projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
Smalle Technologies, SL, una empresa de base tecnològica impulsada per la Universitat de Barcelona (UB), ha creat GEMO, un dispositiu electromagnètic capaç de transformar petits moviments oscil·latoris en energia elèctrica.
L'objectiu d'aquesta nova tecnologia és obtenir la mateixa energia i al mateix cost que una placa solar, però amb millors prestacions de durabilitat, instal·lació, espai i manteniment.
GEMO consisteix bàsicament en un tub amb unes bobines als extrems i un imant que es mou de manera lliure pel seu interior.
En moure's el tub, l'imant també es mou d'un costat a l'altre, la qual cosa produeix una variació del flux magnètic que indueix un corrent elèctric en les bobines.
Aquest fet fa que GEMO sigui de gran utilitat en l'àmbit marítim, on la força de les onades provoquen un moviment oscil•latori constant i on, per tant, el dispositiu pot tenir una eficàcia més elevada.
Tot i que actualment els primers prototips han estat dissenyats per ser utilitzats en vaixells de vela i en boies, els emprenedors de Smalle Technologies volen ampliar les aplicacions de la tecnologia perquè també es pugui aplicar a altres tipus de vaixells més grans, com ara els de pesca, o perquè fins i tot tingui altres aplicacions terrestres.
Es preveu que durant el 2013 es comencin a comercialitzar les primeres unitats.
La Fundació Bosch i Gimpera (FBG), centre de transferència de coneixement, tecnologia i innovació de la UB, ha donat suport al projecte al llarg dels darrers dos anys, aconseguint finançament per millorar el disseny i la tecnologia del prototip.
Els fons s'han obtingut a través de la subvenció VALOR convocada per l'Agència de Gestió d'Ajuts Universitaris i de Recerca (AGAUR) de la Generalitat de Catalunya amb el seguiment tècnic d'ACC1Ó, l'agència de suport a la competitivitat de l'empresa catalana de la Generalitat.
Així mateix, l'FBG ha assessorat l'empresa en la definició del pla de negoci, el qual ha resultat guanyador del primer premi EcoEmprenedor XXI 2012, programa d'acceleració i creació d'empreses en l'àmbit de les tecnologies netes de referència en el sector, i que promouen La Caixa, Gamesa, Barcelona Activa, l'Institut Català d'Energia, KIC InnoEnergy i la Cambra de Comerç de Barcelona.
D'altra banda, Smalle Technologies ha guanyat el premi EmprendeGO 2012, programa organitzat per Infoempleo i promogut per grans empreses com ara Repsol, Telefónica, Nokia, Merck, BBVA i Acciona, entre d'altres.
Hidroflot és una empresa amb seu a Martorelles dedicada al disseny i la promoció de centrals d'energia elèctrica capaces de transformar el moviment de les onades en electricitat.
Es preveu que el 2008 instal·larà a la mar Cantàbrica el primer prototip de plataforma flotant que produirà una energia de fins a 6 megawatts (MW).
La plataforma consisteix en una estructura metàl·lica en la qual setze boies es desplacen verticalment sobre un eix gràcies a la força de les onades.
Aquest moviment es transmet a quatre generadors que proporcionen l'electricitat.
Per obtenir l'energia, cal que les onades facin entre 1,3 i 6 metres d'altura.
En cas que siguin més altes, la plataforma té la capacitat de submergir-se automàticament a quinze metres de profunditat i, així, protegir-se dels temporals.
Hidroflot, membre del trampolí tecnològic de La Salle, compta amb un pressupost de 10 milions d'euros per a la construcció del prototip, que ha tingut el suport del Ministeri d'Educació i Ciència i del Centre d'Innovació i Desenvolupament Empresarial (CIDEM).
Si el projecte té èxit, l'empresa té l'objectiu de comercialitzar parcs d'explotació de l'onatge del mar formats per vuit plataformes, que podran subministrar gairebé 50 MW.
Es preveu que aquests parcs se situaran a prop de tres quilòmetres de la costa i es vetllarà especialment perquè el seu impacte visual sigui mínim.
De les 100.000 tones de biodièsel que es produeixen cada any a l'Estat espanyol, la meitat són fabricades per l'empresa catalana Bionet, amb seu a Reus, a partir d'oli de soja i colza.
