sol·licitat pel Parlament de Catalunya, en relació amb
el Dictamen de la Comissió de Política Cultural sobre
la Proposició de llei de la Corporació Catalana de
Mitjans Audiovisuals (BOPC núm. 105, de 9 de juliol de 2007).
del Parlament de Catalunya, en la sessió del dia 10 de juliol
de 2007, a instància de més d'una desena part
dels diputats del Parlament, del Grup Parlamentari del Partit Popular
de Catalunya, va acordar de sol·licitar dictamen, d'acord
respecte al Dictamen de la Comissió de Política
Cultural sobre la Proposició de llei de la Corporació
Catalana de Mitjans Audiovisuals i les esmenes reservades per
Concretament, d'acord amb la petició de
l'esmentat Grup Parlamentari se sol·licita el dictamen sobre
l'article 22.2, "en relació amb l'exclusivitat del
català com a llengua institucional amb exclusió de la
llengua castellana, també oficial a Catalunya" i
l'article 7.2, "en relació amb l'exigència
que el CAC faci la proposta dels membres, sent l'organisme competent
per controlar els continguts emesos", de la Proposició de
de sol·licitud va tenir entrada en el registre d'aquest
Consell el dia 12 de juliol de 2007 (Reg.
Consell Consultiu, en la sessió del dia 12 de juliol de 2007,
un cop examinada la sol·licitud formulada, es va declarar
competent per emetre el dictamen i va nomenar ponent el conseller
mateixa sessió va acordar de demanar informació i
documentació complementàries als portaveus dels Grups
Alternativa, i Mixt i al conseller de Cultura i Mitjans de
Comunicació de la Generalitat de Catalunya, d'acord amb
l'article 15 del Reglament del Consell.
La Proposició de Llei de la Corporació Catalana de
Mitjans Audiovisuals (BOPC núm. 105, de 9 de juliol de 2007.
Correcció d'errades al BOPC núm. 110, de 16 de
juliol) consta de trenta-cinc articles, agrupats en deu capítols,
tres disposicions addicionals, una disposició transitòria,
una disposició derogatòria -que estén
expressament els seus efectes a la Llei 10/1983, de 30 de maig, de
creació de l'ens públic Corporació Catalana de
Ràdio i Televisió i de regulació dels serveis de
radiodifusió i televisió de la Generalitat de
Catalunya- i una disposició final.
norma consisteix, d'una banda, en la regulació de la
audiovisual de la Generalitat i, de l'altra, en establir el
règim jurídic de la Corporació Catalana de
Quant al primer aspecte, el servei públic de comunicació
audiovisual es concep com la posada a disposició dels
ciutadans de Catalunya d'un conjunt de continguts audiovisuals, i
dels altres serveis que es determinin al contracte programa que la
Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals ha de subscriure
amb el Govern de la Generalitat i que regula el capítol V de
la Proposició, orientats tots a satisfer les necessitats
democràtiques, socials i culturals dels ciutadans, a garantir
un accés universal a la informació, la cultura i
l'educació, a difondre i promocionar la llengua catalana i a
oferir un entreteniment de qualitat (art. 2).
Proposició de llei regula la Corporació Catalana de
Mitjans Audiovisuals, a la qual configura com una entitat de dret
públic amb personalitat jurídica pròpia i plena
capacitat d'obrar, adscrita a l'Administració de la
Generalitat a través del departament competent en matèria
audiovisual, respecte al qual actua amb plena autonomia funcional
Així mateix, la Proposició objecte de
dictamen disposa que per a l'exercici de les seves competències
aquesta entitat ajustarà la seva activitat a les normes de
dret privat, excepte en aquells supòsits en què la llei
determini l'aplicació del dret públic i, en tot cas, en
les relacions de la Corporació amb l'Administració a la
a l'estructura de la Corporació Catalana de Mitjans
Audiovisuals, al capítol III s'estableixen diversos
òrgans i es regula la seva composició, funcions i
En primer lloc, el Consell de Govern, que és el
màxim òrgan de govern i administració de la
Corporació, amb tasques que es poden qualificar de
"gerencials" i tasques relacionades amb les emissions
dels mitjans, i que està format per un president (amb funcions
representatives i de presidència de les sessions del Consell)
i onze membres més (art. 6 a 13).
regula la figura del director o directora general, que és
personal laboral d'alta direcció de suport i execució
de les decisions del Consell de Govern (art. 14 i 15).
