El territori ripollès és un dels primers llocs on les entitats excursionistes, acabades de néixer, varen fer una de les primeres campanyes divulgatives del patrimoni cultural català (a favor de la reconstrucció del monestir de Ripoll); és on es feren les primeres excursions d'alta muntanya; on varen trobar els primers socis i crearen delegacions locals fora de l'àrea barcelonina; i on un dels primers excursionistes, Cèsar August Torras, va iniciar uns celebrats llibres d'itineraris excursionistes i va fer construir el primer refugi de muntanya de Catalunya i Espanya, el d'Ull de Ter (1909), mentre era president del Centre Excursionista de Catalunya (CEC).
Podem considerar, doncs, amb tota propietat, que estem en el bressol de l'excursionisme català.
La primera entitat oficial excursionista catalana, la primera de tota la península, fou l' Associació Catalanista d'Excursions Científiques (ACEC), que va tenir la primera reunió el 3 de desembre de 1876, com a fruït de l'iniciativa d'un grupet que va fer una excursió al turó de Montgat (26 de novembre de 1876): Josep Fiter i Inglés, Pau Gibert y Roig, Marsal Ambrós y Ortiz, Ricart Padrós i Arquint i Jaume Faralt.
El nucli inicial eren uns quants membres d'una misteriosa Societat Expedicionària X [1], creada el 1871 (a la que pertanyeren, entre altres, Cèsar August Torras i Ramon Arabia).
L'Associació Catalanista d'Excursions Científiques, creada amb el propòsit d'estudiar la terra catalana per mitjà d'excursions, instituí cursets d'arqueologia, literatura catalana i història, geologia, sigil·lografia i contribuí al salvament d'una gran part del tresor arqueològic del Principat.
Les personalitats més prestigioses de la cultura catalana col·laboraren en les activitats de l'entitat.
Publicà dos volums de l' Àlbum Pintoresc Monumental de Catalunya, prologat per Milà i Fontanals, emprant sempre la llengua catalana per a expressar-se científicament.
L'Associació Catalanista d'Excursions Científiques publicà el butlletí L'Excursionista (30 de novembre de 1878) i diversos volums de Memòries, així com fulls d'instrucció arqueològica i geogràfica i volums de fotografies.
29; expliquen que la Societat Expedicionària X, fundada l'any 1872, «era un grup rigorosament tancat i clandestí format per una dotzena de joves catalanistes entusiastes, que pretenia estudiar els accidents geogràfics del país amb finalitats estratègiques».
Ramon Arabia i Solanas (1850-1902), secretari de la Secció Literària (2 de març de 1877) de l'Associació Catalanista d'Excursions Científiques (ACEC), va realitzar el juliol de 1877 un viatge a Ripoll, quan encara no arribava el tren a Ripoll (juny de 1880), iniciant-se així un fructífer impuls excursionista per a la reconstrucció del monestir de Santa Maria de Ripoll.
Ramon Arabia en aquesta excursió de juliol de 1877 va arribar-se a Núria i ens va deixar la primera narració d'una pujada al cim del Puigmal.
Ramon Arabia i Solanas, llicenciat en lletres, tenia múltiples ocupacions, entre les quals destaquen la d'intèrpret jurat, comptable i el de director literari del col·legi que dirigien les seves germanes.
Va ser un dels grans promotors de l'excursionisme català, amb contactes internacionals.
Pertanyia al reduït cercle de la Societat Expedicionària x.
Arabia fou un dels primers membres de l'Associació Catalanista d'Excursions Científiques [ACEC], constituïda l'any 1876, i soci fundador de l'Associació d'Excursions Catalana [AEC], creada a finals de 1878.
Ja en el segon número de la publicació de l'Associació Catalanista d'Excursions Cientificas, L'Excursionista (Barcelona, 31 de desembre de 1878) hi ha present el monestir de Ripoll, amb una carta del gironí membre de la Comissió provincial de Monuments, Enrich Claudi Girbal, al president de l'entitat excursionista, sobre l'inici d'unes obres de reparació al monestir ripollès.
En aquest mateix número de la publicació L'Excursionista (Any I. Núm.
Barcelona, 31 de desembre de 1878, p.
12), en la "Crónica de l'Associació" s'esmenta el 2 d'agost de 1877: " Junta general.
Lo soci D. Ramon Arabia feu una resenya de sa excursió a La Garriga, Ripoll y Sant Joan de les Abadessas.
