La síndrome postpòlio és un deteriorament funcional progressiu que pot aparèixer algunes dècades després d'haver patit un episodi agut de poliomielitis amb seqüeles motores.
La poliomielitis és una malaltia neurològica causada pel virus de la pòlio, que afecta principalment els infants.
Les persones sovint l'adquireixen a través d'aliments o d'aigua contaminats i, en alguns casos, pot provocar paràlisi.
Es considera eradicada a Europa des de l'any 2002 gràcies a les campanyes de vacunació sistemàtica, iniciades l'any 1963.
A Catalunya, segons les dades disponibles, hi ha entre 1.500 i 5.800 persones que poden arribar a tenir la síndrome postpòlio amb diferents graus d'evolució i de seqüeles.
Font: Fundació Institut Guttmann
Les causes que provoquen aquesta malaltia són desconegudes.
Sembla que està relacionada amb el deteriorament de les cèl·lules nervioses de la medul·la espinal, que controlen els músculs (neurones matrius): sense els impulsos d'aquestes cèl·lules, el múscul no funciona.
Afortunadament, algunes neurones matrius sobreviuen a la pòlio i estableixen connexions nervioses amb les cèl·lules desconnectades del múscul, per intentar assumir la funció de les cèl·lules nervioses destruïdes.
Això permet tornar a utilitzar bona part dels músculs afectats.
No obstant això, amb el pas del temps, les cèl·lules es poden sobrecarregar i tornar a fallar.
El procés d'envelliment és un altre factor que influiria a patir de postpòlio: amb l'edat, moltes persones experimenten una reducció de neurones de la medul·la espinal.
Els símptomes de la síndrome postpòlio són complexos.
Les persones que han patit pòlio o que sospiten que tenen la síndrome postpòlio han de consultar el metge o la metgessa.
Aquest, probablement, les derivarà a l'especialista en trastorns neuromusculars, amb experiència en la síndrome postpòlio.
Normalment es tracta de professionals de la neurologia, la psiquiatria i l'ortopèdia.
Tot i així, avui dia la síndrome postpòlio ja es tracta a l'atenció primària.
La diagnosi es basa en criteris clínics i en l'exclusió d'altres causes.
S'acostumen a realitzar una sèrie de proves per descartar altres trastorns que tenen símptomes semblants, com és el cas de la depressió.
Entre aquestes proves, les més habituals són:
No es disposen d'exploracions complementàries que puguin diferenciar els afectats amb seqüeles de pòlio d'altres amb la síndrome postpòlio.
Cal recordar que les persones que hagin patit prèviament la pòlio poden tenir altres malalties, per això s'hauran de fer reconeixements regulars i proves de diagnòstic preventives.
No existeix un tractament específic o farmacèutic efectiu per curar totalment la síndrome postpòlio.
Tot i així, la majoria d'estudis demostren que l'exercici físic ajuda a millorar la força muscular, sempre i quan estigui dissenyat per professionals.
Altres remeis per tractar la fatiga que provoca la malaltia són:
L'any 2007, el CatSalut i l'Institut Guttmann van crear un programa d'atenció dirigit a les persones afectades de poliomielitis i síndrome postpòlio.
Aquest programa disposa d'un equip professional i multidisciplinari format per metges rehabilitadors, fisioterapeutes, psicòlegs clínics i tècnics ortopèdics que diagnostiquen, tracten i fan un seguiment periòdic a les persones afectades i als seus familiars.
Els serveis que ofereix el programa són els següents:
Contra la postpòlio encara no hi ha tractament concret ni tampoc efectiu, però existeix una vacuna contra la pòlio que protegeix la majoria de les persones per la resta de la seva vida.
Si us trobeu entre aquestes persones i presenteu alguns dels símptomes de la síndrome postpòlio us podeu adreçar al vostre centre d'atenció primària.
Si s'escau, us enviarà a l'Institut Guttmann de Barcelona que és un centre expert i disposa, des de l'any 2007, d'un programa d'atenció a persones amb aquesta síndrome.
Us podeu adreçar al vostre centre d'atenció primària o a l'Institut Guttmann ( [EMAIL] ) perquè valorin el vostre cas.