Consell Assessor de Continguts i de Programació, de vint-i-un
membres, que assisteix els altres òrgans en la definició
i avaluació de les polítiques i les estratègies
de programació dels diversos mitjans i serveis de la
capítols següents es dediquen a regular la gestió
(art. 18 a 20), el contracte programa (art. 21), la programació
(art. 22 a 26), el pressupost i finançament (art. 27 a 29), el
patrimoni (art. 30), el personal (art. 31 a 33) i el control (art. 34
A més, a la part final del text
de la Proposició de llei que remet el Parlament hi figuren dos
vots particulars i vint-i-dues esmenes reservades per a la seva
En el present dictamen, seguint els termes de la sol·licitud
i d'acord amb el seu ordre expositiu, ens cenyirem a l'estudi
de l'adequació a la Constitució i a l'Estatut
d'autonomia de Catalunya dels articles 22.2 i 7.2 de la Proposició
Dins del capítol VI de la Proposició de llei dedicat a
la "Programació", i amb el títol "Principis
generals de la programació de la Corporació Catalana de
Mitjans Audiovisuals", es troba ubicat l'article 22, l'apartat 2
del qual diu: "La llengua institucional per a prestar el servei
públic de comunicació audiovisual de la Corporació
Catalana de Mitjans Audiovisuals és el català".
Per poder dictaminar aquest precepte en els termes que se'ns
sol·licita, és necessari tenir en compte la concepció
del servei públic que figura a l'article 2 del mateix text,
quan indica, com hem vist, que consisteix en la posada a disposició
dels ciutadans d'un conjunt de continguts audiovisuals i d'altres
serveis, orientats a satisfer les necessitats democràtiques,
socials i culturals dels ciutadans, a garantir un accés
universal a la informació, la cultura i l'educació, a
A) L'article 3 de la Constitució, dedicat al tema de la
llengua, disposa que el castellà és la llengua
espanyola oficial de l'Estat i afegeix que tots els espanyols tenen
el deure de conèixer-la i el dret d'usar-la.
Seguidament, declara que les altres llengües espanyoles seran
també oficials en les respectives comunitats autònomes,
d'acord amb el que disposin els seus estatuts.
l'oficialitat, perquè en els territoris de llengua castellana
és aquesta l'única llengua oficial, mentre que en els
territoris amb llengua pròpia no castellana estableix un règim
de doble oficialitat si, com s'ha indicat, ho disposen els seus
Correspondrà, doncs, a les normes
estatutàries determinar l'àmbit i l'efectivitat de la
declaració d'oficialitat prevista a la Constitució.
resposta d'allò que s'ha d'entendre per
oficialitat d'una llengua, des del punt de vista estrictament
jurídic, l'ofereix el Tribunal Constitucional quan en el
Fonament Jurídic 2 de la seva Sentència 82/1986, de 26
el Consell Consultiu, en el Dictamen núm. 35, de 21 de
desembre de 1982, ja va considerar que "[...] atorgar a una
llengua el caràcter d'oficial significa adoptar-la com a
vehicle de comunicació dels poders públics en el si de
cadascun d'ells, entre ells mateixos i envers els ciutadans.
Significa igualment reconèixer-la com a vehicle de relació
dels ciutadans amb els poders públics esmentats."
L'article 6.2 EAC disposa que el català és la llengua
oficial de Catalunya i que també ho és el castellà,
i que totes les persones tenen el dret d'utilitzar les dues llengües
oficials i, a més, que els ciutadans de Catalunya tenen el
dret i el deure de conèixer-les.
32 EAC, primer incís, diu que totes les persones tenen dret a
no ser discriminades per raons lingüístiques.
