De la lletra de canvi i del pagaré
De l'emissió i de la forma de la lletra de canvi
De les accions per manca d'acceptació i per manca de pagament
De la pèrdua, sostracció o destrucció de la lletra
De l'emissió i de la forma del xec
De la presentació i del pagament
De les accions en cas de manca de pagament
De la pèrdua, sostracció o destrucció del xec
Disposicions generals sobre el xec
L'adaptació de l'ordenament sobre la lletra de canvi, el xec i el pagaré a l'anomenada legislació uniforme de Ginebra suposa fer un pas decisiu encaminat a la renovació del nostre dret mercantil, tan necessitat de reforma.
Si aquesta necessitat és predicable d'altres sectors de l'ordenament mercantil, en pocs es fa tan evident com en el d'aquests títols valors, la regulació dels quals quasi centenària ha estat repetidament denunciada perquè no serveix per protegir adequadament els crèdits incorporats als esmentats documents.
La regulació de la lletra de canvi, continguda en el títol X del llibre II del Codi de comerç, està inspirada directament en la del seu homònim francès, dominat, quan aquell es va promulgar, per una concepció instrumental de la canviària, sobre la qual incidien directament tots els canvis del negoci causal.
Aquesta concepció topa obertament amb les necessitats del tràfic jurídic contemporani, en què la circulació dels títols no pot quedar sotmesa al mateix règim que la simple cessió de crèdits.
Aquestes insuficiències estan directament vinculades al sistema d'excepcions oposables pel deutor canviari, del qual la circumstància de ser la Llei d'enjudiciament civil anterior al Codi de comerç ha fet un problema eminentment processal, quan, en canvi, la seva solució és determinant del règim jurídic substantiu d'aquests títols.
Dit amb altres paraules: del règim d'excepcions que s'adopti depèn que es perpetuï la configuració causalista de la lletra, o bé que s'iniciï la tendència a l'abstracció del títol.
Aquestes insuficiències no són, tanmateix, l'únic factor determinant de la reforma que es proposa.
A aquelles és necessari afegir-hi la voluntat política d'incorporar Espanya al conjunt dels estats que estan contribuint a fer la realitat el propòsit, explícit, per exemple, a l'article 3, h, del Tractat de Roma, constitutiu de la Comunitat Econòmica Europea, d'aproximar les legislacions nacionals en la mesura necessària per al funcionament del Mercat Comú.
És sabut que el dret mercantil ha reivindicat històricament la nota d'universalitat, molt abans que les relacions de tota índole entre els pobles i entre els estats assolissin el grau de fluïdesa que tenen actualment.
Efectivament, l'intercanvi empresarial entre estats dotats de sistemes polítics similars, que reconeixen, al seu torn, sistemes d'organització econòmica similars, requereix l'existència de regulacions homogènies en un bon nombre d'institucions.
Una de les categories de l'entorn institucional comú –l'autonomia de la voluntat– ha permès que els sectors interessats acudissin en no poques ocasions a l'autoregulació i a la unificació de pràctiques negociables, però quan l'autoregulació no és possible, han estat els estats i les organitzacions internacionals els que han procurat accentuar els perfils comuns de les institucions necessàries perquè el tràfic jurídic es desenvolupés adequadament.
Un d'aquests casos el constitueix l'ordenament de la lletra de canvi, pagaré a l'ordre i xec, contingut en les lleis uniformes annexes als convenis de Ginebra de 7 de juny de 1930 i 19 de març de 1931.
Aquesta Llei recull, substancialment, la regulació ginebrina.
L'opció manifesta pel sistema de les lleis de Ginebra es fonamenta, sobretot, en la superioritat tècnica d'aquesta normativa davant la del nostre Codi de comerç.
Les novetats que la Llei incorpora tenen múltiples manifestacions, i comencen per la senzillesa amb què es delimiten els requisits formals dels títols regulats i el vigor amb què es defensa la validesa genèrica de cadascuna de les declaracions que s'hi han incorporat, tot i que alguna de les altres estigui afectada per vicis invalidants.
Es tracta, en definitiva, de facilitar la circulació d'aquests documents sense imposar a l'adquirent la càrrega d'examinar, a més de la regularitat formal dels endossaments, la validesa intrínseca de totes les declaracions procedents.
Acull també situacions que es produeixen, a la pràctica, com ara els títols en blanc, que estan orfes de regulació en els textos vigents, la subscripció d'aquests documents al·legant una representació inexistent (problema per a la solució del qual és necessari acudir avui a categories extracanviàries), el xec per abonar en compte o el xec certificat o conformat.
En referir-se als requisits formals del títol s'ha de ressaltar la desaparició de la menció de la «clàusula valor» a la lletra de canvi, rastre evident de la concepció causal que denomina, si bé no amb absoluta exclusivitat, el sistema vigent.
La superioritat tècnica dels textos ginebrins ressalta especialment en els articles 17 de la Llei de la lletra de canvi i 22 de la del xec, dels quals són fidel reflex els articles 20 i 128, respectivament, d'aquesta Llei.
En aquests es delimita negativament i amb encomiable senzillesa el règim d'excepcions, sense necessitat d'acudir a llistes taxades, cosa que contrasta amb la contundent dicció del vigent article 480 del Codi de comerç, que tantes matisacions jurisprudencials ha rebut en els seus cent anys de vigència.
També mereix una menció especial la configuració de l'aval.
El text intenta posar fi a la polèmica doctrinal i jurisprudencial sobre la naturalesa jurídica d'aquesta declaració canviària, i opta per la seva definició com a obligació autònoma, vàlida encara que sigui nul·la l'obligació garantida per motiu diferent dels vicis de forma.
Les normes sobre presentació a l'acceptació, en el cas de la lletra, i al pagament de les tres classes de títols regulats denoten la flexibilitat amb què s'aborda aquesta matèria; es pot destacar l'ampliació dels terminis per presentar a l'acceptació les lletres de canvi girades a la vista i, en general, per a la presentació al pagament d'aquests títols.
Les lleis uniformes tenen el propòsit manifest d'enfortir la posició jurídica del creditor canviari.
Aquest propòsit té el seu reflex en aquesta Llei no només en la formulació de les excepcions oposables, a la qual s'ha fet menció per subratllar-ne el caràcter substantiu, sinó en altres àmbits.
Es pot destacar en primer lloc la flexibilitat amb què s'aborda el règim de protest, que permet la seva substitució per declaracions del lliurat o de la Cambra de Compensació o la seva eliminació.
També suposa una novetat, almenys com a formulació normativa, el fet que la rigorosa obligació de l'acceptant de la lletra de canvi i dels seus avalistes no quedi sotmesa a la condició de protest o declaració equivalent.
Un altre mecanisme fonamental per reforçar la garantia del tenidor és l'establiment de la solidaritat passiva absoluta dels deutors canviaris, als quals, amb independència de la seva posició en el títol es pot demandar conjuntament o separadament.
També es poden emmarcar entre les mesures que suposen indirectament, una més bona situació del creditor, l'establiment d'un interès de demora més adequat a la situació del moment en què es produeixi l'impagament d'un dels títols.
Per al cas concret del xec, es preveu una clàusula penal que juga contra el lliurador que emeti un xec sense tenir provisió de fons en poder del lliurat.
Una nova via procedimental per al judici executiu canviari completa les mesures tendents a reforçar la posició del tenidor, a més de la reforma de l'article 1429 de la Llei d'enjudiciament civil, per incloure en l'enunciat dels títols executius el pagaré i el xec.
La Llei dedica, finalment, dos capítols a resoldre els problemes derivats del conflicte de lleis.
No es pot negar el descrèdit relatiu que envolta avui la lletra de canvi a la nostra societat; és cert que aquesta actitud no deriva exclusivament, ni tan sols principalment, de les insuficiències normatives que han estat exposades.
La situació crítica que viu la nostra economia i una desmesurada utilització de la lletra de canvi, tant en el mercat de béns i serveis de consum com en el mercat financer, i unes lleis processals obsoletes, no són factors estranys a l'elevadíssim nombre d'impagats que recullen les estadístiques.
La nova Llei, rigorosa amb el deutor, vol canviar determinats usos que han contribuït a aquest descrèdit, i restablir la confiança en l'ordenament jurídic i en un dels valors fonamentals de la vida empresarial, la bona fe.
La normativa jurídica que introdueix aquesta Llei, absolutament necessària i convenient, no impedeix que, després dels oportuns estudis i quan les circumstàncies econòmiques i socials ho requereixin, es pugui abordar l'elaboració d'un text legal complementari i específic que estableixi les normes que han de regir per a les lletres emeses en operacions realitzades pels consumidors i usuaris.
Les diferents orientacions dels ordenaments jurídics d'altres països europeus, així com la inexistència d'una normativa uniforme en aquesta matèria, aconsellen no introduir en aquesta Llei la seva regulació definitiva, sense perjudici que això es pugui fer i s'hagi de fer en el moment oportú.
La lletra de canvi ha de contenir:
La denominació de lletra de canvi inserida en el text mateix del títol expressada en l'idioma utilitzat per a la seva redacció.
El mandat pur i simple de pagar una quantitat determinada en pessetes o moneda estrangera convertible admesa a cotització oficial.
El nom de la persona que ha de pagar, denominada lliurat.
El lloc on s'ha d'efectuar el pagament.
La data i el lloc en què la lletra es lliura.
La signatura del que emet la lletra, denominat lliurador.
El document que no compleixi algun dels requisits que s'indiquen a l'article precedent no es considera lletra de canvi, llevat dels casos compresos en els paràgrafs següents:
b ) A falta d'indicació especial, el lloc designat al costat del nom del lliurat es considera el lloc del pagament i, alhora, lloc del domicili del lliurat.
c ) La lletra de canvi que no indiqui el lloc d'emissió es considera lliurada en el lloc designat al costat del nom del lliurador.
Tenen la consideració de clàusules facultatives totes les mencions posades en la lletra diferents de les assenyalades en l'article precedent.
Si la lletra es gira contra dos o més lliurats, s'entén que s'adreça indistintament a cadascun d'ells, perquè qualsevol d'ells pagui l'import total de la lletra.
La lletra de canvi també es pot girar:
a ) A l'ordre del mateix lliurador.
b ) Contra el mateix lliurador.
