projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
La qüestió de les conseqüències incapacitants de les situacions d'estrès en els treballadors ha estat reiteradament plantejada, tant en seu administrativa davant l'Institut Nacional de la Seguretat Judicial, com davant l'Administració de Justícia.
Aquesta interessant Sentència d'1 de juny de 2017 del Tribunal Superior de Justícia d'Andalusia resol un assumpte especialment interessant, i ho fa a favor de reconèixer la situació d'incapacitat permanent, en el grau de total, d'una treballadora sotmesa a unes condicions de treball especialment estressants, que li van arribar a provocar tal nivell de tensió que poden tenir la consideració d'accident de treball i, conseqüentment, la protecció que la vigent Llei general de la Seguretat Social, en els articles 193-200, dispensa en aquests casos.
El Tribunal analitza de manera molt minuciosa els fets relatius al cas plantejat, i estableix que perquè les conseqüències en la salut de la treballadora derivades de la realització del treball puguin tenir la consideració d'accident de treball, cal que el treball en sigui l'únic factor desencadenant.
No n'hi ha prou, per tant, que la patologia es desencadeni com a conseqüència de circumstàncies alienes al marc de la prestació laboral, com ara la manera en què la treballadora percep i assimila determinats avatars de la relació laboral -percepció subjectiva de la situació-, sinó que també han de concórrer elements objectius desencadenants amb connexió directa amb la relació laboral i, a més, que la personalitat de base de la treballadora no sigui la que li faci viure traumàticament aquestes situacions, i li provoqui aquests problemes de salut.
En el cas analitzat, el Tribunal entén que s'ha provat que la treballadora patia la síndrome d'esgotament professional ( burn out ), com a conseqüència d'un estrès laboral crònic o de frustració prolongada.
S'arriba a aquesta conclusió considerant que la situació queda caracteritzada per un cansament emocional, en el qual s'aprecien la pèrdua progressiva d'energia, el desgast, l'esgotament i fatiga emocional de la treballadora precisament per la forma en què exercia la seva activitat.
La treballadora, que era la directora de la fàbrica, prestava els seus serveis sempre de manera exhaustiva, molt exigent amb ella mateixa i amb una gran responsabilitat, presentava trets de personalitat anancàstica i vivia obsessionada per la perfecció.
Mai posava objeccions a allargar la seva jornada en els períodes necessaris, de manera que, quan va tenir lloc una reestructuració a l'empresa que va provocar canvis en les seves funcions, ho va viure d'una manera traumàtica, i va motivar la seva baixa mèdica en dues ocasions per estrès.
En atenció als fets descrits anteriorment, el Tribunal entén que és procedent el reconeixement de la situació d'incapacitat permanent total per contingència professional, en aquest cas derivada d'accident de treball en no estar inclosa la malaltia en el quadre regulat en el Reial decret 1299/2006, de 10 de novembre.
De cara a les eleccions al Parlament de Catalunya convocades per al proper dia 21 de desembre, cal tenir en compte que, en tractar-se d'un dia laborable, les persones que hi treballen, ja sigui a les Administracions Públiques o a les empreses, tenen dret al preceptiu permís per exercir el dret al sufragi actiu.
El Reial Decret 953/2017, de 31 d'octubre, pel qual es dicten normes complementàries per a la realització de les eleccions al Parlament de Catalunya 2017, desenvolupat per l'Ordre ESS/1169/2017, de 28 de novembre, per la qual es s'estableixen les instruccions necessàries per a la participació de les persones treballadores en les eleccions al Parlament de Catalunya del dia 21 de desembre de 2017, estableixen que el dia de les eleccions, en aquelles localitats en què no sigui dia festiu, les empreses i les Administracions Públiques han de concedir a les persones obligades a treballar en aquesta data i que tinguin la condició d'electors, un permís de fins a quatre hores dins de la jornada laboral que els correspongui i que fixarà l'empresa o l'Administració.
Aquest permís és en tot cas retribuït i no recuperable, sempre que la coincidència de l'horari laboral i electoral sigui d'almenys quatre hores.