Tornant a l'article 6 EAC, el seu apartat 1 prescriu que la llengua
pròpia de Catalunya és el català i que com a tal
és la "llengua d'ús normal i preferent" de
les administracions públiques i "dels mitjans de
comunicació públics de Catalunya".
que quan es parla de llengua pròpia ens estem referint a la
llengua que singularitza a una societat com a poble.
amb això anterior, l'article 143 EAC assigna a la Generalitat
la competència exclusiva en matèria de llengua pròpia,
competència que inclou, en tot cas, la determinació de
l'abast, els usos i els efectes jurídics de la seva
oficialitat, i també la normalització lingüística
Seguidament, també farem una menció dels articles 50,
52.1, 146, apartats 1, lletra a i 3 EAC.
conté uns mandats dirigits als poders públics que
consisteixen en protegir el català en tots els àmbits i
sectors, així com també en fomentar el seu ús,
la seva difusió i el seu coneixement.
que correspon als poders públics promoure les condicions per
garantir el dret a la informació i a rebre dels mitjans de
comunicació una informació veraç i neutral i uns
continguts que respectin la dignitat de les persones i el pluralisme
de ràdio i televisió i també de qualsevol altre
servei de comunicació audiovisual, la Generalitat de Catalunya
té la competència exclusiva sobre l'organització
de la prestació del servei públic de comunicació
audiovisual de la Generalitat i dels serveis públics de
comunicació audiovisual d'àmbit local, respectant la
I el mateix precepte, en el seu
apartat 3, fixa com a obligació de la Generalitat la de
fomentar el pluralisme lingüístic i cultural de Catalunya
en els mitjans de comunicació social.
B) En el marc d'un règim de doble oficialitat lingüística,
una llei reguladora de l'ús de les llengües constitueix
un instrument jurídic imprescindible per establir les regles
generals que han de determinar el seu ús social.
compte els preceptes constitucionals i estatutaris que s'han
analitzat convé ara, sense la pretensió d'esgotar la
matèria, examinar si més no les previsions específiques
i la delimitadora de les competències en matèria de
mitjans de comunicació estableix sobre l'ús de les
Ens referirem seguidament i en primer lloc a la Llei
després a la Llei 22/2005, de 29 de desembre, de la
comunicació audiovisual de Catalunya.
a) L'article 2.2.a de la Llei 1/1998 diu que el català,
com a llengua pròpia, és la llengua de totes les
institucions de Catalunya, i en especial de l'Administració de
la Generalitat, de l'Administració local, de les corporacions
públiques, de les empreses i dels serveis públics, dels
mitjans de comunicació institucionals, de l'ensenyament i de
Pel que fa als mitjans de comunicació de la Generalitat, la
Llei 7/1983, de 18 d'abril, de normalització lingüística
a Catalunya, ja establia que la llengua normalment emprada seria la
catalana i habilitava una acció genèrica de foment
sobre la resta dels mitjans de comunicació i les indústries
Així mateix, la Llei 10/1983, de 30
de maig, de creació de l'ens públic Corporació
Catalana de Ràdio i Televisió i de regulació
dels serveis de radiodifusió i televisió de la
Generalitat de Catalunya, en el seu article 14.e es referia
explícitament a la promoció de la llengua i de la
La vigent Llei 1/1998 va ampliar la regulació d'aquesta
qüestió respecte de la precedent Llei 7/1983, tot
establint un seguit de mesures normalitzadores de l'ús
de la llengua pròpia en els mitjans de comunicació,
públics i privats (capítol IV).
fa als mitjans de radiodifusió i televisió als quals es
refereix la Proposició de llei objecte del nostre dictamen, és
a dir els gestionats directament per la Generalitat i per les
corporacions locals de Catalunya, l'article 25.1 reitera que la
llengua normalment emprada ha d'ésser la catalana, tot i
que estén aquesta prescripció als mitjans gestionats
el cas d'aquests mitjans dependents de les administracions locals, la
Llei admet una major flexibilitat respecte a l'ús del català,
tenint en compte les característiques de la seva audiència.