La lletra de canvi pot ser pagadora en el domicili d'un tercer, sigui a la localitat en què el lliurat té el domicili, sigui en una altra localitat.
En aquest cas, el pagament s'ha de reclamar del tercer, llevat que s'expressi que pagarà el mateix lliurat.
En una lletra de canvi pagadora a la vista o a un termini des de la vista, el lliurador pot disposar que la quantitat corresponent meriti interessos.
En qualsevol altra lletra de canvi, aquesta estipulació es considera no escrita.
El tipus d'interès anual s'ha d'indicar a la lletra i, a falta d'aquesta indicació, la clàusula corresponent es considera no escrita.
Els interessos corren mentre no s'indiqui una altra data a aquest efecte.
Si, en una lletra de canvi, hi figura escrit l'import en lletres i en números, és valida la quantitat escrita en lletres, en cas de diferència.
La lletra de canvi l'import de la qual estigui escrit diverses vegades per una quantitat diferent, ja sigui en lletres, ja sigui en números, és valida per la quantitat inferior.
Quan una lletra de canvi porti signatures de persones incapaces d'obligar-se, o signatures falses, de persones imaginàries, o signatures que per qualsevol altra raó no puguin obligar les persones que hagin signat la lletra o aquelles amb el nom de les quals estigui signada, les obligacions dels altres signants no deixen per això de ser vàlides.
Tots els qui posin signatures a nom d'un altre en lletres de canvi han d'estar autoritzats a fer-ho amb poder de les persones en representació de les quals actuïn, cosa que s'ha d'expressar clarament a l'antesignatura.
Es considera que els administradors de companyies estan autoritzats pel sol fet del seu nomenament.
Els prenedors i els tenidors de lletres tenen dret a exigir als signants l'exhibició del poder.
Qui posi la seva signatura en una lletra de canvi, com a representant d'una persona sense poders per actuar en nom d'ella, està obligat en virtut de la lletra.
Si la paga, té els mateixos drets que hauria tingut el presumpte representat.
Això també s'entén del representant que hagi excedit els seus poders, sense perjudici de la responsabilitat canviària del representat dins els límits del poder.
El lliurador garanteix l'acceptació i el pagament.
Es pot eximir de la garantia de l'acceptació, però tota clàusula per la qual s'exoneri de la garantia del pagament es considera no escrita.
Quan una lletra de canvi, incompleta en el moment de l'emissió, s'hagi completat contràriament als acords subscrits, l'incompliment d'aquests acords no es pot al·legar contra el tenidor, llevat que aquest hagi adquirit la lletra de mala fe o amb culpa greu.
Quan l'extensió de les mencions que hagin de figurar a la lletra ho exigeixi, es pot ampliar el document en què consti la lletra de canvi i incorporar-hi un suplement per mitjà d'un full adherit en el qual s'identifiqui i on es pot fer constar qualsevol menció de les previstes en aquesta Llei, llevat de les esmentades a l'article 1, que han de figurar en el document en el qual es va crear la lletra.
La lletra de canvi, encara que no estigui expressament lliurada a l'ordre, és transmissible per endossament.
Quan el lliurador hagi escrit a la lletra de canvi les paraules «no a l'ordre», o una expressió equivalent, el títol no és transmissible, sinó en la forma i amb els efectes d'una cessió ordinària.
L'endossament es pot fer fins i tot a favor del lliurat, hagi acceptat o no, del lliurador o de qualsevol altra persona obligada a la lletra.
Totes aquestes persones la poden tornar a endossar.
L'endossament s'ha d'escriure en la lletra o en el seu suplement i ha de ser signat per l'endossant.
En aquest últim cas, perquè l'endossament sigui vàlid ha d'estar escrit al dors de la lletra de canvi.
L'endossament transmet tots els drets resultants de la lletra de canvi.
Completar l'endossament en blanc, el tenidor amb el seu nom o amb el d'una altra persona.
Endossar la lletra novament en blanc o fer-ho designant un endossatari determinat.
Lliurar la lletra a un tercer, sense completar l'endossament en blanc i sense endossar-la.
L'endossant, llevat que hi hagi una clàusula en contra, garanteix l'acceptació i el pagament davant dels tenidors posteriors.
En aquest cas, no respon davant les persones a les quals ulteriorment s'endossi la lletra.
El tenidor de la lletra de canvi es considera portador legítim de la lletra si justifica el seu dret per una sèrie no interrompuda d'endossaments, encara que l'últim endossament estigui en blanc.
Quan un endossament en blanc vagi seguit d'un altre endossament, el signant d'aquest s'entén que va adquirir la lletra per l'endossament en blanc.
Quan una persona sigui desposseïda d'una lletra de canvi, per qualsevol causa, el nou tenidor que justifiqui el seu dret en la forma indicada en el paràgraf precedent no està obligat a tornar la lletra si la va adquirir de bona fe.
El demandat per una acció canviària no pot oposar al tenidor excepcions fonamentades en les seves relacions personals amb el lliurador o amb els tenidors anteriors, si no és que el tenidor, en adquirir la lletra, va procedir a propòsit en perjudici del deutor.
Quan l'endossament contingui la menció «valor al cobrament», «per a cobrança», «per poder», o qualsevol altra que indiqui un simple mandat, el tenidor pot exercir tots els drets derivats de la lletra de canvi, però no pot endossar-la sinó a títol de comissió de cobrança.
L'autorització continguda en l'endossament d'apoderament no cessa per la mort del mandant, ni per la seva incapacitat sobrevinguda.
Quan un endossament contingui la menció «valor a garantir», «valor en penyora», o qualsevol altra que impliqui una garantia, el tenidor pot exercir tots els drets que deriven de la lletra de canvi, però l'endossament fet per ell només val com a comissió de cobrança.
Les persones obligades no poden invocar contra el tenidor d'una lletra rebuda en penyora o en garantia les excepcions fonamentades en les seves relacions personals amb l'endossant que les va transmetre en garantia, llevat que el tenidor, en rebre la lletra, hagi procedit a propòsit en perjudici del deutor.
L'endossament posterior al venciment, que no pot ser realitzat per l'acceptant, produeix els mateixos efectes que un endossament anterior.
Tanmateix, l'endossament posterior al protest o a la declaració equivalent per manca de pagament o al venciment del termini establert per aixecar el protest no produeix altres efectes que els d'una cessió ordinària.
L'endossament sense data es considera fet abans d'acabar el termini fixat per aixecar el protest, llevat que hi hagi una prova en contra.
La cessió ordinària de la lletra transmet al cessionari tots els drets del cedent, en els termes previstos en els articles 347 i 348 del Codi de comerç.
El cessionari té dret al lliurament de la lletra.
Els mateixos efectes produeix la transmissió de la lletra per qualsevol altre mitjà diferent de l'endossament.
El tenidor o el simple portador d'una lletra de canvi la pot presentar a l'acceptació del lliurat, en el lloc del seu domicili i fins a la data del venciment.
En tota lletra de canvi el lliurador pot establir que s'ha de presentar a l'acceptació, fixant o no un termini per fer-ho.
També pot prohibir a la lletra la seva presentació a l'acceptació, llevat que sigui pagadora en el domicili del lliurat, o es tracti d'una lletra girada a un termini des de la vista.
També pot establir que la presentació a l'acceptació no s'hagi d'efectuar abans d'una determinada data.
Qualsevol endossant pot establir que la lletra s'ha de presentar a l'acceptació fixant o no un termini per fer-ho, llevat que el lliurador hagi prohibit l'acceptació.
Les lletres de canvi a un termini des de la vista s'han de presentar a l'acceptació en el termini d'un any a partir de la seva data.
El lliurador pot escurçar aquest últim termini o fixar-ne un de més llarg.
El lliurat pot demanar que se li presenti per segona vegada la lletra de canvi l'endemà de la primera presentació.
Els obligats en via de regrés no poden al·legar que aquesta petició quedi incomplerta, llevat que hi hagi constància d'aquesta en el protest o en la declaració equivalent del lliurat.
El portador no està obligat a deixar en poder del lliurat la lletra presentada a l'acceptació.
L'acceptació s'ha d'escriure en la lletra de canvi.
S'ha d'expressar mitjançant la paraula «accepto» o qualsevol altra equivalent, i ha d'anar signada pel lliurat.
La simple signatura d'aquest posada a l'anvers de la lletra equival a l'acceptació.
Quan la lletra sigui pagadora a un determinat termini des de la vista, o quan s'hagi de presentar a l'acceptació en un termini fixat per una estipulació especial, l'acceptació ha de portar la data del dia en què s'hagi donat, si no és que el portador exigeix que es fixi la data del dia de la presentació.
A falta de data, el portador, per conservar els seus drets contra els endossants i contra el lliurador, ha de fer constar aquesta omissió mitjançant protest, aixecat en temps hàbil.
L'acceptació ha de ser pura i simple, però el lliurat la pot limitar a una part de la quantitat.
Qualsevol altra modificació introduïda per l'acceptació en el text de la lletra de canvi equival a una negativa d'acceptació.
No obstant això, l'acceptant queda obligat d'acord amb els termes de la seva acceptació.
La lletra girada contra dos o més lliurats es pot presentar a qualsevol d'ells, llevat que indiqui clarament el contrari.
La negativa de l'acceptació per un d'ells permet al tenidor l'exercici de la seva acció de regrés de conformitat amb el que disposa l'article 50.
Quan el lliurador hagi indicat a la lletra de canvi un lloc de pagament diferent del domicili del lliurat, sense designar un tercer a qui s'hagi de reclamar el pagament, el lliurat ho pot fer en el moment de l'acceptació.
A falta de designació, s'entén que l'acceptant s'ha obligat a pagar per si mateix en el lloc de pagament.
Quan la lletra sigui pagadora en el domicili del lliurat, aquest pot indicar en l'acceptació un altre domicili de pagament a la mateixa localitat i, si s'escau, la persona a qui s'hagi de reclamar el pagament.
Per l'acceptació, el lliurat s'obliga a pagar la lletra de canvi al seu venciment.
Quan el lliurat tingui en poder seu la lletra per a la seva acceptació, l'accepti i abans de tornar-la ratlli o cancel·li l'acceptació, es considera que la lletra no ha estat acceptada.
Llevat que hi hagi una prova en contra, la ratllada es considera feta pel lliurat i abans de la devolució del títol.
