projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
L'article 50 del Tractat de la Unió Europea (TUE) conté les disposicions bàsiques que regulen les condicions i el procediment de retirada d'un estat membre de la Unió Europea a partir del moment en què, d'acord amb la voluntat sobirana d'aquest estat, manifestada segons les seves disposicions constitucionals, decideix deixar de formar-ne part.
L'aplicació d'aquestes disposicions al cas del Regne Unit és el procés conegut popularment amb la denominació de "Brexit".
En el marc de les previsions d'aquest article 50, el 23 de juny de 2016 va tenir lloc en el Regne Unit el referèndum sobre la continuïtat o no de la seva pertinença a la Unió.
El resultat del referèndum, va ser favorable a la retirada de la Unió.
Així, el 51,9% de la ciutadania britànica va votar a favor de sortir de la Unió Europea, mentre que el 48,1% va votar a favor de continuar formant-ne part.
La participació va ser del 72,2%.
El resultat del referèndum, però, no va ser uniforme en les diferents nacions o territoris que componen el Regne Unit; així, a Escòcia, Irlanda del Nord i Gibraltar el resultat va ser favorable a continuar formant part de la Unió Europea, mentre que a Anglaterra i Gal·les la majoria de la ciutadania es va pronunciar en favor de la retirada.
Consegüentment amb aquests resultats, per tant, el govern britànic va notificar formalment, el 27 de març de 2017, la decisió de retirada de Gran Bretanya i Irlanda del Nord de la Unió Europea i de la Comunitat Europea de l'Energia Atòmica "Euratom".
A continuació d'aquesta notificació, i seguint encara amb les disposicions establertes en l'article 50 del TUE, es va obrir un període de negociacions entre la Unió i el Govern Britànic per determinar els termes i les condicions de la retirada d'aquest estat membre per mitjà d'un acord que, alhora, hauria de tenir en compte el marc de les seves futures relacions.
Com a resultat d'aquestes negociacions, el 14 de novembre de 2018 les instàncies negociadores de la UE i del Regne Unit van adoptar un primer text de l'Acord de retirada i de les línies generals de la declaració política sobre la futura relació entre la Unió Europea i el Regne Unit.
Posteriorment tots dos textos foren modificats per atendre, en especial, les particularitats de la situació d'Irlanda i Irlanda del Nord i finalment, en la seva versió definitiva, ambdós textos van ser referendats pel Consell Europeu en la seva reunió de 17 d'octubre 2019 i aprovats formalment pel Parlament Europeu (29 de gener 2020) i pel Consell de la Unió (30 de gener 2020).
Finalment, l'Acord de retirada ha entrat en vigor el dia 1 de febrer de 2020, data en la qual el Regne Unit ha deixat de ser estat membre de la Unió Europea.
Els residents al Regne Unit que van començar la seva estada essent menors de 67 anys podran seguir conduint al Regne Unit amb un carnet de conduir emès per un Estat membre sense canvis fins als 70 anys.
Si es van traslladar a Regne Unit essent més grans de 67 anys, podran seguir amb el seu carnet de conduir europeu fins a un màxim de 3 anys.
Posteriorment, hauran d'intercanviar el seu carnet de conduir per un britànic.
Els visitants podran seguir utilitzant el seu carnet de conduir europeu sense canvis.
Els permisos de conducció britànics seran vàlids fins a la fi del període transitori.
La Declaració política és un text no vinculant que acompanya l'Acord de retirada i defineix el marc polític per a la futura relació entre el Regne Unit i la Unió Europea que s'haurà de negociar durant el període transitori.
Estableix com podria ser la futura relació a partir d'un acord d'associació que integri els diferents àmbits de cooperació, des de l'àmbit econòmic —a través d'un acord de lliure comerç—, la seguretat, la política exterior, la defensa i la participació en programes europeus.
Els aspectes principals de la declaració política són:
La declaració posa de manifest el compromís del Regne Unit i de la UE de negociar una àrea de lliure comerç amb una cooperació sectorial en àmbits d'interès mutu.
La declaració proposa la lliure circulació de béns sense tarifes o restriccions quantitatives pels diferents sectors.
Igualment, també es preveu la possible cooperació del Regne Unit amb les agències europees dels medicaments (EMA), de productes químics (ECHA) o d'aviació (EASA).
Tot i la voluntat de mantenir una relació estreta, el document estipula que les dues regions seran mercats separats.
En matèria de serveis i inversió, la relació entre el Regne Unit i la UE contindrà propostes similars a les que es troben en altres acords de lliure comerç.
