I. La competència de la Comissió Jurídica Assessora
La competència de la Comissió per a dictaminar es fonamenta en l'article 8.2.b) de la Llei 5/2005, de 2 de maig, que estableix el dictamen preceptiu dels "projectes de reglaments o disposicions de caràcter general que es dictin per a desplegar les lleis o el dret comunitari i llurs modificacions", com és el cas que ens ocupa.
El Projecte de decret té una exposició de motius en què s'assenyalen els punts següents: els fonaments de la competència de la Generalitat; la funció del Decret de desplegar la Llei 15/2009, de 22 de juliol; l'aplicació preceptiva del Decret a les mediacions gestionades pel Centre de Mediació de Dret Privat de la Generalitat de Catalunya; la possibilitat que el Decret pugui ser aplicat en la gestió, mitjançant conveni, de les mediacions gestionades per entitats públiques; la col·laboració d'entitats amb el Centre de Mediació, i la formació específica de les persones mediadores.
El Decret té un article únic, pel qual s'aprova el Reglament de la Llei 15/2009 i tres disposicions addicionals, la més important de les quals és la primera, per la qual es declaren entitats col·laboradores del Centre de Mediació de Dret Privat de Catalunya, sense necessitat de conveni, els cinc col·legis professionals que esmenta.
També és rellevant, com es veurà, la tercera, que es refereix al Cens dels serveis privats de mediació.
A més, té tres disposicions transitòries; una disposició derogatòria del Decret 139/2002, de 15 de maig, pel qual s'aprova el Reglament de mediació familiar, i una disposició final, d'entrada en vigor als 20 dies de la seva publicació.
El Reglament té un abast i una sistemàtica diferent de la Llei que desplega a causa d'una diferència radical d'enfocament: La Llei enfoca la mediació com una institució (article 1) amb un objecte (descrit en l'article 2) i amb uns principis (articles 5 a 8) i un procediment (articles 10 a 19) peculiars.
I preveu el Centre de Mediació de Dret Privat de Catalunya com un "impulsor principal" (preàmbul, paràgraf 12) i "administrador" (article 20.2), però sense donar-li l'exclusiva del seu exercici.
En canvi, el Reglament projectat enfoca la mediació específicament com aquella que, com un servei públic, presta el Centre de Mediació de Dret Privat de Catalunya.
En el capítol I (articles 1a 4), "El Centre de Mediació de Dret Privat de Catalunya, els col·legis professionals i les associacions professionals acreditades, les administracions locals i altres entitats públiques", els col·legis i les associacions professionals es presenten com a entitats col·laboradores del Centre, mentre que, per contra, les administracions locals i les altres entitats públiques es presenten com a autònomes.
El capítol I del Reglament coincideix parcialment amb el capítol IV de la Llei, "Organització i Registres", en les matèries del Centre de Mediació (articles 20 i 21), els col·legis professionals (article 22) i les administracions locals i altres entitats públiques (article 23).
S'ha d'assenyalar que el Projecte de decret introdueix, com a nova entitat col·laboradora, les associacions professionals constituïdes a l'empara de la Llei 7/2006, de 31 de maig, de l'exercici de professions titulades i dels col·legis professionals, que estiguin acreditades pel Departament de Justícia (article 3).
El capítol II (articles 5 a 16), "Registres del Centre de Mediació de Dret Privat de Catalunya", es divideix en dues seccions: La secció 1, "Registres generals de persones mediadores", regula els registres generals de persones mediadores del Centre; les classes d'assentaments; la validesa i publicitat de les dades; la consulta, i l'aplicació telemàtica.
Aquest Registre de persones mediadores, des del punt de vista sistemàtic, s'anticipa a la descripció de quines poden ser aquestes persones.
La secció 2, "Registre de Serveis de Mediació Ciutadana", tracta d'una matèria enunciada en el capítol IV de la Llei i prevista en l'article 28 com a "Registre de Serveis de Mediació Ciutadana", que s'havia d'establir per Reglament.
Aquesta secció 2 en regula la naturalesa, els requisits d'inscripció i les dades objecte d'inscripció.
El capítol III (articles 17 a 24), "Les persones mediadores i la seva formació", tracta de la matèria dels articles 3 i 4 de la Llei: la seva condició de mediadors, la formació inicial i la continuada i la declaració de capacitació.
El capítol IV (article 25), "Deures de les persones mediadores", té un sol article, el 25, que enumera, com a deures, el que són principis de la mediació del capítol II de la Llei, i amplia els deures del mediador dels articles 13 i 14 de la Llei.
El capítol V (articles 25 a 28), "Procediment per a accedir a la mediació", correspon al capítol III de la Llei, que parla de "Desenvolupament de la mediació".
Regula les sessions informatives; les sol·licituds de mediació i la seva tramitació; les derivacions judicials; el procediment general de designació del mediador, i les causes d'abstenció i de recusació.
El capítol VI (articles 32 a 38), "Desenvolupament del procediment de mediació", també correspon a matèries del capítol III de la Llei.
Tracta de la participació en el procediment de mediació; la convocatòria de les parts a la sessió inicial; el nombre i la durada de les sessions de mediació; la sessió inicial; la sessió final, i la finalització anticipada de la mediació.
El capítol VII, "Retribució de les persones mediadores i benefici de gratuïtat", comprèn els articles 39 i 40 i tracta de les matèries de l'article 27 de la Llei.
El capítol VIII (articles 41 a 43), "Queixes i denúncies i règim sancionador", reuneix les queixes i denúncies previstes en els articles 21.n) i 22.e) de la Llei i les sancions que es regulen en el capítol V de la Llei.
El capítol IX (articles 44 i 45), "Comitè Assessor", tracta de la matèria de l'article 24 de la Llei.
L'article 106.2 de l'Estatut d'autonomia de Catalunya (EAC) atribueix a la Generalitat la competència, sense qualificar-la, per a "establir els instruments i els procediments de mediació i de conciliació en la resolució de conflictes en les matèries de la seva competència".
L'article 106.2 EAC considera la mediació i la conciliació com a mitjans de resolució de conflictes alternatius al judicial, i en distingeix els mitjans i les matèries a les quals s'aplica.
Una d'aquestes matèries és el dret civil, sobre la qual la Generalitat té la competència fixada en l'article 129 EAC.
L'Estatut ha tingut en compte la mediació, juntament amb l'arbitratge, com una "mesura" que ha d'impulsar la Generalitat en àmbits concrets: les relacions entre sindicats i organitzacions empresarials (article 45.6) i el consum (article 49.2).
La mediació apareix juntament amb la conciliació i l'arbitratge com a "instrument" inclòs en la seva competència executiva i exclusiva en l'àmbit laboral (article 170.1. k)).
Ara bé, la referència a les competències pot plantejar un problema de terminologia amb l'"àmbit del dret privat" de la Llei catalana 15/2009 i del Projecte de Reglament, perquè el dret privat abasta també el dret mercantil.
S'ha d'entendre, doncs, igual que en la Llei catalana, que privat equival a la llista de matèries de l'article 3 de la Llei.
En ell són clarament civils, per pertànyer al dret de família, les de l'apartat 1, i s'anomena "civil" la mediació en matèries "de dret privat" on hi hagi, a més, relacions personals que han de subsistir en el futur.
