Sant Joan de Vilatorrada i els masos que li donen nom
Al segle XI es van edificar l'església de Sant Martí de Torroella i l'Església vella de Sant Joan de Vilatorrada (ubicada al Mas Sant Joan), que depenien respectivament del Monestir de Sant Benet de Bages i de la Canònica de Santa Maria de Manresa, i en aquella època també existien ja el Mas Sant Joan (documentat des de 1032) i el Mas Vilatorrada (des de 1038).
Cap a finals del segle XIV la població de l'indret era d'unes 125 persones, l'activitat principal de les quals era l'agricultura de secà (cereal, vinya i olivera) a la que cal afegir els horts destinats a l'autoconsum i una ramaderia com a complement de l'activitat agrària.
A més també està constatat l'existència d'activitats artesanals vinculades a la transformació dels productes agrícoles, concretament els molins fariners que aprofitaven, d'una banda l'excel·lent situació geogràfica al costat dels corrents d'aigua i, d'una altra, la seva situació estratègica entre els centres productors de blat (La Segarra) i els llocs consumidors (la ciutat de Manresa principalment).
Tanmateix hi ha constància d'un tipus d'indústria tèxtil lligada al camp i relacionada amb el cànem i el lli, desenvolupat tant com a treball a domicili com per al consum propi, augmentant així les poques rendes que s'obtenien de la terra.
Se sap que la crisi econòmica de finals del segle XV i principis del segle XVI va reduir la població a la meitat.
Així, a començaments del segle XVIII hi havia 113 persones censades mentre que a finals de segle ja van incrementar fins a les 212.
Amb la legislació promulgada l'any 1833 per aconseguir una ordenació municipal uniforme, es va formar el municipi pel conjunt de tres parròquies: Sant Joan, Joncadella i Sant Martí, i aquesta última és la que va esdevenir cap de terme municipal atesa la seva major demografia.
L'entrada en funcionament, al nucli de Sant Joan, de les fàbriques tèxtils Borràs (al 1855), Burés ─coneguda com la fàbrica del Mig─ (al 1860) i Gallifa (al 1865) va suposar la primera onada immigratòria del municipi de gent procedent d'altres nuclis del terme -Sant Martí i Joncadella- com també de termes propers, principalment de Fonollosa, Aguilar de Segarra i Rajadell, i de comarques veïnes que havien quedat allunyades del procés d'industrialització, com el Solsonès o la Segarra.
A més, al lloc d'alguns dels antics molins del Cardener es van s'instal·lar fàbriques: El Paperer, El Molinet i Can Canals.
A mitjans del segle XIX la població era de 454 habitants, mentre que a finals de segle ja arribava als 707, i l'any 1920 (ja al segle XX) havien augmentat a 1.454 habitants.
A partir de primers del segle XX l'agricultura anirà perdent la seva importància davant la indústria.
A mesura que va depenent de la mecanització minven progressivament el conreu de la vinya i el de l'olivera, quedant el conreu del cereal (ordi principalment) molt lligat a la fabricació de pinsos.
La indústria tèxtil va sobreviure a les escomeses de la crisi del sector i l'empresa Tèxtil Riba va saber dinamitzar la fàbrica Burés l'any 1958 i convertir-la en una indústria moderna en unes noves instal·lacions (des de 1972) al sector nord del poble, que funcionen fins a l'any 2008.
Cap als anys cinquanta i fins entrats els setanta es produeix la segona onada immigratòria que acaba configurant un panorama d'una població elevada (1.652 habitants el 1950 i 6.880 habitants el 1975).
Actualment Sant Joan de Vilatorrada compta amb 10.820 habitants.
(fotografies del web Patrimoni Arquitectura i Ajuntament de Sant Joan de Vilatorrada )