La producció de biocarburants, cridats a tenir un paper destacat en la reducció d'emissions contaminants, creix cada cop més.
La Unió Europea vol que l'any 2020 almenys el 20% del combustible utilitzat pel transport sigui biocarburant.
Amb vista a aquest propòsit, les empreses que fabriquen biodièsel augmenten la productivitat cada cop més.
Bionet, inaugurada el 2004, refina anualment 50.000 tones d'oli de soja i colza per convertir-les en combustible per a vehicles.
Es preveu que enguany apujarà la producció a 60.000 tones i el 2008 ho farà a 100.000.
El projecte de Bionet va iniciar-se l'any 1999, però no va ser fins a cinc anys més tard que va obrir les instal·lacions a Reus.
Primer, va tenir participació pública i, després de diversos canvis en l'accionariat, ara l'empresa és propietat de la constructora Vicsan i de la firma local Pellicer i Fills.
La inversió inicial del negoci va superar els 20 milions d'euros, però Bionet ja obté beneficis: enguany facturarà més de 40 milions d'euros.
L'empresa fabrica la meitat de les 100.000 tones de biocombustible produïdes a l'Estat espanyol.
El 50% de les vendes es fan a l'Estat, mentre que la resta s'exporta a l'exterior, sobretot a França i Alemanya.
En pocs anys, dues firmes més també s'establiran a Tarragona per fabricar biodièsel: Repsol i IQA-La Seda, que tenen previst produir-ne, entre totes dues, 400.000 tones.
Desenvolupar noves tecnologies que permetin convertir el diòxid de carboni (CO2) en un recurs útil per a la indústria, aquest és l'objectiu del projecte Sost-CO2 que encapçala l'empresa catalana Carburos Metálicos i en el qual participen 14 empreses més i 28 centres de recerca.
La iniciativa forma part del programa CENIT i està finançada pel Centre per al Desenvolupament Tecnològic Industrial (CDTI) amb 26 milions d'euros per a quatre anys.
El projecte se centra en tres àrees de treball que comprenen la captura del CO 2 en les fonts d'emissió, la seva transformació i el posterior aprofitament en diversos usos industrials com ara les energies renovables, el tractament d'aigües potables i residuals, la preservació d'aliments o la seva utilització en materials que emmagatzemin de forma permanent el gas, entre d'altres.
Una de les línies de recerca del projecte experimentarà amb microorganismes fotosintètics que, en contacte amb el CO 2 capturat, generarà una biomassa que podrà ser utilitzada per a aplicacions en energies renovables.
A més, s'estudiarà un procés de fotosíntesi artificial que permeti trencar la molècula de CO 2 i convertir-la en un gas de síntesi o metanol.
Aquest projecte és encapçalat per Carburos Metálicos, que es va constituir l'any 1897 a Berga i actualment lidera el sector de gasos industrials i d'ús medicinal a l'Estat espanyol.
En aquesta iniciativa també hi participen altres empreses, universitats i centres de Catalunya: Agbar, Amphos 21, Ros Roca Indox Cryoenergy, la UB, la UAB, la UPC, la UVic, l'IRTA, l'ICMAB-CSIC, l'IIQAB-CSIC, MatGas, CTM i CETaqua.
El projecte Sost-CO 2 s'inclou dins el programa CENIT (Consorcis Estratègics Nacionals en Investigació Tècnica), que forma part del Programa Ingenio 2010, amb el qual el Govern espanyol vol incrementar la inversió en R+D amb l'objectiu d'arribar l'any 2010 al 2% del PIB.
Aquest programa és impulsat pel CDTI, una entitat pública empresarial, dependent del Ministeri de Ciència i Innovació, que promou la innovació i el desenvolupament tecnològic del sector empresarial.
L'Institut de Recerca en Energia de Catalunya (IREC) ha impulsat Neptune, un projecte en el qual s'han desenvolupat dos productes que permetran realitzar mesures de vent al mar a un cost més baix i de manera més precisa.
Aquesta iniciativa és un dels projectes d'innovació orientada al producte del consorci europeu KIC InnoEnergy.