V. Concurrència de normes de mediació a Catalunya
Sens perjudici de l'anterior, la Comissió ha d'assenyalar quina és la configuració del sistema normatiu en matèria de mediació vigent a Catalunya.
La Generalitat de Catalunya va regular inicialment la mediació en l'àmbit familiar amb la Llei 9/1998, de 15 de juliol, del Codi de família de Catalunya (article 79.2), on va establir un mandat al Govern perquè presentés al Parlament, en sis mesos, un projecte de llei reguladora de la mediació familiar (disposició final tercera).
Sobre la base d'aquest encàrrec, es va promulgar la Llei 1/2001, de 15 de març, de mediació familiar de Catalunya, i el Decret 139/2001, de 14 de març, que la desplega.
Posteriorment, i arran de l'article 106.2 EAC, s'ha regulat la mediació en la Llei 15/2009, de 22 de juliol, de mediació en l'àmbit del dret privat, que és la que desplega el Projecte sotmès a dictamen.
Tanmateix, el concepte de mediació familiar hi és reconegut explícitament (articles 2.1 i 10) i la mediació familiar subsisteix en la Llei 25/2010, de 12 de juliol, del llibre segon del Codi civil català (CCCat) (articles 222-104, 233-6 i disposició addicional 5.1).
Ara bé, en aquest moment la regulació catalana de mediació civil no és l'única vigent a Catalunya.
La Directiva 2008/52/CE, de 21 de maig, sobre certs aspectes de la mediació en assumptes civils i mercantils
La Unió Europea ha regulat la mediació en la Directiva 2008/52/CE, de 21 de maig.
Aquesta directiva ha estat incorporada al dret espanyol, tal com assenyala la disposició final sisena, per la Llei estatal 5/2012, de 6 de juliol, de mediació en assumptes civils i mercantils.
Aquesta Directiva és aplicable als litigis transfronterers (article 1.2).
Entre altres punts, estableix que el "mediador" ho és "independientemente de su denominación o profesión en el Estado miembro" i imposa als estats membres facilitar que les parts puguin demanar que el seu acord de mediació tingui caràcter executiu (considerants 19 i 22, i article 6).
La Llei estatal 5/2012, de 6 de juliol, de mediació en assumptes civils i mercantils
L'Estat va exercir la seva competència en mediació en relació amb la mediació familiar en la reforma de la Llei d'enjudiciament civil (LEC) de l'any 2000 (article 777.2) per la Llei 15/2005, de 8 de juliol, de modificació del Codi civil i de la Llei d'enjudiciament civil en matèria de separació i divorci.
Actualment s'ha regulat la mediació en la Llei 5/2012, de 6 de juliol, que ha derogat el Reial decret llei 5/2012, de 5 de març, del mateix títol, i que conté la inserció de la mediació en el procés civil (en la disposició final tercera).
La Llei 5/2012 no es refereix explícitament en l'articulat a la distribució de competències en mediació entre l'Estat i les comunitats autònomes.
En la disposició final cinquena, "Títol competencial", inclou la mediació en la competència exclusiva de l'Estat en matèria de legislació mercantil, processal i civil (article 149.1.6 i 8 CE).
I en el preàmbul II, paràgraf 1, es refereix al desenvolupament de la mediació per les comunitats autònomes.
Respecte de les competències de les comunitats autònomes el preàmbul III, paràgraf 7, diu: "La present Llei se circumscriu estrictament a l'àmbit de competències de l'Estat en matèria de legislació mercantil, processal i civil, que permeten articular un marc per a l'exercici de la mediació, sense perjudici de les disposicions que dictin les comunitats autònomes en l'exercici de les seves competències."
En tot cas, la Llei 5/2012 no es qualifica de llei bàsica en la matèria.
Pel que fa a la seva aplicació territorial, la Llei estatal es declara aplicable a tot Espanya.
I diu que la mediació que regula s'aplica per consentiment de les parts, o quan, almenys, una de les parts "tingui el domicili a Espanya i la mediació tingui lloc en territori espanyol" (article 2.1).
Pel que fa a la regulació, la Llei estatal es diferencia de la Llei catalana en el fet que el mediador pot tenir formació professional i no sols un títol universitari (article 11.2).
També declara que els cursos de formació específica impartits per institucions acreditades tenen validesa a tot Espanya (article 11.2).
La Llei dóna força executiva a l'acord (articles 25 i 26) i preveu la incidència de la mediació en els procediments judicials (disposició final tercera, que modifica la LEC).
En definitiva, la Comissió observa que a Catalunya es pot produir una concurrència de normes relatives a la mediació, i que el Projecte sotmès a consulta només regula una part molt específica de la matèria, de manera que s'obre la porta a la coexistència de serveis de mediació sotmesos a regulacions diverses, entre elles diferents requisits de titulació, i que poden concórrer o competir entre ells.
Ateses les dates de promulgació de les normes estatals citades, aquesta situació a penes ha pogut ser tinguda en compte durant la tramitació del Projecte, de manera que correspon a l'Administració proposant de la norma ponderar degudament aquesta circumstància.
L'habilitació del Govern per a dictar el Decret
L'habilitació genèrica resulta de l'article 68.1 EAC, que atribueix la potestat reglamentària amb caràcter general al Govern.
L'habilitació específica es troba en la disposició final primera de la Llei 15/2009, de 22 de juliol, de mediació en l'àmbit del dret privat, que diu que "El Govern ha de regular per Reglament, en el termini de sis mesos, l'organització, l'estructura, el funcionament i la publicitat dels registres de persones mediadores, la capacitació de les persones mediadores, el règim de tarifes i les altres qüestions que siguin pertinents".
A més, la Llei catalana preveu una sèrie de matèries concretes que s'han de regular per Reglament: persones mediadores (article 3.1); principi de lleialtat (article14.a)); nombre màxim de sessions (article 17.2); composició i funcions del Consell Assessor (article 24); registres de persones mediadores (article 25); benefici de gratuïtat (article 27); registre de serveis de mediació ciutadana (article 28) i procediment sancionador (article 33.c)).
La tramitació segueix el procediment assenyalat en el títol IV de la Llei 26/2010, de 3 d'agost, de règim jurídic i de procediment de les administracions públiques de Catalunya.
En l'expedient consten els esborranys següents del Projecte: l'inicial, d'11 de juliol de 2011; el posterior a l'Informe jurídic inicial, de 26 de setembre de 2011; el posterior als tràmits de consulta i audiència, de 29 de desembre de 2011; i el posterior a les observacions de la Comissió de Govern Local de Catalunya i del Consell de Treball, Econòmic i Social de Catalunya, de 22 de març de 2012.
L'expedient s'inicia amb l'Informe proposta, de 6 de juny de 2011, presentat per la Direcció General de Dret i d'Entitats Jurídiques del Departament de Justícia en execució de l'esmentada disposició final primera de la Llei.
La Resolució de la consellera de Justícia és de 30 de juny de 2011.
La memòria general, d'11 de juliol de 2011, es refereix al marc normatiu i assenyala els articles 51 i 106 EAC i la normativa de mediació precedent i justifica la necessitat de la disposició amb el manament de la Llei; la mateixa regulació que aquesta ha introduït; la voluntat de consolidar el Centre de Mediació de Dret Privat de Catalunya, i la voluntat d'establir "un procediment que és d'aplicació preceptiva a les mediacions que gestiona el Centre".
