Vaig néixer a Oliana el 1967, tot i que fa més de 35 anys que estic vinculat a Solsona.
Estic casat amb la Mercè, amb qui tenim dos fills, l'Adrià i l'Albert.
Sóc tècnic superior en Administració de sistemes informàtics i he treballat com a matricer.
Malgrat això, ja fa deu anys que la meva vida professional es desenvolupa en l'esfera política, des que vaig posar els peus a l'Ajuntament de Solsona com a regidor de Salut, Acció Social i Comunicació.
El gener del 2010 vaig haver d'assumir l'alcaldia arran de la prematura defunció de l'aleshores alcalde i amic Xavier Jounou.
Durant aquell període també vaig ser conseller comarcal d'ERC.
En les eleccions municipals del 2011 vaig revalidar el meu lloc amb majoria absoluta, igual que el 2015, moment a partir del qual vaig encetar el meu tercer mandat.
Sóc diputat de Junts pel Sí al Parlament per la circumscripció de Lleida des de les eleccions del 2015.
Políticament també he estat president comarcal d'Esquerra Republicana de Catalunya i secretari d'organització del partit al Solsonès.
En l'àmbit associatiu, he estat vinculat a Òmnium Cultural, el Centre d'Estudis Lacetans, el Sol del Solsonès, Amisol i el Centre Excursionista del Solsonès.
Em fa sentir realitzat el fet de tenir la sort de poder treballar per a la comunitat a la qual em dec, especialment si puc incidir-hi de manera directa amb projectes o accions que considero que ajuden els ciutadans, sobretot des de l'Ajuntament.
Els de la democràcia i la solidaritat.
Tenim la sort que els catalans som una societat molt avançada en diversos àmbits, entre els quals hi ha el de la democràcia.
De totes maneres, hem d'avançar molt en aquest sentit, especialment en l'origen dels valors democràtics.
S'ha treballat molt en la igualtat social, no només de gènere, i en els principis bàsics dels drets humans.
L'episodi històric que estem vivint al país serà una bona mostra que evidencia aquells que estan disposats a sacrificar-se per defensar aquests valors, i aquells que es troben als antípodes, que estan disposats a esclafar aquests drets en nom d'un bé superior que no té res a veure amb la llibertat.
Per això penso que Catalunya pot fer una important contribució al món com a país amb Estat propi.
El més personal és el naixement dels meus dos fills.
L'altre és l'entrada a l'Ajuntament de Solsona, que va suposar l'oportunitat de treballar per l'interès comú al costat d'una gran persona, amic i referent polític com l'alcalde Xavier Jounou, fins que ens va deixar abans d'hora, moment a partir del qual vaig haver d'assumir l'alcaldia.
Si ens referim a objectius col·lectius, considero que hi ha el de treballar fins al final per assolir un país lliure.
El meu futur personal dependrà de com evolucioni tot, i estic disposat a assumir-ne el risc, com tantes altres persones.
Som molts i, per això, estic convençut que ens en sortirem.
Serà la millor herència que podem deixar als nostres fills.
Més que les que puguin haver-se produït, destacaria la que m'agradaria que hi hagués a nivell de Catalunya central, que és que la vegueria tornés a ser notícia.
I que hi hagués una inversió real en la millora de les comunicacions per carretera entre les capitals de comarca, especialment entre Solsona i Berga, una de les reivindicacions històriques del Solsonès.
Lamento reconèixer que em costa identificar-hi una figura comuna, perquè considero que encara hem d'avançar molt.
Desitjo que el conjunt de comarques centrals siguem capaces de treballar aquesta resposta i crear una major consciència d'homogeneïtat del territori.
En l'àmbit local, per exemple, fa uns quants anys que des de Solsona i Cardona teixim xarxa en polítiques primer mediambientals i, actualment, econòmiques desafiant els límits administratius de províncies i comarques.
Però trobo a faltar un imaginari comú entre totes les comarques de la Catalunya Central.
Se n'ha parlat molt, però hi manca un lideratge clar.
És on em trobo més a gust, per la bellesa, la quietud, el vast patrimoni històric i monumental, i per la cura que al llarg dels anys ha tingut la seva gent a conservar-lo, que posa de manifest que la qualitat de vida dels espais urbans també és conseqüència de la predisposició dels seus veïns a fer que així sigui.
M'agrada aprendre idiomes i practicar-los, llegir, fer caminades per la muntanya i, últimament, aprendre a tocar el piano.
M'agraden més els llibres, però tinc poc temps per dedicar-m'hi i cada dia estic més enganxat a les xarxes socials.
Tot i això, sóc conscient que m'aniria millor una mica més de literatura i menys connexió.
I pel que fa als diaris, accedeixo a les seves notícies cada vegada més a través de les xarxes socials.
I és que la premsa té un repte des de fa molt temps en relació als hàbits de consum dels lectors!
De la manera com es transmet i arriba al públic objectiu, depèn sovint l'èxit o el fracàs d'un projecte.
Per això és essencial saber transmetre les idees força de tota empresa, sigui en l'àmbit que sigui.
Em fa molta il·lusió poder veure la república que estem construint tots plegats.
No serà perfecte i tindrà mancances, però tenim una oportunitat magnífica d'aixecar un país de bell nou.
El desig no és pas que ens en sortim, perquè d'això n'estic convençut, sinó que ens en sortim aviat!