Si la jornada de treball no coincideix o coincideix parcialment amb l'horari dels col·legis electorals com a màxim dues hores, no es concedirà cap permís.
Si la coincidència és de més de dues hores i menys de quatre, s'ha de concedir un permís de dues hores.
En els casos de treballs a temps parcial, els permisos es reduiran de manera proporcional a la reducció de jornada de què es tracti en cada cas.
D'altra banda, les persones treballadores que acreditin la seva condició de membre de mesa electoral o d'interventor o interventora i que tinguin obligació de treballar el dia de la votació, tenen dret a gaudir d'un permís retribuït i no recuperable durant la jornada completa del dia de la votació i, també, d'un permís retribuït durant les cinc primeres hores de la jornada laboral del dia immediatament posterior.
Aquest últim permís es concedirà també a aquelles persones que acreditin la condició de membre de mesa electoral o d'interventor i que sí que gaudeixin de descans el dia de la votació.
Finalment, les persones treballadores que acreditin la condició d'apoderats o apoderades i que no gaudeixin de descans el dia de la votació tenen dret a un permís retribuït durant aquest dia.
L' Ordre ESS/1310/2017, de 28 de desembre, per la qual es modifica l'Ordre de 24 de setembre de 1970, per la qual es dicten normes per a l'aplicació i el desenvolupament del règim especial de la Seguretat Social dels treballadors per compte propi o autònoms, estableix importants modificacions en la determinació de les prestacions d'aquest col·lectiu, per adaptar aquesta matèria a les novetats introduïdes per la Llei 6/2017, de 24 d'octubre, de reformes urgents del treball autònom.
Concretament, són les següents:
Les prestacions econòmiques de caràcter periòdic es reporten des del dia següent a la data en què s'entenen causades, sempre que la sol·licitud es presenti dins dels tres mesos següents a la data esmentada.
En un altre cas, només es meriten amb una retroactivitat màxima de tres mesos comptats des de la data de la presentació de la sol·licitud.
La data del fet causant de les prestacions d'incapacitat permanent es determina d'acord amb el que estableix l'article 13.2 de l'Ordre de 18 de gener de 1996, per a l'aplicació i el desenvolupament del Reial decret 1300/1995, de 21 de juliol, sobre incapacitats laborals del sistema de la Seguretat Social.
Per als qui no estiguin en alta ni en situació assimilada a la d'alta, la prestació s'entén causada el dia de la presentació de la sol·licitud.
La pensió de jubilació s'entén causada:
a) Per als qui es troben en alta el dia en què produeix efectes la baixa en el règim especial com a conseqüència del cessament en el treball, d'acord amb el que disposa l'article 46.4 del Reglament general sobre inscripció d'empreses i afiliació, altes, baixes i variacions de dades de treballadors en la Seguretat Social, aprovat pel Reial decret 84/1996, de 26 de gener.
b) Per als qui es trobin en alguna de les situacions assimilades a la d'alta, l'últim dia del mes en què tingui lloc la presentació de la sol·licitud.
c) Per als qui no estiguin en alta ni en situació assimilada a la d'alta, la pensió s'entén causada el dia de la presentació de la sol·licitud.
Prestacions derivades de mort i supervivència
S'entenen causades les prestacions per mort i supervivència el dia en què produeixen efectes la baixa en el règim especial com a conseqüència de la mort.
Si les prestacions es causen pels que no es troben en alta ni en situació assimilada a la d'alta, el fet causant s'entén produït en la data de la defunció.
En tot cas, per a l'auxili per defunció el fet causant s'entén produït en la data de la defunció i, per a la pensió d'orfandat, quan el beneficiari sigui fill pòstum, el dia del seu naixement.
El Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya va publicar el dia 22 de setembre de 2017 la Llei 21/2017, de 20 de setembre, de l'Agència Catalana de Protecció Social (ACPS), en desplegament del que disposa l' Estatut d'autonomia de Catalunya, que estableix els principis rectors que han d'orientar les polítiques públiques, com són la cohesió i el benestar socials, de manera que els poders públics han de promoure les polítiques públiques que fomentin la cohesió social i que garanteixin un sistema de protecció social adequat a les necessitats econòmiques i socials de Catalunya.