D'altra banda, aquest precepte introdueix una mesura d'impuls
dirigida als mitjans de comunicació institucionals, és
a dir als de titularitat i gestió pública, per promoure
les expressions culturals de Catalunya, especialment les que es
també en el marc de l'activitat d'impuls i foment, s'imposa el
deure a la Corporació Catalana de Ràdio i Televisió
de garantir la programació regular d'emissions radiofòniques
i televisives en aranès per a la Vall d'Aran (art. 25.3).
finalment, amb l'objectiu d'atenuar els inconvenients
derivats de la fragmentació de l'àmbit
comunicatiu català, s'encarrega el Govern de la
Generalitat que faciliti la recepció correcta a Catalunya de
les televisions d'altres territoris que emeten en llengua catalana
L'article 30 de la Llei 1/1998, de política lingüística,
dedicat a les empreses públiques, fa referència així
mateix a l'obligació que aquestes utilitzin normalment el
català en les seves actuacions, en la seva documentació
interna, en les seves retolacions, etc. I l'article 31 de la
mateixa Llei, referit a les empreses de servei públic,
públiques o privades, disposa que la llengua catalana haurà
d'utilitzar-se almenys en determinades actuacions.
En una interpretació constitucional i estatutària
d'aquests preceptes, cal entendre que la referència a la
llengua normalment emprada és sinònim de llengua d'ús
habitual, d'idioma instrumental de comunicació, amb el
benentès que aquest estatus no comporta que la llengua
normalment emprada sigui l'única de la qual pugui fer-se'n
En aquest sentit, sobre el concepte de llengua pròpia
i la seva relació amb el règim de doble oficialitat,
ens remetem al nostre Dictamen núm. 203, de 18 de desembre de
"El concepte de llengua pròpia aplicat a la
d'unes comunitats autònomes diferenciades per aquesta realitat
té, per tant, entre d'altres, dues virtualitats: d'una banda,
servir de vehicle d'identificació al sistema públic
d'autogovern i als serveis que en depenen, i, de l'altra,
justificar jurídicament el procés de normalització
El límit d'aquesta capacitat no és
altre que el respecte al principi de doble oficialitat.[...]
La llei autonòmica, per tant, és la que pot determinar
la forma en què la llengua pròpia oficial i l'altra
llengua també oficial hauran de ser emprades preceptivament
per l'Administració de la comunitat autònoma.
cosa no suposa necessàriament la utilització
conjunta de les dues llengües, però sí que l'ús
que es faci de la pròpia del territori i de les seves
institucions d'autogovern no exclogui l'ús, actiu i passiu, de
compliment del principi de doble oficialitat i del respecte al dret
dels ciutadans d'emprar lliurement la llengua que escullin."
Respecte a l'expressió "normal" o
llengua catalana, que apareix en la Llei de política
lingüística i en altra normativa sectorial, en el mateix
"La Proposició de llei utilitza sempre la fórmula
's'ha d'emprar el català normalment' o 'de
forma general' quan vol imposar l'ús social d'aquesta
En aquests casos es tracta d'institucions sobre les quals té
competència la Generalitat, directa o indirecta
(administracions públiques, ensenyament, mitjans de
comunicació, etc) i l'adverbi 'normalment'
la qual cosa no resta exclòs el castellà."
terme "almenys", al qual fa referència en diverses
ocasions la Llei 1/1998, no ens estendrem, per excedir de l'objecte
d'aquest dictamen, tot i que recordarem que, com a bastament
vàrem analitzar en el citat Dictamen núm. 203 (F II),
l'expressió "suficient"), no exclou la
utilització de l'altra llengua oficial i, per tant, en si
mateix no vulnera el principi de doble oficialitat.
b) La Llei 22/2005, de 29 de desembre, de la comunicació
audiovisual de Catalunya, en el seu preàmbul, concep el servei
públic de la radiodifusió com una activitat de
subministrament o de prestació de serveis audiovisuals que
s'orienta a la creació de les condicions necessàries
que permetin la plena vigència de les llibertats d'expressió
i de comunicació, la plenitud del funcionament democràtic
del sistema i la satisfacció adequada i efectiva d'un conjunt
de drets i de principis d'origen constitucional i estatutari, com són
el dret a l'educació i a l'accés a la cultura, l'impuls
del coneixement, l'ús de la llengua catalana i l'afavoriment
de la cohesió i el pluralisme socials.
