L'asma és una malaltia respiratòria crònica.
Es caracteritza per una inflamació dels bronquis que els estreny o obstrueix i hi dificulta el pas de l'aire.
Això causa episodis recurrents de sibilacions, dispnea, sensació d'opressió al pit i tos, especialment durant la nit o a primera hora del matí.
L'asma és la malaltia crònica mes freqüent en la infància i l'adolescència en països industrialitzats.
Normalment s'inicia en la infantesa, encara que pot aparèixer a qualsevol edat.
Quan apareix en nadons o bé en infants de dos o tres anys, sol tenir un curs més curt i, en arribar als cinc o set anys, els infants estan molts cops lliures de símptomes, sobretot si no hi ha al·lèrgies.
Quan comença en edats més tardanes, la durada de la malaltia sol ser més llarga.
Font: Institut Català de la Salut.
Es desconeix la causa exacta de l'asma, però hi ha molts factors que poden desencadenar la malaltia.
L'asma apareix més sovint en fills i filles de dones que han estat fumadores durant l'embaràs, de pares amb asma o malalties al·lèrgiques i també en infants exposats al fum del tabac.
Cada cop sembla més evident la relació entre l'asma i els condicionants ambientals, per la qual cosa cal promoure ambients saludables per minimitzar les causes que poden desencadenar l'empitjorament de la malaltia, tant en l'àmbit laboral com comunitari.
També es constata una predisposició genètica, ja que molts malalts presenten antecedents d'asma, d'al·lèrgies o d'èczemes a la família.
Hi ha malalties que poden causar o agreujar l'asma, com el reflux gastroesofàgic i la sinusitis crònica.
Un altre aspecte a tenir en compte és l'ús de determinats fàrmacs com els betabloquejants, els antiinflamatoris no esteroides i analgèsics.
Cal no automedicar-se sense consultar abans el metge o la metgessa.
Aquests símptomes solen empitjorar durant la nit i la matinada.
Poden aparèixer diversos cops al dia o a la setmana i la seva severitat pot canviar d'una persona a una altra.
Els atacs d'asma poden alternar-se amb períodes asimptomàtics.
Quan es presenten de manera sobtada es denomina "crisi d'asma".
De vegades, la malaltia es pot manifestar mentre es fa activitat física o bé poc després de fer exercici (fins a dues o quatre hores després).
És el que s'anomena "asma d'esforç".
Aquest tipus d'asma es pot presentar en el 80% dels infants asmàtics, amb major incidència en els que no estan ben controlats.
Es diu que l'asma és una malaltia crònica perquè aquests símptomes tendeixen a repetir-se.
Un grup petit d'infants asmàtics, els més greus, pateixen símptomes de manera continuada, sense períodes lliures.
El diagnòstic d'asma es fonamenta en les manifestacions clíniques.
Aquestes poden acompanyar-se de diferents proves:
L'asma no es cura, però els símptomes poden disminuir amb el pas del temps.
L'objectiu del tractament és aconseguir que la persona adulta o l'infant pugui dur una vida normal, fer esport i patir el mínim nombre de crisis possible, és a dir, controlar la malaltia.
El metge o la metgessa aconsellarà el fàrmac i el sistema d'inhalació que més bé s'adapti a les necessitats de la persona malalta.
És molt important que tant pares i mares com infants, quan siguin més grans, siguin capaços de reconèixer els símptomes de la malaltia per així poder aplicar les pautes d'actuació que prèviament els hagi donat el metge o la metgessa.
Aquest document aporta una revisió acurada del coneixement científic actualment disponible sobre aquest tema, i el tradueix en recomanacions per a la pràctica diària.
Pel seu contingut docent, la guia també constitueix un document valuós per facilitar l'adquisició de competències clíniques que ha de caracteritzar el desenvolupament dels professionals sanitaris.
Reduir la incidència i mortalitat de totes les malalties respiratòries ha de ser un dels principals desafiaments de salut de la nostra societat.
Per fer-hi front, el Departament de Salut, a través del Pla director de malalties de l'aparell respiratori i en col·laboració amb el programa per la prevenció del tabaquisme, prioritza accions transversals i preveu causes que ultrapassen l'àmbit tradicionalment considerat sanitari mitjançant un model integral que va des de la promoció i prevenció fins a la rehabilitació.
Per fer realitat el model integral, es requereix la implicació i col·laboració de professionals d'uns quants àmbits i disciplines.