projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
Interior del Parc Arqueològic Mines de Gavà.
Amb 6.000 anys d'antiguitat, les Mines Prehistòriques de Gavà són el conjunt miner amb galeries més antic d'Europa.
Estaven dedicades a l'extracció de variscita (o cal·laïta), un mineral semipreciós que s'utilitzava per fer peces de joieria.
A banda de la complexa xarxa minera que el forma, el jaciment destaca per les restes arqueològiques que s'hi han trobat, que reflecteixen el context socioeconòmic i cultural del Neolític a la Península Ibèrica.
Eines de pedra, os i fusta (encara no coneixien els metalls), fragments de ceràmica i restes de materials constructius són alguns exemples d'aquests vestigis neolítics.
Un dels objectes més destacats és la Venus de Gavà, una figura antropomorfa de ceràmica negra; es tracta d'una peça incompleta i trencada en diferents fragments, dels quals es pot deduir una forma femenina, d'estructura simètrica i desproporcionada, amb ulls en forma de sols i amb les extremitats superiors recolzades sobre un ventre prominent.
La Venus de Gavà podria ser la imatge d'una deessa de la fertilitat i constitueix una de les poques representacions religioses del neolític existents a la Península.
Les manifestacions artístiques (la Venus i les joies) i la complexitat de les mines posa de manifest que els habitants de la zona formaven una societat avançada i amb sòlides creences religioses.
El Parc Arqueològic Mines de Gavà ofereix als centres educatius una experiència única per aprofundir en la prehistòria.
Fins i tot podran endinsar-se en una reproducció de la mina de variscita.
Fem una visita guiada pel Parc Arqueològic Mines de Gavà, una història de fa 6.000 anys en un espai innovador.
Representació d'un cérvol al Cogul (les Garrigues).
Museu d'Arqueologia de Catalunya.
Amb 42 figures pintades i 260 elements gravats sobre la roca, la Roca dels Moros (el Cogul, les Garrigues) és sens dubte un dels jaciments rupestres més importants de la Península Ibèrica.
El conjunt és Patrimoni Mundial de la UNESCO des de 1998.
Aquesta zona de les Garrigues ha estat habitada per l'home de forma ininterrompuda des del Paleolític i la cavitat es va utilitzar durant uns 5.000 anys com a lloc de culte.
Els darrers caçadors-recol·lectors (VIII-V mil·lenni aC) van deixar-hi les pintures que pertanyen a l' art llevantí.
Més tard, durant el V i II mil·lenni aC, els grups neolítics van prendre'n el relleu per dibuixar a la roca les seves creences (representacions molt diverses que s'inscriuen dins de l' art esquemàtic ).
Els investigadors hi han identificat també inscripcions posteriors, d'època ibèrica i romana, tot i que moltes són il·legibles.
Entre les escenes més destacades hi ha la cacera, amb la representació d'una figura humana que porta un arc i unes fletxes i que s'enfronta a un senglar.
També destaquen les figures de diversos braus.
La singularitat del conjunt es mostra sobretot a l'escena que s'ha anomenat 'la dansa fàl·lica': un grup de dones vestides amb llargues faldilles i el cos nu s'agrupen en parelles i envolten un home amb el sexe exagerat.
Es tracta d'una excepcional representació d'un acte ritual que reforça la identitat de la cova com a lloc de culte rupestre.
Tenen dret a la tarifa reduïda:
Centre d'Interpretació de les Pintures Rupestres de la Roca dels Moros
Un viatge interactiu per conèixer les pintures rupestres del Cogul
Reconstrucció d'una de les cabanes neolítiques al Parc Neolític.
Com era la vida a la Catalunya de fa 7.000 anys?
Donar resposta a aquest interrogant és més fàcil des del descobriment del jaciment de La Draga, a Banyoles.
Aquest poblat neolític, actualment negat per les aigües de l'estany, és un dels assentaments d'agricultors i ramaders més antics de Catalunya i un jaciment excepcional: és l'únic de la Península Ibèrica on s'han recuperat intactes eines fetes totalment de fusta.
