I. El Projecte de decret de la gestió dels residus sanitaris que se sotmet a consulta es dicta en desplegament de la Llei 6/1993 de 15 de juliol reguladora dels residus que en la seva disposició final segona faculta el Govern per a desenvolupar i executar les disposicions de la Llei i per a dictar les reglamentacions específiques de residus de naturalesa o de característiques especials.
La intervenció d'aquesta Comissió Jurídica Assessora és preceptiva d'acord amb el que disposa l'article 3.1.b) de la seva Llei reguladora.
Pel que fa al procediment seguit s'han acomplert substancialment els requeriments procedimentals exigits per a l'elaboració de disposicions de caràcter general.
Tot i que l'estudi econòmic que figura a l'expedient no reuneix les mínimes condicions exigibles a un document d'aquesta naturalesa.
Cal destacar l'àmplia consulta a organitzacions i entitats representatives d'interessos afectats així com l'obertura del període d'informació pública en compliment del que disposa l'article 64 de la Llei 13/1989 de 14 de desembre i que ha donat lloc a una participació ben indicativa de l'adequació d'aquests tràmits a l'objectiu d'adoptar les solucions normatives més ajustades a les necessitats socials.
L'informe dels serveis jurídics assenyala que d'acord amb l'article 176.1 de la Llei municipal i de règim local de Catalunya el Projecte ha estat sotmès a la Comissió de Govern Local de Catalunya que ha informat favorablement el Projecte.
Una acurada confecció de l'expedient exigiria que s'acompanyés certificació de l'acta de la sessió corresponent.
Quant al contingut del Projecte val a dir com a consideració de caràcter general que està dirigit a substituir amb un text unitari les dues normes que en l'actualitat regulen amb caràcter reglamentari la gestió dels residus sanitaris: el Decret 300/1992 de 24 de novembre i el 71/1994 de 22 de febrer.
Aquesta iniciativa ha de ser valorada positivament per aquesta Comissió que ja al seu Dictamen 4/1994 es va pronunciar a favor de la simplificació normativa en aquesta matèria que ara es produeix.
D'altra banda el Projecte té ja en consideració la legislació catalana de residus posterior al primer d'aquells decrets –en realitat es dicta en desplegament de la Llei 6/1993 de residus– així com el fet que hagi estat ja aprovat el Programa general de gestió de residus per part del Govern de la Generalitat.
Tanmateix convé assenyalar que el marc normatiu a què al·ludeixen la Memòria i l'informe jurídic que acompanyen el Projecte ha estat modificat amb posterioritat en els seus elements bàsics.
En concret la Llei estatal 10/1998 de 21 d'abril de residus ha derogat expressament la Llei 20/1986 bàsica de residus tòxics i perillosos i declara que el Reial decret 833/1988 i el Reial decret 952/1997 de 20 de juny que la despleguen continuen vigents només en allò que òbviament no s'oposi a la nova llei.
Segons la definició donada per l'article 3.c) de la Llei bàsica estatal determinats residus sanitaris tenen la consideració de residus perillosos d'acord amb la Directiva 91/689/CEE de 12 de desembre i la Llista aprovada per la Decisió 94/1904/CE del Consell publicada com annex 2 a l'esmentat Reial decret 952/1997.
Així es reflecteix d'una manera implícita en l'apartat 2.b) del mateix Projecte en definir els residus sanitaris de risc o específics i la seva connexió amb el llistat de l'annex.
Sembla doncs oportú posar en relleu la necessitat que l'Administració activa tingui present aquest marc legal bàsic en el qual s'ha d'inserir la norma projectada i a ella correspon en primer lloc valorar la incidència que pugui tenir respecte dels seus projectes normatius.
En aquest sentit s'ha pronunciat aquesta Comissió Jurídica Assessora al seu recent Dictamen 227/98 amb ocasió d'un altre Projecte relatiu a la matèria de residus.
Sens perjudici de la consideració de caràcter general efectuada i en atenció a la delimitació prou estricta de l'àmbit de la regulació que es projecta poden formular-se tanmateix algunes consideracions específiques sobre el contingut del Projecte.
A) Una de les novetats rellevants que incorpora el Projecte respecte dels precedents decrets és l'assimilació a residus municipals dels residus sanitaris del Grup II.
