projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
L'objecte d'aquest estudi el constitueixen els mecanismes que articulen la cooperació entre la Generalitat de Catalunya i els ens locals.
La interacció entre els municipis i la Generalitat per a l'aplicació de polítiques i la prestació de serveis públics constitueix un element fonamental de l'estratègia de desenvolupament i de cooperació local.
El treball que presentem identifica les fórmules utilitzades, el seu funcionament, i l'abast i característiques del seu ús.
Tot i que l'estudi té un caràcter essencialment analític i empíric, no hem volgut renunciar a proposar modelitzacions que puguin aportar elements al debat i la reflexió sobre aquesta matèria.
L'estudi de les xarxes d'estructuració de la cooperació multinivell s'ha portat a terme de formes molt diverses, partint d'enfocaments metodològics i conceptuals molt diferents.
Sempre lligat als estudis de les relacions intergovernamentals, bàsicament ens enfrontem amb dues grans corrents: una perspectiva eminentment jurídico-administrativa, preocupada per l'aproximació legal del fenomen, per una banda; i una perspectiva d'origen anglosaxó molt més qualitativa i bàsicament focalitzada en actors, institucions i les seves interrelacions, per l'altra banda.
Des del punt de vista del mètode, plantegem una visió que faci conciliï aquests dos corrents.
Aquest treball inclou la incorporació de diversos enfocaments: en primer lloc, l'estudi de les estructures i de les manifestacions jurídicoadministratives, que ens permet identificar les fórmules jurídiques que poden donar cabuda a les relacions entre Generalitat i ens locals.
En segon lloc, ens detenim a analitzar el desplegament efectiu de la xarxa de cooperació multinivell a partir de l'observació de la realitat.
L'estudi quantitatiu de caire inicialment descriptiu esdevé la base per a el desenvolupament dels models analítics posteriors.
En tercer lloc, revisem la literatura comparada en la matèria i aportem una proposta de modelització pròpia.
Es tracta d'una proposta que parteix de diversos models anteriors i els conjuga amb la finalitat de dissenyar una estructura d'examen de la realitat que no només permeti l'anàlisi acadèmic sinó que pugui també esdevenir una aportació al debat i a la reflexió.
En definitiva, la nostra aspiració és investigar el model d'articulació de xarxes cooperatives a Catalunya, a partir d'una concepció de sistema institucional plural que supera la idea de xarxes de relacions interadministratives
El present estudi s'emmarca sota el concepte paraigua de govern electrònic que engloba governança electrònica i administració electrònica, línies estratègiques i d'actualitat en l'àmbit de l'administració pública.
L'objectiu d'aquest estudi és analitzar els Serveis d'Atenció Ciutadana Virtuals (SACV) i els canvis que es produeixen en la forma en què els ciutadans (com a principals, tot i que no únics, usuaris a banda de les empreses) i l'administració es relacionin entre si.
A més a més, es pretenen analitzar les transformacions que s'esdevenen en el funcionament intern i en la mateixa organització arran de les transformacions dels canals de comunicació amb els usuaris.
Finalment, s'haurien de considerar els canvis en la forma de gestionar el canvi i la innovació tenint en compte els rols dels diferents actors que hi participen.
S'ha comptat amb la participació de 19 ajuntaments catalans, com a representants de l'administració local, un actor important a l'hora de fer gestions amb l'administració per part dels ciutadans.
Un cop analitzats els resultats es detecten una sèrie de prioritats dels ajuntaments respecte els seus SAC (i SAC virtuals).
Una primera anàlisi diu que els ajuntaments persegueixen prioritàriament la reducció de trucades (36.8%) seguit de la seva preocupació per la manca de personal i organització adients per cercar i introduir informació pel SAC (26.3%).
En canvi en una segona anàlisi més en profunditat sobre les opcions prioritzades són la manca de personal i organització per introduir la informació (32.3%) seguit de la manca de pressupost per actualitzar la informació de la base de dades (29%).
En l'apartat d'altres, en un 22.6% es pretén que els ciutadans facin més autoservei, el que implica proveir més informació per altres canals i la web, i es mostra una preocupació sincera per augmentar la qualitat de servei, amb clara voluntat de complir la llei 11/2007.
I indagant sobre el què persegueixen els ajuntaments amb els SAC virtuals, això és una major innovació organitzativa (36.1%), seguida per més qualitat de servei (27.8%) i innovació tecnològica (un 22.2%), sense oblidar la productivitat (un 11.1%).
Així doncs s'observa com el canvi i innovació organitzativa és la major preocupació dels ajuntaments a l'hora d'establir el seu SAC virtual.