L'any 1994, el Centre d'Arqueologia Subaquàtica de Catalunya (CASC) va començar-ne l'excavació i l'estudi, treballs que continuen actualment tant a terra com a nivell subaquàtic.
Les eines de fusta localitzades son arcs, javelines, pals cavadors, fusos, culleres, remenadors i tascons, així com mànecs, també de fusta, d'aixes, falçs i tiges de fletxa.
El paviment recuperat de les cabanes on s'aixoplugaven ha permès fer la reconstrucció d'alguns d'aquests habitatges prehistòrics.
Actualment, el Parc Neolític de la Draga, situat a tocar del poblat lacustre, permet al visitant descobrir la vida quotidiana al neolític i conèixer una mica més els seus antics pobladors.
Aquests, instal·lats als marges de l'estany, van gaudir d'un hàbitat que els oferia recursos en abundància.
Descobreix la vida quotidiana del Neolític al Parc Arqueològic de La Draga: visita les cabanes que s'han reconstruït a la vora de l'estany i coneix de prop la recerca arqueològica.
La Draga ofereix també visites pensades especialment per al públic escolar.
Museu Arqueològic Comarcal de Banyoles
Situats a la serra de Godall d'Ulldecona, els Abrics de l'Ermita són el conjunt més important de pintures rupestres d'estil llevantí a Catalunya i formen part de la llista de Patrimoni de la Humanitat de la Unesco des de l'any 1998 i de La Ruta de l'Art Rupestre.
En aquest conjunt excepcional, l'home neolític va traçar-hi un món de creences o relats mítics relacionats amb la cacera.
Les escarpades cingleres de Godall eren un lloc propici per a la captura d'animals i així es pot veure a les pintures a través de les diverses espècies d'animals de la zona, dels arquers i, fins i tot, de divinitats i especialistes encarregats de dur a terme els rituals.
Els experts afirmen que la societat neolítica utilitzava la pintura rupestre com a mitjà de comunicació amb l'objectiu d'assenyalar llocs de reunió i de celebració de determinats ritus.
Les primeres pintures de la serra de Godall es van descobrir l'any 1975 en una cova del barranc.
Actualment s'hi han localitzat fins a catorze abrics decorats per l'home fa 8.000 anys.
Just al costat dels abrics, el Centre d'Interpretació d'Art Rupestre Abrics de l'Ermita, creat pel Museu d'Arqueologia de Catalunya, permet al visitant descobrir el llegat artístic i històric d'Ulldecona a través de recursos gràfics, fotografies, audiovisuals i calcs de les pintures.
A partir d'un discurs didàctic i amè, el Centre d'Interpretació d'Art Rupestre Abrics de l'Ermita ofereix una visió general de l'art llevantí i dels 13 abrics que formen el conjunt d'Ulldecona.
Centre d'Interpretació d'Art Rupestre dels Abrics de l'Ermita
El nombre de pintures conservades a la serra del Godall és extraordinari, tot i que el conjunt destaca també per la qualitat i la diversitat formal de les representacions
El Pirineu va ser un dels últims espais que els dinosaures van habitar, fa 65 milions d'anys.
Això fa que el jaciment cretàcic de Coll de Nargó sigui considerat per la comunitat científica com un dels més importants del món.
I és que és una gran font d'informació del moment que es van extingir els darrers grans dinosaures i va començar una nova era dominada pels mamífers.
El jaciment consta d'una zona oberta al públic que s'anomena el "Mirador del Cretaci", des d'on es poden veure petjades, restes fòssils vegetals i animals, ous i nius de dinosaure.
Per divulgar la importància del jaciment, es va crear el museu Dinosfera, un centre d'interpretació interactiu basat en les noves tecnologies.
L'exposició permanent se centra sobretot en explicar com es creu que era el procés de reproducció d'aquests gegants de la natura.
I és que una de les peces més espectaculars trobades a Coll de Nargó i que es poden veure al museu és el niu de dinosaure més gran d'Europa.
Precisament, un dels principals responsables de les postes que s'han trobat a la zona és el titanosaure.