En aquesta Llei fan referència a qüestions lingüístiques
136, i la disposició addicional quarta.
preceptes la Llei 22/2005, entre d'altres previsions, també
vincula els operadors privats subjectes a llicència a la
missió de servei públic de promoció i difusió
de la llengua catalana i inclou referències lingüístiques
en la regulació de les llicències, els continguts
audiovisuals, les polítiques públiques d'impuls
del sector audiovisual i la tipificació d'infraccions i
A continuació, i als efectes d'aquest dictamen, efectuarem un
comentari només dels articles 26, 32, 86 i 115.
26.3 contempla les missions específiques del servei públic
de comunicació audiovisual competència de la
Generalitat, tot indicant, entre d'altres, la promoció,
el coneixement i la difusió de la llengua i la cultura
catalanes, la promoció activa de la convivència cívica,
el desenvolupament plural i democràtic de la societat, i el
coneixement i el respecte a les diverses opcions i manifestacions
polítiques, socials, lingüístiques, culturals i
religioses presents al territori de Catalunya.
l'article 32, que es troba en el capítol dedicat al servei
públic audiovisual d'àmbit local, disposa que els
prestadors del servei públic de televisió d'aquest
àmbit han de garantir una programació en la qual la
llengua normalment emprada sigui el català, i també que
es compleixin les altres obligacions que estableix la normativa sobre
L'article 86.1 preceptua que la llengua normalment emprada pels
prestadors de serveis de comunicació audiovisual públics
ha de ser la catalana i, a la Vall d'Aran l'aranesa.
Finalment, l'article 115 atribueix al Consell de l'Audiovisual de
Catalunya la funció de vetllar pel respecte del pluralisme
polític, religiós, social, lingüístic i
cultural, i també per l'equilibri territorial adequat en el
conjunt del sistema audiovisual de Catalunya.
La necessitat de preservar totes les manifestacions d'aquest
pluralisme ja es va posar en relleu a la Resolució 3/VI del
Parlament de Catalunya, de 15 de desembre de 1999 (BOPC núm.
8, de 27 de desembre), sobre els mitjans audiovisuals, que va
establir les bases d'un nou marc legal del sistema de
comunicacions, les grans línies de promoció de l'espai
català de comunicació i els principis generals dels
mitjans de comunicació públics i privats.
Resolució s'inclou un principi de pluralitat
informativa, cultural i lingüística que, pel que ara
interessa, diu que "El Parlament insta el Govern a vetllar
perquè tots els mitjans de comunicació amb difusió
a Catalunya apliquin el que determinen les directives europees, la
Constitució espanyola i l'Estatut d'autonomia pel
que fa a la pluralitat informativa, cultural i lingüística"
Prenent en consideració el que fins aquí s'ha
exposat, a continuació procedirem a examinar si l'article 22.2
de la Proposició de llei objecte de dictamen s'ajusta a les
previsions constitucionals i estatutàries.
citat precepte diu el següent: "La llengua institucional
per a prestar el servei públic de comunicació
audiovisual de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals
A) La necessitat d'interpretar aquest precepte, és a dir, la
d'esbrinar el seu autèntic sentit, ve donada pel fet que
en què s'ha de prestar el servei públic de comunicació
Es tracta, en definitiva, d'un adjectiu i un substantiu
que, referit i qualificant el primer al segon, representa una novetat
en la denominació del caràcter de la llengua al nostre
Fins ara a l'ordenament jurídic s'han
utilitzat els conceptes de llengua oficial i llengua pròpia.