L'article 5.2 de la Llei 6/1993 de residus que remet a la regulació reglamentària permet que s'eximeixi d'autorització determinades activitats de reciclatge i tractament de residus municipals essent suficient la inscripció al Registre de Gestors de Residus de Catalunya.
Però del tenor de l'article 13 del Projecte sembla que no s'exclou en cap cas l'exigència de l'autorització corresponent.
Però resta una certa indefinició en l'apartat segon de dit precepte quan estableix que els residus sanitaris del Grup II poden ser gestionats en instal·lacions de disposició del rebuig de residus municipals.
Cal aclarir si aquesta possibilitat genera una obligació per part dels ajuntaments.
Convé tenir present que en relació amb la posició dels ajuntaments la nova Llei estatal 10/1998 de residus ha estès l'obligació de tractament de residus urbans a tots els ajuntaments mentre que abans només tenien aquesta obligació els de més de 5.000 habitants d'acord amb l'article 26 de la Llei de bases del règim local –que queda així modificat– i l'article 64 b) de la Llei municipal i de règim local de Catalunya.
Ara bé l'article 20.2 de la Llei 10/1998 disposa que en els casos de residus urbans que tinguin certes característiques que els puguin fer perillosos o bé que siguin distints dels generats en els domicilis particulars les entitats locals competents per motius justificats podran obligar els posseïdors dels residus a gestionar-los per ells mateixos.
Aquestes consideracions afecten també a l'article 16 del Projecte relatiu a l'actuació dels ens locals.
B) La secció segona del Projecte regula el control dels centres generadors de residus sanitaris.
A diferència de les activitats de transport i gestió dels residus sanitaris sotmeses a règim d'autorització (articles 12 i 13) res no es diu respecte de la forma jurídica de control preventiu de les instal·lacions i de l'activitat de producció de dits residus que es generen a l'interior del centre sanitari és a dir si estan subjectes a autorització de la comunitat autònoma com exigeix la Llei 10/1998 quan es produeixen residus perillosos mentre que sí que es regula la inspecció posterior.
Convé doncs aclarir aquest extrem pels casos que els residus sanitaris que es generin siguin perillosos.
Amb caràcter més general l'article 16.3 de la Llei 6/1993 de residus disposa que la gestió en l'origen –l'activitat intracentre– s'ha d'incloure en l'acte de concessió de la llicència municipal per l'exercici de l'activitat que genera els residus.
A aquests efectes cal tenir en compte que ha estat aprovada la Llei 3/1998 de 27 de febrer de la intervenció integral de l'Administració ambiental.
Aquesta Llei a la qual fa referència l'informe jurídic en relació amb una altra qüestió sotmet a llicència ambiental municipal d'acord amb l'annex II.2 núm. 11.11 els hospitals clíniques i establiments sanitaris en general i a règim de simple comunicació les clíniques veterinàries (annex III núm. 10.16).
En definitiva convé puntualitzar quin és el règim que afecta els establiments i les activitats generadores de residus sanitaris en funció de la seva naturalesa i a més de la producció o no de residus considerats perillosos.
C) En un altre ordre de coses la regulació dels articles 18 i 19 en matèria d'imposició de sancions s'ajusta a banda de la Llei 6/1993 de residus al que disposa la Llei general de sanitat inclosa la mesura de tancament temporal d'instal·lacions que està reservada al Govern (article 36.2 de la Llei general de sanitat).
Ara bé la remissió a ambdues lleis que es formula a l'article 18 pot donar lloc a una interpretació que afavoreixi una eventual duplicitat sancionadora contrària al principi non bis in idem.
Certament l'atribució d'específiques competències sancionadores a l'article 19 als òrgans de l'Administració sanitària per les infraccions comeses en la gestió intracentre dels residus sanitaris reforça la garantia de la distinció entre les dues vessants –ambiental i sanitària– de la potestat sancionadora.
Tot i així per tal de minimitzar el risc assenyalat pot afegir-se al final de l'article 18 la següent expressió: "segons els respectius àmbits d'aplicació".
Un cop considerades l'observació general i les específiques que s'han formulat al cos del Dictamen pot donar-se al Projecte de decret la tramitació corresponent.