Per això una reproducció d'aquest sauròpode presideix l'inici de l'exposició.
- No et perdis detall d'aquest magnífic jaciment des del Mirador del Cretaci
- Complementa la visita amb el recorregut pel Centre Paleoambiental Dinosfera que mostra els resultats obtinguts de l'estudi dels fòssils dels últims dinosaures que van viure a Europa.
Icnites (petjades) de grans rèptils del Cretaci Superior al conjunt paleontològic de Fumanya.
65 milions d'anys d'antiguitat, més de 38.000m2 d'extensió i 3.500 petjades de dinosaure.
Aquestes dades fan del jaciment de Fígols-Vallcebre de Fumanya un dels més importants d'Europa amb restes fòssils del Cretaci superior.
Situat a l'Alt Berguedà, el conjunt paleontològic inclou les antigues explotacions de carbó a cel obert de Fumanya Sud (Fígols), Fumanya Nord, Tumí (Vallcebre) i Coll de Pradell (Vallcebre-Saldes).
A més de les petjades (icnites), els paleontòlegs hi han identificat restes de fòssils d' ous i d'ossos de dinosaure, un gran nombre de restes vegetals (troncs d'arbres, fulles de diferents tipus, algues...) i animals (closques de mol·luscs i invertebrats fossilitzats).
El descobriment dels Jaciments de Fumanya data de 1985, quan Lluís Viladrich i la seva esposa, membres del col·lectiu Berguedà de Ciències Naturals, es trobaven d'excursió a la zona i van sospitar que els clots que s'observaven al celobert de Fumanya Sud podrien correspondre a petjades d'algun animal.
Les investigacions posteriors de l' Institut Paleontològic Miquel Crusafont de Sabadell van confirmar aquesta primera teoria.
Tallers per als més petits, visites guiades, conferències i, fins i tot, un viatge en carrilet!
Descobreix els dinosaures de Fumanya.
El jaciment de petjades de Fumanya és candidat a ser reconegut com a Patrimoni Mundial de la Humanitat per la Unesco el 2010.
Interior del claustre de la Catedral de la Seu d'Urgell.
Façana principal de la Catedral de la Seu d'Urgell.
A l'ombra dels Pirineus lleidatans, la Catedral de Santa Maria de la Seu d'Urgell és l'única catedral romànica que ha arribat fins avui dia i el millor exemple del poder del Bisbat d'Urgell.
Les seves dimensions i l'estil italianitzant de la construcció també la converteixen en un testimoni singular de la Catalunya romànica.
L'actual edifici de la catedral de Santa Maria de la Seu d'Urgell és el quart aixecat al mateix emplaçament.
Es tracta de la reconstrucció que l'any 1090 va encarregar el bisbe Ot i que s'acaba a finals del segle XII.
Tot i així, durant tres segles va quedar amagada sota capes de guix imposades durant el Barroc i va ser Josep Puig i Cadafalch qui va iniciar la recuperació de la seva aparença original, a partir de 1918.
El resultat és una construcció de pedra despullada d'ornamentació.
Una talla policromada de la Mare de Déu d'Urgell, patrona de la ciutat, trenca l'austeritat interior i concentra les mirades.
Es tracta d'una figura de fusta del segle XIII i s'amaga dins d'una petita absidiola.
Al damunt, una rosassa del segle XV il·lumina l'altar major.
El claustre, majestuós, té més de 50 capitells ornamentats amb elements vegetals, homes i bestiari popular.
A banda de l'arquitectura, el conjunt catedralici de la Seu d'Urgell sobresurt per custodiar una de les millors còpies del famós Beatus de Liébana i un exemplar del Beatus d'Urgell, exposats al Museu Diocesà.
Descobreix tots els detalls d'un edifici únic a Catalunya: et convidem a recórrer la catedral, el claustre, l'església de St.
Miquel i el Museu Diocesà i conéixer la historia i l'art d'un dels territoris medievals més poderosos de Catalunya.
Als dominis de l'antic comtat d'Urgell hi trobarem l'única catedral romànica que es conserva a Catalunya.
Un temple robust fet a l'estil llombard que acull des de temps medievals la seu del Bisbat d'Urgell
Vista de les esglésies de Sant Pere, Sant Miquel i Santa Maria.
Els temples de Sant Pere, Sant Miquel i Santa Maria, que originalment configuraven la "catedral" paleocristiana d'Ègara, responen a múltiples etapes constructives que han deixat la seva empremta en forma de varietat d'estils –des del tardoromà fins al gòtic- i disciplines artístiques.
Es tracta, doncs, d'un conjunt monumental únic a Catalunya.
La primera construcció és un conjunt paleocristià que exerceix com a seu del bisbat d'Ègara i del que encara hi ha vestigis als temples de Santa Maria i Sant Miquel.
El fet que hi hagi tres esglésies ha estat interpretat històricament com una "còpia" del model bizantí de l'antiguitat –dues esglésies i un baptisteri- però després de les darreres excavacions (2000-2007) els estudiosos pensen que l'església de Sant Miquel no funcionava com a baptisteri, sinó que tenia un ús funerari.
Per tant, ens trobem davant d'una catedral paleocristiana, organitzada com una ciutat en miniatura amb diversos temples i dependències.
La segona etapa constructiva l'hem de situar als segles IX i X, després de la conquesta cristiana del territori dominat pels musulmans.
Per tant, l'estil és preromànic; d'aquesta època en queden moltes mostres a les esglésies que, finalment, es van donar per acabades en una tercera i definitiva etapa, ja romànica (s.
- Passeja per fora i visita per dins les esglésies de Sant Pere de Terrassa.
- Ofereix visites i activitats especials per a escoles i estudiants, cursos i tallers.
L'antiga Seu d'Ègara explica una història tan difícil com apassionant sobre l'art, les creences, el poder i la vida de les cultures
El Monestir de Sant Pere de Galligants, del segle XII, és un dels monuments romànics més significatius de Girona.
Es troba ubicat dins la trama urbana de la ciutat, un fet poc habitual si tenim en compte que la majoria de monestirs estan en llocs aïllats.
Però aquesta abadia benedictina també és singular per la seva capçalera i el campanar.
I és que la capçalera de Sant Pere presenta una complicada forma assimètrica: està formada per un absis principal amb dues absidioles a un costat i una a l'altre, mentre que a l'extrem del braç del creuer hi ha un absis lateral més, fet que fa pensar en el reaprofitament d'elements d'un temple anterior.
En aquest espai hi trobem també el campanar de vuit cares, perfectament simètric i amb decoració llombarda.
El més destacat és l'escultura que trobem als capitells de la nau principal i, sobretot, als de la capçalera.
Aquests són els que han donat fama a Sant Pere de Galligants; i els que més controvèrsies han generat...
I és que alguns historiadors aposten decididament per la mà del mestre de Cabestany i del seu taller; d'altres, però, creuen que són influència de l' Escola de Tolosa.
Des del 1857, Sant Pere de Galligants actua com a museu d'arqueologia i belles arts, un dels més antics de Catalunya.
Actualment és la seu de Girona del Museu d'Arqueologia de Catalunya i aplega els materials arqueològics trobats a les excavacions de diversos jaciments de les comarques de Girona, des de la prehistòria fins a l'edat mitjana.
- Aprofita les activitats familiars que ofereix Sant Pere de Galligants per visitar les seves estances i sales.
- Especialment pensat per a escoles, el Monestir ofereix visites, tallers i paquets didàctics.
De l'1 de juny al 30 de setembre
De dimarts a dissabte: de 10.30 a 19 h
Dies de tancament: tots els dilluns, el 24, 25 i 26 de desembre, i l'1 i 6 de gener.
Les persones de 65 anys o més, persones menors de 25 anys, pensionistes, famílies (2 adults i un nen o més), persones amb certificat de discapacitat i acompanyant amb acreditació.
Entrada reduïda especial: 2,00 €
Grups d'estudiants amb professor que hagin fet reserva prèvia en monuments i jaciments entre l'1 de juliol i el 31 d'agost i persones posseïdores del carnet de família nombrosa o monoparental.
