Resolució 84/2019, de 14 de febrer
Administració: Ajuntament de Vic
Sobre la implantació de la Administració electrònica.
El legislador català, en base al criteri dels estàndards més favorables al dret d'accés, té legitimitat per a establir causes d'inadmisibilitat de les sol·licituds d'informació pública més favorables a aquest dret que les previstes per la legislació bàsica estatal, encara que això comporti una major exposició per a les Administracions públiques de Catalunya; en conseqüència, la GAIP entén que si bé la legislació estatal bàsica d'accés a la informació pública inclou el caràcter repetitiu de les sol·licituds d'informació pública entre les causes d'inadmisibilitat, aquesta causa no pot ser aplicada per les Administracions subjectes a la legislació catalana, perquè l'LTAIPBG no la inclou al seu article 29, relatiu a les causes d'inadmisibilitat de les sol·licituds d'informació pública.
No hi ha dubte que es tracta de dues sol·licituds coincidents en molts aspectes, però que també està clar que presenten diferències indubtables, pel que no poden ser titllades de repetitives, ja que no es patent, ni clar ni evident que la resposta a la primera sigui també necessàriament la resposta a la segona.
Número d'expedient de la reclamació: 15/2019
L'article 39.1 LTAIPBG estableix que " Les resolucions expresses o presumptes en matèria d'accés a la informació pública i, si escau, les que resolguin el recurs de reposició poden ésser objecte de reclamació gratuïta i voluntària davant la Comissió de Garantia del Dret d'Accés a la Informació Pública, encarregada de vetllar pel compliment i les garanties del dret d'accés a la informació pública que regula aquest títol ".
D'acord amb aquests preceptes, la GAIP és competent per tramitar i resoldre aquesta Reclamació ja que es planteja en relació amb el silenci administratiu ocorregut atesa la manca de resposta de l'Ajuntament a una sol·licitud d'informació pública dirigida a un Ajuntament de Catalunya.
L'article 2.c LTAIPBG defineix el dret d'accés a la informació pública com " el dret subjectiu que es reconeix a les persones per a sol·licitar i obtenir la informació pública, en els termes i les condicions regulats per aquesta llei ".
Per la seva part, l'apartat b del mateix precepte defineix la informació pública com " la informació elaborada per l'Administració i la que aquesta té al seu poder com a conseqüència de la seva activitat o de l'exercici de les seves funcions, inclosa la que li subministren els altres subjectes obligats d'acord amb l'establert per la present llei ".
Segons l'article 18.1 LTAIPBG, " Les persones tenen el dret d'accedir a la informació pública, a què fa referència l'article 2.b, a títol individual o en nom i representació de qualsevol persona jurídica legalment constituïda ".
I l'article 20.1 de la mateixa Llei afegeix que " El dret d'accés a la informació pública es garanteix a totes les persones, d'acord amb el que estableix aquesta llei.
El dret d'accés a la informació pública només pot ésser denegat o restringit per les causes expressament establertes per les lleis ".
Les limitacions legals al dret d'accés a la informació pública han de ser aplicades d'acord amb llur finalitat, tenint en compte les circumstàncies de cada cas concret, s'han d'interpretar sempre restrictivament en benefici d'aquest dret i no es poden ampliar per analogia.
En la motivació cal explicitar el límit que s'aplica i raonar degudament les causes que en fonamenten l'aplicació ".
A més, els límits legals al dret d'accés a la informació pública no són d'aplicació automàtica i absoluta (l'encapçalament de l'article 21 LTAIPBG es refereix expressament a que els límits enumerats per aquest precepte "poden" dur a la denegació de l'accés sol·licitat), de manera que l'article 22 de la mateixa Llei requereix que siguin aplicats d'acord amb criteris de proporcionalitat i temporalitat: "1.
Els límits aplicats al dret d'accés a la informació pública han de ser proporcionals a l'objecte i la finalitat de protecció.
L'aplicació d'aquests límits ha d'atendre a les circumstàncies de cada cas concret, especialment la concurrència d'un interès públic o privat superior que justifiqui l'accés a la informació.
Els límits del dret d'accés a la informació pública són temporals si així ho estableix la llei que els regula, i es mantenen mentrestant perduren les raons que justifiquen la seva aplicació ".