La ressenya de l'excursió la podem trobar recollida a La Renaixensa (Barcelona, 30 de setembre de 1877): "Memoria llegida en la Associació Catalanista d'Excursions Cientificas".
Una nota que acompanya el text diu:
"Llegida aquesta Memoria en sessió de 11 del passat Agost y haventse acordat sa publicació, hem cregut qu'enlloch mellor qu'en La Renaixensa podian cumplirse los desitjos de la Associació Catalanista d'excursions científicas, la qual aixis com lo mateix autor nos ha autorisat degudament per donarla á llum".
L'escrit sencer el prodreu trobar adjunt al final d'aquest article, en format PDF.
El text d'Arabia s'inicia així:
"De retorn ja de ma expedició á Ripoll y San Joan de Ias Abadessas, per la present tinch la honra de donar compte á l'Associació de sa digna Presidencia del resultat de mas observacions y del fruyt de mon curt viatje, no solsament als punts indicats, si que tambè á la Garriga, hont he trobat curiositats molt dignas de nostra atenció".
La part dedicada a la visita al monestir de Ripoll, on va tenir com a guia a Pere Pellicer i Pagès, comença amb una frase que posteriorment els excursionistes faran seva a l'inici de la campanya per a la reconstrucció del monestir de Ripoll:
"Ans de parlar d'aquesta gloria catalana, llevems'la barretina.
Si per nostra vergonya ha sigut profanada y jau avuy bárbarament destruhida, alsant contra nosaltres terrible acusació, saludemla tots, companys, ab humil y profundíssim respecte y jurem solemnament travallar pera sa restauració y extendrer per tot Catalunya l'amor á nostres monuments y á nostres grandesas, que fassi impossible d'aquí endavant semblants delictes de lesa pátria." [5]
En aquesta excursió particular de Ramon Arabia hi ha la primera menció escrita d'una ascensió al Puigmal des de Núria:
"Altre recort de ma expedició á dit punt, que sens cap pretensió ofereixo á la Societat.
La pica copiada y dos superbas llantias de plata macissa es lo que'm semblá més digne d'atenció: després hi ha allí una munió d ex-votos, en los quals ab molta fé s'diuhen uns disbarats esgarrifosos, fins... que s'han alcansat miracles per intersecció de la Verge ¡Déu nos lliure de semblants interseccions!
Lo que sento no haver pogut portar á l'Associació es una col·lecció de vistas d'aquells hermosos paissatges, plens de grandiositat, que s'veuhen incessanment desde Ribas fins á Nuria.
Alló es la Suissa catalana, pero ab carácter propi, que retrata per tot lo de nostra terra: una vegetació espléndida, fresca y somrient de saules, polls, albas y vernedas, prop del riu, lo turbulent é impetuós Freser, que uneix la veu fonda de sa corrent al suau oreig del fullatge; altra més severa y magestuosa de negres pins y abets en las régions superiors de las montanyas, y al cim de moltas d'ellas la nèu puríssima d'irresistible encant.
A voltas, al girar l'camí, s'veu bermellejar alguna barretina, que indica la presencia del home en mitj d'aquella aspre naturalesa; fora d'aixó, sols los ramats de bous que mansament pasturan pels herbosos marges ó las cabras que per tot s'enfilan, son los qui rompan la soletat imponent d'aquellas regions.
Ara en aquest temps s'ou també, dos vegadas al dia, lo trinch-trinch dels collars dels matxos que pujan provisions al santuari y més de quatre colps las escopetadas d'algun atrevit cassador, que l'ressó repeteix de roca en roca fins que s'perdan en la distancia.
Y tant com se va pujant, totas aquestas veus y tots aquestos sorolls que s'alsan de més avall, se van poch á poch esmortuint y confonent ab lo silenci, com si, al acercarse al cel, la terra s'sentís penetrada de sant respecte.
Arribats al cim del Puigmal, la vista s'esten d'Espanya á Fransa per un horisont sens límits, que abrassa gran part de la cordillera dels Pyrineus, y desde allí, entremitj de cel y terra, verdaderamem no hi ha dingú per descregut que sia que no senti y palpi l'existencia de Dèu.
Si algun dia aneu per allá, pujeu al Puigmal y m'direu si tinch rahó." [6]
El relat de les impressions d'Arabia en aquesta viatge, a més de a La Renaixensa, podem llegir-lo en el primer volum (1876.1877) de les Memorias de la Associació Catalanista d'Excursions Científiques (Barcelona, 1880), "Excursió a la Garriga, Ripoll, Núria y Sant Joan de las Abadessas", escrit datat el 9 d'agost de 1877 i acreditada com "excursió particular".