Aquestes propostes tenen com a objectiu evitar la inestabilitat financera i protegir tant els inversors com els consumidors.
En l'àmbit de la mobilitat, la declaració proposa la lliure circulació com a tercer país, sense visats per a estades curtes, així com condicions específiques per a investigadors, estudiants, formació i intercanvi de joves, a més de la coordinació dels sistemes de seguretat social.
Així mateix, també es mostra la voluntat d'evitar qualsevol disrupció en els àmbits de transport, com l'aviació, el transport per carretera, ferroviari i marítim.
En l'àmbit de la pesca, el Regne Unit i la UE hauran d'arribar a un acord sobre l'accés a les aigües territorials i les quotes pesqueres, que haurà de ser ratificat abans de l'1 de juliol de 2020.
En aquest àmbit, la declaració posa l'èmfasi en la voluntat de promoure el multilateralisme i de col·laborar conjuntament contra les amenaces existents, com la delinqüència internacional, la ciberdelinqüència i les campanyes de desinformació.
Per tal d'assolir aquest objectius, la declaració política mostra la voluntat d'incloure la cooperació policial i judicial en assumptes penals i en política exterior, així com en seguretat i defensa.
La governança de la futura relació, que es plasmarà en un acord d'associació, es farà mitjançant diàlegs bilaterals, ja siguin cimeres, reunions en l'àmbit ministerial, tècnic o parlamentari.
La gestió i supervisió de l'aplicació de la futura relació anirà a càrrec d'una comissió mixta, que també facilitarà la resolució de diferències.
Els estudiants que comencin els estudis al Regne Unit durant el curs acadèmic 2019-2020 o 2020-2021 continuaran pagant les mateixes taxes acadèmiques que els nacionals britànics fins que finalitzin el programa acadèmic iniciat.
No, el Regne Unit forma part de l'Espai Europeu d'Educació Superior i la seva sortida no alterarà l'ordenació acadèmica en matèria de titulacions universitàries oficials.
Quan es produeixi el Brexit, és a dir l'1 de febrer de 2020, les persones que estiguin realitzant una estada de mobilitat al Regne Unit gràcies al programa Erasmus+ podran continuar aquesta estada com estava previst.
També podran seguir amb l'estada els ciutadans del Regne Unit que estiguin fent un Erasmus a Catalunya abans que es faci efectiu el Brexit.
Les estades de mobilitat per motius d'aprenentatge finançades pel programa Erasmus+ poden ser dels tipus següents:
Quan es produeixi el Brexit, aquells altres projectes finançats pel programa Erasmus+ en què participin entitats del Regne Unit, com a socis o com a líders, podran seguir executant-se en les condicions acordades fins a la data de la finalització del projecte, encara que aquesta data sigui posterior al 31 de desembre de 2020.
Fins al final del període transitori es mantindrà l'actual sistema d'homologació de títols universitaris.
Després del període transitori, s'aplicarà el procediment corresponent a països tercers, que pot implicar algun tràmit addicional, com la postil·la.
Els ciutadans beneficiaris de l'Acord de Retirada conservaran el seu dret a la sanitat, les pensions i d'altres prestacions de la seguretat social i, si tenen dret a una prestació econòmica d'un país, podran cobrar-la encara que decideixin viure en un altre país.
Els períodes cotitzats es tindran en compte d'acord amb el dret de la UE aplicable fins al final del període transitori.
Així mateix, el pagament de les pensions es realitzarà d'acord amb el principi d'exportabilitat previst a la normativa europea, tant si residiu al Regne Unit com si ho feu a Catalunya o a un Estat membre de la UE.
Sí, es mantindrà la situació actual amb relació a l'accés a les prestacions d'atur fins al final del període transitori.
Com a treballador actiu al Regne Unit, on esteu cotitzant i pagant impostos, teniu dret a assistència sanitària gratuïta.
Així mateix, els vostres familiars també podran gaudir d'assistència sanitària al país.
La normativa de la UE seguirà vigent fins al final del període transitori i, per tant, tindreu accés a l'atenció sanitària a Catalunya mitjançant la Targeta Sanitària Europea.
Concebuda en el marc de les noves propostes per a Europa de la Comissió Prodi, l'any 2003, la Política Europea de Veïnatge (PEV) busca fomentar relacions més sòlides i eficaces amb els països veïns —avui 16 estats—, de la Mediterrània sud (Algèria, Egipte, Israel, Jordània, Líban, Líbia, Marroc, Territoris Palestins, Síria i Tunísia) i de l'est (Armènia, Azerbaidjan, Bielorússia, Geòrgia, Moldàvia i Ucraïna).