Els antecedents posen de manifest que l'Ajuntament ha inadmès la sol·licitud d'informació de la que n'és causa la Reclamació en base al previst per l'article 18.1.e LTAIPBGE, segons el qual procedeix la inadmissibilitat de sol·licituds repetitives, tenint en compte els criteris del CTBG als efectes de determinar el caràcter repetitiu de la sol·licitud.
Cal qüestionar aquesta valoració municipal en atenció a les dues consideracions següents.
Per una part, la GAIP ha considerat en diverses ocasions que les Administracions de Catalunya han d'aplicar les causes d'inadmissibilitat establertes per l'LTAIPBG i no han d'acollir-se a les de l' LTAIPBGE, si són en perjudici del dret d'accés a la informació pública.
Això és així perquè el legislador català, en base al criteri dels estàndards més favorables al dret d'accés, té legitimitat per a establir causes d'inadmissibilitat més favorables a aquest dret que les previstes per la legislació bàsica estatal, encara que això comporti una major exposició per a les Administracions públiques de Catalunya.
En conseqüència, la GAIP entén que si bé la legislació estatal bàsica d'accés a la informació inclou el caràcter repetitiu de les sol·licituds d'informació pública entre els causes d'inadmissibilitat, aquesta causa no pot ser aplicada per les Administracions subjectes a la legislació catalana de transparència i accés a la informació pública, perquè l'LTAIPBG no la inclou al seu article 29, relatiu a les causes d'inadmissibilitat de les sol·licituds d'informació pública.
En definitiva, per l'LTAIPBG, que és la legislació aplicable a les sol·licituds d'informació pública dirigides a les Administracions de Catalunya, el caràcter repetitiu de les sol·licituds no constitueix, per sí mateix, una causa d'inadmissibilitat d'aquestes.
Per una altra part, davant dels enunciats de les dues sol·licituds suposadament repetitives (antecedents 2 i 5), no està clar que ho siguin realment.
La sol·licitud de la que n'és causa aquesta Reclamació demana " els programes que desenvolupi l'Ajuntament per a la implantació efectiva de totes les eines d'administració electrònica ", mentre que la sol·licitud precedent invocada per l' Ajuntament demanava " les eines que utilitza l'ajuntament per a la tramitació electrònica de sol·licituds i expedients ".
Una sol·licitud demana els programes per a la implantació de les eines, mentre que l'altra demana les eines.
Una es remet a la tramitació electrònica de sol·licituds i expedients i l'altra a l'administració electrònica, concepte que pot ser més ampli.
En definitiva, no hi ha dubte que es tracta de dues sol·licituds coincidents en molts aspectes, però que també està clar que presenten diferències indubtables, pel que no poden ser titllades de repetitives, ja que no és patent, ni clar ni evident que la resposta a la primera sigui també necessàriament la resposta a la segona.
Si l'Ajuntament de Vic considera que, si escau, els programes que desenvolupa per a la implantació efectiva de totes les eines d'administració electrònica es concreten en la identificació de les eines que utilitza per a la tramitació electrònica de sol·licituds i expedients, pot indicar-ho així a la persona reclamant, al mateix temps que els hi facilita, però el cert és que ambdues sol·licituds no són idèntiques i sembla verosímil que mereixin respostes diferents.
En base a les anteriors consideracions, i tenint en compte a més que no és previsible la concurrència de límits legals que puguin justificar la desestimació de la sol·licitud, procedeix estimar la Reclamació i, en conseqüència, rebutjar la inadmisió de la sol·licitud d'informació indicada a l'antecedent 2 per part de l'Ajuntament de Vic i requerir-lo que faciliti la informació sol·licitada a la persona reclamant en un termini raonable.
L'article 43.5 LTIAPBG estableix que "l'Administració ha de comunicar a la Comissió les actuacions fetes per a executar els acords de mediació i per a donar compliment a les resolucions dictades per la Comissió".
L'article 43 LTAIPBG estableix que si l'Administració incompleix el termini establert pels acords de mediació o per les resolucions de la GAIP per lliurar la informació reclamada, les persones interessades ho poden comunicar a la Comissió perquè aquesta en requereixi el compliment; la desatenció d'aquest requeriment, vista la remissió expressa fet a aquest precepte per l'article 77.2.b LTIAPBG, ha de ser qualificada d'infracció molt greu amb relació al dret d'accés a la informació pública (que pot ser sancionada de conformitat amb els articles 81 i 82 LTAIPBG).
Sobre la base dels antecedents i fonaments jurídics exposats, el Ple de la GAIP, en la sessió de 14 de febrer de 2019, resol per unanimitat: