La tragèdia dels exiliats republicans continuà un cop s'inicià la Segona Guerra Mundial.
Maltractats pel govern francès als camps de concentració que s'habilitaren per tota la geografia francesa i el nord d'Àfrica, una part important d'aquells homes es van veure obligats a allistar-se a les companyies de treballadors estrangers.
Alguns d'ells fins i tot s'enrolaren a la legió estrangera per continuar lluitant contra el feixisme.
Amb l'ocupació de França per part de l'exèrcit alemany, molts d'aquests republicans foren capturats per les forces alemanyes i internats en camps de concentració.
La majoria d'ells moririen en aquests camps, especialment al de Mauthausen.
Bona part d'ells serien capturats per l'exèrcit alemany durant les setmanes posteriors a la invasió de França, el maig de 1940.
Aquests republicans, abandonats a la seva sort pel govern de Vichy, van ser capturats per la Gestapo amb el consentiment de la dictadura franquista.
Va ser llavors quan els van classificar com a apàtrides, els van traslladar a camps de concentració i els van col·locar un triangle blau per distingir-los com a tals.
Aquesta, però, no seria l'única via de deportació.
El primer comboi de població civil que va sortir des de territori francès fins als camps nazis partí d'Angulema l'agost de 1940, format per famílies republicanes.
Als anys 1942 i 1943, s'iniciaren les detencions de dones i homes que actuaven al si de la resistència contra l'ocupació alemanya.
Molts d'ells van anar a parar a diversos camps del Reich, mentre que a les dones les van enviar al de Ravensbrück.
La majoria dels 9.446 republicans que es calcula que foren deportats a camps de concentració van ser destinats al camp de Mauthausen.
Altres camps amb presència d'exiliats foren els de Dachau, Buchenwald, Sachsenhausen, Bergen-Belsen i el ja esmentat de Ravensbrück.
La majoria dels deportats no van ser enviats a camps d'extermini, com Auschwitz, tot i que alguns hi acabaren.
En conjunt, més del 60% van deixar-hi la vida a causa de les terribles condicions de vida: van morir per l'extenuació dels treballs forçats que havien de fer, per les malalties, a la cambra de gas o a causa d'experiments mèdics.
A aquestes defuncions, cal sumar-hi els morts durant les setmanes posteriors a l'alliberament.
Les deportacions d'exiliats republicans des de França a l'Espanya franquista
La política franquista en relació amb els refugiats de guerra.
Els esforços d'alguns diplomàtics aïllats per salvar jueus de l'holocaust
El fotògraf català Francesc Boix al camp de concentració de Mauthausen.
Gràcies a les seves fotografies, es van poder jutjar els responsables nazis del camp. © MHC / Fons Amical de Mauthausen
Ramon Serrano Suñer, ministre d'Afers Exteriors del govern franquista, amb Heinrich Himmler a la dreta durant la seva visita a Berlín el setembre de 1940.
Neus Català amb la indumentària de deportada a la sortida del camp de concentració alemany de Ravensbrück.
Fons Neus Català / CRAI Biblioteca Pavelló de la República (Universitat de Barcelona) / Amical de Ravensbrück
Lola Casadellà amb la indumentària de deportada a la sortida del camp de concentració alemany de Ravensbrück.
Fons familiar Lola Casadellà / Amical de Ravensbrück
Mercedes Núñez Targa declarant al judici que es va fer a Carcassona contra René Bach, intèrpret de la SD-Gestapo (a Carcassona), que la va interrogar i torturar, a ella i a molts altres espanyols.
Va ser condemnat a mort i afusellat el 6 de setembre de 1945.