No obstant això, si el lliurat ha notificat l'acceptació per escrit al tenidor o a qualsevol signant de la lletra, està obligat davant d'aquests en els termes de la seva acceptació.
El pagament d'una lletra es pot garantir mitjançant un aval, ja sigui per la totalitat o per una part del seu import.
Aquesta garantia la pot prestar un tercer o també un signant de la lletra.
L'aval es pot subscriure fins i tot després del venciment i denegació de pagament de la lletra, sempre que en atorgar-se no hagi quedat alliberat l'avalat de la seva obligació canviària.
L'aval s'ha de posar a la lletra o al seu suplement.
S'hi ha de fer constar mitjançant les paraules «per aval» o qualsevol altra fórmula equivalent, i ha d'estar signat per l'avalista.
La simple signatura d'una persona posada a l'anvers de la lletra de canvi val com a aval, sempre que no es tracti de la signatura del lliurat o del lliurador.
A falta d'aquesta indicació, s'entén avalat l'acceptant i, si no, el lliurador.
No produeix efectes canviaris l'aval en un document separat.
L'avalista respon igual que l'avalat, i no pot oposar les excepcions personals d'aquest.
Quan l'avalista paga la lletra de canvi adquireix els drets derivats d'aquesta contra la persona avalada i contra els qui siguin responsables canviàriament respecte a aquesta última.
La lletra de canvi es pot lliurar:
Les lletres de canvi que indiquin altres venciments o venciments successius són nul·les.
La lletra de canvi a la vista és pagadora a la seva presentació.
S'ha de presentar al pagament dins de l'any següent a la seva data.
El lliurador pot escurçar aquest termini o fixar-ne un de més llarg.
El lliurador pot disposar que una lletra de canvi pagadora a la vista no es presenti al pagament abans d'una determinada data.
En aquest cas, el termini per a la presentació es compta des d'aquesta data.
El venciment d'una lletra de canvi a un termini des de la vista es determina per la data de l'acceptació o, si no, per la del protest o declaració equivalent.
A falta de protest, qualsevol acceptació que no porti data es considera, sempre davant l'acceptant, que ha estat posada l'últim dia del termini assenyalat per a la seva presentació a l'acceptació.
En les lletres de canvi lliurades a un o diversos mesos a partir de la seva data o de la vista, el venciment es determina computant-se els mesos de data a data.
Quan en el mes del venciment no hi hagi dia equivalent a l'inicial del còmput, s'ha d'entendre que el termini expira l'últim del mes.
En el còmput no s'exclouen els dies inhàbils, però si el dia del venciment ho és, s'entén que la lletra venç el primer dia hàbil següent.
Quan una lletra de canvi sigui pagadora a data fixa en un lloc en què el calendari sigui diferent del que regeix en el lloc de l'emissió, la data del venciment s'entén fixada d'acord amb el calendari del lloc del pagament.
Quan una lletra lliurada entre dues places que tinguin calendaris diferents sigui pagadora a cert termini des de la seva data, el dia de l'emissió s'ha de remetre al dia corresponent del calendari del lloc del pagament, i el venciment s'ha de determinar en conseqüència.
Les mateixes regles són aplicables per a la presentació de les lletres a la seva acceptació.
Aquestes regles no són aplicables quan de la lletra de canvi es desprengui la intenció del lliurador d'adoptar-ne altres de diferents.
El tenidor d'una lletra de canvi pagadora en un dia fix o a un termini a comptar de la data o des de la vista ha de presentar la lletra de canvi al pagament el dia del seu venciment, o un dels dos dies hàbils següents.
Quan es tracti de lletres de canvi domiciliades en un compte obert en entitat de crèdit, la seva presentació en una cambra o sistema de compensació equival a la presentació al pagament.
Quan la lletra de canvi estigui en poder d'una entitat de crèdit, la presentació al pagament es pot fer mitjançant l'enviament al lliurat, amb una anterioritat suficient al dia del venciment, d'un avís que contingui totes les dades necessàries per a la identificació de la lletra, a fi que pugui indicar les seves instruccions per al pagament.
La lletra girada contra dos o més lliurats ha de ser presentada al seu venciment als acceptants perquè la pagui qualsevol d'ells.
Si la lletra no té acceptants, pot ser presentada a qualsevol dels lliurats.
Quan els domicilis fixats per al pagament dels diferents acceptants estiguin en localitats diverses, una vegada presentada la lletra de pagament infructuosament en la data del seu venciment a un dels acceptants, en els termes previstos a l'article anterior, s'han d'efectuar les successives presentacions en el termini de vuit dies hàbils per a cadascuna d'elles.
La manca de pagament de la lletra per tots els acceptants o per un dels lliurats quan no estigui acceptada és suficient per atribuir al tenidor les accions establertes en aquesta Llei per al cas que la lletra no sigui pagada.
El lliurat pot exigir, en pagar la lletra de canvi, que li sigui lliurada amb el rebut de portador, llevat que aquest sigui una entitat de crèdit, cas en què aquesta pot lliurar, excepte si es pacta el contrari entre lliurador i lliurat, en comptes de la lletra original, un document acreditatiu del pagament en el qual s'identifiqui suficientment la lletra.
Aquest document té ple valor alliberador per al lliurat davant qualsevol creditor canviari, i l'entitat tenidora de la lletra ha de respondre de tots els danys i perjudicis que puguin resultar del fet que es torni a exigir el pagament de la lletra tant davant el lliurat com davant els altres obligats canviaris.
Es considera pagada la lletra que, després del seu venciment, estigui, aquesta o el document a què es refereix aquest article, en poder del lliurat o del domiciliatari.
En cas de pagament parcial, el lliurat pot exigir que aquest pagament es faci constar en la lletra i que se li'n doni un rebut.
El portador d'una lletra de canvi no pot ser obligat a rebre el pagament abans del venciment.
El lliurat que pagui abans del venciment ho ha de fer pel seu compte i risc.
Qui pagui al venciment queda alliberat, si no és que ha incorregut en dol o culpa greu en apreciar la legitimació del tenidor.
A aquest efecte, està obligat a comprovar la regularitat de la sèrie dels endossaments, però no l'autenticitat de la signatura dels endossants.
El pagament de les lletres de canvi lliurades en moneda estrangera convertible admesa a cotització oficial s'ha de fer en la moneda pactada, sempre que l'obligació de pagament en aquesta moneda estigui autoritzada o estigui permesa d'acord amb les normes de control de canvis.
Si no és possible fer el pagament en la moneda pactada, per una causa no imputable al deutor, aquest ha de lliurar el valor en pessetes de la quantitat expressada en la lletra de canvi, i aquest valor s'ha de determinar d'acord amb el canvi venedor corresponent al dia del venciment.
En cas de demora, el tenidor pot exigir que l'import de la lletra li sigui pagat pel valor en pessetes que resulti del canvi venedor de la data del venciment o del de la data de pagament, a elecció seva.
Quan l'import de la lletra de canvi s'hagi indicat en una moneda que tingui la mateixa denominació però diferent valor en el país d'emissió que en el país de pagament, es considera que la moneda expressada és la del lloc de pagament.
A falta de presentació al pagament de la lletra de canvi en el termini fixat per l'article 43, tot deutor té la facultat de consignar-ne l'import en un dipòsit a disposició del tenidor i pel seu compte i risc, judicialment o en una entitat de crèdit, notari o agent mediador col·legiat.
L'acció canviària pot ser directa contra l'acceptant o els seus avalistes, o de regrés contra qualsevol altre obligat.
A manca de pagament, el tenidor, encara que sigui el mateix lliurador, té contra l'acceptant i el seu avalista l'acció directa derivada de la lletra de canvi per reclamar sense necessitat de protest, tant en la via ordinària com per mitjà del procés especial canviari, el que preveuen els articles 58 i 59.
El tenidor pot exercir la seva acció de retorn contra els endossants, el lliurador i les altres persones obligades, una vegada vençuda la lletra quan el pagament no s'hagi efectuat.
La mateixa acció es pot exercir abans del venciment en els casos següents:
a ) Quan s'hagi denegat totalment o parcialment l'acceptació.
b ) Quan el lliurat, sigui acceptant o no, estigui declarat en concurs o ha resultat infructuós l'embargament dels seus béns.
c ) Quan el lliurador d'una lletra, la presentació de la qual a l'acceptació hagi estat prohibida, estigui declarat en concurs.
En els supòsits dels paràgrafs b i c, els demandats poden obtenir del jutge un termini per al pagament que en cap cas ha d'excedir el dia del venciment de la lletra.
La manca d'acceptació s'ha de fer constar mitjançant protest aixecat de conformitat amb el que preveu aquest capítol.
Produeix tots els efectes canviaris del protest la declaració que consti en la pròpia lletra, firmada i datada pel lliurat en la qual es denegui l'acceptació o el pagament, així com la declaració, amb els mateixos requisits, del domiciliari o, si s'escau, de la Cambra de Compensació, en la qual es denegui el pagament, llevat del fet que el lliurador hagi exigit expressament en la lletra l'aixecament del protest notarial en l'espai reservat per la normativa aplicable a clàusules facultatives.
En tot cas la declaració del lliurat, del domiciliari o de la Cambra de Compensació ha de ser feta dins els terminis establerts per al protest notarial en l'article següent.
El protest notarial per manca d'acceptació s'ha de fer dins els terminis fixats per a la presentació a l'acceptació o dels vuit dies hàbils següents.
El protest per manca de pagament d'una lletra de canvi pagable a data fixa o a cert termini des de la seva data o des de la vista s'ha de fer en un dels vuit dies hàbils següents al del venciment de la lletra de canvi.
Si es tracta d'una lletra pagable a la vista, el protest s'ha d'estendre en el termini indicat en el paràgraf precedent per al protest per manca d'acceptació.
El protest per manca d'acceptació eximeix de la presentació al pagament i del protest per manca de pagament.
En cas de suspensió de pagaments, declaració de fallida o concurs del lliurat, hagi acceptat aquest o no, o del lliurador d'una lletra no subjecta a acceptació, la presentació de la providència tenint per sol·licitada la suspensió de pagaments o de l'acte declaratiu de la fallida o concurs, és suficient perquè el portador pugui exercir les accions de regrés.