També es justifica dient que "vol explicitar l'autonomia i la capacitat d'autoorganització de les administracions públiques en el seu àmbit competencial, així com la mediació estrictament privada sense perjudici que les entitats públiques puguin, mitjançant conveni, acordar l'aplicació d'aquest procediment en la gestió dels seus serveis de mediació".
Els objectius concrets són els següents: a) Establir el marc de relació del Centre de Mediació amb els col·legis i associacions professionals vinculats a la mediació, amb les administracions locals i amb altres entitats públiques.
S'assenyala que la Llei ha ampliat la competència per a intervenir en mediacions familiars a tots els col·legis professionals i que l'ha atorgada per primer cop a les associacions vinculades a la mediació, per la qual cosa el Projecte regula les condicions d'acreditació pel Departament de Justícia. b) Articular el funcionament, la gestió i l'accés als registres generals de persones mediadores del Centre de Mediació. c) Establir el Registre de Serveis de Mediació Ciutadana, amb presumpció de veracitat, creat per la Llei per a donar publicitat i facilitar l'accés dels usuaris als diferents serveis de mediació. d) Concretar la formació específica, inicial i contínua dels mediadors que es requereix per a incorporar-los al Registre de mediadors, juntament amb la possibilitat d'acreditar persones que sense haver seguit aquesta formació acreditin una formació igual o superior a l'exigida. e) Determinar els deures, incompatibilitats, conflictes d'interessos, abstenció i recusació dels mediadors. f) Regular el procés per a accedir a la mediació. g) Presentar el procediment de mediació des de la derivació judicial o des de la sol·licitud dels interessats fins que finalitza. h) La resta d'objectius són: la fixació del "circuit" de derivació judicial, les característiques bàsiques dels acords de mediació i els seus efectes, els criteris de gratuïtat de la mediació i la retribució dels mediadors.
La memòria també exposa l'estructura del Projecte, la relació de disposicions afectades i la taula de vigències i derogacions.
S'indica la derogació del Decret 139/2002, de 14 de maig, pel qual s'aprova el Reglament de mediació familiar.
La memòria conté la relació de persones i entitats a les quals s'ha de donar tràmit d'audiència i la declaració de la procedència de sotmetre l'expedient a informació pública.
Memòria d'avaluació de l'impacte de les mesures proposades
El referit al pagament dels nous mediadors quan els sotmesos a mediació tinguin dret a la justícia gratuïta -s'hi diu que l'any 2009 es van pressupostar 93.720 euros; l'any 2010, 124.810 euros, i el 2011, 149.772 euros-.
I els augments que resultin dels convenis del Centre de Mediació amb ajuntaments, entitats locals i col·legis professionals pels serveis d'orientació i informació.
S'esmenta l'acord del Centre amb una fundació, que l'any 2010 va ser de 136.692 euros.
L'Informe diu que no hi haurà increment de personal al Departament de Justícia perquè la creació de nous llocs de treball es farà per redistribució de personal.
L'elaboració del Projecte tampoc no ha suposat cap despesa addicional perquè l'ha fet personal del Departament.
L'Informe d'impacte econòmic i social diu que no hi ha cap impacte per als seus destinataris i assenyala la importància social de la regulació per l'augment de l'objecte de la mediació i la possibilitat de desjudicialitzar els conflictes.
Per la data de la seva emissió, no ha pogut tenir en compte la recent legislació estatal de mediació i la seva incidència en les opcions que s'ofereixen al públic.
En qualsevol cas, no es fa referència a l'impacte que pot tenir sobre l'exercici lliure de l'activitat de mediació el fet de regular-se només el servei públic de mediació per part de l'Administració, amb el risc de col·locar aquest en una situació d'avantatge sobre l'altre.
L'Administració haurà de ponderar aquesta circumstància.
L'Informe d'impacte normatiu diu que la regulació "no comporta incidències en termes d'opcions de regulació", ja que es regula detalladament el que preveu la Llei.
Aquest Informe s'amplia posteriorment dues vegades i manté la mateixa idea.
L'informe sobre l'impacte de gènere ha estat encarregat a l'Institut Català de les Dones i consta incorporat a l'expedient.
S'adjunta un detallat Informe jurídic preliminar de l'Assessoria Jurídica, de 26 de setembre de 2011, que s'actualitza el 3 de febrer de 2012.
El Projecte es tramet a la Secretaria d'Administració i Funció Pública del Departament de Governació el 5 d'octubre de 2011 i a l'Autoritat Catalana de Protecció de Dades el 26 d'octubre següent, que respon l'1 de desembre de 2011.
L'Oficina del Govern del Departament de la Presidència envia observacions el 13 d'octubre de 2001, algunes de les quals són acceptades per la Direcció General el mateix dia 13 d'octubre de 2011.
Presenta noves observacions el 9 de desembre de 2011, amb un acarament del Projecte amb la Llei.
La Direcció General de Pressupostos del Departament d'Economia no formula objeccions a la descripció de l'impacte pressupostari (13 d'octubre de 2011).
Posteriorment, el 16 de febrer de 2012, valora l'impacte per a l'any 2012 en 322.467 euros.
Per Edicte de 20 d'octubre de 2011, el Projecte se sotmet a informació pública.
En la mateixa data el Projecte s'envia, amb tràmit d'audiència, a una sèrie d'entitats i a consulta interdepartamental.
En resulten 31 al·legacions de departaments de la Generalitat, d'entitats i de particulars, l'acceptació o rebuig de les quals són raonats per la Direcció General de Dret i Entitats Jurídiques el 29 de desembre.
El Projecte és objecte d'informe favorable per la Comissió de Govern Local de Catalunya el 27 de febrer de 2012, amb una observació, i el 19 de març de 2012 pel Consell de Treball, Econòmic i Social de Catalunya, amb 19 observacions.
Ambdós informes són objecte d'una memòria valorativa per la Direcció General de Dret i d'Entitats Jurídiques, el 22 de març de 2012.
En aquesta ocasió ja es valora la incidència del Reial decret llei 5/2012, de 5 de març, de mediació en assumptes civils i mercantils, en el sentit que no es vulneren les competències autonòmiques ni s'impedeix l'aplicació de la normativa catalana.
L'Informe jurídic final de l'Assessoria Jurídica de la Direcció General és de 3 de maig de 2012.
En aquesta ocasió ja es valora la incidència del Reial decret llei 5/2012, de 5 de març, sense que afecti, però, les competències autonòmiques, ni impedeixi l'aplicació de la normativa catalana.
En definitiva, la tramitació s'ha ajustat al procediment establert, però per raons temporals no ha pogut tenir en compte en tota la seva profunditat l'impacte que pot tenir la concurrència de la mediació que es regula en el Projecte amb la resta d'activitats de mediació i la incidència de la nova normativa estatal.
Conceptes fonamentals del Reglament
La mediació com a servei públic general
Com ja s'ha avançat, el Reglament només considera l'aspecte de la mediació com un servei públic, amb dos tipus de gestors: un servei públic general que gestiona la Generalitat mitjançant el Centre de Mediació de Dret Privat de Catalunya (articles 35.1, 36.4 i 41.1 del Reglament i article 20 de la Llei) i que presta als seus usuaris (articles 26 i 27 del Reglament); i un servei públic de les administracions locals i altres entitats jurídiques públiques sobre la base del principi de la seva autoorganització (article 4).
El servei de mediació de les administracions locals i altres entitats públiques, tot i que en principi no es concreta, es preveu com a sectorial, referit a la convivència ciutadana (articles 4.3 i 13.2).
El Reglament regula el servei de mediació de la Generalitat.
És el "servei prestat" (article 36.4 del Reglament) pel "Centre de Mediació de Dret Privat de Catalunya", que és un òrgan del Departament de Justícia.
També s'anomena "Mediació del Centre de Mediació de Dret Privat de Catalunya" (article 20 del Reglament).
El Reglament no tracta altres serveis públics de mediació de caràcter sectorial, ni els que presten les administracions públiques catalanes, com els encomanats pel Codi de consum de Catalunya de la Llei 22/2010, de 20 de juliol (articles 131-1.2 i 132-2.6), ni els que presta la Generalitat, com el servei de mediació de la Junta d'Arbitratge i Mediació per als Contractes de Conreu i d'Integració, adscrita al Departament d'Agricultura, que té com a objecte els litigis que sorgeixen en l'aplicació d'aquesta Llei i es proposa a les parts d'aquests contractes (article 42 de la Llei 1/2008, de 20 de febrer).
La Llei 15/2009, article 20, el presenta com un centre adscrit al Departament de Justícia mitjançant la Direcció General de Dret, i té per objecte promoure i administrar la mediació regulada per aquesta Llei i facilitar-hi l'accés.
I en l'article 21 enumera les seves funcions.
Respecte de la mediació en sentit estricte, aquestes funcions són: donar curs a les mediacions provinents de les autoritats judicials i administratives, designar la persona mediadora, fer el seguiment del procediment i vetllar pel compliment dels terminis (article 21.g), h), i) i j)).
I, pel que fa a la prestació del seu servei, està sotmès a valoració de l'usuari (articles 36.4 i 41.1 del Reglament).
Aquest és precisament l'objecte del Reglament (articles 20 i 21 de la Llei).
El Reglament parla d'entitats que col·laboren amb el Centre de Mediació (articles 29.3, 39.2 i 43.1): els "Col·legis professionals" de professionals de la mediació (article 2) i les "Associacions professionals", igualment de professionals de la mediació, constituïdes a l'empara de la Llei 7/2006, de 31 de maig, de l'exercici de professions titulades i de col·legis professionals (títols IV i V, respectivament) i que, a més, estiguin acreditades pel Departament de Justícia (article 3.2 del Reglament).
La col·laboració d'aquestes entitats, segons el Reglament, és potestativa (articles 2.1, "poden", i 3.1, "que vulguin").
Els col·legis i les seves funcions mediadores estan previstos i descrits en la Llei 15/2009 (article 22, que enumera deu funcions).
En canvi, aquesta Llei només esmenta les associacions professionals indirectament, en parlar de les persones mediadores (articles 3.1 i 25) i sota el nom d'"altres associacions" (article 24), en parlar del Comitè assessor del Centre.
També es pot tenir en compte l'article 33.c) de la mateixa Llei, que parla de "persones mediadores amb titulació no subjecta a col·legiació".
Pel que fa als col·legis professionals, es constata una divergència en el Reglament: en la disposició addicional primera parla de col·legis "que tenen la consideració de col·legis professionals en l'àmbit de la mediació", com si aquest àmbit qualifiqués els col·legis, i, en canvi, en l'article 2 del Reglament parla de "col·legis professionals que integren els professionals que realitzen mediacions".
D'altra banda, cal tenir en compte que cinc col·legis professionals són col·laboradors del Centre de Mediació sense necessitat de conveni ("en tot cas"), en virtut de la disposició addicional primera del Decret projectat.
Pel que fa a les associacions professionals, el Reglament (article 3.1) diu que estan constituïdes a l'empara de la Llei 7/2006.
En canvi, la Llei 7/2006, en l'article 75.1.a) i b), parla d'associacions professionals sotmeses o "subjectes" a la mateixa Llei 7/2006, per la qual cosa cal un acord específic de l'associació i no haver perdut aquesta condició.
Les persones mediadores del Centre de Mediació de Catalunya.
La declaració de capacitació i la inscripció
El Reglament precisa que la persona mediadora ho és "del Centre de Mediació de Dret Privat de Catalunya" (títol de l'article 17), que és el sentit que se li ha donat en tots els articles.
El Reglament parla de persona mediadora com una "condició" (article 17.1) amb dues situacions, l'activa i la inactiva (article 24.1 i, també, en els articles 8.d) i 22.1), que es qualifiquen d'administratives (article 24.4).
La Llei 15/2009 parla de les persones mediadores com de "les legitimades per a participar en un procediment de mediació" (preàmbul, paràgraf 21).
L'article 3.1 de la Llei parla de "pot exercir com a mediador o mediadora"; l'article 6.4 diu "no pot actuar com a mediador"; l'article 32.b) i c) parla de "capacitat d'actuar".
Quant als requisits, en l'article 3.1 esmentat exigeix que siguin persones físiques i també exigeix "un títol universitari oficial i que acredita una formació i una capacitació específiques en mediació, degudament actualitzades d'acord amb els requisits establerts per reglament".
A més exigeix un d'aquests tres requisits, que es presenten com a alternatius: "ha d'estar col·legiada en el col·legi professional corresponent, o ha de pertànyer a una associació professional de l'àmbit de la mediació, acreditada pel departament competent en matèria de dret civil, o ha de prestar serveis com a mediador o mediadora per a l'Administració".
Tots aquests requisits es troben, també, en l'article 17.2 del Reglament.
S'ha d'assenyalar l'ampliació pel que fa a les persones mediadores, ja que en la inicial mediació familiar només podien ser col·legiades (article 7 de la Llei 1/2001, de 15 de març), a conseqüència de l'evolució de la legislació de col·legis i associacions professionals.
En el Reglament es palesa la diferència entre tractament dels col·legiats, d'una banda, i els associats i persones mediadores al servei de l'Administració, de l'altra, en la inscripció (articles 5.7, 5.8 i 23.2), actualització de dades (articles 9.3 i 9.4), aplicacions tecnològiques (article 12.1) i expedient sancionador (article 41.3).
El Reglament ha establert un nou requisit d'habilitació, que és la inscripció en un dels dos registres generals del Centre de Mediació.
Ho diu en el capítol II, de registres (article 5.3), i en el capítol III, de persones mediadores, com el primer dels requisits (article 17.1).
Aquests registres són el de mediació familiar i el de dret privat (previstos en l'article 5.4 del Reglament).
El requisit de l'article 17.1 de la norma projectada, per a l'habilitació del mediador mitjançant la inscripció en els dos registres del Centre de Mediació (articles 5.5 i 5.6 del Reglament), no existeix en la Llei.
Per a l'habilitació com a persona mediadora la Llei només requereix la inscripció en el Registre del col·legi professional o de l'associació professional al qual pertanyin els mediadors (article 25.1; els registres d'ambdós estan previstos en els articles 71 i següents de la Llei 7/2006).
