Revista d'Estudis Autonòmics i Federals.
Journal of Self-Government (REAF-JSG) núm. 30, desembre 2019, 56 pàgines
Passat un quindecenni des de l'aprovació de la Llei d'universitats de Catalunya (LUC), aquest article fa un recorregut, necessàriament breu, per la història universitària posterior als traspassos de competències a la Generalitat en matèria universitària, des d'un enfocament jurídic, i agafant com a fil conductor la LUC i les polítiques públiques anteriors i posteriors resultants del marc jurídic propi de Catalunya.
Tot i la relació indissociable entre universitats i recerca, l'article se centra en l'impacte de les iniciatives sobre l'espai pròpiament universitari.
Fa una exposició de les accions més destacades impulsades per la Generalitat juntament amb les universitats, descriu els instruments legals que les sustenten i fa referència a la conflictivitat competencial generada al llarg dels anys amb més impacte en la implementació i la consolidació d'aquestes polítiques.
L'objectiu és exposar indicativament els diferents àmbits en què s'ha incidit de manera més significativa, que recauen principalment en la política de professorat i en la qualitat universitària.
També pretén oferir al lector interessat informació i referències per aprofundir-hi.
Conté unes reflexions a tall de conclusió, que es poden resumir en la conveniència de continuar treballant per un sistema universitari força consolidat, però necessitat de reformes profundes i de polítiques consensuades i econòmicament estables.
L'article se centra en l'anàlisi d'un aspecte fonamental de la qualitat de l'autogovern en un sistema polític: la correspondència entre els objectius polítics dirigits a definir una política pública pròpia i la capacitat d'assolir-los a partir dels instruments normatius existents.
Es planteja la qüestió de fins a quin punt el marge d'autogovern ha estat suficient per poder definir i dur a terme una política universitària pròpia de la Generalitat de Catalunya des dels anys 1980 fins a l'actualitat.
En aquest sentit, es descriu, en primer lloc, una visió dels diferents moments de la política universitària a Catalunya, els objectius establerts i la normativa aprovada —especialment la LUC—, així com de la reacció constant tant legislativa com jurisprudencial —sentències del Tribunal Constitucional— per part de les institucions estatals.
És en aquest marc conflictiu que la política en matèria d'universitats s'ha anat configurant a Catalunya.
En segon lloc, l'article aborda els elements essencials que han caracteritzat la política universitària a Catalunya, definits i desenvolupats sobretot a partir del 2003 amb l'aprovació de la LUC.
D'aquests elements, en destaquen dos: la introducció i el desenvolupament d'un model contractual propi de professorat i l'aposta per establir un sistema també propi d'avaluació i de garantia de la qualitat universitària amb la creació d'agències externes (l'Agència per a la Qualitat del Sistema Universitari de Catalunya o AQU, i l'Agència de Gestió d'Ajuts Universitaris i de Recerca o AGAUR).
En resum, es tracta d'un article que permet dilucidar la tensió existent entre la voluntat política d'exercir un autogovern dotat de la voluntat de definir polítiques públiques pròpies en l'àmbit universitari i les limitacions imposades tant pel marge competencial de partida com per les interpretacions del Tribunal Constitucional.
Aquest article es podria considerar la memòria jurídica de l'activitat de la Generalitat sobre les universitats de la seva competència, des de l'inici de la transferència d'aquesta matèria fins ara, i també vol ser el reconeixement de la feina de totes aquestes persones que han dedicat la seva activitat professional, política o tècnica a treballar per les universitats, sense les quals les polítiques que s'hi exposen no haurien estat possibles.
Comentari: Roser Martí i Encarnació Grau.
Trobareu una còpia impresa d'aquest document per al préstec i la consulta a la Biblioteca d'Universitats i Recerca