La declaració de quedar protestada la lletra l'ha de fer el notari, dins els terminis previstos a l'article anterior, mitjançant una acta en la qual s'ha de copiar o reproduir la lletra.
En els dos dies hàbils següents, el notari ha de notificar el protest al lliurat, mitjançant una cèdula estesa en paper comú, en la qual han de constar el seu nom, cognoms i l'adreça del seu despatx.
A la cèdula s'ha de copiar o reproduir la lletra i s'ha d'indicar al lliurat el termini de què disposa, de conformitat amb l'article 53, per examinar l'original, que ha d'estar dipositat a la notaria, per acceptar o pagar la lletra, segons els casos, o fer manifestacions congruents amb el protest.
La cèdula de notificació ha de ser lliurada pel notari, o per qui aquest designi per fer-ho, al lliurat, els seus dependents o parents, o qualsevol persona que estigui en el domicili que correspongui.
Si no s'hi troba cap d'ells, la notificació es considera vàlidament realitzada amb el seu lliurament a qualsevol veí del domicili.
La negativa a rebre la cèdula no afecta la validesa de la notificació.
Tot això s'ha de fer constar per una diligència a l'acta de protest.
Les entitats de crèdit estan obligades a remetre al lliurat en el termini de dos dies hàbils, la cèdula de notificació del protest per manca de pagament de les lletres de canvi que hi estiguin domiciliades.
Sigui quina sigui l'hora en què s'hagi fet la notificació, el notari ha de retenir en el poder seu la lletra sense lliurar-la ni cap testimoni del protest al tenidor fins a les catorze hores del segon dia hàbil següent a la notificació.
Durant aquest temps i en hores de despatx, els interessats poden examinar la lletra a la notaria i fer manifestacions congruents amb el protest.
Si aquest és per manca de pagament i el pagador es presenta en aquest termini a satisfer l'import de la lletra i les despeses del protest, el notari ha d'admetre el pagament i fer-li lliurament de la lletra amb diligència a aquesta i en l'acta d'haver-se pagat i cancel·lat el protest.
De la mateixa manera, si el protest és per manca d'acceptació, la cancel·lació s'ha d'anotar en l'acta, si la lletra és acceptada.
Dins els cinc dies hàbils següents a l'expiració del termini establert en el paràgraf primer d'aquest article, el notari ha de procedir a la devolució de la lletra al tenidor amb una còpia del protest, si l'ha sol·licitat.
No obstant això, el tenidor les pot retirar des del mateix moment en què hagi expirat el termini del paràgraf primer.
Si la lletra protestada conté indicacions o són diversos els lliurats, s'ha d'enviar la cèdula de notificació a tots els qui resideixin a la mateixa plaça, en la forma i amb els efectes assenyalats a l'article 52.
Si resideixen en una plaça diferent, es pot reproduir el protest a la localitat de què es tracti dins els vuit dies hàbils següents a la data de protest procedent.
El tenidor ha de comunicar la manca d'acceptació o de pagament al seu endossant i al lliurador dins el termini de vuit dies hàbils.
Aquest termini es computa de la manera següent: 1r.
En el cas de la declaració escrita a què es refereix l'article 51, paràgraf segon, des de la data que hi consti.
En el cas de la clàusula de devolució «sense despeses», des de la data de la presentació de la lletra.
Dins els dos dies hàbils següents a la data en què l'endossant hagi rebut la comunicació, l'ha de comunicar, al seu torn, al seu endossant, i indicar-li els noms i les adreces dels qui hagin donat les comunicacions precedents.
La mateixa obligació correspon a tots els endossants fins a arribar al lliurador.
Els terminis abans esmentats corren des del moment en què es rebi la comunicació precedent.
Qualsevol comunicació que es realitzi a un signant de la lletra s'ha de fer dins el mateix termini al seu avalista.
Si no en consta l'adreça, la comunicació l'ha d'efectuar l'avalat.
En cas que un endossant no hagi indicat la seva adreça o l'hagi indicat de manera il·legible, és suficient que la comunicació es faci a l'endossant anterior a ell.
Qui hagi d'efectuar una comunicació ho pot fer en qualsevol forma, fins i tot per la simple devolució de la lletra de canvi, però ha de provar que ha donat la comunicació dins el termini assenyalat.
Es considera que s'ha observat aquest termini quan la carta en què es faci la comunicació s'hagi posat al correu dins d'aquest termini.
Qui no faci la comunicació dins el termini abans indicat conserva la seva acció, però és responsable, si pertoca, del perjudici causat per la seva negligència, sense que el que es reclama per danys i perjudicis pugui excedir l'import de la lletra de canvi.
Mitjançant la clàusula de «devolucions sense despeses», «sense protest», o qualsevol altra indicació equivalent escrita en el títol i signada, el lliurador, l'endossant o els seus avalistes poden dispensar el tenidor de fer que s'aixequi el protest per manca d'acceptació o per manca de pagament per poder exercir les accions de regrés, tant per la via ordinària com executiva.
Aquesta clàusula no dispensa el tenidor de presentar la lletra dins els terminis corresponents ni de les comunicacions que hagi de donar.
La prova de la inobservança dels terminis incumbeix a qui ho al·legui contra el tenidor.
Si la clàusula ha estat escrita pel lliurador, produeix els efectes en relació amb tots els signants; si ha estat inserida per un endossant o avalista, només causa efecte amb relació a aquests.
Quan malgrat la clàusula inserida pel lliurador, el portador mani aixecar el protest, les despeses que origini són del seu compte.
Si la clàusula procedeix d'un endossant o d'un avalista, les despeses de protest, en cas que s'aixequi, poden ser reclamades de tots aquests signants.
Els qui hagin lliurat, acceptat, endossat o avalat una lletra de canvi responen solidàriament davant del tenidor.
El portador té dret a procedir contra totes aquestes persones individualment o conjuntament, sense que li sigui indispensable observar l'ordre en què s'hagin obligat.
El mateix dret correspon a qualsevol signant d'una lletra de canvi que l'hagi pagat.
L'acció intentada contra qualsevol de les persones obligades no impedeix que es procedeixi contra les altres, encara que siguin posteriors en ordre a la que hagi estat demandada primer.
El tenidor pot reclamar a la persona contra qui exerceixi la seva acció:
L'import de la lletra de canvi no acceptada o no pagada, amb els interessos que s'hi indiquin de conformitat amb l'article 6 d'aquesta Llei.
Els rèdits de la quantitat anterior meritats des de la data de venciment de la lletra calculats al tipus d'interès legal del diner incrementat de dos punts.
Les altres despeses, incloses les del protest i les de les comunicacions.
Si l'acció s'exerceix abans del venciment, s'ha de deduir de l'import de la lletra el descompte corresponent.
Aquest descompte es calcula a l'interès legal del diner vigent el dia en què l'acció s'exerceixi, augmentat de dos punts.
Qui hagi reemborsat la lletra de canvi pot reclamar a les persones que siguin responsables davant seu:
Els interessos d'aquesta quantitat, calculats a l'interès legal del diner, augmentat de dos punts, a partir de la data de pagament.
Tota persona obligada contra la qual s'exerceixi o es pugui exercir una acció canviària pot exigir, mitjançant el pagament corresponent, el lliurament de la lletra de canvi amb el protest, si s'escau, i el compte de ressaca amb l'he rebut.
Qualsevol endossant que hagi pagat una lletra de canvi pot ratllar-ne l'endossament i els endossants subsegüents.
El tenidor de la lletra a qui un obligat canviari li ofereixi el pagament d'aquesta està obligat a acceptar-lo i a lliurar la lletra en el termini més breu possible des de l'oferiment.
A partir de l'oferiment de pagament, el tenidor és responsable del perjudici causat per la seva conducta.
Quan s'exerceix acció de regrés en cas d'acceptació parcial, qui pagui la quantitat que hagi quedat sense acceptar en la lletra pot exigir que aquest pagament es faci constar a la lletra de canvi i que se li doni el rebut corresponent.
El tenidor, a més, li ha de lliurar una còpia autèntica de la lletra, així com el protest, si s'ha aixecat, perquè pugui exercir al seu torn qualsevol acció de regrés, en via ordinària o executiva.
Tota persona que tingui dret d'exercir l'acció de regrés es pot reemborsar, llevat que hi hagi una estipulació en contra, mitjançant una nova lletra girada a la vista sobre qualsevol dels obligats en la lletra i pagadora en el domicili de l'obligat.
La lletra de ressaca ha d'incloure, a més de les quantitats indicades als articles 58 i 59, un dret de comissió i l'import del timbre de la lletra.
Quan sigui el tenidor qui giri la lletra de ressaca, l'import d'aquesta s'ha de fixar d'acord amb el canvi d'una lletra pagadora a la vista, girada des del lloc en què la lletra primitiva era pagadora sobre el lloc del domicili del garant.
Si la lletra és emesa per un endossant, el seu import s'ha de fixar d'acord amb el canvi d'una lletra a la vista lliurada des de la plaça en què el lliurador de la lletra de ressaca té el seu domicili sobre el lloc del domicili del responsable d'aquesta lletra.
El tenidor perd totes les seves accions canviàries contra els endossants, lliurador, i les altres persones obligades, llevat de l'acceptant i del seu avalista, en els casos següents:
b ) Quan, tot i ser necessari, no s'hagi aixecat el protest o fet la declaració equivalent per manca d'acceptació o de pagament.
c ) Quan no hagi presentat la lletra al pagament dins el termini, en cas d'haver-se'n estipulat la devolució «sense despeses».
Si la lletra no ha estat presentada a l'acceptació en el termini assenyalat pel lliurador, el tenidor perd les accions de regrés que li corresponguin, tant per manca de pagament com per manca d'acceptació, si no és que dels termes d'aquesta en resulta que el lliurador només va excloure la seva garantia per manca d'acceptació.
Quan l'estipulació d'un termini per a la presentació estigui continguda en un endossament, només beneficia l'endossant que la va posar.
Quan no sigui possible presentar la lletra de canvi o aixecar el protest, dins els terminis fixats, per una causa de força major, s'entenen prorrogats aquests terminis.
El tenidor està obligat a comunicar sense demora a l'endossant el cas de força major i a anotar aquesta comunicació, datada i signada per ell, a la lletra de canvi.
És aplicable a aquest cas el que disposa l'article 55.
