l'entorn laboral, docents experts però externs a l'organització, alumnes com a mers receptors de coneixement, escassa interacció entre els participants, etc., que les certeses sobre allò que pot funcionar realment.
No obstant això, es dóna una paradoxa: d'una banda, ja hi ha reflexió teòrica abundant sobre les necessitats d'abandonar el model tradicional (Cross, 2006; Mas, 2011) i, d'altra banda, se solen trobar fonamentalment en les organitzacions empresarials pràctiques de formació noves i innovadores (ja perfectament desenvolupades en el lloc de treball), però sense una base teòrica que les avali i, per tant, que possibiliti que es reprodueixin i transfereixin a altres contextos diferents pels quals van néixer.
Raons de tipus econòmic i pressupostari estarien en la base d'aquest moviment ja iniciat.
A l'entorn públic, en canvi, és una mica diferent.
Es té clar que s'han d'introduir modificacions en la manera d'administrar la formació, però a la pràctica hi ha grans barreres que ho dificulten.
No en són aliens els aspectes normatius i legals que regulen el marc de gestió de la formació pública, els quals no evolucionen al mateix ritme que els plantejaments metodològics, pressupostaris i tecnològics.
Els departaments de formació van a remolc de la societat
Hi ha una percepció generalitzada entre gestors i professionals que els departaments de formació, sobretot en les organitzacions públiques, necessiten una gran reconversió.
Els temps han canviat i les persones tenim necessitats (i reptes) diferents en relació amb l'era industrial que deixem enrere.
Necessitem, per tant, altres habilitats i competències que s'acomodin millor als nous ecosistemes de comunicació, d'informació, de consum, de relacions, d'oci i, és clar, de treball en els quals ens movem.
Per això, què explica que sigui preponderant en aquests entorns organitzatius menys dinàmics l'administració de la formació per canals tan tradicionals com són encara l'aula o l'aprenentatge electrònic a través d'entorns virtuals d'aprenentatge?
Es podria entendre com a vàlida aquesta forma tradicional de gestionar la formació, si es fa només en els períodes inicials de la carrera professional en els quals s'aprèn l'ofici i cal una aportació més dirigida i tutelada.
En canvi, per a professionals sèniors, ja en la formació continuada, es veu com una cosa antiquada i poc eficient.
Aquests professionals ja no esperen el catàleg de cursos per actualitzar-se.
Actualitzen els seus coneixements quan ho necessiten.
I, si encara es conserven aquests espais de formació en aules, les raons cal buscar-les en un altre tipus de factors.
Justificaria això mantenir l'actual sistema o convindria apostar per noves metodologies més eficients?
L'evidència: Aprenentatge en el lloc de treball
Des de fa uns anys s'estan popularitzant diverses teories que donen nou impuls i reactualitzen l' aprenentatge fent propi dels gremis a l'edat mitjana.
Algunes de les més conegudes són la de Jay Cross i la seva teoria del 80-20 (el 80 % de l'aprenentatge s'adquireix en vies informals i el 20 % restant en vies formals).
En aquesta línia, també se situa la teoria del 70-20-10 de Charles Jennings (2012), el qual la reformula indicant percentatges diferents: 70 % d'aprenentatge experiencial, 20 % d'aprenentatge social i 10 % d'aprenentatge formal.
Totes aquestes teories indiquen que quan més aprenem és quan sentim la necessitat de respondre a algun repte o exigència que, estant a prop de la nostra zona de desenvolupament pròxim (Vygotsky, 1988), amb un esforç adequat podem accedir-hi.
És, per tant, aprenentatge significatiu.
I hi accedim per qualsevol via, camí o estratègia que sigui necessari.
I tot això s'explicita quan rebem demandes provinents, sobretot, del nostre entorn laboral que ens exigeix noves respostes.
I bé, plantejat això, quines serien les implicacions per als departaments de formació?
Apuntem a continuació una sèrie de pautes que poden ser útils:
Afortunadament hi ha departaments de formació que ja han començat a treballar en aquesta direcció, i de ben segur els podrem trobar al Congrés EDO de maig.
"Orientació i tendències de futur en la formació en línia".
Evolució i reptes de l'educació virtual.
De l'1 de març al 2 d'abril de 2014
Sessió 12: Innovació en els entorns col·laboratius a les organitzacions
VIII Jornada de Biblioteques Judicials: "La gestió de les consultes en biblioteques i centres de documentació especialitzats"
IV Tertúlia literària de novel·la negra
III Congrés Internacional EDO 2014.
Organitzacions que aprenen i generen coneixement
Pàgina del Congrés (inscripcions fins al 2 de maig)
De dilluns a divendres del 15 de març al 25 d'abril de 2014
Materials de la VI Jornada de Centres de Justícia Juvenil: "L'educador social: el prestigi de la professió"
Creació artística des de les presons catalanes"
YouTube s'ha convertit en el portal de vídeo més popular de la xarxa.
Artistes, youtubers i empreses ja l'utilitzen per comunicar-se amb els més de mil milions d'usuaris que visiten cada mes la plataforma.
Vols donar-te a conèixer com a marca?
Pensa en una bona idea, fes un vídeo i YouTube et proporcionarà l'audiència més gran del món.
No és arriscat afirmar que la generació actual de joves està profundament (per no dir totalment) immersa en els mitjans digitals.
Els autors d'aquesta obra descriuen els joves d'avui com la generació App, i en aquest llibre estudien què significa ser app dependent davant el fet de ser app competent i com la vida d'aquesta generació difereix de la vida anterior a l'era digital.
Gardner i Davis, gràcies a les seves investigacions complementades amb entrevistes a joves i grups d'estudi, revelen els inconvenients de les aplicacions en tres àrees crucials de la vida: la identitat, la intimitat i la imaginació.
Online-convert és un servei web que converteix tot tipus d'arxiu a gairebé qualsevol format de manera ràpida i senzilla, i sense necessitat d'instal·lar cap programari.
És, doncs, un multiconversor que admet arxius d'àudio, vídeo, documents, imatges, llibres electrònics i compressors d'arxius; el fet de disposar de tants conversors en una única pàgina web facilita molt la feina i millora la productivitat.
Online-convert no disposa d'aplicacions mòbils, però és accessible a través de la connexió a Internet d'aquests dispositius.
És un servei freemium, però la versió gratuïta permet fer tot tipus de conversió d'arxius sempre que no superin els 100 MB.