Una cooperació reforçada que s'expressa en plans d'acció, acords d'associació i instruments específics de finançament amb aquests països.
La voluntat política d'aquestes relacions s'ha significat, entre d'altres, amb l'impuls d'institucions com la Unió per la Mediterrània, creada el 2008, i l'Associació Oriental, del 2009.
Les diferents situacions de crisi i inestabilitat, i altres de rellevància com les primaveres àrabs i el paper de Rússia amb els socis de l'Associació Oriental, n'han propiciat la revisió integral el 2011.
Renovada l'any 2015, la nova Política Europea de Veïnatge té l'objectiu d'impulsar l'estabilitat, la seguretat i la prosperitat en la línia de les actuacions previstes a l'Estratègia Global de Seguretat de la UE, llançada el juny de 2016.
La Política Europea de Veïnatge a la Mediterrània ha tingut en Catalunya un referent important, a través del llançament del Procés de Barcelona l'any 1995 i l'establiment, l'any 2008, de la seu del Secretariat de la Unió per la Mediterrània.
La Generalitat de Catalunya reafirma, en el marc de la seva acció exterior, el seu compromís plenament europeista i mediterrani, tot prioritzant les relacions amb els seus veïns del sud i el conjunt de la regió mediterrània per impulsar sinergies, coneixement mutu i intercanvi i legitimar el compromís amb les societats d'ambdues ribes de la Mediterrània.
Com a actuació derivada d'aquest compromís, el Govern de Catalunya impulsa l'Estratègia Mediterrània MedCat 2030, que desplegarà un pla d'acció que afronti, conjuntament amb els nostres veïns, els reptes compartits que ens afecten per treballar a favor dels valors, les persones, la prosperitat compartida i una Mediterrània intercultural.
En el marc de la política de veïnatge s'identifiquen tres premisses cabdals per a Catalunya:
Partint d'aquestes premisses, des del Govern de Catalunya posem de relleu les consideracions següents:
Des de Catalunya apostem pel nostre compromís europeista i obert amb la Mediterrània amb l'impuls de l'Estratègia Mediterrània MedCat 2030, defensant una visió d'abast regional, transformadora i d'acció flexible.
Una fita d'aquest compromís seria la commemoració "Barcelona +25: Cap al 25è aniversari de la Declaració de Barcelona".
La consecució d'una Europa més social i justa és una prioritat de la Comissió Europea en un moment de redefinició de la UE.
El document de reflexió sobre la dimensió social d'Europa, publicat a l'abril de 2017 per la CE, és el punt de partida d'un procés de reflexió per trobar respostes als nous reptes com l'envelliment de la població, la digitalització o l'impacte de la urbanització i la globalització.
Els estats membres hauran d'acordar com afrontar aquests reptes conjuntament i pensar el valor afegit que poden proporcionar els instruments de la UE.
Aquest document es va presentar juntament amb la proposta sobre el Pilar Europeu de Drets Socials, proclamat a la Cimera de Göteborg el novembre de 2017.
La proposta pretén avançar cap a un mercat laboral i uns sistemes de protecció social més adequats, que millorin les condicions de treball i de vida dels ciutadans de la UE.
El debat sobre el Pilar resulta de màxima importància política i social a Catalunya, ja que el futur de l'estat del benestar és una de les principals preocupacions del Govern i de la ciutadania.
Des del Govern apostem per aprofundir en la dimensió social d'Europa per tal de fer convergir a l'alça els estàndards socials i drets dels ciutadans europeus i poder afrontar millor els reptes de futur.
Volem que el Pilar Europeu sigui l'eina central per avançar cap a una Europa social.
Tanmateix, el Pilar hauria d'anar més enllà d'una declaració de principis i bones intencions; s'hauria de poder implementar a través d'iniciatives legislatives i instruments de finançament adequats.
Aquests mecanismes i instruments d'implementació són fonamentals perquè el Pilar tingui un impacte visible i els ciutadans puguin fer efectius els seus drets, tant en l'àmbit laboral com pel que fa a la igualtat d'oportunitats, protecció, inclusió i progrés socials.
L'objectiu és construir una societat cohesionada i amb justícia social per apoderar les persones i garantir-ne la integració en la societat.
Per fer-ho, apostem per donar una dimensió molt més àmplia dels drets de ciutadania que inclogui també tots els drets socials objectius i subjectius, tenint en compte tant la gestió de la diversitat d'origen com l'atenció a la diversitat de possibles vulnerabilitats.
Les desigualtats econòmiques i socials a Europa han augmentat en els últims anys, i les repercussions de la crisi encara són presents, sobretot entre els sectors més vulnerables, com els aturats de llarga durada, els joves, les dones o les persones en risc de pobresa.
Per fer front a aquests reptes, exposarem la visió de Catalunya en la consecució de l'Europa social prenent com a referència els vint principis del Pilar Europeu de Drets Socials.
L'Estratègia Mediterrània de Catalunya, MedCat 2030, és el full del ruta de Govern per al desplegament de l'acció exterior catalana a la Mediterrània a partir de tres eixos estratègics: compromís, incidència i aliances.
L'Estratègia és un procés a llarg termini que promou el rellançament del dossier mediterrani en les polítiques europees.
També reforça les relacions i els intercanvis entre els actors d'una i altra riba de la Mediterrània, tot aportant coherència a l'acció exterior del Govern en el marc dels objectius del desenvolupament sostenible.
L'Estratègia inclou el Pla d'acció (2019-2022), que descriu els instruments de seguiment i avaluació necessaris per al seu desplegament.
El Pla es renova cada quatre anys.
En aquest marc, i amb motiu dels 25 anys de la Declaració de Barcelona, la Generalitat impulsa les iniciatives Mediterrània +25, destinades a difondre i renovar la visió sobre les relacions mediterrànies.
En el Pla s'hi ha implicat no solament els departaments de la Generalitat, sinó que s'ha volgut fomentar un procés de participació amb altres institucions públiques catalanes, associacions empresarials i sindicals, entitats de la societat civil i, també col·lectius de catalans i catalanes d'origen marroquí.
Atenent els principals àmbits de relació amb el Marroc, el Pla s'estructura a partir de cinc grups de treball.
Cadascun dels grups el formen els departaments de la Generalitat corresponents, així com aquelles institucions catalanes que treballen en aquests àmbits amb el Marroc i els lidera un coordinador, que és qui impulsa les reunions i gestiona la informació que genera el grup.
Els cinc grups, amb els coordinadors respectius, són els següents:
Lleïr Daban (Girona, 1984) és llicenciat en Ciències Polítiques per la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB) i Màster en Màrqueting Polític: Estratègia i Comunicació Política per l'Institut de Ciències Polítiques i Socials (ICPS) adjunt a la UAB.
Té també un postgrau en Psicocreativitat; Comunicació Creativa per la UAB i diversos cursos en les quals destaca una especialització en Planificació Estratègica de 1a i 2a Generació per Ciutats i Territoris a la Universitat Internacional Menéndez Pelayo, així com estudis en gestió de crisi i reputació.
Actualment està cursant un programa d'Alta Direcció a IPADE Business School (Institut Panamericà d'Alta Direcció d'Empresa) a Ciutat de Mèxic.
Des del 2010, ha treballat com a consultor polític i en comunicació estratègica.
L'any 2012, es va traslladar a Mèxic, on ha assessorat en campanyes governamentals municipals, estatals, federals i nacionals a països com Mèxic, Equador, Hondures o República Dominicana.
En el sector privat, ha ajudat i assessorat a diverses empreses i institucions en comunicació estratègica, gestió i prevenció de crisi i reputació de marca.
Col·labora impartint classes en diverses disciplines, com la Diplomatura en Comunicació Política de la Universitat Nacional Autònoma de Mèxic (UNAM), donant les matèries de marca Territori i Estratègia Electoral.
També al Màster de Màrqueting Polític de l'ICPS Institut de Ciències Polítiques i Socials de la Universitat Autònoma de Barcelona i a la Diplomatura de Comunicació Política de la Universitat Autònoma de Mèxic.
També ha participat com a conferenciant i en tallers a diversos països de l'Amèrica Llatina.
David Poudevida (1973, Barcelona) és llicenciat en Administració i Direcció d'Empreses per la Universitat de Barcelona i Executive MBA per IESE Business School.
Ha estat durant catorze anys director de comunicació i màrqueting del Grup Bonpreu, i anteriorment, adjunt al director de màrqueting de AEG Hausgeräte Germany.
En l'àmbit docent, ha impartit formació a la Universitat Pompeu Fabra (2008-2010), Universitat de Barcelona (2008-2010) i la Universitat Ramon Llull (2003-2008).
Parla català, castellà i anglès, i té nocions d'alemany i francès.
En els darrers 10 anys ha desenvolupat una trajectòria internacional participant en diversos projectes en mercats d'Àsia, els Estats Units, Sud-Amèrica i Europa.