És gran la seva preocupació per la reorganització i trobar el personal aliniat i dedicat a la recol•lecció d'informació per posar-la al servei ciutadà a través del SAC.
Tot això passa per davant de la qualitat del servei i la productivitat o la reducció de costos (trucades), perquè s'entén que una millora organitzativa amb la tecnologia adient en resultarà en la qualitat i costos requerits
El treball ha analitzat el nou conjunt de relacions que s'estableixen entre ordenaments a partir de la distinció de dos grans blocs de relacions: les relacions de participació en el procés d'integració europea i les relacions amb el sistema competencial de la Unió Europea, una vegada ha entrat en vigor el Tractat de Lisboa.
El treball presentat aborda tres línies temàtiques.
La primera, dedicada a examinar les modificacions institucionals que s'han incorporat en el Tractat de Lisboa, amb la finalitat de determinar si la revisió operada afecta i incideix d'alguna forma en l'autogovern de Catalunya.
La segona té com a objectiu analitzar el funcionament del protocol de subsidiarietat i determinar les conseqüències que pot suposar la seva aplicació per a l'administració pública catalana.
Així com també identificar els problemes i les dificultats, pràctiques i d'índole jurídica, que pot presentar l'aplicació del protocol de subsidiarietat.
La tercera es consagra a estudiar si la formalització del principi de l'autonomia regional i local en la part dispositiva del Tractat de la Unió Europea té alguna conseqüència sobre les relacions entre la Unió Europea, els seus Estats i les entitats subestatals; així com a l'estudi sistemàtic de la jurisprudència del TJCE a l'efecte de determinar, si escau, l'evolució d'aquests principis.
Finalment es realitzen dos estudis de cas, que volen il·lustrar la incidència que té l'entrada en vigor del Tractat de Lisboa sobre el sistema institucional i distribució de competències internes i així completar la visió sobre els aspectes generals de participació de les Comunitats Autònomes en òrgans amb poders normatius a la Unió Europea.
El primer cas és el relatiu a l'energia i el segon sobre la recerca.
La pregunta que aquesta recerca respon és: com un enfocament de cartera de xarxes pot contribuir a la millora de la gestió per xarxes a la gestió pública.
La recerca s'estructura en la següent seqüència.
A la primera desenvolupem el marc teòric que justifica la necessitat d'ampliar la unitat d'anàlisi de xarxes amb una perspectiva que tingui en compte l'entorn i la participació de les administracions públiques en multiplicitat de xarxes de manera simultània.
Per a desenvolupar aquest argument analitzem l'enfocament tradicional de la literatura sobre gestió de xarxes (és a dir, l'enfocament analític –que es centra en investigar els nodes i les interrelacions dins la xarxa-, i l'anàlisi de "whole network" –que es centra en la xarxa com objecte d'estudi com a forma de governança diferenciada de la jerarquia i el mercat).
Un segon pas consisteix a analitzar els desenvolupament més recent d'aquesta literatura, cap a un enfocament holístic de l'anàlisi de xarxes, centrat en les diferents formes de governança de les xarxes i les seves tipologies comparades.
Per a, finalment, construir la nostra proposta: centrar l'anàlisi i la gestió estratègica de xarxes en el grup de xarxes on participa una administració, el network portfolio (o cartera de xarxes).
Analitzem el cas de la Diputació de Barcelona (DB) per a il·lustrar les diferents formes en les que la incorporació de la visió de network portfolio pot contribuir a una millor comprensió de la gestió de xarxes a la gestió pública.
La DB ha promogut el desenvolupament de xarxes de forma activa i realitzem una diagnosi des de l'anàlisi holístic primer, i des de les aportacions a la gestió que la nostra proposta aportaria al decisor públic.
La metodologia del cas realitza d'un inventari de les xarxes generades, analitza la documentació vinculada a aquestes (normativa, processos, informes i webs); desenvolupa entrevistes semi estructurades a directius al càrrec; i interpreta les respostes en base a la literatura de xarxes.
Responsable: Germà M. Bel Caralt
Aquest estudi revisa la realitat econòmica del mercat de serveis associats a la mort de les persones (serveis funeraris) a Catalunya.
Aquest sector, que té una rellevància social i econòmica indubtable, presenta unes característiques molt particulars que augmenten el seu interès per a la ciència econòmica i per a l'estudi de l'administració pública local.
Per un costat, aquest estudi revisa l'escassa literatura econòmica internacional, així com repassa els resultats dels diferents informes que han analitzat diferents aspectes parcials d'aquest sector.
Per l'altra banda, estudia el mercat de serveis funeraris a Catalunya mitjançant l'enviament i posterior explotació estadística d'una enquesta a tots els municipis de més de 2000 habitants i a un conjunt de 75 empreses del sector.
Els resultats derivats de la informació obtinguda mostren l'existència de diferències rellevants en l'abast de la privatització pels diferents segments del negoci, l'existència d'una oferta local molt centrada en la provisió de serveis en àrees microterritorials, ratis elevats de concentració i una certa correlació negativa entre competència i preus del servei.
El present treball contribueix a la literatura i al debat sobre el paper de les administracions públiques des de dues perspectives diferents.
Per un costat, el treball aporta les primeres evidències sobre l'estat dels mercats de serveis funeraris a catalunya, aportant dades sobre l'impacte de la privatització i la concentració.
Segon, el treball mostra indicis significatius que apunten a una elevada concentració del mercat que pot conduir a posicions de poder de mercat per part de la oferta, sobre una demanda mancada de suficient informació i capacitat de recerca per prendre decisions racionals de consum.
Per això, els resultats d'aquest treball i les conclusions que s'apunten indiquen la necessitat per part de les autoritats de defensa de la competència i de les administracions públiques a dedicar una major atenció aquest sector i millorar molt especialment els nivells de competència i de transparència en el mercat.
Tot i els processos de canvi viscuts als darrers vint anys, les administracions públiques han mantingut la lògica de l'especialització i la segmentació de les seves estructures gairebé intacta.
Tanmateix, algunes veus consideren que el gran repte de l'Administració passa precisament per aconseguir que les seves parts afrontin conjuntament les demandes i els conflictes d'una societat creixentment complexa, incorporant la racionalitat deliberativa al govern i a la gestió pública.
Aquest és el marc teòric des del qual plantegem un estudi sobre les comissions interdepartamentals (CI) de la Generalitat.
Definim CI com un espai on es troben representants dels diferents departaments per intercanviar coneixements, punts de vista i propostes, així com concertar accions a l'entorn d'una determinada política nova i/o complexa, amb la finalitat de millorar-ne la planificació, la programació i/o la implementació.
Les CI han proliferat darrerament, tot i que la seva existència no ha estat, encara, ben fonamentada, ni a nivel polític ni a nivell normatiu.
Tampoc disposem d'estudis que en valorin els resultats obtinguts.
Per això, a més d'oferir una mirada panoràmica sobre el mapa dels òrgans col·legiats de la Generalitat, fins ara inèdita, la recerca analiltza a fons sis CI, de temes alhora rellevants i diversos:
- Comissió de Coordinació Territorial
Les comissions han estat analitzades a partir de quatre aspectes: La definició dels seus objectius de la CI i el grau d'adhesió i compromís que aquests desperten; els recursos disponibles i les dinàmiques que n'expliquen el funcionament; el tipus de relacions que s'estableix entre els seus membres i, finalment el grau de prioritat política i l'estil de lideratge.
L'anàlisi ens ha permès constatar: 1.
Que hi ha diferències notables en el funcionament i resultats de cada CI, 2 Que algunes tenen problemes seriosos de funcionament i 3.
Que aquestes dificultats no posen en dubte els objectius de fons que en justifiquen la creació, tot i que caldrà molta innovació i perseverança per superar-les.
Els resultats aporten una doble recomanació pràctica: 1.
Conèixer millor el funcionament real d'aquests espais transversals i 2.
Fer una política activa i explícita de transversalitat, que determini quantes comissions es necessiten, amb quins objectius, gestió i lideratge.
Això és crucial per evitar que la proliferació de CI disfuncionals porti al descrèdit i la desactivació d'una eina necessària.
Des de l'aprovació de l'EBEP, les administracions públiques han d'avaluar, amb el propòsit de potenciar la carrera horitzontal o de determinar la formació o les retribucions complementàries, el rendiment i la conducta de l'empleat públic.
No són moltes les administracions a l'Estat que han avançat en aquesta línia; però en canvi, són molt fortes les reticències que des de diferents vessants es contemplen vers la mesura.
Hem observat que els nous sistemes avaluatius que s'estan proposant difereixen substancialment dels que coneixíem fins ara.
Quins sistemes d'avaluació podrien tenir més possibilitats d'èxit?
Aquesta és la principal motivació de les nostres indagacions.
Hem fet balanç de les que hem considerat principals experiències avaluadores que hi ha, a l'àmbit públic, a Catalunya i a l'Estat.
Des d'aquesta anàlisi hem pogut determinar quins són els trets bàsics que s'han de contemplar en el disseny d'un sistema avaluatiu i des d'aquests hem plantejat una tipologia dels diferents sistemes avaluatius.
Que, sigui quin sigui el model escollit, incideixen en l'increment de l'eficiència, l'efectivitat, l'eficàcia i la qualitat del conjunt de les administracions públiques catalanes.
Els últims decennis han estat testimonis de l'acceleració del procés de difusió de les agències reguladores autònomes en diferents àrees de polítiques públiques en diversos països, tant en el nivell nacional com en nivells subnacionals.
Enfocades al control, la supervisió i la promoció d'activitats reguladores, aquestes agències s'han constituït com ens independents de les organitzacions administratives tradicionals.
L'estat espanyol no ha estat una excepció a aquesta tendència reguladora global.
D'acord amb aquests esdeveniments, aquest projecte proposa una perspectiva innovadora en l'estudi de la regulació, tot i desenvolupant una fotografia detallada i un mapa dels reguladors espanyols entre el 1980 i el 2010.
La recerca s'enfoca, doncs, en el desenvolupament d'una base de dades completa destinada a comprendre les característiques dels reguladors espanyols; és a dir, els membres dels consells de les agències reguladores de diferents sectors i nivells –tant estatal com regional–.
En aquest procés, l'estudi reconstrueix la regulació espanyola durant els darrers 30 anys d'acord amb tres dimensions.
Primer, l'anàlisi se centra en dades biogràfiques dels membres dels consells.
Segon, per tal de discutir la idea dels reguladors com a individus independents i no connectats amb la dinàmica política, l'anàlisi també s'endinsa en les articulacions amb el món polític i els partits polítics.
Tercer, donat que la regulació s'entén com una tasca altament tècnica que requereix informació especialitzada i experiència, l'estudi s'enfoca en el grau de professionalització i especialització dels membres dels consells, juntament amb l'evolució de les seves carreres professionals.
En total, doncs, l'estudi proporciona una fotografia de 519 membres dels consells nomenats a 669 mandats en 24 agències reguladores.
Per mitjà d'aquesta reconstrucció analítica, el present treball proveeix una imatge estàtica i dinàmica dels reguladors espanyols, mentre que al mateix temps proveeix informació important en el procés i la dinàmica de la regulació entre els nivells estatal i regional.
Els resultats mostren que el "típic regulador espanyol" és un professional amb estudis de Dret o d'Economia.
Contràriament a les expectatives teòriques, els reguladors tenen vinculacions relativament estretes amb polítics i partits polítics, fet que en part pot ser explicat pel fet que la designació es basa fonamentalment en l'executiu i on els controls parlamentaris i els requeriments són limitats.
Els plans de dinamització comercial dels centres i subcentres urbans són instruments basats en la corresponsabilitat i la cooperació entre els agents públics i privats que hi intervenen, fonamentalment entre administracions públiques i les associacions de comerciants, perquè tots ells persegueixen, com a objectiu principal, la millora i modernització de l'oferta comercial d'una àrea determinada, per tal d'adaptar-la a les necessitats dels consumidors.
Aquests plans, però, no han tingut l'èxit esperat, com el que sí han obtingut els models forans en els que s'inspiren, sobre tot en comparació amb els resultats obtinguts pels models de referència d'altres països, com els Business Improvement Districts (BID) dels EUA i el Regne Unit, que han estat conseqüència d'una actuació legislativa específica.
En el treball s'analitzen les causes d'aquesta manca de resultats i es concreten bàsicament en la manca d'implicació en aquests plans d'alguns agents que, tot i beneficiar-se de la seva posada en marxa, no s'integren en ells i que no s'han trobat mecanismes per obligar a tots aquests subjectes a contribuir econòmicament a aquests plans, de forma que no disposen d'un finançament suficient ni sostenible.
El treball presentat mirar de donar una resposta a les dificultats per trobar una fórmula que permeti dotar als plans d'una estructura jurídica que s'ajusti a les seves necessitats, peculiaritats i objectius, i que no sigui excessivament rígida o complicada en la seva gestió.
Amb aquesta finalitat s'han analitzat les diverses fórmules de col·laboració públic-privada que ja existeixen al nostre l'ordenament jurídic i també s'han estudiat models de Dret comparat per mirar si els models d'altres països poden oferir solucions que la nostre regulació actual no contempla i es formulen concretes observacions i suggeriments.
Tanmateix es presenten les diferents possibilitats que ofereix l'ordenament jurídic actual o les modificacions que s'haurien d'incorporar per articular i assegurar la contribució econòmica de tots els beneficiats per un pla de competitivitat del comerç urbà al seu finançament, i s'exposen els problemes o dificultats que cadascuna d'elles pot plantejar, així com els avantatges d'unes envers els altres.
Una primera possibilitat, que seria establir una obligació d'afiliació a l'eventual entitat gestora del pla o les agrupacions o associacions que hi participen al pla, es desaconsella per les dificultats gairebé insuperables de caire constitucional que planteja.
També s'analitzen els problemes de compatibilitat amb el Dret comunitari que planteja la legislació vigent catalana sobre equipaments comercials, en particular, amb la llibertat d'establiment, sobretot després de la sentència del TJUE de 24 de març de 2011.
Per últim, i per que fa a l'Impost sobre Grans Establiments Comercials es considera que s'ajusta a l'actualment vigent bloc de constitucionalitat i que pot defensar-se que no constitueix un ajut d'Estat prohibit pel Dret comunitari.
En la societat actual el coneixement s'està erigint com un bé de gran valor estratègic i es busquen formes de crear, gestionar, controlar i posseir aquest coneixement.
En aquest sentit, en aquest estudi ens interessen els actors i processos vinculats a la CGC (Del Moral et al., 2007; Drucker, 2003; Holsapple i Wu, 2008) i, com no, la pròpia gestió del coneixement (Basu y Sengupta, 2007; dePaula y Fischer, 2005; Milton, 2005; Stankosky, 2005; Weber, 2007).
El propòsit de la recerca que es presenta va ser analitzar procediments de creació i gestió del coneixement en comunitats de pràctica generades en l'àmbit de l'administració púbica, i amb ús intensiu de tecnologia, amb l'objectiu de delimitar els factors d'èxit de les comunitats analitzades per tal de crear un mapa de bones pràctiques, tot concretant protocols d'intervenció i estàndards de qualitat.
El mètode utilitzat per a la re cerca ha estat l'estudi de cas.
Concretament, s'utilitzà el multicas, en el qual s'ha generat una innovació organitzativa (processo~de CGC) adoptada per algunes organitzacions o comunitats (casos individuals), però, en realitat, el que ens interessa és l'estudi global de totes elles.
Com indica Yin (2009), aquest tipus d'estudi multicas resulta més robust i consistent que l'estudi de casos individuals.
Els resultats de la recerca han permès la identificació d'indicadors, l'establiment d'estàndards, la determinació de bones pràctiques i la creació d'una Guia d'autoavaluació per a la millora de les comunitats de pràctica existents o que es creïn a l'àmbit de l'administració pública.
L'objecte d'aquest treball de recerca se centra en la situació actual i les possibles opcions normatives i organitzatives respecte de l'acció exterior de la Generalitat i de les relacions de la Generalitat amb la Unió Europea.
El que hem pretès ha estat validar-ne el seu abast i la seva efectivitat en un moment en què el desenvolupament estatutari requereix ordenar i regular l'acció exterior i europea de la Generalitat.
De les disposicions de l'Estatut d'autonomia de 2006 -amb els límits fixats pel Tribunal Constitucional- se'n desprèn un ampli marge d'actuació que, tanmateix, troba dificultats en la seva determinació.
D'una banda, per l'escassesa de disposicions generals de caràcter estatal i, de l'altra, perquè l'acció política que pugui dur a terme el Govern de la Generalitat necessita també estar regulada i ordenada legalment i, fins aquest moment no existeix un desenvolupament legislatiu autonòmic al respecte.
En termes d'organització institucional, hem dut a terme una anàlisi juridicoadministrativa que, definint, classificant i categoritzant els òrgans, entitats i models existents, en valida la seva eficiència economicoadministrativa i la seva racionalització.
Hem abordat aquest enfocament sota la perspectiva tant del principi de la unitat d'acció exterior de l'Estat i, per tant, de la conseqüent col·laboració i coordinació amb l'Estat, com de la necessitat de que al sí del Govern i de l'Administració de la Generalitat de Catalunya es millori la coordinació i la coherència de l'actuació internacional de la Generalitat.
El treball de recerca aborda també les relacions de la Generalitat amb la Unió Europea i, més concretament, la participació del Govern de la Generalitat i del Parlament de Catalunya en els afers europeus.
Es tracta d'un àmbit material específicament transversal i sobre el que ja han operat alguns mecanismes de coordinació i participació en seu estatal, tant pel que fa al fixament intern de la posició estatal sobre els afers europeus com, en el pla extern, obrint-se vies a la participació en les institucions europees.
Aquest aspecte ha experimentat una nova perspectiva, de ràpida i recent evolució, amb l'enunciació del principi de subsidiarietat i l'establiment de mecanismes per al seu control, que també són objecte d'estudi.