Una vegada que hagi cessat la força major, el tenidor ha de presentar sense demora la lletra a l'acceptació o al pagament, i, si pertoca, ha d'aixecar el protest.
Si la força major persisteix una vegada transcorreguts trenta dies a partir de la data de venciment, les accions de regrés es poden exercir sense que sigui necessària la presentació ni el protest.
Per a les lletres de canvi a la vista o a un termini des de la vista, el termini de trenta dies corre a partir de la data en què el tenidor hagi notificat la força major a l'endossant, fins i tot abans de l'expiració dels terminis de presentació.
Per a les lletres de canvi a un termini des de la vista, el termini de trenta dies s'afegeix al termini des de la vista indicat a la lletra de canvi.
No s'entén que constitueixen cas de força major els fets que només afectin personalment el tenidor o la persona encarregada per ell de la presentació de la lletra o de l'aixecament del protest.
Quan el tenidor hagi perdut l'acció canviària contra tots els obligats i no pugui exercir accions causals contra ells, es pot dirigir contra el lliurador, l'acceptant o un endossant, per exigir-los el pagament de la quantitat amb la qual s'hagin enriquit injustament en perjudici seu, com a conseqüència de l'extinció de l'obligació canviària per l'omissió dels actes exigits per la llei per a la conservació dels drets que deriven del títol.
L'acció d'enriquiment a favor del tenidor prescriu al cap de tres anys d'haver-se extingit l'acció canviària.
La lletra de canvi comporta l'execució per mitjà del judici canviari que regula la Llei d'enjudiciament civil en el capítol II, títol III, del llibre IV, per la quantitat determinada en el títol i per les altres quantitats, d'acord amb els articles 58, 59 i 62 d'aquesta Llei, sense que calgui el reconeixement judicial de les signatures.
El deutor canviari pot oposar al tenidor de la lletra les excepcions basades en les seves relacions personals amb ell.
També pot oposar-hi les excepcions personals que ell tingui davant dels tenidors anteriors si en adquirir la lletra el tenidor va procedir a propòsit en perjudici del deutor.
El demandat canviari pot oposar, a més, les excepcions següents:
La inexistència o manca de validesa de la seva pròpia declaració canviària, inclosa la falsedat de la signatura.
La manca de legitimació del tenidor o de les formalitats necessàries de la lletra de canvi, de conformitat amb el que disposa aquesta Llei.
L'extinció del crèdit canviari el compliment del qual s'exigeix al demandat.
Pel que fa a l'exercici de l'acció canviària només són admissibles les excepcions enunciades en aquest article.
L'exercici de l'acció canviària, per mitjà del procés especial canviari, se sotmet al procediment que estableix la Llei d'enjudiciament civil.
Si el lliurador, mitjançant una clàusula inserida a la lletra, declara que cedeix els seus drets referents a la provisió, aquests passen al tenidor.
Notificada al lliurat la cessió, aquest únicament pot pagar al tenidor degudament legitimat, contra el lliurament de la lletra de canvi.
El lliurador, un endossant o un avalista, poden indicar a la lletra una persona que l'accepti o pagui, en cas que sigui necessari.
La lletra també pot ser acceptada o pagada per una persona que, sense estar-hi expressament indicada, intervingui per compte de qualsevol obligat en via de regrés.
La intervenció pot ser realitzada per un tercer, pel mateix lliurat, o per qualsevol obligat canviari a excepció de l'acceptant.
L'intervinent ha de comunicar la seva intervenció en el termini de dos dies hàbils a la persona per compte de la qual l'ha realitzat.
La inobservança d'aquest termini dóna lloc a la indemnització dels danys i perjudicis causats, que en cap cas poden sobrepassar l'import de la lletra.
Es pot admetre l'acceptació per intervenció en tots els supòsits en què el tenidor d'una lletra de canvi susceptible d'acceptació tingui oberta la via de regrés abans del venciment.
L'acceptació per intervenció s'ha de fer constar a la lletra, ha d'estar signada per la persona que intervingui i indicar per compte de qui s'ha intervingut.
Si falta aquesta última indicació, la lletra s'entén acceptada per compte del lliurador.
Quan a la lletra s'hagi indicat una persona que l'accepti o la pagui, si és necessari, en el mateix lloc del pagament, el tenidor perd les accions de regrés anteriors al venciment davant de qui va fer la indicació i davant dels signants posteriors a ell, si no és que, presentada la lletra a la persona indicada, i negada per aquesta l'acceptació, s'hagi fet constar així mitjançant protest.
En els altres casos d'intervenció, el tenidor pot rebutjar l'acceptació per intervenció; però si l'admet, perd les accions que li haurien correspost abans del venciment contra aquell en nom del qual s'hagi donat l'acceptació i contra els signants posteriors.
L'acceptant per intervenció respon davant del tenidor de la lletra i davant dels endossants posteriors a la persona per compte de la qual intervé, de la mateixa manera que li correspondria fer-ho formalment a aquesta última.
L'acceptació per intervenció no priva les persones per compte de les quals s'ha dut a terme i les que garanteixen a aquesta del dret a exigir al tenidor el lliurament de la lletra, del protest i del compte de ressaca, amb l'he rebut, si pertoca, mitjançant el reemborsament de les quantitats assenyalades a l'article 58.
El pagament per intervenció es pot fer sempre que el tenidor tingui dret a exercir la via de regrés, ja sigui abans o després del venciment de la lletra.
Ha d'incloure la quantitat total que ha de satisfer aquell per qui s'intervé, i s'ha d'efectuar, com a molt tard, l'endemà de l'últim dia permès per aixecar el protest per manca de pagament.
El tenidor que rebutgi el pagament amb intervenció perd les seves accions contra tots els obligats canviaris que haurien resultat alliberats si el pagament hagués estat acceptat.
En cas de diversos oferiments s'ha de donar preferència a qui alliberi un nombre més gran d'obligats.
Qui pagui per intervenció, sabent que està incomplint aquesta regla, perd les seves accions contra totes les persones que hagin pogut quedar alliberades.
En cas que la lletra de canvi hagi estat acceptada per la intervenció de persones domiciliades en el lloc del pagament, o si les persones indicades per pagar tenen el domicili en aquest mateix lloc, el tenidor ha de presentar la lletra a totes elles i, en cas de manca de pagament, aixecar l'oportú protest, com a molt tard, l'endemà a l'últim permès per al protest per manca de pagament de la lletra.
La manca de protest dins el termini assenyalat allibera de la seva obligació qui va fer la indicació o aquella persona per compte de la qual es va acceptar la lletra, així com els endossants posteriors a ella.
El pagament per intervenció allibera tots els signants de la lletra posteriors a aquell per compte del qual s'ha efectuat.
La persona que el realitza adquireix tots els drets que derivin de la lletra contra l'obligat canviari pel qual ha intervingut i contra tots els qui responen davant seu.
Tanmateix, l'intervinent que paga la lletra no pot tornar-la a endossar.
El pagament per intervenció ha de constar a la lletra mitjançant l'he rebut, amb indicació de la persona a favor de la qual s'ha efectuat.
A falta d'aquesta indicació, s'entén fet a favor de lliurador.
La lletra de canvi i el protest, si n'hi ha, s'han de lliurar a la persona que pagui per intervenció.
La lletra de canvi es pot lliurar en diversos exemplars idèntics, que han d'estar numerats en el mateix títol, indicant, a més, el nombre total d'exemplars emesos.
Si manca aquesta indicació, cadascun dels exemplars es considera com una lletra de canvi diferent.
Quan en una lletra de canvi no s'indiqui que ha estat lliurada en un exemplar únic, qualsevol tenidor pot exigir a costa seva l'emissió de diversos exemplars.
A aquest efecte s'ha d'adreçar al seu endossant, que està obligat a col·laborar amb ell, dirigint-se, al seu torn, al seu endossant, i així successivament fins a arribar al lliurador.
Els endossants estan obligats a reproduir els endossaments en els nous exemplars.
Quan es pagui un dels exemplars, s'extingeixen els drets derivats de tots els altres, encara que no s'hi hagi inclòs la menció que perden la seva validesa pel pagament d'un exemplar.
No obstant això, el lliurat està obligat per virtut de tot exemplar acceptat que no li hagin tornat.
Si un endossant ha transferit els exemplars a diferents persones, tant ell com els endossants ulteriors responen per raó de tots els exemplars que portin les seves signatures i que no hagin estat tornats.
Qui hagi enviat un dels exemplars a l'acceptació ha d'indicar en els restants el nom de la persona en poder de la qual es troba l'esmentat exemplar, la qual està obligada a lliurar-lo al portador legítim d'un altre exemplar.
Si es nega a fer-ho, el portador només pot exercir les seves accions de regrés després d'haver fet constar mitjançant un protest:
Que l'exemplar enviat a l'acceptació no li ha estat lliurat, tot i haver-ho demanat.
Que no ha pogut obtenir l'acceptació o el pagament amb un altre exemplar.
Tot portador d'una lletra de canvi té dret a treure'n còpies.
La còpia ha de reproduir exactament l'original amb els endossaments i altres mencions que hi figurin.
També ha d'indicar on s'acaba la còpia.
La còpia pot ser endossada i avalada de la mateixa manera que l'original i amb els mateixos efectes.
La còpia ha d'indicar qui és el posseïdor del títol original.
Aquest està obligat a lliurar el títol al portador legítim de la còpia.
Si es nega a fer-ho, el tenidor només pot exercir la seva acció de regrés contra les persones que hagin endossat o avalat la còpia, després de fer constar, mitjançant un protest, que l'original no li ha estat lliurat, malgrat haver-lo demanat.
Quan el títol original inclogui, després de l'últim endossament posat abans de treure'n la còpia, la menció «a partir d'aquí l'endossament només és vàlid en la còpia», o qualsevol altra fórmula equivalent, són nuls tots els endossaments signats posteriorment en l'original.
Les accions canviàries contra l'acceptant prescriuen al cap de tres anys, comptats des de la data del venciment.
Les accions del tenidor contra els endossants i contra el lliurador prescriuen al cap d'un any, comptat des de la data del protest o declaració equivalent, realitzats en temps hàbil, o de la data del venciment en les lletres amb clàusules «sense despeses».