Quant als mediadors al servei de l'Administració, la Llei no parla d'inscripció i els considera automàticament habilitats (article 3.1 in fine).
Una qüestió ulterior és la transferència de les inscripcions col·legials o associatives als registres del Centre de Mediació.
Segons la Llei, els col·legis han de donar trasllat de les inscripcions al Centre (article 25.3), de manera que els col·legiats no han de prendre cap iniciativa.
En canvi, no es diu res sobre el trasllat de les inscripcions de les associacions i, a més, es preveu que els membres de les associacions puguin sol·licitar llur inscripció en els registres del Centre de Mediació de la Generalitat (article 25.2 de la Llei 15/2009), cosa que també diu l'article 5.8 del Reglament.
El silenci de la Llei 15/2009 sobre el trasllat de les inscripcions dels registres de les associacions als del Centre de Mediació, en contraposició a la imposició que es fa als col·legis, mostra una valoració diferent de les inscripcions en uns i altres registres, tot i que la Llei 7/2006 els tracta conjuntament (articles 71 i següents).
Pel que fa als prestadors de serveis de mediació per part de l'Administració, que són el tercer grup de persones mediadores (article 3.1 in fine de la Llei 15/2009), l'article 25 de la Llei no els esmenta i, per tant, no té cap previsió d'enregistrament habilitador.
Ara bé, la disposició addicional tercera de la Llei sí que en fa una previsió, amb caràcter potestatiu, que no té desplegament al Projecte dictaminat.
És un requisit d'habilitació que s'afegeix al títol universitari i que es troba en l'article 3.1 de la Llei, que diu que cal acreditar una formació i una capacitació específiques en mediació degudament actualitzades.
En el Reglament en parlen els articles 5.7, 5.8, 5.9, 17.2 i 23.
Però els declarants de la capacitació són diferents.
Originàriament, en la mediació familiar (Llei 1/2001, de 15 de març) corresponia als col·legis professionals (article 4.1).
Actualment la dels col·legiats la continuen fent els col·legis (article 22.c) de la Llei 15/2009 i articles 5.7, 5.9 i 23.2 del Reglament).
En canvi, la capacitació dels associats, que demanen la inscripció directament en els registres del Centre, i la dels mediadors de l'Administració, les declara el titular de la Direcció del Centre de Mediació (articles 5.8 i 23.1 del Reglament).
Segons el Reglament, en els col·legiats hi ha una continuïtat entre la declaració de capacitació, la inscripció en el registre del col·legi i el seu trasllat als registres del Centre, que van seguits, de tal manera que basta que el col·legiat demani la primera perquè segueixin els altres dos (article 23.2).
S'ha de suposar que per als associats i les persones mediadores al servei de l'Administració bastarà igualment la sol·licitud de capacitació al Centre de Mediació, la qual, si s'aprova, ha de comportar, sense cap nova petició, la inscripció en els registres del Centre; tanmateix, no es diu en l'article 23.1.
En l'article 5.8 la petició d'inscripció es valora com de declaració de capacitació.
El reconeixement de l'autonomia de les administracions locals i d'altres entitats públiques per a establir serveis de mediació
La Llei 15/2009 les esmenta en funcions relacionades amb el Centre de Mediació (articles 21.o) i 23).
En canvi, l'article 4.1 del Reglament els reconeix aquesta autonomia com a integrant de la seva capacitat d'autoorganització i només imposa que respectin els principis de mediació.
Aquesta autonomia inclou la facultat de designar persones mediadores (article 4.2).
La nota més important és l'exclusió del procediment de mediació de la Llei i el Reglament, llevat que hi hagi un conveni de col·laboració amb el Centre.
Tot i la generalitat del reconeixement, la Llei i el Reglament centren la mediació de totes aquestes entitats en la mediació ciutadana o cívica.
La Llei ho fa assegurant el respecte total del Centre a les iniciatives existents d'àmbit municipal o exercides per altres entitats públiques o privades (article 21.b)).
El Reglament també preveu la mediació ciutadana (article 4.3) com la pròpia d'aquestes entitats.
La relació dels Serveis de Mediació Ciutadana amb el Centre de Mediació es fa mitjançant un Registre específic (regulat en els articles 13 a 16), d'inscripció voluntària (article 13.2) i amb finalitats de publicitat (article 13.2) i estadística i de recerca (article 14.3).
El procediment de mediació del Reglament
En el capítol III, la Llei 15/2009 parla del desenvolupament de la mediació i, en l'article 10, del procediment de mediació establert en aquesta Llei.
S'hi inclouen: la sessió informativa; l'inici de la mediació; l'actuació del mediador i els seus deures; la reunió inicial i l'acta de reunió; la durada de la mediació; l'acta final; els acords, i la comunicació del resultat de la mediació.
Per la seva banda, el Reglament ha dividit aquest procediment únic en dos: el procediment per a accedir a la mediació (capítol V) i el desenvolupament del procediment de mediació (capítol VI).
Però, d'altra banda, el mateix Reglament parla (article 4.2) del procediment establert en la Llei 15/2009 que s'ha de completar amb el desplegament fet pel mateix Reglament.
El pas d'una fase a l'altra el marca l'anomenada "reunió inicial" (article 15 de la Llei) o "sessió inicial" (article 33 del Reglament).
El contingut és el mateix, però el canvi de nom és important, perquè per a la Llei la reunió inicial no pertany al procediment de mediació (article 17) i pel Reglament sí que hi pertany (l'article 33 és en el capítol VI, "Desenvolupament del procediment de mediació").
La mediació és un servei prestat per la Generalitat a través del seu Centre de Mediació (articles 20 i 36.4 del Reglament), amb la possibilitat que hi col·laborin altres entitats.
Però del Reglament resulta que el procediment d'aquesta mediació es presenta com a propi del Centre de Mediació, ja que es diu que la seva utilització per entitats públiques necessita un conveni de col·laboració (article 4.2 del Reglament).
Respecte dels efectes del procediment i de l'acord de mediació, la Llei estatal no diu si els potents efectes processals de la mediació, que equipara als de l'arbitratge i que s'exposen en la disposició final tercera de la reforma de la LEC, també són aplicables a les mediacions fetes segons els procediments de les lleis autonòmiques.
La Llei 15/2009, anterior a la reforma de la LEC, tracta de les repercussions judicials de la seva mediació en els articles 2.2, 11.4, 12.1.b) i 19.1.
El Reglament estableix la possibilitat de demanar la suspensió del procés (article 29.7) i en matèria del valor i l'eficàcia dels acords es remet a la legislació processal (article 38.3).
Els serveis privats de mediació
Estan previstos en la disposició addicional tercera del Decret, en preveure un Cens de serveis privats de mediació, que són els que presten serveis de mediació en els àmbits que preveu la Llei 15/2009 (àmbits que enumera l'article 2) i dintre del territori de Catalunya.
La disposició addicional tercera del Decret no descriu l'estructura d'aquests serveis, però diu que han de comptar amb professionals de la mediació, un dels quals ha d'estar inscrit en el Centre de Mediació.
Aquests serveis es caracteritzen perquè operen al marge de les actuacions del Centre de Mediació de Dret Privat de Catalunya i perquè les seves actuacions no estan subjectes a les seves tarifes (disposició addicional 3.1).