Per mitjà d'aquesta llei de creació de l'ACPS -que es dicta d'acord amb l' article 150 de l'Estatut d'autonomia, fent ús de les competències exclusives d'autoorganització de la Generalitat-, es dona recorregut a un ens unificat i especialitzat en la gestió de prestacions socials de servei, econòmiques i tecnològiques, sens perjudici que la prescripció a les persones beneficiàries i la definició de les contingències que les hagin de fer possible corresponguin a diversos departaments o ens públics competents.
La llei de l'ACPS, que hauria d'estar vigent des del dia 12 d'octubre de 2017, va ser recorreguda davant el Tribunal Constitucional pel president del Govern de l'Estat, invocant el que disposa l' article 161.2 de la Constitució espanyola, que estableix que el Govern pot impugnar davant el Tribunal Constitucional les disposicions i resolucions adoptades pels òrgans de les comunitats autònomes i que aquesta impugnació produeix la suspensió de la disposició o resolució recorreguda, si bé el Tribunal, si escau, l'ha de ratificar o aixecar en un termini no superior a cinc mesos.
Doncs bé, el Tribunal Constitucional va admetre a tràmit el Recurs d'inconstitucionalitat número 4814-2017, i va declarar la suspensió de la vigència i l'aplicació de la llei impugnada des de la data d'interposició del recurs -3 d'octubre de 2017- per a les parts del procés, i des de la publicació de l'edicte corresponent en el Butlletí Oficial de l'Estat -26 d'octubre de 2017- per als tercers.
Per tant, la llei de l'ACPS no va entrar en vigor en la data prevista.
Dins el termini de cinc mesos que disposa la Constitució, el Tribunal Constitucional ha dictat la Interlocutòria de 21 de març de 2018, publicada al Butlletí Oficial de l'Estat de 27 de març, i ha aixecat la suspensió de la Llei 21/2017, excepte l'article 3.1, apartats c -segon incís-, d i h.
Per tant, a partir d'aquest moment, la llei es troba plenament vigent, i l'ACPS pot assumir totes les funcions que la llei li atorga, amb excepció de les següents:
Es tracta d'una suspensió provisional d'aquesta part de la llei i, per tant, cal esperar a la resolució del recurs d'inconstitucionalitat número 4814-2017 per determinar definitivament les funcions atribuïdes a l'ACPS.
Tanmateix, un cop aixecada la suspensió de la resta del contingut d'aquesta norma, l'ACPS ja pot assumir les funcions següents:
El Reial decret 900/2018, de 20 de juliol, de desenvolupament de la disposició addicional 30 de la Llei 27/2011, d'1 d'agost, sobre actualització, adequació i modernització del sistema de Seguretat Social, en matèria de pensió de viduïtat, regula l'increment del percentatge aplicable per calcular la quantia de la pensió de viduïtat del sistema de Seguretat Social, d'acord amb el que estableix la disposició addicional 44 de la Llei 6/2018, de 3 de juliol, de pressupostos generals de l'Estat per al 2018.
Fins ara, les pensions de viduïtat es calculaven amb caràcter general aplicant a la base reguladora de la persona causant el percentatge del 52%.
Doncs bé, d'acord amb el que estableix el Reial decret 900/2018, aquest percentatge és del 60% quan les persones beneficiàries de la pensió de viduïtat del sistema de la Seguretat Social compleixin tots els requisits següents:
No obstant això, aquest percentatge s'aplicarà de manera progressiva:
Pel que fa referència a les noves pensions de viduïtat, aquesta millora, que no té caràcter consolidable -si es deixa de complir algun dels requisits el percentatge es redueix al 52% a partir del primer dia del mes següent en el cas dels requisits b i c, o bé a partir del dia 1 de gener de l'any següent si es deixa de complir el requisit d -, es reconeix a sol·licitud de la persona interessada per part de l'INSS, i s'aplica des de la data d'efectes de la pensió.