Grups de 20 o més persones amb reserva prèvia a través d'empreses d'intermediació turística o similar.
Les persones menors de 16 anys, persones aturades, persones membres de l'ICOM o de l'ICOMOS, persones membres de l'Associació de Museòlegs de Catalunya, persones professores d'ensenyament reglat, grups d'estudiants amb professor que hagin fet reserva prèvia i l'últim dimarts de cada mes entre els mesos d'octubre a juny.
Ubicat al monestir benedictí de Sant Pere de Galligants, un dels monuments més notables de l'art romànic català, el museu aplega els materials arqueològics trobats a les excavacions de diversos jaciments de les comarques de Girona
Vista de les restes de la ciutat romana d'Iesso.
Iesso, situada a l'actual vila de Guissona, és una de les poques ciutats romanes de Catalunya que no tenen totalment superposada la ciutat actual.
Això li dóna una potencialitat arqueològica considerable.
A més, és un dels exemples més ben documentats de l' activitat urbanística desplegada a la Catalunya a l'any 100 aC: un moment històric crucial en què es comença a estructurar la xarxa urbana que heretaran les nostres ciutats actuals.
L'antiga Iesso va ser una important capital interior de l'imperi.
Hi habitaven unes 20.000 persones i ocupava dues vegades més terreny que Barcino.
En mans romanes, la ciutat viu una llarga prosperitat de 700 anys basada en el conreu i una intensa activitat comercial.
La ciutat original estava emmurallada i els carrers s'estructuren en dos eixos, el cardo maximus, d'orientació nord-sud, i el decumanus maximus, d'est a oest, seguint el pla urbanístic habitual a les ciutats romanes.
L'activitat constructiva i comercial de Iesso va continuar activa fins a l'època visigòtica (s.
VI), tot i que el període que segueix la dissolució de l'Imperi romà a Guissona esdevé un moment històric força desconegut.
Actualment, el Parc Arqueològic de Iesso és un exemple de primer ordre per conèixer l'urbanisme i les transformacions de la ciutat romana al llarg del temps.
Hi destaquen el gran edifici de les termes públiques, amb un avançat circuït que transportava l'aigua, les restes d'una instal·lació per produir vi i les d'una gran casa senyorial organitzada a l'entorn d'un pati central.
Visites guiades, itineraris pel parc, cursos, conferències i activitats escolars ajuden a descobrir l'extraordinari passat romà de l'actual Guissona.
Pintures murals a l'interior del Mausoleu.
Arcs del tepidarium (banys tebis) de la Vil·la romana de Centcelles.
Més enllà de les especulacions sobre si la construcció era un mausoleu o una vil·la durant l'època romana, el conjunt monumental de Centcelles (Constantí) és únic pels seus mosaics del segle IV.
Testimoni arquitectònic excepcional d'època tardoromana a Catalunya, des de l'any 2000 està inclòs en el conjunt de monuments de l'antiga Tarraco declarats Patrimoni de la Humanitat per la Unesco.
Les restes més antigues de Centcelles corresponen a un petit edifici rural dels segles II-I aC, que més tard esdevé una magnífica vil·la amb un conjunt de banys.
L'espai més destacat és l'estança circular tancada amb una cúpula on es troben els mosaics.
Aquests són considerats els mosaics de cúpula de temàtica cristiana més antics del món romà i són excepcionals pel seu bon estat de conservació.
S'hi representen diverses escenes, organitzades en tres àrees: una cacera a la part inferior, escenes bíbliques de l'Antic i el Nou Testament a la part central i figures de les quatre estacions a la part superior.
A partir de l'estudi d'aquests mosaics i les pintures murals, es podria pensar que la vil·la es va convertir en un mausoleu.
Tot i així, la seva interpretació encara és incerta.
Les primeres tesis dels investigadors apuntaven que els mosaics feien referència a la tomba de Constant, fill de l'emperador Constantí el Gran.