[1] L'Excursionista, a ny I, núm. 2 (Barcelona, 31 de desembre de 1878), pp. 10-11).
[2] L'Excursionista, a ny I, núm. 2 (Barcelona, 31 de desembre de 1878), p.
[3] Ramon Arabia, "Memoria llegida en la Associació Catalanista d'Excursions Cientificas", La Renaixensa, any VII, tomo II, núm. 9 (Barcelona, 30 de setembre de 1877), p.
[4] Arabia, "Memoria...", La Renaixensa, any VII, tomo II, núm. 9 (Barcelona, 30 de setembre de 1877), p.
[5] Arabia, "Memoria...", La Renaixensa, any VII, tomo II, núm. 9 (Barcelona, 30 de setembre de 1877), p.
[6] Arabia, "Memoria...", La Renaixensa, any VII, tomo II, núm. 9 (Barcelona, 30 de setembre de 1877), pp. 194-195.
[7] Memorias de la Associació Catalanista d'Excursions Científiques, volum I. 1876-1877 (Barcelona, 1880), pp. 54-73.
El 31 de març de 1878 es produí una escissió a la primera entitat excursionista, de la qual sorgí l' Associació Catalana d'Excursions (AEC), entitat presidida per Ramon Arabia des del 14 de gener de 1879 i fins el 29 de juny de 1883.
La implicació d'aquesta segona entitat excursionista amb la reconstrucció del monestir de Santa Maria de Ripoll fou molt important.
Ja en el tercer número del Butlleti de la Associació d'Excursions Catalana (Barcelona 20 de gener de 1879), hi ha un acord de la junta directiva de l'entitat sobre Ripoll: " En sessió del 3 del corrent [gener de 1879], lo d'obrir una suscripció pera con­tribuir a la restauració del Reyal Monastir de Sta.
Fruit d'aquesta empenta excursionista, amb el suport de Joseph Fiter é Inglés, president aleshores de la Catalanista, fou una subscripció " pera contribuir la restauració del monastir de Ripoll", endegada per solemne acord de l'Unió de las corporaciones científicas, literarias y económicas de Barcelona (8 de Mars de l879).
pera contribuir la restauració del monastir de Ripoll.
Jurém solemnement traballar per sa restauració, deya en Juliol de l877, parlant del gloriós monastir, nostre President Sr.
Inspiranse en llur exemple nostra Associació, la manera de reunir recursos pera ajudar a la restauració del histórich y artistich monument fóu una de sas primeras preocupacions, y en 3 de Desembre de l878 la Junta Directiva encomanava ja als esmentats senyors la organisació de una suscripció pública a tal efecte (V. Bulletí, vol. l, pl. 36).
Però la relació de les primeres entitats excursionistes amb la comarca del Ripollès no es tanca sols amb visites i accions.
Entre els socis ripollesos de la primera associació excursionista, la catalanista d'excursions científiques, podem esmentar a Pere Salomó, de Queralbs ( L'Excursionista, any III, núm. 21; Barcelona, 31 de juliol de 1880).
Uns mesos desprès tenim una nota amb menció a un soci ripollès: el farmacèutic Antoni Ma Ginestà, que serà alcalde de Ripoll un temps desprès, 20 de maig de 1884-febrer de 1877 ( L'Excursionista, any V, núm. 42; Barcelona, 30 d'abril de 1882).
I finalment, en l'Anuari de 1881 trobem com una de les primeres delegacions locals de l'Associació d'Excursions Catalana fou la de Ripoll, a més de mencionar-se altres personatges molt lligats amb la comarca:
Danés Bassols, Pere, professor de instrucció primaria.
[1] Butlleti de la Associació d'Excursions Catalana, a ny II, núm. 3 (Barcelona 20 de gener de 1879).
[2] Memoria llegida en la "Associació catalanista d'excursions científiques", (V. Revista Catalana La Renaixensa, any VII, no 9. pl. 181).
[3] Anuari de la Associació d'Excursions Catalana (Barcelona, 1981), pp. 554-155.
[4] Anuari de la Associació d'Excursions Catalana, any primer 1881 (Barcelona, 1882).
Cèsar August Torras, uns dels pioners de l'excursionisme a Catalunya, és la figura que rebla de manera molt ferma la relació del excursionisme amb el Parc de les Capçaleres del Ter i del Freser.
Cèsar August Torras (1852-1923) era corredor reial de comerç, agent de canvi i borsa.