En definitiva, es tracta de l'exercici lliure de l'activitat o servei de mediació, que no és regulat materialment pel Reglament projectat.
La seva inscripció en el Cens és voluntària i sotmesa a uns requisits, el compliment dels quals s'ha d'acreditar cada tres anys.
Els efectes de la inscripció són la publicitat formal (disposició addicional 3.2) i la difusió i publicitat (disposició addicional 3.5).
La disposició addicional no parla de l'aplicació del procediment previst en el Reglament.
El Reglament no regula, però sí que hi al·ludeix, els serveis privats de mediació (exposició de motius, paràgraf 7).
En aquest aspecte té una especial importància el servei de mediació intern o de conflictes professionals dels associats i col·legiats de les associacions professionals i dels col·legis professionals (articles 31.e) i 40.d) de la Llei 7/2006, de 31 de maig).
La importància rau en el fet que ambdues entitats són potencials col·laboradores del Centre de Mediació, però aquesta activitat de mediació interna estaria al marge de la col·laboració (estan especialment previstos en l'article 2.2.a) de la Llei).
En definitiva, la Comissió observa que ni la Llei ni el Reglament no regulen la lliure prestació del servei o activitat de mediació, que queda al marge d'ambdues normes.
Per aquest motiu, la Llei tampoc no ha previst l'existència del Cens que aquí es regula, i que incideix en l'exercici lliure d'una activitat privada.
Certament, el caràcter merament informatiu i d'accés voluntari del cens salva qualsevulla contradicció directa amb la Directiva de serveis en el mercat interior.
Però també és cert que els efectes de la publicitat en un cens públic, només per a aquells que compleixin certs requisits -entre ells, el ja assenyalat de comptar amb una persona inscrita en el Registre del Centre de Mediació de Dret Privat de Catalunya-, poden arribar a situar-los en una situació d'avantatge respecte dels no inscrits al cens.
Es tracta d'un aspecte rellevant que no consta que hagi estat suficientment ponderat al llarg de l'expedient i que, per tant, mereix, a judici d'aquesta Comissió, una reconsideració.
Observacions sobre el Projecte de decret
A criteri d'aquesta Comissió, cal adaptar-lo a l'objecte del Reglament, que no és la mediació en general sinó específicament el servei públic de mediació prestat pel Centre de Mediació de Dret Privat de Catalunya.
Altrament, pot generar una confusió i donar a entendre que aquesta és l'única activitat de mediació que es realitza a Catalunya.
Respecte del terme "dret privat" s'ha de tenir en compte la Llei estatal 5/2012, de 6 de juliol, de mediació en assumptes civils i mercantils.
Tot i així, com ja s'ha avançat, és una terminologia que es pot mantenir.
Els fonaments de la competència de la Generalitat es presenten començant per la matèria civil i seguint per la mediació.
Atès que l'objecte del Decret i el Reglament és la mediació i que la matèria civil té la funció de delimitar-la, s'hauria de canviar l'ordre dels paràgrafs.
Altrament, es genera també una confusió sobre la referència de la competència exclusiva a què al·ludeix el paràgraf 3.
Es fa l'observació de la seva identitat de matèria amb l'article 2.1 del Reglament.
Es pot plantejar si aquesta disposició addicional primera és necessària i si no pot refondre's en l'article 2.1 del Reglament.
Parla de la "mediació en els àmbits que preveu la Llei 15/2009", que es pot entendre com la llista de l'article 2 de la Llei, i de "mediacions en l'àmbit de la Llei 15/2009", que es pot entendre com el dret privat.
S'ha d'observar que no es preveu quin és el procediment de mediació que poden utilitzar.
Atès que no hi ha l'exclusió de l'article 4.2 del Reglament, s'ha d'entendre que poden triar el procediment del Reglament.
L'observació deriva del fonament jurídic VII.3.
L'article 2.1 del Reglament i la disposició addicional primera tracten de la mateixa matèria.
La disposició addicional primera utilitza la qualificació de "col·legis professionals en l'àmbit de la mediació", l'atribueix immediatament a una sèrie de col·legis i precisa que els convenis de col·laboració amb el Departament de Justícia es fan "a través" del Centre.
L'article 2.1 s'hi hauria d'adaptar i incloure els col·legis que són col·laboradors ex lege.
Aquest article es refereix a les associacions professionals constituïdes a l'empara de la Llei 7/2006, de 31 de maig, que estiguin acreditades pel Departament de Justícia.
S'ha d'advertir que la Llei 7/2006, de 31 de maig, no té normes de constitució especials, sinó que considera les associacions professionals com una modalitat d'associacions, la legislació general de les quals se'ls aplica supletòriament (articles 30.3, 34 i 75.2).
En canvi, sí que parla d'associacions professionals que s'hi acullen o sotmeten (article 75.1).
Però per a això cal un acord de l'òrgan competent de l'associació que s'ha d'inscriure en el Registre d'associacions professionals (article 75.1.a)).
La qualitat de sotmesa a la Llei 7/2006 es perd per tot fet o acte de l'associació que tingui aquest sentit, encara que hi continuï inscrita (article 75.1.b)).
L'estatut jurídic de les associacions sotmeses a la Llei 7/2006 és als articles 30-34.
D'altra banda, convé ponderar si la finalitat perseguida amb el requisit previst en l'article 3.2.d) -comprometre's a organitzar periòdicament activitats de formació, etc.- no s'obtindria millor exigint la presentació efectiva d'un pla d'activitats ja elaborat.
Parla de l'aplicabilitat del procediment establert en la Llei 15/2009, que són els articles 10 i següents, i en el Reglament, suposant que és un de sol.
Seria més clar parlar del procediment establert en el mateix Reglament (capítols V i VI).
La Comissió observa que l'article 4.2 estableix una reserva del procediment de mediació a favor del Centre de Mediació i les seves entitats col·laboradores.
Això podria suggerir una limitació al seu accés, de manera que no es pugui utilitzar, amb els efectes jurídics assenyalats en el Reglament, per les altres entitats catalanes que prestin serveis de mediació, ni tampoc ser pactat pels particulars per a la resolució extrajudicial dels seus conflictes.
La Comissió considera que el procediment de mediació ha de ser de lliure accés.
Aquesta conveniència és encara més gran atesa la gran llibertat de configuració que la Llei estatal de mediació (Llei 5/2012, de 6 de juliol) dóna a les parts en la mediació (article 10.1), que serà un important estímul a la seva utilització.
D'altra banda, la Comissió suggereix que es modifiqui la redacció de l'article, en el sentit d'assenyalar, en positiu, que les entitats locals i altres entitats públiques poden establir convenis amb el Centre per a la utilització del procediment del Reglament.
L'observació es relaciona amb el fonament jurídic VII.4.1.
Estableix la inscripció de les persones mediadores en els registres generals del Centre com a requisit indispensable per a adquirir aquesta qualitat habilitadora.
Ho repeteix en l'article 17.1 en parlar de les persones mediadores.
Com s'ha dit, aquest requisit no existeix en la Llei, que només requereix la inscripció en els registres del col·legi professional o de l'associació professional als qui hi pertanyin (article 25.1) i diu que els membres de les associacions, a més, poden sol·licitar llur inscripció en els registres del Centre de Mediació (article 25.2).