Recerques més recents, en canvi, consideren que Centcelles va ser la vil·la tardoromana d'un personatge destacat de la jerarquia eclesiàstica o civil.
- Durant la visita al monument, podràs viatjar a l'antic Imperi Romà a través d'un audiovisual per conèixer els secrets d'aquesta vil·la.
- Diverses activitats educatives acosten els més petits a Centcelles i els conviden a interpretar i posar en valor el seus mosaics.
Gener, febrer, novembre i desembre:
Juny, juliol, agost i setembre:
Tancat els dies: 1 de gener, 1 de maig, 25 i 26 de desembre.
Dies festius locals: 20 de gener i 1 d'agost.
Les persones de 65 anys o més, pensionistes, les persones titulars del Carnet Jove, estudiants amb carnet d'estudiant internacional, les persones posseïdores del carnet de família nombrosa o monoparental, grups no turístics de 10 o més persones amb reserva prèvia
Les persones menors de 16 anys, persones aturades, persones membres de l'ICOM (International Council o Museums) o de l'ICOMOS (International Council of Monuments), persones membres de l'Associació de Museòlegs de Catalunya, degudament acreditades, persones professores d'ensenyament reglat, degudament acreditades, grups d'estudiants amb professor que hagin fet reserva prèvia i l'últim dimarts de cada mes entre mesos d'octubre a juny.
Audiovisual que es pot veure a la visita a la vil·la romana.
Sota les aigües de la badia d'El Port de la Selva descansa des de fa més de 2.000 anys el Cap del Vol, un vaixell romà que va naufragar amb la seva càrrega de vi i que s'ha batejat amb el nom de la platja on reposen les restes.
Des de bon principi, els investigadors van adonar-se que el Cap del Vol no era una nau romana convencional: les característiques de la seva arquitectura naval eren força diferents d'altres derelictes (vaixells submergits) de la mateixa època.
En concret, el calat de l'embarcació (la distància entre la línia de flotació i la quilla) és menor que el d'altres vaixells romans i la seva quilla és poc pronunciada.
Unes característiques que el feien idoni per navegar en aigües poc profundes o en zones d'aiguamolls i que fan creure els estudiosos que en realitat es tractava d'un vaixell construït per la població autòctona de la zona.
El Cap del Vol transportava una càrrega de vi emmagatzemat en àmfores i es creu que feia l'itinerari entre les costes catalanes i la Narbonense.
Entre les troballes més singulars hi ha una moneda provinent d' Arse (Sagunt) i el tap de suro d'una de les àmfores.
Amb aquest vídeo del Museu d'Arqueologia de Catalunya explorem aquest derelicte i les restes de suro que contenen algunes àmfores.
Interior de les restes de la Ciutadella de Roses.
Entrada principal de la Ciutadella, coneguda com a Portal del Mar.
La història s'atura una i altra vegada a Roses.
Fundada com a colònia grega, la seva ubicació la converteix en un punt estratègic del Mediterrani.
Per això, el lloc ha conegut diferents ocupacions i ha estat blanc de nombrosos atacs.
Actualment, la Ciutadella és un modern centre cultural i un extraordinari jaciment.
En els 139.000 m2 del recinte s'hi reuneixen les restes arqueològiques de la colònia grega i posteriorment romana de Rhode, el monestir romànic de Santa Maria i l'estructura de la vila vella de Roses, que fins i tot conserva algunes fortificacions medievals.
Les muralles actuals són una fortificació de grans baluards que daten de l'època renaixentista i moderna.
I és que al segle XVI, el rei Carles V mana construir la Ciutadella i el castell de la Trinitat per protegir-se dels pirates i dels turcs.
El 1814 són els mateixos francesos els que volen la ciutadella, que es recupera i s'obre al públic avançat el segle XX.
Des del 2004 dins el recinte es pot visitar el Museu de la Ciutadella, un edifici contemporani on es resumeix la història del conjunt.
No et perdis les activitats familiars que organitza l'Espai Cultural La Ciutadella a les seves instal·lacions per saber com vivien els antics grecs i romans o descobrir els animals que s'amaguen a la Ciutadella.