Fins ara, tots els dispositius desenvolupats per realitzar mesuraments eòlics es basaven en estructures que es fixaven al fons del mar, per la qual cosa només podien ser instal·lades en mars poc profunds (40 metres aproximadament) com el Bàltic o el mar del Nord.
Això feia pràcticament inviable la possibilitat d'instal·lar parcs eòlics al Mediterrani, on les condicions òptimes de profunditat per a aquests sistemes es troben molt a prop de la costa i molt sovint són incompatibles amb l'activitat turística.
Amb l'objectiu de trobar una solució a aquest problema, va néixer el projecte Neptune.
Una de les eines desenvolupades en el marc d'aquesta iniciativa és Eolos, una boia flotant que utilitza la tecnologia làser lidar (de l'anglès light detection and ranging ) per mesurar la velocitat i la direcció del vent sobre el nivell del mar.
Atès que és un dispositiu flotant no cal instal·lar-hi torres ancorades al fons marí, la qual cosa en redueix el cost fins a deu vegades, i també fa possible la construcció de parcs eòlics en zones marines de més profunditat.
D'altra banda, gràcies a aquesta recerca, també s'ha desenvolupat el programari NEPTool, que proporciona estimacions molt precises de les condicions de vent, corrents i onatge a curt i mitjà termini.
L'aplicació més immediata d'ambdós productes és analitzar els riscos econòmics associats a la instal·lació d'un parc eòlic determinat, així com fer estimacions de producció d'energia.
Tot i que el projecte es desenvoluparà inicialment al mar Mediterrani, la seva aplicació es farà extensible a qualsevol altra zona marítima, especialment a àrees de gran profunditat.
A més de l'IREC, també han participat en aquest projecte la Universitat Politècnica de Catalunya (UPC), el Centre d'Investigacions Energètiques, Mediambientals i Tecnològiques (CIEMAT), l'Institut en Energia Eòlica de la Universitat de Stuttgart (SWE), i les empreses Gas Natural Fenosa i Soluciones Ingeniería Marítima Operacional (SIMO).
El Barcelona Supercomputing Center-Centre Nacional de Supercomputació (BSC-CNS) i Iberdrola, amb la col•laboració del Centre Nacional d'Energies Renovables (CENER), estan desenvolupant de manera conjunta el projecte SEDAR, una iniciativa d'R+D+I l'objectiu de la qual és desenvolupar un nou model informàtic que millorarà l'estimació de la producció d'energia elèctrica als parcs eòlics abans de la seva construcció.
El projecte SEDAR (Simulació Eòlica d'Alta Resolució) permetrà que el sector eòlic faci un salt tecnològic qualitatiu, ja que millorarà els estudis actuals d'estimació de producció d'electricitat als parcs eòlics terrestres i marins (offshore) i es podrà aplicar durant tota la vida útil d'aquestes instal·lacions.
Fent servir les tècniques de supercomputació del Mare Nostrum, s'han millorat els models actuals, que tenen una limitació important en el temps de càlcul.
En la primera etapa, en fase de proves, es dissenyaran les noves instal·lacions eòliques amb el programari Alya Green per escollir les ubicacions més idònies on instal•lar els aerogeneradors amb més garanties i menys incertesa a l'hora d'invertir.
El projecte SEDAR, a banda de desenvolupar el model inicial, també té present l'execució posterior en nous projectes eòlics terrestres i marins d'Iberdrola.
Investigadors de l'Institut Català de Nanociència i Nanotecnologia (ICN2) han desenvolupat BiogasPlus, una tecnologia que permet augmentar fins a un 200 % la producció de biogàs mitjançant la introducció controlada de nanopartícules d'òxid de ferro en els processos de tractament de residus orgànics.
Com funcionen les nanopartícules d'òxid de ferro en els processos de tractament de residus orgànics / Fons d'Emprenedors de la Fundació Repsol
És la primera aplicació que es fa amb nanopartícules per millorar la producció d'aquesta font d'energia renovable i el tractament de residus orgànics.
El sistema es basa en la utilització de nanopartícules d'òxid de ferro com un additiu que «alimenta» els bacteris encarregats de degradar la matèria orgànica.
Aquest additiu augmenta de manera sostinguda la producció de biogàs i alhora transforma les nanopartícules de ferro en sals innòcues.