Quan l'aplicació del percentatge del 60% se sol·liciti amb posterioritat al reconeixement de la pensió de viduïtat, esdevé efectiu a partir dels tres mesos anteriors a la data de la sol·licitud, sempre que en aquell moment es reuneixin tots els requisits per tenir dret a aquest percentatge.
En cas contrari, esdevé efectiu a partir de la data en què concorrin els requisits esmentats.
No obstant això, quan es tracti de pensions de viduïtat que, causades abans de la data d'efectes econòmics d'aquest reial decret - 1 d'agost de 2018 -, estiguin vigents en aquesta data, les noves quanties s'apliquen d'ofici sempre que, d'acord amb les dades de què disposi l'entitat gestora, concorrin tots els requisits establerts en la nova normativa.
No obstant això, no s'apliquen a les pensions reconegudes en aplicació de normes internacionals, ni quan la persona titular de la pensió resideixi a l'estranger.
Es presumeix que concorre el requisit establert en l'apartat d quan els rendiments obtinguts d'acord amb l'última informació facilitada per l'Administració Tributària no superin el límit establert per ser beneficiari, el 2018, de la pensió mínima de viduïtat:
Finalment, cal assenyalar que roman vigent el percentatge excepcional del 70% -que és incompatible amb la nova millora del percentatge que estem analitzant-, regulat en l'article 31.2 del Decret 3158/1966, de 23 de desembre, per als supòsits en què concorrin els requisits següents:
La Directiva 2014/50/UE del Parlament Europeu i del Consell, de 16 d'abril de 2014, regula els requisits mínims per reforçar la mobilitat dels treballadors entre estats membres mitjançant la millora de l'adquisició i el manteniment dels drets complementaris de pensió.
Aquesta directiva conté la normativa següent:
Per la seva banda, la disposició addicional primera del Text refós de la Llei de regulació dels plans i fons de pensions, aprovat pel Reial decret legislatiu 1/2002, de 29 de novembre, estableix l'obligació d'instrumentar mitjançant assegurances col·lectives i plans de pensions d'ocupació els compromisos per pensions assumits per les empreses amb els treballadors vinculats a determinades contingències, entre aquestes la jubilació, al mateix temps que estableix les condicions bàsiques de les assegurances aptes per a tal finalitat.
En el cas d'assegurances col·lectives, modalitat en la qual les primes abonades per l'empresa no s'imputen fiscalment als treballadors, les condicions d'adquisició i manteniment de drets en cas de cessament de la relació laboral depenen actualment dels termes dels convenis col·lectius o disposicions equivalents en els quals s'estableixen els compromisos per pensions.
Doncs bé, el Reial decret llei 11/2018, de 31 d'agost, modifica aquesta disposició addicional i hi introdueix les disposicions de la norma europea quant a la limitació dels requisits d'edat i dels períodes d'espera i adquisició de drets, la conservació de drets adquirits en cas de cessament de la relació laboral i les obligacions d'informació als treballadors sobre aquests aspectes.
Però la norma espanyola va més enllà, ja que encara que la Directiva 2014/50/UE és aplicable als treballadors que cessen la relació laboral i es desplacen a altres estats membres, en la transposició a la legislació espanyola s'ha optat per estendre'n l' aplicació a tots els treballadors, fent ús de l'habilitació establerta en el considerant 6 de la directiva perquè els estats membres puguin ampliar l'extensió del seu àmbit d'aplicació a qui es desplaci dins del mateix Estat membre.
Pel que fa a l'aplicació de la nova norma, a partir del 21 de maig de 2018 (data límit per a la transposició de la directiva), en cas de cessament de la relació laboral per causa diferent de la jubilació havent adquirit drets, aquests no poden ser inferiors al valor dels drets de rescat o reducció derivats de les primes per a la contingència de jubilació abonades per l'empresa i de les primes abonades pel treballador.