Les accions d'uns endossants contra els altres i contra el lliurador prescriuen al cap de sis mesos a partir de la data en què l'endossant hagi pagat la lletra, o de la data en què se li hagi traslladat la demanda interposada contra ell.
Són causes d'interrupció de la prescripció les establertes a l'article 1973 del Codi civil.
El pagament d'una lletra de canvi el venciment de la qual sigui en un dia legalment considerat com a festiu és exigible el primer dia hàbil següent.
A aquests efectes són declarats dies festius o inhàbils els no laborables per al personal de les entitats de crèdit.
Així mateix, qualssevol altres actes relatius a lletra de canvi i, en especial, la presentació a l'acceptació i el protest, només es poden fer en dies laborables.
Quan algun d'aquests actes s'hagi d'efectuar en un determinat termini l'últim dia del qual sigui festiu, l'esmentat termini queda prorrogat fins al primer dia laborable següent a la seva expiració.
Els dies festius intermedis s'inclouen en el còmput del termini.
Per al còmput dels terminis legals o els assenyalats en la lletra no s'inclou el dia que els serveixi de punt de partida.
No s'admeten termes de gràcia o cortesia, ni legals ni judicials.
Als efectes d'aquesta Llei, en el que faci referència a la lletra de canvi, s'entén per lloc la localitat o població, i per domicili, l'adreça o residència.
En cas d'alteració del text de la lletra de canvi, els signants posteriors a aquesta queden obligats en els termes del text alterat.
Els signants anteriors ho estan en els termes del text originari.
La denominació de pagaré inserida en el text mateix del títol i expressada en l'idioma utilitzat per a la redacció de l'esmentat títol.
La promesa pura i simple de pagar una quantitat determinada en pessetes o moneda estrangera convertible admesa a cotització oficial.
El lloc en què el pagament s'ha d'efectuar.
La data i el lloc en què se signa el pagaré.
La signatura de qui emet el títol, denominat signant.
El títol que manqui d'algun dels requisits que s'indiquen a l'article precedent no es considera pagaré, llevat dels casos determinats en els paràgrafs següents:
a ) El pagaré el venciment del qual no està indicat es considera pagador a la vista.
b ) A falta d'indicació especial, el lloc d'emissió del títol es considera com a lloc del pagament i, alhora, com a lloc del domicili del signant.
c ) El pagaré que no indiqui el lloc d'emissió es considera signat en el lloc que figuri al costat del nom del signant.
Tenen la consideració de clàusules facultatives totes les mencions posades al pagaré diferents de les assenyalades en l'article precedent.
Són aplicables al pagaré, mentre això no sigui incompatible amb la naturalesa d'aquest títol, les disposicions relatives a la lletra de canvi i referents:
A les accions per manca de pagament (articles 49 al 60 i 62 al 68).
No obstant això, les clàusules facultatives que s'incorporin al pagaré, perquè siguin vàlides, han d'anar firmades expressament per una persona autoritzada per a la seva inserció, sens perjudici de les signatures exigides en aquesta Llei per a la validesa del títol.
Al pagament per intervenció (articles 70 i 74 a 78).
A l'extraviament, sostracció o destrucció (articles 84 a 87).
A la prescripció (articles 88 i 89).
Al còmput dels terminis i a la prohibició dels dies de gràcia (articles 90 i 91).
A les alteracions (article 93).
També són aplicables al pagaré les disposicions relatives a la lletra de canvi pagadora en el domicili d'un tercer o en una localitat diferent de la del domicili del lliurat (articles 5 i 32); a l'estipulació d'interessos (article 6); a les diferències d'enunciació relatives a la quantitat pagadora (article 7); a les conseqüències de la signatura posada en les condicions esmentades als articles 8 i 9; a les de la signatura d'una persona que actuï sense poders o excedint els seus poders (article 10), a la lletra de canvi en blanc (article 12) i als seus possibles suplements (article 13).
També són aplicables al pagaré les disposicions relatives a l'aval (articles 35 a 37).
En el cas previst a l'article 36, últim paràgraf, si l'aval no indica a qui s'ha avalat, s'entén que aquest ha estat al signant del pagaré.
El signant d'un pagaré està obligat de la mateixa manera que l'acceptant d'una lletra de canvi.
Els pagarés que s'hagin de fer efectius a cert termini des de la vista s'han de presentar al signant dels mateixos pagarés en els terminis fixats a l'article 27.
El termini a comptar de la vista corre des de la data del «vist» o expressió equivalent subscrit pel signant del pagaré.
La negativa del signant a posar el vist datat s'ha de fer constar mitjançant protest, la data del qual serveix de punt de partida en el termini a comptar de la vista.
La capacitat d'una persona per obligar-se per lletra de canvi i pagaré a l'ordre es determina per la seva llei nacional.
La persona incapaç, segons la llei indicada en el paràgraf anterior, queda, tanmateix, vàlidament obligada si ha signat en el territori d'un país de conformitat amb la legislació del qual aquesta persona hauria estat capaç d'obligar-se canviàriament.
La forma de les obligacions assumides en matèria de lletra de canvi i pagaré a l'ordre es regeix per la llei del país en el territori del qual s'han subscrit.
No obstant això, si les obligacions assumides en una lletra de canvi o en un pagaré a l'ordre no són valides segons les disposicions del paràgraf precedent, però sí que ho són de conformitat amb la legislació de l'Estat on una obligació posterior ha estat subscrita, els defectes de forma de la primera obligació no afecten la validesa de l'obligació posterior.
Les declaracions canviàries atorgades a l'estranger són valides entre les persones nacionals o amb residència habitual en un mateix país quan aquelles hagin respectat la forma imposada per la llei del mateix país i s'hi exerceixin les accions que en resultin.
Els efectes de les obligacions de l'acceptant d'una lletra de canvi i del signant d'un pagaré es determinen per la llei del lloc en què aquests títols s'hagin de pagar.
Els efectes que produeixen les signatures de les altres persones obligades per la lletra de canvi o pagaré a l'ordre es regeixen per la llei del país en el territori del qual les signatures s'hagin atorgat.
Els terminis per a l'exercici de les accions de regrés es determinen per a tots els signants per la llei del lloc en què es va emetre la lletra.
La llei del lloc on es va emetre el títol determina si el tenidor d'una lletra de canvi adquireix el crèdit que deriva de la relació causal que va donar lloc a l'emissió del títol.
La llei del país on la lletra de canvi s'ha de pagar regula si l'acceptació es pot limitar a una part del seu import i si el tenidor està obligat o no a rebre un pagament parcial.
La mateixa regla s'aplica al pagament del pagaré.
La forma i els terminis del protest, així com la forma dels altres actes necessaris per a l'exercici o la conservació dels drets en matèria de lletra de canvi i pagaré, es regeixen per les lleis del país en el territori del qual s'hagi de fer el protest o l'acte.
La llei del país en què la lletra de canvi o el pagaré s'han de pagar regeix les mesures que s'han d'adoptar en cas de pèrdua o robatori de la lletra de canvi o del pagaré.
La denominació de xec inserida en el text mateix del títol expressada en l'idioma utilitzat per a la redacció del títol.
El mandat pur i simple de pagar una quantitat determinada en pessetes o en moneda estrangera convertible admesa a cotització oficial.
El nom del que ha de pagar, denominat lliurat, que necessàriament ha de ser un banc.
La data i el lloc de l'emissió del xec.
La signatura de qui expedeix el xec, denominat lliurador.
El títol que manqui d'algun dels requisits indicats a l'article precedent no es considera xec, llevat dels casos determinats en els paràgrafs següents:
a ) A falta d'indicació especial, el lloc designat al costat del nom del lliurat es considera lloc de pagament.
Si hi estan designats diversos llocs, el xec és pagador en el primer lloc esmentat.
b ) A falta d'aquestes indicacions o de qualsevol altra, el xec s'ha de pagar en el lloc on ha estat emès, i si el lliurat no hi té cap establiment, en el lloc on el lliurat tingui l'establiment principal.
c ) El xec sense indicació del lloc d'emissió es considera subscrit en el que consti al costat del nom del lliurador.
Tenen la consideració de clàusules facultatives totes les mencions posades al xec diferents de les assenyalades en l'article precedent.
El xec s'ha de lliurar contra un banc o una entitat de crèdit que tingui fons a disposició del lliurador, i de conformitat amb un acord exprés o tàcit, segons el qual el lliurador té dret a disposar per xec d'aquells fons.
No obstant la manca d'aquests requisits, excepte el de la condició de banc o entitat de crèdit del lliurat, el títol és vàlid com a xec.
El lliurat que tingui fons a disposició del lliurador en el moment de la presentació al cobrament del seu xec regularment emès, està obligat al seu pagament.
Si només disposa d'una provisió parcial, està obligat a lliurar-ne l'import.
El lliurador que emet un xec sense tenir provisió de fons en poder del lliurat, per la quantitat que s'hi indica, ha de pagar al tenidor, a més d'aquesta, el 10 per 100 de l'import no cobert del xec, i la indemnització dels danys i perjudicis.
Qualsevol fórmula d'acceptació consignada en el xec es considera no escrita.
El lliurador o el tenidor d'un xec pot sol·licitar al banc lliurat que hi doni la conformitat.
Qualsevol menció de «certificació», «visat», «conforme» o una altra de semblant signada pel lliurat en el xec acredita la seva autenticitat i l'existència de fons suficients en el compte del lliurador.
El lliurat ha de retenir la quantitat necessària per al pagament del xec a la seva presentació fins al venciment del termini fixat a l'expressada menció o, si no, de l'establert a l'article 135.
La conformitat ha d'expressar la data, i és irrevocable.
El xec pot ser lliurat perquè es pagui:
a ) A una persona determinada, amb la clàusula «a l'ordre» o sense.
b ) A una persona determinada, amb la clàusula «no a l'ordre» o una altra d'equivalent.
El xec a favor d'una persona determinada, amb la menció «o al portador» o un terme equivalent, val com a xec al portador.
El xec que, en el moment de la presentació al cobrament, manqui d'indicació de tenidor, val com a xec al portador.
a ) A favor o a l'ordre del mateix lliurador.
c ) Contra el mateix lliurador, sempre que el títol s'emeti entre diferents establiments d'aquest.
Tota clàusula d'interessos en el xec es considera no escrita.