El desenvolupament de BiogasPlus ha estat realitzat pel Grup de Nanopartícules Inorgàniques de l'ICN2.
El projecte ha estat liderat per l'investigador de la Institució Catalana de Recerca i Estudis Avançats (ICREA) Víctor Puntes, amb la col·laboració del Grup de Compostatge de Residus Sòlids Orgànics de l'Escola d'Enginyeria de la UAB, dirigit per Antoni Sánchez.
Per a la seva comercialització, s'ha creat l' spin-off (empresa derivada) Applied Nanoparticles.
Investigadors del grup de recerca Microtech Lab de la Universitat Politècnica de Catalunya (UPC) han patentat MicroLubGear, un innovador sistema de lubricació automàtica per als engranatges dels aerogeneradors que permet lubricar-los sense haver-los d'aturar.
Microinjectors instal·lats a la posició zero del pitch que lubriquen automàticament les dents de la corona de l'engranatge / MicroLubGear
Aquest sistema evita les aturades programades de manteniment per lubricar el que es coneix com a pitch, el sistema de canvi de pas de les pales dels aerogeneradors amb una potència superior als 2 MW.
La tecnologia consisteix en microinjectors instal·lats a la posició zero del pitch que lubriquen automàticament les dents de la corona de l'engranatge, de manera uniforme, sense haver d'aturar la generació d'energia.
El sistema MicroLubGear ha estat desenvolupat pels investigadors de la UPC Jasmina Casals-Terré i Josep Farré-Lladós i comporta un important estalvi econòmic, així com un augment de la productivitat dels aerogeneradors.
La patent del sistema serà explotada per les empreses GT Rivi-LINCOLN, Laulagun Bearings i Klueber Lubrication, i pot ser aplicable als 52.500 aparells de més de 2 MW de potència que hi ha instal·lats a tot el món, amb sistema d'engranatges pinyó-corona.
Es preveu que se'n puguin vendre 130.000 unitats en cinc anys.
Aquest és el primer sistema industrialitzat d'enllumenat públic sense connexió elèctrica que funciona amb energia solar i eòlica.
Està dissenyat per a vies interurbanes, autopistes, parcs i jardins i altres entorns públics, i redueix un 20 % el cost respecte al sistema convencional d'enllumenat públic, a més de no emetre diòxid de carboni.
Fanals que funcionen amb energia solar i eòlica / Universitat Politècnica de Catalunya (UPC)
El prototip de fanals que s'ha desenvolupat té una alçària de deu metres amb un panell fotovoltaic integrat que capta l'energia solar i es complementa amb una càrrega de bateria.
S'ha creat un aerogenerador que treballa amb una freqüència de velocitat d'entre 10 i 200 revolucions per minut (rpm) i amb una potència màxima de 400 watts (W).
Aquest nou aerogenerador necessita molt poc vent per produir energia: pot començar a treballar amb una intensitat de vent d'únicament 1,7 m/s (és a dir, 6,1 km/h), mentre que les turbines eòliques actuals necessiten més de 2,5 m/s (9 km/h).
Aquesta intensitat mínima pot assegurar una autonomia d'electricitat de sis nits sense vent ni sol.
A més, un sistema electrònic de control s'encarrega de gestionar el flux d'energia entre l'aerogenerador, el panell fotovoltaic, la bateria i la lluminària.
Els investigadors del Departament d'Enginyeria Elèctrica de la Universitat Politècnica de Catalunya (UPC) i l'empresa Eolgreen tenen l'objectiu de fer encara més eficient el sistema d'enllumenat des del punt de vista ecològic, per això s'està dissenyant un segon prototip d'aerogenerador que treballi amb menys potència de sortida (100 W) i amb una freqüència de velocitat més baixa (entre 10 i 60 rpm).
Ara per ara, Eolgreen ha tancat acords amb la zona portuària de Huelva i els ajuntaments de Sant Boi de Llobregat, Girona i diversos municipis d'Andalusia.
En el decurs del 2015, l'empresa té previst produir unes 700 unitats d'aquestes lluminàries.
S'ha inaugurat a la depuradora de Rubí-Valldoreix (Barcelona) una planta experimental per confirmar que és possible depurar les aigües residuals urbanes mitjançant una tècnica que produeix més energia que la que consumeix.