No obstant això, d'acord amb el que disposa el compromís i la pòlissa, per al supòsit d'incapacitat o defunció del treballador es pot estipular la substitució dels drets esmentats per les prestacions assegurades per a aquestes contingències.
Finalment, s'estableix que l'aplicació de la nova normativa no pot suposar reducció de drets adquirits amb anterioritat, ni menyscapte del dret a la informació, ni l'establiment de condicions d'adquisició menys favorables que les estipulades abans de la seva entrada en vigor.
La Llei 24/1997, de 15 de juliol, de consolidació i racionalització del sistema de Seguretat Social va crear l'anomenat Fons de Reserva de la Seguretat Social, dotat pressupostàriament amb càrrec als excedents de cotitzacions socials que poguessin resultar de la liquidació dels pressupostos de la Seguretat Social de cada exercici econòmic, amb la finalitat d'atendre les necessitats futures del propi sistema.
L'evolució d'aquest Fons de Reserva ha estat íntimament lligada a la de la pròpia economia, de manera que la irrupció de la crisi hi ha suposat un dany sever en forma de reducció de la seva capacitat per afrontar les necessitats no ja futures, sinó imminents del sistema de Seguretat Social.
El Secretari d'Estat de la Seguretat Social, Octavio Granado, va presentar el dia 9 d'octubre de 2018, davant la comissió parlamentària del Pacte de Toledo, l' Informe del Fons de Reserva corresponent a l'exercici 2017.
D'acord amb aquest últim informe presentat a les Corts Generals, entre 2012 i 2017 s'han extret del Fons de Reserva de la Seguretat Social un total de 74.437 milions d'euros, repartits en el temps de la manera següent:
D'aquesta manera, l' evolució general del Fons de Reserva de la Seguretat Social ha estat, des de l'any 2000, la següent:
Per tant, el Fons de Reserva va tancar l'exercici 2017 amb un capital de 8.095 milions d'euros, si bé actualment el seu valor és 8.061 milions d'euros, com a conseqüència de les operacions d'inversió portades a terme pel Fons, en Lletres del Tresor o en dipòsits al Banc d'Espanya, que han tingut rendibilitats negatives de fins a un -0,4%.
No obstant això, no sembla que el Fons de Reserva finalitzi aquest any 2018 amb aquestes xifres, ja que el Consell de Ministres del dia 16 de novembre d'aquest mateix any, ha aprovat la concessió d'un préstec de l'Estat a la Tresoreria General de la Seguretat Social per un import de 6.330 milions d'euros per a l'abonament de la paga extraordinària de pensions de novembre, que oficialment s'abona l'1 de desembre.
Com que aquest crèdit resulta insuficient per cobrir l'import total d'aquesta paga extraordinària, el mateix Consell de Ministres anuncia que el Govern haurà de disposar de 3.000 milions d'euros addicionals del Fons de Reserva.
Si és així, aquest Fons finalitzarà l'any 2018 amb aproximadament 5.000 milions en la reserva.
El Butlletí Oficial de l'Estat de 17 de novembre de 2018 publica la Resolució de 6 de novembre de 2018, de la Tresoreria General de la Seguretat Social, per la qual s'autoritza a diferir el pagament de quotes a les empreses i als treballadors per compte propi o autònoms afectats per les pluges torrencials i desbordaments de torrents esdevinguts els dies 18, 19, 20 i 21 d'octubre de 2018 en determinades províncies.
D'aquesta manera, s'autoritza les empreses que tinguin treballadors en alta, així com als treballadors per compte propi, inclosos en qualsevol règim del sistema de la Seguretat Social, que acreditin haver resultat afectats per les pluges i desbordaments que han determinat la declaració com a "zones afectades greument per una emergència de protecció civil" de les províncies de Màlaga, Sevilla, Cadis, València, Castelló, Tarragona i Terol, així com de la Comunitat Autònoma de les Illes Balears, en virtut de l'Acord de Consell de Ministres de 2 de novembre de 2018, i que així ho sol·licitin, a diferir el termini reglamentari d'ingrés de les quotes de la Seguretat Social per totes les contingències, així com pels conceptes de recaptació conjunta, corresponents a sis mesos naturals consecutius.