El xec pot ser emès perquè es pagui en el domicili d'un tercer, a la localitat on el lliurat té el domicili, o en una altra, sempre que el tercer sigui un banc o una entitat de crèdit.
Quan en un xec figuri escrit l'import en lletres i en números, val la quantitat escrita en lletres, en cas de diferència.
El xec l'import del qual estigui escrit diverses vegades per una quantitat diferent, tant si és en lletres, com en números, és vàlid per la quantitat inferior.
Quan un xec porti signatures de persones incapaces d'obligar-se, o signatures falses, o de persones imaginàries, o signatures que per qualsevol altra raó no puguin obligar les persones que hagin signat el xec o aquelles amb el nom de les quals consti signat, les obligacions dels altres signants no deixen per això de ser vàlides.
És aplicable al xec el que disposa l'article 9 d'aquesta Llei.
Qui posi la seva signatura en un xec, com a representant d'una persona sense poders per actuar en nom d'ella, està obligat en virtut del xec.
Si el paga, té els mateixos drets que hauria tingut el presumpte representat.
El mateix s'entén del representant que hagi excedit els seus poders, sense perjudici de la responsabilitat canviària del representat dins els límits del poder.
El lliurador garanteix el pagament.
Tota clàusula per la qual s'exoneri de la garantia del pagament es considera no escrita.
Quan un xec, incomplet en el moment de la seva emissió, s'hagi completat contràriament als acords subscrits, l'incompliment d'aquests acords no es pot al·legar contra el tenidor llevat que aquest hagi adquirit el xec de mala fe o amb culpa greu.
El xec al portador es transmet mitjançant el seu lliurament o tradició.
El xec estès a favor d'una persona determinada, amb la clàusula «a l'ordre» o sense, és transmissible per mitjà d'endossament.
El xec estès a favor d'una persona determinada, amb la clàusula «no a l'ordre» o una altra d'equivalent, només és transmissible en la forma i amb els efectes d'una cessió ordinària.
L'endossament es pot fer fins i tot a favor del lliurador o de qualsevol altre obligat.
Aquestes persones poden endossar novament el xec.
Són nuls l'endossament parcial i el fet pel lliurat.
L'endossament al lliurat només val com un he rebut, excepte quan el lliurat tingui diversos establiments i l'endossament s'hagi fet en benefici d'un establiment diferent d'aquell sobre el qual ha estat lliurat el xec.
L'endossament s'ha d'escriure en el xec o en el seu suplement i ha de ser signat per l'endossant.
En aquest últim cas, perquè l'endossament sigui vàlid, ha d'estar escrit al dors del xec.
L'endossament transmet tots els drets resultants del xec.
Completar l'endossament en blanc amb el seu nom o amb el d'una altra persona.
Lliurar el xec a un tercer, sense completar l'endossament en blanc i sense endossar-lo.
L'endossant, llevat de clàusula en contra, garanteix el pagament davant dels tenidors posteriors.
En aquest cas, no respon davant les persones a les quals ulteriorment s'endossi el xec.
El tenidor del xec es considera portador legítim del xec quan justifiqui el seu dret per una sèrie no interrompuda d'endossaments, encara que l'últim endossament estigui en blanc.
Quan un endossament en blanc vagi seguit d'un altre endossament, el signant d'aquest entén que va adquirir el xec per l'endossament en blanc.
Un endossament estès sobre un xec al portador fa responsable l'endossant d'acord amb les disposicions aplicables a l'acció de regrés, però no converteix el títol en un xec a l'ordre.
Quan una persona sigui desposseïda d'un xec per qualsevol causa, el nou tenidor, tant si es tracta d'un xec al portador, o d'un xec endossable respecte al qual justifiqui el seu dret, no està obligat a retornar-lo si el va adquirir de bona fe.
El demandat per una acció basada en un xec no pot oposar al tenidor excepcions fonamentades en les seves relacions personals amb el lliurador o amb els tenidors anteriors, si no és que el tenidor, en adquirir el xec, ha procedit a propòsit en perjudici del deutor.
Quan l'endossament contingui la menció «valor al cobrament», «per a cobrança», «per poder», o qualsevol altra que indiqui un simple mandat, el tenidor pot exercir tots els drets derivats del xec, però només el pot endossar a títol de comissió de cobrança.
L'autorització continguda en l'endossament d'apoderament no cessa per la defunció del mandant, ni per la seva incapacitat sobrevinguda.
L'endossament posterior al protest o a una declaració equivalent i el fet després de l'acabament del termini de presentació, només produeixen els efectes de la cessió ordinària.
L'endossament sense data es considera fet, llevat que hi hagi prova en contra, abans del protest o de la declaració equivalent o abans de la finalització del termini a què es refereix el paràgraf anterior.
El pagament d'un xec es pot garantir mitjançant un aval, ja sigui per la totalitat de l'import o per una part.
Aquesta garantia pot ser prestada per un tercer o per qui ha signat el xec, però no pel lliurat.
L'aval s'ha de posar en el xec o en el seu suplement.
S'ha d'expressar mitjançant la paraula «per aval» o amb qualsevol altra fórmula equivalent, i ha d'anar signat per l'avalista.
La simple signatura d'una persona posada a l'anvers del xec val com a aval, sempre que no es tracti de la signatura del lliurador.
A falta d'aquesta indicació, s'entén avalat el lliurador.
L'avalista respon de la mateixa manera que l'avalat i no hi pot oposar les excepcions personals d'aquest.
En pagar el xec, l'avalista adquireix els drets derivats d'aquest contra la persona avalada i contra els qui siguin responsables respecte a aquesta última en virtut del xec.
Qualsevol menció en contra es considera no escrita.
El xec presentat al pagament abans del dia indicat com a data d'emissió és pagador el dia de la presentació.
El xec emès i pagador a Espanya ha de ser presentat al seu pagament en un termini de quinze dies.
El xec emès a l'estranger i pagador a Espanya s'ha de presentar en un termini de vint dies si va ser emès a Europa i de seixanta dies si ho va ser fora d'Europa.
Els terminis anteriors es computen a partir del dia que consta en el xec com a data d'emissió, i no se n'exclouen els dies inhàbils, però si el dia del venciment ho és, s'entén que el xec venç el primer dia hàbil següent.
Quan el xec estigui lliurat entre places amb calendaris diferents, el dia de l'emissió s'ha de remetre al corresponent al calendari del lloc del pagament.
La presentació a una cambra o sistema de compensació equival a la presentació al pagament.
La revocació d'un xec no produeix efectes fins després de l'expiració del termini de presentació.
Si no hi ha revocació, el lliurat pot pagar fins i tot després de l'expiració d'aquest termini.
En els casos de pèrdua o privació il·legal del xec, el lliurador es pot oposar al seu pagament.
Ni la mort del lliurador ni la seva incapacitat ocorreguda després de l'emissió alteren l'eficàcia del xec.
El lliurat pot exigir al pagament del xec que aquest li sigui lliurat amb l'he rebut del portador.
Es considera pagat el xec que després del seu venciment estigui en poder del lliurat.
En cas de pagament parcial, el lliurat pot exigir que aquest pagament es faci constar en el xec i que se li'n doni un rebut.
El lliurat que paga un xec endossat està obligat a comprovar la regularitat en la sèrie dels endossaments, però no l'autenticitat de la signatura dels endossants.
El pagament d'un xec lliurat en moneda estrangera convertible admesa a cotització oficial s'ha de fer, dins el termini de la seva presentació, en la moneda expressada, sempre que l'obligació de pagament en la referida moneda estigui autoritzada o resulti permesa d'acord amb les normes de control de canvis.
Si no és possible fer el pagament en la moneda pactada, per una causa no imputable al deutor, aquest ha de lliurar el valor en pessetes de la quantitat expressada en el xec, i aquest valor s'ha de determinar d'acord amb el canvi venedor corresponent al dia de la data de presentació.
Quan el xec no sigui pagat a la seva presentació, el tenidor pot exigir a la seva elecció el valor en pessetes que resulti del canvi venedor de la data de pagament o reemborsament o el de la data de presentació.
Quan l'import del xec s'hagi indicat en una moneda que tingui la mateixa denominació, però diferent valor en el país d'emissió que en el país de pagament, es considera que la moneda expressada és la del lloc del pagament.
El lliurador o el tenidor d'un xec pot barrar-lo per mitjà de dues barres paral·leles sobre l'anvers.
El xec barrat pot ser general o especial.
És general si no conté entre les dues barres cap designació o conté la menció «banc» i «companyia» o un terme equivalent.
El barrat general es pot transformar en especial; però l'especial no es pot transformar en general.
El lliurat només pot pagar el xec barrat general a un banc o a un client d'aquell.
El lliurat només pot pagar el xec barrat especial al banc designat, o si aquest és el mateix lliurat, a un client seu.
No obstant això, el banc designat pot encarregar a un altre banc el cobrament del xec.
Un banc només pot adquirir xecs barrats dels seus clients o d'altres bancs.
No els pot cobrar per compte de persones diferents de les esmentades.
Un xec amb diversos barrats especials no pot ser pagat pel lliurat, llevat que en contingui només dos i un d'ells sigui per al cobrament mitjançant una cambra o sistema de compensació.
El lliurat o el banc que no observi les disposicions anteriors respon dels perjudicis causats fins a una quantitat igual a l'import del xec.
El lliurador o el tenidor del xec poden prohibir-ne el pagament en efectiu, inserint a l'anvers la menció transversal «per abonar en compte», o una expressió equivalent.
En aquest cas, el lliurat només pot abonar el xec mitjançant un assentament a la seva comptabilitat.
Aquest assentament equival al pagament.
Qualsevol ratllada de la menció «per abonar en compte» es considera no feta.
El lliurat que no observi les disposicions anteriors respon dels perjudicis fins a una quantitat igual a l'import del xec.
El tenidor pot exercir la seva acció de regrés contra els endossants, el lliurador i els altres obligats quan, presentat el xec dins el termini hàbil, no sigui pagat, sempre que la manca de pagament s'acrediti per algun dels mitjans següents:
b ) Per una declaració del lliurat, datada i escrita en el xec, amb indicació del dia de la presentació.
c ) Per una declaració datada d'una cambra o sistema de compensació, en la qual consti que el xec ha estat presentat dins el termini hàbil i no ha estat pagat.