Casat i amb nou fills, va ser un dels grans impulsors de l'excursionisme català durant la segona meitat del segle XIX i primer quart del segle XX.
Va ser president de l'Associació Catalana d'Excursions Científiques (1885-1888) i, més tard, també va presidir el Centre Excursionista de Catalunya, entitat fruit de la unió de les dues primeres entitats excursionistes catalanes, en dues etapes (1902-1915 i 1921-1923).
Torras va presidir, a més, el 1920 la Lliga de les Societats Excursionistes de Catalunya.
Torras va publicar nombrosos articles i ressenyes sobre l'excursionisme a moltes publicacions de l'època: Il·lustració Catalana, La Renaixensa i als butlletins del Centre Excursionista de Catalunya.
Cal destacar les nou guies que amb el títol genèric de Pirineu Català.
Guia itinerari, va publicar entre 1902 i 1922, de les quals set estan dedicades a parts del territori que avui conforma el Parc de les Capçaleres del Ter i del Freser:
Altes valls del Freser (Barcelona, 1914), 213 pp.
Comarca de Camprodon (Barcelona, 1918 i 1923), 244 pp.
Vall de Núria i altres valls del Freser.
Cèsar August Torras va ser el gran impulsor de la construcció del primer refugi de muntanya de Catalunya i Espanya, el d'Ulldeter (1909).
Fins aleshores, al Pirineu sols hi havia el refugi de Cortalets, al Canigó (1899).
"Durant l'any 1906, i degut a l'iniciativa i als entusiasmes del nostre benvolgut president D. César August Torras, va anar prenent peu l'idea de llençar-se obertament el nostre estimat Centre Excursionista de Catalunya a la tasca, ben meritoria i profitosa, de construir en la nostra serralada pirenenca una xarxa de refugis de montanya, començant per bastir en el cercle d'Ull de Ter un vistós xalet-refugi, com a primera pedra i punt de partida d'aquesta noble i no petita empresa." [1]
La gestió del projecte fou molt ràpida.
Es va iniciar fomentant una subscripció per obtenir els medis econòmics pel projecte i encarregant a la secció d'arquitectura de l'entitat, presidida per Jeroni Martorell, el projecte i direcció de les obres.
El mes de juny de 1906 es va decidir el lloc l'ubicació i es va sol·licitar el permís per l'edificació a l'Ajuntament de Setcases i al Ministerio de Fomento, aleshores en ple litigi per la propietat de la muntanya de Sant Miquel.
El permís ministerial es va obtenir el juliol de 1907.
A primers d'agost de 1907, el paleta i mestre de cases de Camprodon, Pagès (àlies Faustina), va iniciar el treballs preliminars, aixecant uns barraca on allotjar-se i guardar eines i material.
El dia 5 d'agost de 1907 es va fitar el terreny concedit i es va fer el replantejament de la construcció.
L'edifici del xalet-refugi d'Ull de Ter era un edifici atrevit i important, amb una superfície de 160 metres en la planta baixa, més dos pisos, amb una espaiosa sala-menjador, cuina, water-closet i dormitoris capaços per a una vintena de llits.
Al costat d'aquest edifici es van construir dos més, destinats als mossos i traginers i a les cavalcadures.
La construcció era a base de maposteria amb ciment, amb envigats de ferro.
Tot el material s'havia de pujar amb corrues de matxos des de Camprodon.
A finals de setembre de 1907 hagueren de suspendre's les obres pel mal temps, els frets i les gelades.
S'havia construït fins el primer pis.
Les obres es reprengueren el 5 de juliol de 1908.
El 13 de setembre va poder-se celebrar la festa de la Revellosa, havent acabat la coberta, tot els murs i voltes i envants interiors, i s'havia arrebossat tot l'exterior.
El 3 de juny de 1909 va poder-se acordar el dia d'inauguració, que es va celebrar el 25 de juliol de 1909, amb algunes petites obres encara pendents.
S'escrivia així una nova notable pàgina de la història de la zona ripollesa com a bressol de l'excursionisme català.
Ull de Ter era el segon refugi de muntanya construït al Pirineu, desprès del de Cortalets (1899), al Canigó.
Cèsar August Torras, que va morir el 23 de juny de 1923, als 71 anys, fou nomenat pel CEC president honorari a perpetuïtat.
[1] "L'obra del xalet-refugi d'Ull de Ter", Butlleti del Centre Excursionista de Catalunya, any xxiii, núms.