Es tracta d'una possibilitat que poden exercir, dins del termini que s'estableix a la Resolució, les empreses i els treballadors autònoms que puguin provar la seva afectació per les pluges i desbordaments d'aquests dies i dins de l'àmbit geogràfic especificat en la mateixa Resolució.
No obstant això, la no utilització del termini d'ingrés diferit, una vegada autoritzat, no donarà dret a la devolució de les quotes ingressades.
El còmput de l'ajornament s'iniciarà en la liquidació corresponent al mes d'octubre de 2018, exceptuant-ne el cas dels treballadors inclosos en el Règim Especial dels Treballadors per Compte Propi o Autònoms, que el còmput s'iniciarà en la liquidació corresponent al mes de novembre de 2018.
Les quotes el termini reglamentari de les quals d'ingrés es difereixi, s'hauran d'ingressar mensualment des del mes de novembre de 2019 fins al mes d'abril de 2020, sense aplicació de cap recàrrec o interès.
Pel que fa al descompte de les aportacions dels treballadors per compte d'altri a la cotització i el seu ingrés s'hauran d'efectuar dins de termini reglamentari.
Les sol·licituds, que s'hauran de presentar abans de l' 1 de desembre de 2018, hauran d'anar acompanyades de la documentació acreditativa dels danys soferts o de la pèrdua d'activitat derivada, expedida pel respectiu ajuntament, per l'òrgan insular o autonòmic competent o per la respectiva subdelegació o delegació del Govern, o, si escau, de resolució o comunicació del Ministeri d'Agricultura, Pesca i Alimentació, o de l'Entitat Estatal d'Assegurances Agràries (ENESA), en la qual consti la condició de beneficiari d'indemnitzacions atorgades a conseqüència dels danys causats per les pluges torrencials i desbordaments de torrents esdevingudes els dies 18, 19, 20 i 21 d'octubre de 2018.
El Decret llei 5/2018, de 16 d'octubre, sobre l'increment retributiu per al 2018 i el règim de millores de la prestació econòmica d'incapacitat temporal –regulada pels articles 169 i següents del vigent TRLGSS - aplicable al personal del sector públic, deroga les disposicions sobre suspensió d'aquestes millores, amb la qual cosa també queden sense efecte totes les mesures que eximien dels descomptes en nòmina un determinat nombre de dies o hores d'absència per motius de salut sense que donessin lloc a la situació d'incapacitat temporal.
La finalitat, segons assenyala la norma, és atorgar la màxima protecció garantint el cent per cent de les retribucions mitjançant el complement de millora en les situacions de baixa per incapacitat, i evitar que la minva de les retribucions agreugi la situació personal i familiar del personal funcionari, estatutari i laboral al servei de l'Administració de la Generalitat, del Servei Català de la Salut, de l'Institut Català de la Salut i de les entitats autònomes de caràcter administratiu.
En aquest sentit, en la situació d'incapacitat temporal derivada de contingències comunes i de contingències professionals, tant al règim general com al règim especial del mutualisme administratiu (MUFACE, MUGEJU), es reconeix un complement de la prestació econòmica d'incapacitat temporal que garanteixi el cent per cent de les retribucions fixes i periòdiques que es percebien el mes d'inici de la incapacitat temporal.
Aquest nou marc normatiu queda completat, en l'àmbit general de l' Administració de justícia, per l' Acord de 28 de novembre de 2018, de la Comissió Permanent del Consell General del Poder Judicial, pel qual es modifica la Instrucció 1/2013 sobre retribucions en supòsits d'incapacitat temporal per contingències comunes dels membres de la carrera judicial, que passa a denominar-se Instrucció 1/2013 sobre retribucions en supòsits d'incapacitat temporal dels membres de la carrera judicial.
En aquesta instrucció s'estableixen les directrius per determinar els supòsits d'aplicació d'aquesta millora de la prestació d'incapacitat temporal, així com per calcular-ne l'import.