El tenidor conserva els seus drets contra el lliurador, encara que el xec no s'hagi presentat oportunament o no s'hagi aixecat el protest o realitzat la declaració equivalent.
Si després de transcorregut el termini de presentació arriba a faltar la provisió de fons en poder del lliurat per insolvència d'aquest, el tenidor perd aquests drets.
El protest o la declaració equivalent s'ha de fer abans que expiri el termini de la presentació.
Si la presentació s'efectua en els vuit últims dies del termini, el protest o la declaració equivalent es pot fer en els vuit dies hàbils següents a la presentació.
Són aplicables al xec, mentre no siguin incompatibles amb la naturalesa d'aquest títol, les disposicions relatives a la lletra de canvi que contenen els articles 51 a 56 sobre el protest, deure de comunicació i clàusula «sense despeses» o «sense protest».
No obstant això, les clàusules facultatives que s'incorporin al xec, per a la seva validesa, han d'anar firmades expressament per una persona autoritzada per a la seva inserció, sens perjudici de les signatures exigides en aquesta Llei per a la validesa del títol.
Els qui hagin lliurat, endossat o avalat un xec, responen solidàriament davant del tenidor.
El portador té dret a procedir contra totes aquestes persones, individualment o conjuntament, sense que li sigui indispensable observar l'ordre en què s'hagin obligat.
El mateix dret correspon a qualsevol signant d'un xec que l'hagi pagat.
L'acció intentada contra qualsevol de les persones obligades no impedeix que es procedeixi contra les altres, encara que siguin posteriors en ordre a la que va ser primerament demandada.
El tenidor pot reclamar a aquell contra qui s'exerceix la seva acció:
Els rèdits d'aquesta quantitat, meritats des del dia de la presentació del xec i calculats al tipus d'interès legal del diner augmentat de dos punts.
Les despeses, incloses les del protest i les comunicacions.
El 10 per 100 de l'import no cobert del xec i la indemnització dels danys i perjudicis a què es refereix l'últim paràgraf de l'article 108 quan s'exerceixi l'acció contra el lliurador que hagi emès el xec sense tenir provisió de fons en poder del lliurat.
Qui hagi reemborsat el xec pot reclamar a les persones que siguin responsables davant seu:
Els rèdits d'aquesta quantitat, meritats des de la data de reemborsament, al tipus d'interès legal del diner augmentat de dos punts.
Tota persona obligada contra la qual s'exerceixi o es pugui exercir una acció pot exigir, mitjançant el pagament corresponent, el lliurament del xec amb el protest, si s'escau, i un compte amb l'he rebut.
Tot endossant que hagi reemborsat un xec pot ratllar el seu endossament i els dels endossants subsegüents.
Quan no sigui possible presentar el xec, aixecar el protest o fer les declaracions equivalents dins els terminis fixats, per una causa de força major, aquests terminis s'han d'entendre prorrogats.
El tenidor està obligat a comunicar sense demora a l'endossant, i al lliurador en el cas de xec al portador, el cas de força major, i a anotar aquesta comunicació, datada i signada per ell, en el xec.
És aplicable en aquest cas el que disposa l'article 55.
Una vegada que hagi cessat la força major, el tenidor ha de presentar sense demora el xec al pagament, i, si pertoca, ha d'aixecar el protest.
Es poden exercir les accions de regrés sense necessitat de presentació, protest o declaració equivalent, si la força major persisteix durant més de quinze dies comptats des de la data en què el tenidor hagi comunicat la força major al seu endossant, encara que aquesta comunicació hagi estat feta abans de finalitzar el termini de presentació.
No es consideren cas de força major els fets purament personals del tenidor o d'aquell a qui hagi encarregat la presentació del xec, l'aixecament de protest o la declaració equivalent.
Són d'aplicació al xec les normes que contenen els articles 66 a 68 sobre l'exercici de les accions derivades de la lletra de canvi.
També és aplicable al tenidor del xec el que preveu l'article 65 d'aquesta Llei per al cas de pèrdua de les accions causals i canviàries.
En els casos de pèrdua, sostracció o destrucció d'un xec, el tenidor desposseït pot acudir davant del jutge per impedir que es pagui a una tercera persona, perquè aquell sigui amortitzat i perquè es reconegui la seva titularitat.
El tenidor desposseït pot realitzar tots els actes tendents a la conservació del seu dret.
Fins i tot pot exigir el pagament del xec, prestant la caució que fixi el jutge, o la consignació judicial de l'import d'aquell.
És aplicable al xec el que disposen els articles 85, 86 i 87 per a la lletra de canvi.
La referència que l'últim paràgraf de l'article 87 fa a l'article 19 s'entén feta al 127.
El dany que resulti del pagament d'un xec fals o falsificat ha de ser imputat al lliurat, si no és que el lliurador ha estat negligent en la custòdia del talonari de xecs o ha procedit amb culpa.
Les accions que corresponen al tenidor contra els endossants, el lliurador i els altres obligats prescriuen al cap de sis mesos, comptats des de l'expiració del termini de presentació.
Les accions que corresponen entre si als diversos obligats al pagament d'un xec prescriuen al cap de sis mesos a comptar del dia en què l'obligat ha reemborsat el xec o des del dia en què s'ha exercit una acció contra ell.
Són causa d'interrupció de la prescripció les establertes a l'article 1973 del Codi civil.
La paraula «banc» en el present títol comprèn no només els inscrits en el Registre de bancs i banquers, sinó també les altres entitats de crèdit assimilades a aquests.
La presentació i el protest d'un xec només es poden fer en dia laborable.
Quan l'últim dia del termini prescrit per la llei per efectuar els actes relatius al xec, i en particular per a la presentació o per al protest o la declaració equivalent, sigui dia festiu, aquest termini ha de quedar prorrogat fins al primer dia laborable següent a la seva expiració.
Els dies festius intermedis s'han d'incloure en el còmput del termini.
Als efectes d'aquest article, es consideren dies festius o inhàbils els no laborables per al personal de les entitats de crèdit.
El que disposen els articles 91, 92 i 93 és d'aplicació al xec.
La capacitat d'una persona per obligar-se per xec es determina per la seva llei nacional.
La persona incapaç, segons la llei esmentada en el paràgraf anterior, queda, tanmateix, vàlidament obligada, si ha atorgat la seva signatura en el territori d'un país de conformitat amb la legislació del qual aquesta persona hauria estat capaç d'obligar-se canviàriament.
La llei del país en què el xec és pagador determina les persones contra les quals pot ser lliurat.
Si el títol és nul com a xec, segons la llei esmentada en el paràgraf anterior, per raó de la persona contra la qual ha estat lliurat, són, tanmateix, vàlides les obligacions resultants de les signatures posades en aquest en altres països les lleis dels quals no continguin la mateixa disposició.
La forma de les obligacions assumides en matèria de xec es regeix per la llei del país en què han estat subscrites.
Tanmateix és suficient el compliment de les formes prescrites per la llei del lloc del pagament.
No obstant el que disposa el paràgraf anterior, si les obligacions assumides en un xec no són valides en virtut de les disposicions establertes a l'esmentat paràgraf, però sí que són conformes a la legislació de l'Estat on una obligació posterior ha estat subscrita, els defectes de forma de la primera obligació no afecten la validesa de l'obligació posterior.
Les obligacions assumides en matèria de xec a l'estranger són valides entre les persones nacionals o amb residència habitual en un país quan s'hagi respectat la forma imposada per la llei del mateix país i s'exerceixin en el seu territori les accions derivades d'aquelles.
Els efectes de les obligacions derivades del xec es regeixen per la llei del país en què aquestes obligacions hagin estat subscrites.
Els terminis per a l'exercici de les accions es determinen per a tots els signants per la llei del lloc on el títol hagi estat creat.
La llei del país en què el xec s'ha de pagar és l'aplicable per determinar:
Si el xec ha de ser necessàriament a la vista o si pot ser lliurat a un cert termini comptat des de la vista, i també quins són els efectes de la seva postdata.
Si el xec pot ser acceptat, certificat, confirmat o visat, i quins són els efectes d'aquestes mencions.
Si el tenidor pot exigir i si està obligat a rebre un pagament parcial.
Si el xec pot ser barrat o pot portar la menció «per abonar en compte» o una expressió equivalent i quins són els efectes d'estar barrat o de portar aquesta menció o una expressió equivalent.
Si el tenidor té drets especials sobre la provisió i quina és la seva naturalesa.
Si el lliurador pot revocar el xec i oposar-se al seu pagament.
Les mesures que s'han de prendre en cas de pèrdua o robatori del xec.
Si és necessari un protest o una declaració equivalent per conservar el dret de regrés contra els endossants, el lliurador i els altres obligats.
La forma i els terminis del protest, així com la forma dels altres actes necessaris per a l'exercici o la conservació dels drets.
L'apartat 4t de l'article 1429 de la Llei d'enjudiciament civil queda redactat en els termes següents:
Les lletres de canvi, pagarés i xecs en els termes que preveu la Llei canviària i del xec.»
El paràgraf segon de l'article 60 del Codi de comerç queda redactat així:
«Excepte les lletres de canvi, els pagarés i els xecs, així com els préstecs respecte als quals cal atenir-se al que especialment per a aquests estableixen la Llei canviària i del xec i aquest Codi, respectivament.»
Les lletres de canvi, pagarés i xecs emesos amb anterioritat a l'entrada en vigor d'aquesta Llei, encara que estiguin en blanc, es regeixen a tots els efectes per les disposicions anteriors malgrat que alguna de les obligacions que continguin se subscrigui amb posterioritat a aquesta data.
Queden derogats, a partir de l'entrada en vigor d'aquesta Llei, els articles 443 a 543 del Codi de comerç; l'article 950 del mateix cos legal, pel que fa a la prescripció de les accions derivades dels títols regulats en aquesta Llei, i l'article 1465 de la Llei d'enjudiciament civil.
S'han de regular per reglament les cambres o els sistemes de compensació i la manera com s'hi han de presentar les lletres de canvi.
De la mateixa manera, s'ha de regular el lliurament de lletres de canvi emeses i signades pel lliurador en forma impresa, així com la manera com, en aquests casos, s'ha de satisfer l'impost d'actes jurídics documentats.
Aquesta Llei entra en vigor el dia 1 de gener de 1986.