El Pla de Doctorats Industrials (PDI) és una iniciativa del Govern per facilitar la interacció entre la indústria i la universitat, que proporciona una passarel·la perquè els futurs doctors desenvolupin projectes d'R+D+I en el marc d'una empresa.
Des de la posada en funcionament del programa l'any 2013, s'hi han abordat 437 projectes de doctorat en 269 empreses i institucions de tots els àmbits, que han representat una inversió publicoprivada per valor de més de 60 milions d'euros.
Per conèixer en primera persona aquest programa d'innovació i transferència del coneixement, en aquesta edició de RECERCAT parlem amb Beatriz Corzo, una de les primeres doctores industrials, actualment gestora de projectes del Departament d'Innovació de l'empresa Sorigué.
Quin balanç fa de l'experiència com a doctoranda industrial?
Vam fer un bon treball conjunt i en guardo un record excel·lent, fonamentalment perquè es va tractar d'un projecte de caràcter molt pràctic.
Aquest crec que és el millor vessant del doctorat industrial: no s'hi treballa sobre una recerca que difícilment tindrà retorn, sinó en un projecte de recerca amb aplicació directa en la indústria i el mercat.
Cal tenir present que quan un estudiant enllaça la seva formació de grau amb el doctorat corre el risc de no tenir contacte amb el món real de la indústria, de no veure amb claredat l'aplicació d'allò en què t'has format.
En què va consistir el seu projecte de doctorat industrial?
En una recerca aplicada sobre membranes d'osmosi directa amb la finalitat de tractar aigües residuals per ser retornades amb alta qualitat al reg agrícola.
La tecnologia de les membranes era i segueix sent molt emergent i volíem comparar-la amb el que s'havia fet fins aleshores per avaluar si millorava la viabilitat econòmica del procés.
Va ser un repte molt interessant que vam culminar sota el guiatge dels meus tutors a Acciona i a la Universitat de Barcelona.
En aquell moment, la tecnologia de les membranes d'osmosi directa era encara molt nova, però la vam fer madurar durant el projecte de doctorat.
Vam redactar un parell d'articles explicant el treball que, literalment, «ens els treien de les mans» i que es van publicar en revistes molt bones.
De fet, en el marc del projecte vam construir la planta pilot més gran del món destinada a ús agrícola amb aquesta tecnologia.
Com va conèixer l'existència del PDI i què li va impulsar a sol·licitar-lo?
El meu cas pot ser una mica atípic, perquè no vaig enllaçar els estudis de grau directament amb el doctorat industrial.
Jo vaig completar els estudis d'Enginyeria Química l'any 2009 i seguidament em vaig incorporar a través d'una beca a l'empresa Acciona Agua, on vaig desenvolupar la meva trajectòria professional durant sis anys.
El fet de treballar en un departament d'R+D+I em va permetre assabentar-me de la convocatòria del pilot del PDI.
Des de sempre havia tingut la motivació vocacional de ser doctora, però en aquell moment ja tenia 29 anys, una edat bastant alta per ser doctoranda.
Així que vaig proposar a la meva empresa l'opció d'acollir-nos a l'edició pilot del Pla.
En aquell moment se'ns va plantejar un entrebanc, pel fet que en haver cursat el grau amb el pla antic se'm va exigir el requisit previ d'obtenir un títol de màster.
Cal tenir present que en aquell moment no tenia cap garantia que la convocatòria pilot del PDI tingués continuïtat, però em vaig arriscar i, per sort, m'hi vaig poder incorporar en la convocatòria següent.
La seva carrera professional s'ha vist beneficiada del fet d'haver cursat un doctorat industrial?
La meva feina actual respon a la necessitat de l'empresa d'impulsar un departament propi d'R+D en tasques relacionades amb el tractament d'aigua.
Si no hagués estat doctora no hi hauria pogut optar.
Ha tingut ocasió de compartir impressions amb altres doctors industrials?
Efectivament, en la meva època a Acciona vaig coincidir amb una altra doctoranda industrial que, en el seu cas, provenia directament de la universitat.
Un dels millors aspectes del Pla és que si la teva manera de treballar agrada a l'empresa, es converteix en una projecció professional claríssima que, amb molta probabilitat, et permetrà tenir-hi continuïtat.
Partim del fet que, per desgràcia, en aquest país el títol de doctor no gaudeix de la mateixa valoració que en altres tradicions del nostre entorn, com ara Alemanya.
Però dins d'una empresa amb un departament d'R+D potent, la titulació de doctor pren la seva importància.
Si, com en el meu cas, estàs focalitzat a treballar en un àmbit d'aquest perfil, té tot el sentit obtenir un doctorat.
Introduiria cap evolució en el disseny actual dels doctorats industrials?
La veritat és que no tinc cap queixa de la meva experiència com a doctoranda industrial.
Els ajuts estan ben estructurats.
El meu doctorat industrial va ser una mica estrany, perquè l'empresa on el vaig desenvolupar disposava d'una infraestructura d'R+D molt potent, cosa que va comportar que jo hi concentrés un percentatge molt elevat del meu doctorat.
Hi ha ocasions en què l'empresa no disposa d'aquests mitjans i es recorre més a treballar amb la infraestructura de la universitat.
Possiblement, aquesta variació en funció de la casuística es podria personalitzar de cara a les aportacions a cadascuna de les parts.