Més recentment, i des d'un vessant cívic, ha participat en diverses iniciatives per explicar el país en l'àmbit internacional.
Isidre Sala Queralt és el delegat del Govern als Estats Units d'Amèrica.
Isidre Sala Queralt ha estat director general d'Afers Globals del Departament d'Acció Exterior, Relacions Institucionals i Transparència del Govern de la Generalitat de Catalunya de l'abril al setembre del 2019.
Fins llavors, Sala havia estat director general d'Afers Multilaterals i Europeus des de l'abril del 2017.
En exercici d'aquests càrrecs, Sala s'ha encarregat d'establir la cooperació entre el Govern i organitzacions multilaterals amb l'objectiu de maximitzar la contribució de Catalunya als principals reptes globals.
Del 2014 al 2017 es va dedicar a les institucions financeres i a altres organitzacions internacionals amb mandat econòmic com a especialista en institucions financeres internacionals.
Sala va treballar a ACCIÓ del 2004 al 2014, on va ser director de la divisió de cooperació internacional des del 2008.
En l'exercici de les seves funcions, va liderar la unitat encarregada de promoure l'accés de les empreses catalanes a les institucions financeres internacionals explorant noves oportunitats de negoci i implementant l'assistència tècnica a projectes.
Anteriorment, entre el 1997 i el 2004, va assumir el paper de desenvolupador de negocis dintre el departament internacional de dues firmes catalanes de renom, eixamplant l'àrea d'influència a nous mercats.
El fins ara director general té un màster en Diplomàcia i Acció Exterior per la Universitat Pompeu Fabra, així com un curs de "Business Strategies at the Base of the Pyramid" per l'IESC (Argentina) i la Universitat de Cornell (EUA).
Així mateix, té un postgrau en Estudis de Desenvolupament per la Universitat Autònoma de Barcelona i és llicenciat en Ciències Econòmiques per la Universitat de Barcelona.
A més, parla fluidament sis llengües, té una experiència internacional extensa i ha viatjat a més de setanta països tant per raons professionals com personals.
Luca Bellizzi és el delegat del Govern a Itàlia.
És Dottore magistrale en Ciències Polítiques per la Università degli Studi di Milano.
Delegat del Govern de la Generalitat a Itàlia del 2015 al 2017.
Bellizzi va ser membre del Financial Advisory Committee de l'Aliança dels Liberals i Demòcrates per Europa (ALDE) i de la Junta Directiva del Consell Català del Moviment Europeu.
A més, ha coordinat el projecte Governa Ciutat.
Anteriorment, ha estat director executiu en empreses de promoció i gestió immobiliària i ha treballat en l'àmbit de les relacions públiques per a diverses firmes del nord d'Itàlia.
Gabriel Boichat (Saint-Aubin, Suïssa, 1981) és el delegat del Govern a Suïssa des del juny de 2020.
Fa gairebé quinze anys que es dedica a la incidència política i a la comunicació per al canvi social i ha enfocat la seva carrera professional a l'àmbit internacional, sobretot a la cooperació internacional i la salut global.
Com a consultor independent, ha treballat per proporcionar a les organitzacions, administracions públiques i empreses de l'economia social i solidària eines per dur a terme la seva incidència política i la seva comunicació, així com per assessorar en la planificació i anàlisi estratègica de les seves accions.
També imparteix formacions i coordina diversos projectes.
Prèviament, entre 2007 i 2015, Boichat havia estat codirector i responsable d'incidència política i comunicació de l'organització sense ànim de lucre Planeta Salud, que treballa en desenvolupament i salut global, promovent la recerca i desenvolupament de vacunes, tractaments i diagnòstics per reduir l'impacte de pandèmies com el VIH/Sida, la malària o la tuberculosi.
També en matèria de prevenció del VIH, Boichat va treballar el 2007 amb l'ONG gTt, on va implementar com a tècnic d'incidència un projecte de promoció dels microbicides.
El seu vincle amb la incidència i la comunicació en el camp de la salut global, de fet, va començar amb l'inici de la seva carrera professional, en què va ser el responsable de comunicació de la primera pàgina de Mèxic sobre salut sexual i prevenció del VIH.
A més, en el camp de la salut global, ha participat en múltiples conferències internacionals i reunions d'alt nivell, especialment en matèria de salut global.
Llicenciat en Periodisme per la Universitat Autònoma de Barcelona, és suís de naixement i parla català, castellà i francès com a llengües maternes, domina l'anglès i té coneixements d'alemany.