Pel que fa als prestadors de serveis de mediació per a l'Administració, que són el tercer grup de persones mediadores (article 3 de la Llei), l'article 25.1 no els esmenta i, per tant, no té cap previsió d'enregistrament habilitador.
La inscripció "que fa directament el Centre de Mediació" serà la dels membres d'una associació professional, que és potestativa segons l'article 25.2 de la Llei, i la dels prestadors de serveis de mediació per a l'Administració, que no estan previstos en l'article 25 de la Llei.
L'article 5.7 diu que els registres del Centre contenen les inscripcions efectuades pels col·legis professionals mitjançant la declaració de capacitació del mediador, i aquesta declaració es preveu en l'article 23.2 del mateix del Reglament.
La Comissió observa, però, que l'article 23.2 del Reglament no diu que la declaració de capacitació sigui un mitjà d'inscripció, sinó que, a la inversa, interpreta la sol·licitud d'inscripció de "les persones que volen ser inscrites com a persones mediadores del Centre" com una sol·licitud de declaració de capacitació.
Sembla que aquesta sol·licitud dóna lloc a una "inscripció inicial" en el Registre del col·legi, que és la que s'incorpora, amb una comprovació prèvia, als registres del Centre.
Els membres d'associacions professionals i els prestadors de serveis de mediació per a l'Administració "poden demanar la inscripció directa en el Registre general de l'àmbit corresponent", que és a la que es refereix l'article 5.7.
Pel que fa als associats, aquesta facultat resulta de la manca de trasllat de les inscripcions de les associacions als registres del Centre de Mediació.
Tant la petició directa dels associats com l'esmentada manca de trasllat de la inscripció també es troben en l'article 25.1 i 25.2 de la Llei, respectivament.
S'ha d'observar que en l'article 5.8 hi ha una manca de concordança entre la sol·licitud de petició d'inscripció i el que atorga el director del Centre de Mediació, que és la declaració de capacitació.
Això dóna a entendre que la petició d'inscripció comporta la de declaració de capacitació.
En canvi, l'article 23.1 parla només de la declaració de capacitació per als associats i les persones mediadores al servei de l'Administració; de manera que, un cop obtinguda, han de fer una segona petició, que és la d'inscripció en els registres del Centre.
S'ha de corregir la "notificació de les sol·licituds d'alta".
Quant a l'"alta", s'ha d'entendre com a mediador (article 7.1.a)) i es contraposa a la "baixa" de l'article 8.e).
En realitat es tracta de l'adquisició i la pèrdua de la condició de mediador.
S'hi diu que "els actes inscrits [...] es consideren autèntics i vàlids".
S'ha d'assenyalar que la inscripció registral es refereix a les dades enumerades en l'article 7.1, de les quals només es pot considerar "acte" la de l'article 7.1.a).
Per tant, és millor parlar de les "dades" (com fan els articles 11.2 i 15.1).
Tampoc els qualificatius "autèntics i vàlids" són adients per a aplicar a dades.
És millor parlar que "les dades inscrites es consideren exactes o certes".
El títol de l'article hauria de dir "Certesa o exactitud [...]".
Li és aplicable el que s'ha dit en l'article 10; per tant, basta la presumpció de veracitat.
Potser és més correcta "en línia".
Les persones mediadores de què parla són les "del Centre de Mediació de Dret Privat de Catalunya" (títol de l'article 17), que és el sentit que se li ha de donar en tots els articles del Reglament.
Reprodueix el que diu l'article 5.3 en seu de registres.
En comptes d'"a través" seria millor dir "per" o "mitjançant".
Atès que la formació específica és un requisit de la inscripció, caldria que fos l'apartat 1 de l'article 18, i que aquest passés a ser el 18.2.
Es delimita la formació específica homologable a la impartida per centres universitaris, per col·legis professionals i per corporacions de dret públic sense altres precisions, fonamentalment la territorial.
Respecte dels centres universitaris no es limita al sistema universitari de Catalunya (article 3 de la Llei 1/2003, de 19 de febrer).
Per tant, pot incloure centres a Catalunya que estiguin associats a universitats que no formen part del seu sistema universitari i universitats no catalanes que adoptin els programes homologats pel Centre de Mediació.
Respecte dels col·legis i altres corporacions de dret públic, no es requereix cap especialització en matèria de mediació ni tampoc que exerceixin l'activitat a Catalunya.
Per la seva banda, la Llei estatal 5/2012, de 6 de juliol, ha declarat que els cursos de formació específica impartits per institucions acreditades tenen validesa a tot Espanya (article 11.2).
S'ha d'observar que no s'esmenten les associacions professionals.
La seva exclusió no s'adiu amb la funció de formació contínua dels seus membres, que assigna l'article 31.c) de la Llei 7/2006.
No seria motiu d'exclusió que la formació contínua de l'article 21.2 del Reglament tingui el sentit específic com a mediador, mentre que la de l'article 31.c) de la Llei 7/2006 té el sentit genèric d'una formació com a professional; perquè també pot incloure la formació homologada com a mediador.
La Comissió observa que no es parla de la durada dels cursos de formació i en canvi sí de la durada en la formació contínua (en l'article 21.1).
D'acord amb la rellevància que tenen aquells cursos, és oportú regular-ho, o bé encomanar-ho expressament al desplegament normatiu.
D'altra banda, l'expressió "la persona titular del departament [...] determinarà" pot substituir-se per la de "per Ordre del departament [...] es determinarà", per tal d'ajustar-se millor al que disposa l'article 6 de la Llei 26/2010, segons el qual les competències les exerceixen els òrgans administratius i no les persones que en són titulars.
Les condicions perquè puguin inscriure's persones sense formació homologada són excessivament imprecises.
Caldria encomanar a una ordre del Departament la seva concreció per tal que el reconeixement per part del Centre de Mediació tingui uns paràmetres més segurs.
Es fa l'observació que la "persona mediadora en pràctiques" no s'ha de confondre amb el comediador (de l'article 3.2 de la Llei).
La major amplitud de les entitats de l'article 21.2 respecte de les de l'article 18.1 es pot justificar per la menor transcendència de la formació contínua, que només dóna lloc a la situació d'inactivitat de la persona mediadora (article 22.2).
L'ordre d'enumeració habitual en la Llei i en el Reglament és el de les associacions, primer, i els qui presten serveis a l'Administració, després.
L'article 23.1 parla només de la declaració de capacitació per als associats i les persones mediadores al servei de l'Administració, de manera que un cop obtinguda han de fer una segona petició, que és la d'inscripció en el Registre del Centre.
Tanmateix, l'article 5.8 presenta la petició d'inscripció al Centre com si inclogués la de capacitació.
Per la seva banda, l'article 23.2, en els col·legis, diu que la petició de capacitació inclou la d'inscripció.
La Comissió observa que s'haurien d'aclarir les relacions entre les dues peticions.
Aquest article també tracta de les relacions entre les dues sol·licituds, ara en els col·legis.
Segons aquest article la sol·licitud de la declaració de la capacitació inclou la petició d'inscripció en el Registre del col·legi.
D'aquesta manera la declaració de capacitació del col·legiat dóna lloc a la inscripció en el Registre del col·legi i el seu trasllat als registres del Centre, que va seguit.
La Comissió reitera l'observació que cal aclarir les relacions entre les dues peticions.