El sistema ja ha donat bons resultats al laboratori i ara es provarà a gran escala fent servir les aigües d'aquesta depuradora.
Julio Pérez, un dels investigadors del grup GENOCOV de la UAB, operant amb la planta pilot / Jordi Pareto / UAB
Aquest projecte, que s'inclou dins del programa LIFE de la Unió Europea, dedicat exclusivament al medi ambient i amb un pressupost total d'1.169.068 euros, té l'objectiu de redissenyar radicalment les plantes de tractament d'aigües residuals per aconseguir la producció d'energia mantenint el seu rendiment depuratiu o, fins i tot, millorant-lo.
Les depuradores actuals requereixen, com a mínim, un consum anual d'energia d'entre 8 i 15 kWh per habitant per assolir les exigències legals de descàrrega d'efluents en termes de matèria orgànica, nitrogen i fòsfor.
Aquest sistema de depuració implica unes emissions de gasos amb efecte d'hivernacle considerables i una despesa econòmica important.
El sistema que es fa servir a la nova depuradora utilitzarà tota la matèria orgànica present a l'aigua residual per produir biogàs, un gas combustible format fonamentalment per metà, que, posteriorment, es pot fer servir per obtenir escalfor i electricitat.
Per altra banda, el nitrogen de l'aigua residual s'eliminarà de manera autòtrofa, és a dir, sense necessitat de matèria orgànica, mitjançant una nova tecnologia basada en dues etapes biològiques (un reactor aeròbic de nitritació parcial i un reactor anammox).
La planta pilot tindrà un volum total de 2 m3 i tractarà 3 m3 d'aigua residual urbana al dia.
Comparat amb els sistemes actuals de tractament d'aigües residuals urbanes, els investigadors preveuen, per una banda, reduir un 40 % el consum energètic total, un 10 % de l'abocament de compostos de nitrogen i un 20 % les emissions de gasos amb efecte d'hivernacle i, per l'altra, augmentar un 50 % la producció de biogàs.
El projecte està coordinat per Julián Carrera, María Eugenia Suárez, Julio Pérez i Francisco Javier Lafuente, del grup GENOCOV del Departament d'Enginyeria Química, Biològica i Ambiental de la Universitat Autònoma de Barcelona, en col·laboració amb Depuración de Aguas del Mediterráneo (DAM), l'Agència Catalana de l'Aigua (ACA), la Plataforma Tecnològica Europea de l'Aigua (Water Supply and Sanitation Technology Platform, WssTP) i el projecte SAVING-E del programa LIFE.
La primera spin-off (empresa derivada) nascuda de l'Institut Català d'Investigació Química (ICIQ), Orchestra Scientific, ha desenvolupat una membrana que és capaç d'atrapar el diòxid de carboni (CO 2 ), i separar-lo de la resta de gasos com si es passés per un sedàs.
Aquesta tecnologia capdavantera (una nova estructura metal·loorgànica), desenvolupada completament a l'ICIQ, permet ser incorporada en fines capes plàstiques que, enrotllades, es podrien introduir dins de canonades o reactors per on circulen diferents tipus de gasos.
Aquesta estructura, coneguda com a membrana blava, alenteix les molècules de CO 2, i les separa de la resta de gasos, com si fos un tamís.
La funcionalitat desenvolupada és de gran utilitat per purificar gasos contaminants com els que emeten milers d'indústries o bé a les refineries de biogàs, la qual serà precisament la primera aplicació real que posarà en marxa l'empresa catalana.
El combustible obtingut de la fermentació de compost i biomassa està format principalment per metà i CO 2, que representa un 35 % de la barreja.
La membrana blava separarà els dos gasos per poder-los aprofitar: el metà és el que popularment es coneix com «gas natural» i s'utilitza a milions de llars i indústries com a combustible, mentre que el diòxid de carboni té moltes aplicacions, des de la indústria siderúrgica a la indústria alimentària, on es fa servir per elaborar begudes carbonatades o per acabar d'omplir les bosses d'enciam.
A Espanya només hi ha una instal·lació de purificació en marxa, però a tot el continent funcionen 500 plantes de biogàs i la projecció és que es multipliquin per cinc el 2020.
El producte desenvolupat per la nova empresa catalana és interessant per a aquestes plantes perquè pot abaratir els costos de tot el procés de captació dels gasos.
El principal problema per purificar el biogàs és que els mètodes que es fan servir estan basats en la criogènia, les altes pressions o els reactius químics, que són cars i molt contaminants.
En canvi, les membranes desenvolupades per l'ICIQ són més econòmiques i sostenibles, ja que es poden fer servir a pressió atmosfèrica, sense refrigeració, la qual cosa suposa un estalvi aproximat del 25 % en despesa elèctrica.
El projecte es troba en fase de cerca de les primeres indústries disposades a utilitzar la seva tecnologia innovadora, i també en fase de cerca de noves aplicacions a altres indústries on el CO 2 sigui un actiu clau.
L'equip que ha desenvolupat aquestes membranes està format per Neus Corella, Vanesa Lillo, Jesús González, Mabel Torréns, Samantha Grand i Mabel de Fer.
Orchestra Scientific està liderat per Cristina Sáenz de Pipaón amb la col·laboració de José Ramón Galán Mascarós (assessor científic), Elías Daura, José Luis León i Álvaro Reyes.
El projecte per al desenvolupament d'aquesta membrana compta amb el suport econòmic d'un ajut Proof of Concept del Consell Europeu de Recerca i de l'Obra Social «la Caixa», que els permetrà continuar desenvolupant la tecnologia, i també està inclòs dins dels programes de formació i d'acceleració empresarial del projecte Tarragona Open Future.
L'empresa catalana DEXMA ha desenvolupat un programari basat en la intel·ligència artificial per ajudar les empreses a estalviar energia a través d'un programari de gestió energètica.
El sistema compila de manera immediata dades del consum d'energia de pimes i grans corporacions mitjançant els comptadors intel·ligents dels seus edificis i els ofereix recomanacions per incrementar l'eficiència sense necessitat de fer cap instal·lació física.
El nou programari de DEXMA, anomenat EnergyGrader, utilitza algoritmes intel·ligents per analitzar el consum dels diferents edificis, tenint en compte dades com la superfície, la localització geogràfica, el tipus d'activitat o la tecnologia de climatització emprada, entre d'altres.
L'eina ofereix actualment una precisió del 95 % a l'hora de mesurar els subconsums energètics de les empreses.
Aquest nou programari redueix fins a 10 vegades el cost de les auditories energètiques tradicionals i ajuda a descobrir de forma immediata el potencial d'estalvi dels edificis.
El sistema classifica, a través de les dades massives, les diferents empreses segons el nivell de consum dels seus edificis i les seves similituds, de manera que en quantifica el potencial d'estalvi i detecta possibles millores.
Al mateix temps, es genera una base de dades sobre consum energètic empresarial.
Per ara, DEXMA centra el seu negoci en tot tipus d'empreses, des de pimes fins a grans multinacionals.
També dirigeix la seva eina a grans grups empresarials que tenen molts edificis i treballadors, com cadenes d'hotels o supermercats i entitats bancàries, que es poden beneficiar d'una gestió energètica centralitzada i remota de totes les seves seus.
L'empresa catalana preveu començar a comercialitzar la nova eina EnergyGrader l'any 2019 de manera definitiva, tot i que actualment ja treballa amb un prototip que va incorporant noves funcionalitats a mesura que es van desenvolupant.
La pime també té previst exportar la seva solució en els pròxims anys i ja està analitzant els seus principals mercats: el Regne Unit, França, Itàlia i la zona del Benelux.
Per a aquest projecte, DEXMA ha rebut el suport d'ACCIÓ —l'Agència per la Competitivitat de l'Empresa dependent del Departament d'Empresa i Coneixement— a través del programa d'ajuts Nuclis d'R+D empresarial internacionals, que impulsa projectes empresarials d'R+D entre empreses catalanes i altres d'internacionals, en aquest cas amb un soci del Regne Unit.
A més, l'empresa també ha rebut l'assessorament d'ACCIÓ, node de la xarxa Enterprise Europe Network (EEN) a Catalunya, per accedir a 1 milió d'euros d'ajut de l'instrument per a pimes ( SME Instrument ) de la Comissió Europea.