Aquest article parla de deures del mediador, incloent-hi els principis de la mediació.
Són conceptes separats en la Llei.
La Llei considera que els deures del mediador (article 14) són la lleialtat envers les parts i donar per acabada la mediació quan sobrevinguin causes que facin incompatible la continuació del procediment amb les prescripcions legals, quan apreciï manca de col·laboració de les parts o la mediació esdevé inútil (article 14).
Segons la Llei els principis de la mediació són cinc (enumerats en el capítol II, articles 5 a 9).
En canvi, l'article 25.1 del Reglament subjectivitza els principis del capítol II de la Llei i els presenta com a deures del mediador.
La Comissió observa que en el Reglament desapareix el principi del caràcter personalíssim de la mediació, que la Llei estableix clarament com a tal en l'article 8, i reapareix en l'article 32 del Reglament dintre del procediment com a participació en ell.
La Comissió també observa que, segons la Llei, els principis de la mediació són un bloc unitari (preàmbul, paràgraf 7, i capítol II (articles 5-9)).
Però també ho són segons el Reglament (articles 4.1 i 32.3, que es remet als de la Llei).
S'ha d'observar que barreja la lleialtat envers les parts, que és un deure del mediador (segons l'article 14.a) de la Llei), amb l'evitació de desequilibris entre les parts que correspon al principi d'imparcialitat i neutralitat.
Així ho considera l'article 6.1 de la Llei, que inclou en aquest principi la garantia de la igualtat entre les parts.
Segons l'article 6.2 de la Llei forma part del principi d'imparcialitat i neutralitat.
Es repeteix el principi de confidencialitat que ja està en l'article 25.1.
Estableix la facultat de les parts en un procés judicial que hagin endegat un procediment de mediació de demanar la suspensió del procés.
El mateix estableix, i en termes molt semblants, l'article 233-6.4 del CCCat en la mediació familiar.
S'ha de tenir en compte que la disposició final tercera de la Llei 5/2012, de 6 de juliol, ha modificat nombrosos articles de la LEC.
El nou article 19.1 de la LEC ha estès als pledejants la facultat de sotmetre el conflicte a mediació, que anteriorment es limitava a l'arbitratge.
El nou article 443.3.2 de la LEC preveu la facultat conjunta dels sotmesos a mediació de demanar la suspensió del procediment.
La petició de suspensió es preveu en els articles 19.4 i 179 de la LEC.
La Comissió observa que l'article 179.2 de la LEC no preveu cap comunicació a l'autoritat judicial i que la continuació del procés no és automàtica, sinó que s'ha de demanar i, si no es demana, s'arxiven provisionalment les actuacions.
Igualment observa que la petició de continuació és congruent amb el desistiment de la mediació però no amb l'acord, la destinació del qual és l'aprovació judicial (article 19.1 de la Llei 15/2009).
La Comissió considera que la comunicació de l'acord al jutge és compatible amb l'article 179.2 de la LEC.
La Comissió observa un canvi del Reglament respecte de la Llei.
El Reglament parla de l'abstenció i les seves cinc causes (article 31.2), que ho són, alhora, de recusació en qualsevol moment (article 31.5).
En canvi, la Llei no esmenta la causa de l'article 31.2.e) del Reglament i distingeix entre les altres quatre.
Segons la Llei només les tres primeres causes ho són d'abstenció (article 6.3) i, supletòriament, també de recusació (article 6.5).
D'antuvi, la Comissió observa que la formulació de la quarta causa és més reduïda en la Llei ("en defensa dels interessos d'una de les parts contra l'altra") que en el Reglament, que n'amplia l'abast ("en defensa o en contra els interessos d'alguna de les parts").
La Comissió entén que l'article 31.2.d) del Reglament ha ampliat la regla de l'article 6.4 de la Llei fora del conflicte entre les parts.
Correspon a l'Administració ponderar els efectes garantistes que això pot tenir per a uns respecte dels efectes restrictius que sens dubte té per a altres.
La Comissió també assenyala que caldria valorar més acuradament els efectes restrictius que té incorporar la causa de l'article 31.2.e), atesa la seva gran extensió.
Igualment, la quarta causa (la de l'article 31.2.d) del Reglament) diu que qui hi incorre "no pot actuar com a mediador" (article 6.4) sense que es prevegi la possible recusació.
La Comissió entén que el "no poder actuar" com a mediador és una incapacitat relativa o especial que paralitza l'habilitació general de l'article 3.1 de la Llei ("Pot exercir com a mediador"), que també s'anomena "capacitat d'actuar" (en l'article 32.b) i c) de la Llei).
La Llei no preveu la cinquena causa d'abstenció (la de l'article 32.1.e)).
El Reglament ha igualat la quarta causa (la de l'article 31.2.d)) amb les d'abstenció, i admet la seva ineficàcia per l'acord exprés de les parts (article 31.3).
Com ja s'ha observat, els apartats 1 i 2 corresponen al principi del caràcter personalíssim de la mediació (de l'article 8 de la Llei).
Té a veure amb el fonament jurídic VII.6.
La Comissió observa el canvi de nom.
S'anomena sessió inicial el que en la Llei és la reunió inicial (articles 15 i 16) i la contraposa a la sessió final (article 36).
La Comissió observa que la Llei reserva el nom de sessió a les reunions dedicades exclusivament a assolir l'acord entre les parts.
Per això la reunió inicial no es pot comptar entre les sessions (article 17.2 de la Llei), que en tenen un màxim de sis, llevat d'increment excepcional (article 34.1 del Reglament).
Per tant, no es justifica el paral·lelisme entre sessió inicial i sessió final, perquè aquesta sí que forma part del procediment de mediació (article 18 de la Llei).
Respecte de l'acta, la Comissió observa que segons la Llei les parts han de rebre un exemplar de la reunió inicial (article 16.2).
La Comissió observa que la Llei (article 18.3) no parla del lliurament de les còpies de les actes del mediador a les parts, cosa que donaria la idea que ell n'és el redactor.
L'article 18.1 de la Llei utilitza l'impersonal "s'ha d'estendre una acta" i l'article 18.3 parla de signatura conjunta i de la recepció d'un exemplar per les parts.
Aquest article es refereix al valor jurídic de l'acord de mediació que la Llei no regula.
La remissió al contracte privat suposa la seva obligatorietat entre les parts (article 1091 del Codi civil espanyol).
Per la seva banda, la Llei parla d'homologació judicial dels acords en matèries que requereixin un control jurisdiccional (preàmbul, paràgraf 9).
L'article 19.1 de la Llei també diu que "els acords respecte a matèries i persones que necessiten una protecció especial, i també respecte a les matèries d'ordre públic que determinen les lleis, tenen caràcter de propostes i necessiten, per a ésser eficaços, l'aprovació de l'autoritat judicial".
L'article 233-6.5 del CCCat estableix l'aprovació judicial dels acords de mediació familiar.
La Comissió observa que l'article tracta en seu de queixes i denúncies de l'inici de l'expedient sancionador, que pertany al règim sancionador (article 43.1).
Un cop considerades les observacions formulades en aquest Dictamen, i en especial en els fonaments jurídics V, VII, VIII i IX, es pot elevar al Govern, per a la seva aprovació, el Projecte de decret sotmès a consulta.