En efecte, per una banda, tant la Constitució com l'Estatut
d'autonomia de Catalunya parlen de llengües oficials.
l'altra, a l'Estatut es regula la llengua pròpia, de la
qual es diu que "[...] és la llengua d'ús normal i
preferent de les administracions públiques i dels mitjans de
comunicació públics de Catalunya, i és també
la llengua normalment emprada com a vehicular i d'aprenentatge en
hem examinat en l'anterior apartat 1.B es refereixen al català
com a llengua pròpia "[...] de les empreses i els
serveis públics, dels mitjans de comunicació
com "han d'emprar normalment el català" (art. 30 de
la Llei 1/1998) i "han d'emprar, al menys, el català"
Declaracions iguals o similars les
trobem també a la Llei 22/2005: així en els articles 32
i 86 hi ha mencions al català com la "llengua normalment
Per tal de determinar l'abast del precepte que dictaminem és
necessari buscar-li un sentit que resulti adequat a la CE i a l'EAC.
En aquesta línia és evident que si l'expressió
oficial" i se li atribueixen els mateixos efectes que les normes
constitucional i estatutària donen a aquest últim
concepte, l'article 22.2 de la Proposició de llei seria
inconstitucional per no col·locar en posició d'igualtat
als ciutadans front a les diferents llengües oficials.
aquesta interpretació, que és errònia, ha de
descartar-se perquè la qüestió s'ha de reconduir a
l'article 6.1 EAC; és a dir, a l'àmbit de la
llengua pròpia, que és la d'ús normal i
preferent dels mitjans de comunicació públics de
A més, aquesta conclusió resulta també
coherent -encara que no és paràmetre per al judici de
constitucionalitat i d'estatutarietat que ens ocupa- des de la
perspectiva de la legislació catalana que hem citat sobre la
llengua en els mitjans audiovisuals, la qual s'ha recolzat
fonamentalment en la competència de la Generalitat per a la
regulació de la normalització i el foment de la llengua
És per això que cal entendre que quan l'article 22.2 de
la Proposició de llei diu que el català és la
"llengua institucional" per a prestar el servei públic
de comunicació audiovisual de la Corporació Catalana de
Mitjans Audiovisuals, el que està expressant és que el
català és la llengua d'ús normal i preferent
dels mitjans de comunicació públics de Catalunya.
conseqüència, i contestant a la motivació que es
dóna a la sol·licitud de dictamen sobre l'article
22.2 de la Proposició de llei i per les raons que hem exposat,
es pot afirmar que el precepte examinat no imposa l'exclusivitat del
català com a idioma per prestar el servei públic de
comunicació audiovisual de la Corporació Catalana de
Mitjans Audiovisuals i, per tant, en no fer-ho, el precepte s'ajusta
a les prescripcions constitucionals i estatutàries.
B) A continuació, ens referirem breument al pluralisme
lingüístic que es troba recollit a l'article 20 CE que,
com tothom sap, està dedicat al dret de llibertat d'expressió
Aquest precepte, en el seu punt 3, prescriu
que "La llei regularà l'organització i el control
parlamentari dels mitjans de comunicació social que depenguin
de l'Estat o de qualsevol entitat pública i garantirà
l'accés a aquests mitjans dels grups socials i polítics
significatius, respectant el pluralisme de la societat i de les
El citat article constitucional imposa, doncs, a tots els mitjans de
titularitat pública, l'obligació d'atenir-se a
l'explícit mandat general de pluralitat lingüística.
A més, i pel que fa a Catalunya, l'article 146.3 EAC disposa
que la Generalitat ha de fomentar el pluralisme lingüístic
i cultural de Catalunya en els mitjans de comunicació social.
El principi genèric de pluralisme lingüístic en
l'àmbit dels mitjans de comunicació es pot relacionar
també amb el dret a comunicar o a rebre lliurament informació
veraç per qualsevol mitjà de difusió, que recull
l'article 52.2 EAC prescriu que els poders públics han
de promoure les condicions per garantir l'accés sense
cap tipus de discriminació als serveis audiovisuals en l'àmbit
I, per la seva banda, també la Proposició
de llei que dictaminem estableix al seu article 2, com un dels
objectius del servei públic de comunicació audiovisual
català, garantir un accés universal a la informació.
Aquest accés universal sense discriminacions no podria ser
d'una altra manera i s'ha de posar en connexió amb
l'article 22.2, objecte de dictamen, atès que aquest
precepte no es refereix únicament a l'ús
institucional d'una llengua, sinó que també
comprèn la utilització d'aquesta respecte a uns
continguts de comunicació audiovisual lligats als drets dels
En definitiva, ningú no podrà veure limitat el seu
accés a un mitjà de comunicació públic
Tothom en virtut del dret d'opció
lingüística a què es refereix l'article 6.2 EAC,
podrà accedir als mitjans de comunicació dependents de
la Generalitat utilitzant la llengua oficial que consideri pertinent.
Per tant, en la mesura que l'article 22.2 de la Proposició
de llei que es dictamina no impedeix que els ciutadans accedeixin als
esmentats mitjans en la llengua oficial que triïn, s'ajusta a
El principi de pluralisme lingüístic exigeix també
dedicar alguna consideració al supòsit en el qual la
recepció de la informació, és a dir, l'exercici
del dret subjectiu a rebre lliurement informació veraç
per qualsevol mitjà de difusió, pugui veure's impedit o
afectat per desconèixer el subjecte receptor la llengua de
Això condueix a plantejar la correcció
constitucional i estatutària de la possibilitat d'efectuar
l'emissió televisiva o radiofònica majoritàriament
en una llengua per part d'un mitjà de comunicació
En examinar principalment tant l'article 20.3 CE com els articles 50
i 146.3 EAC es pot comprovar que l'obligació de respectar el
pluralisme lingüístic i l'acció de foment de les
llengües constitueixen elements o principis imprescindibles en
l'actuació dels mitjans de comunicació.
en el nostre Dictamen núm. 203 (F II), ja citat, l'acció
de foment s'insereix plenament en la tasca de "tutela
positiva" de les llengües oficials, precisament mitjançant
l'acció de garantir el seu ús normal i oficial,
el seu coneixement i la seva igualtat plena.
pot implicar en ocasions una diferència de tractament en l'ús
de qualsevol d'aquestes llengües, en la mesura que la
tasca de foment persegueixi una finalitat antidiscriminatòria
legítima (en el nostre cas normalitzar l'ús del català
davant l'actual situació anormal en què es troba) i
sempre que hi hagi una raonable relació de proporcionalitat.
Així ho ha confirmat la Sentència del Tribunal
Constitucional 337/1994, de 23 de desembre, FJ 5, 7 i 9, amb
referència a les Sentències del Tribunal Constitucional
83/1986, de 26 de juny, 69/1988, de 19 d'abril, 80/1988, de 28
d'abril, i 74/1989, de 21 d'abril.
com hem vist abans, constitueix una opció legislativa de
política lingüística, que pot adoptar legítimament
la Generalitat en virtut d'allò disposat en els articles 6.1 i
146.3 EAC, determinar l'abast que es pugui donar a l'ús de la
condició de llengua normalment emprada és sinònim
de llengua d'ús habitual, d'idioma instrumental de
comunicació, encara que, òbviament, aquesta condició
no comporta que la llengua normalment utilitzada sigui l'única
Dins d'aquest marc jurídic el legislador català té,
doncs, disponibilitat per modular els criteris que han de presidir el
grau d'utilització de què pot gaudir la llengua a la
qual se li ha atribuït la condició de normalment
En el cas que ens ocupa això significa que la
Generalitat gaudeix d'una àmplia competència respecte
als mitjans de comunicació de titularitat pública per
introduir en la seva programació els criteris lingüístics
que consideri més oportuns, en funció de variables que,
necessàriament, en la majoria de les ocasions no són
Entre d'altres, per exemple, es poden prendre en
consideració les característiques de l'audiència,
el diferent grau de coneixement de les llengües oficials per
part dels nuclis de població determinats i específics,
el nivell d'oferta radiofònica o televisiva global en cada
llengua a l'efecte d'aconseguir el necessari equilibri en
el territori (en aquest sentit resulten interessants les STS de 9 de
novembre de 1988, de 16 de febrer de 1993, i de 7 d'octubre de 2002),
etc. Finalment, també jugarà en aquest àmbit un
pes molt específic el fet que l'article 6.2 EAC disposa que
els ciutadans de Catalunya tenen el deure de conèixer el
Proposició de llei no permet prejutjar més enllà
del fet que la llengua catalana és la llengua d'ús
normal i preferent, de manera que no es pot dir que aquest precepte
determini el grau de presència concreta del català en
els mitjans de comunicació públics.
22.2 de la Proposició de llei tampoc no planteja, des d'aquest
Fonament, d'acord amb la petició de dictamen, examinarem
la constitucionalitat i l'estatutarietat de l'article 7.2
de la Proposició de llei, tal com diu la sol·licitud de
dictamen, "en relació a l'exigència que el
CAC faci la proposta dels membres, sent l'organisme competent
per controlar els continguts emesos".
Proposició de llei sobre la qual dictaminem substitueix la
regulació que estableix la Llei 10/1983, de 30 de maig, de
creació de l'ens públic Corporació
Catalana de Ràdio i Televisió, el qual passa a
denominar-se Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, amb
noves funcions que tenen per objecte adaptar la Corporació als
canvis tecnològics que s'han anat produint en aquestes
dues dècades, i també en previsió dels que es
necessitats del nou context audiovisual es van posar de manifest ja
en l'anteriorment citada Resolució 3/VI del Parlament de
Catalunya, de 15 de desembre de 1999 (BOPC núm. 8, de 27 de
desembre), sobre els mitjans audiovisuals, que va establir les bases
d'un nou marc legal del sistema de comunicacions, les grans
línies de promoció de l'espai català de
comunicació i els principis generals dels mitjans de
aquesta Resolució destaca la necessitat d' "Organitzar
la Corporació Catalana de Ràdio i Televisió
(CCRTV) a partir dels criteris d'independència, de
professionalitat i de viabilitat econòmica, adequar els
mitjans públics a les noves exigències dels canvis
tecnològics i a les demandes emergents de la societat i dotar
de més atribucions el Consell d'Administració de
la CCRTV pel que fa a la gestió i estratègia
22/2005, de 29 de desembre, de la comunicació audiovisual de
Catalunya, tantes vegades citada, amb anterioritat a la Proposició
de llei que es dictamina, ja recull els principis bàsics de
l'organització i funcionament de la futura Corporació
Catalana de Mitjans Audiovisuals (art. 26 i següents).
amb això anterior, la Corporació Catalana de Mitjans
Audiovisuals (en endavant CCMA) és configurada per la
Proposició de llei que dictaminem com una entitat de dret
públic amb personalitat jurídica i plena capacitat
d'obrar, adscrita a l'Administració de la
Generalitat per mitjà del departament competent en matèria
audiovisual, i amb plena autonomia funcional respecte d'aquesta
Com a regla general, la seva activitat
s'ha d'ajustar a les normes de dret privat, llevat dels
supòsits en què la llei determini l'aplicació
del dret públic i en les relacions de la Corporació amb
l'Administració a la qual resta adscrita (art. 4).
a la seva estructura i pel que fa al seu funcionament, a
l'administració general i a la direcció, la CCMA
té els òrgans següents: el Consell de Govern, que
és el màxim òrgan de govern i d'administració;
el director o directora general, que és l'òrgan
executiu, i el Consell Assessor de Continguts i Programació,
que assisteix els anteriors en la definició i en l'avaluació
de les polítiques i les estratègies de programació
dels diversos mitjans i serveis de la Corporació (art. 5 i
Pel que fa a la gestió del servei públic que
presta, li correspon fer-ho per mitjà d'empreses
públiques que han d'adoptar la forma de societat
anònima, amb capital subscrit íntegrament per la
El desenvolupament de la seva actuació
es duu a terme, bàsicament, seguint els criteris fixats en el
contracte programa que subscriu amb el Govern de la Generalitat (art.
21 i seg.), i el seu pressupost, que s'ha d'elaborar i
gestionar d'acord amb els principis d'equilibri
pressupostari, es nodreix principalment amb les aportacions
financeres que fa la Generalitat (art. 27 i seg. i, per remissió,
perspectiva general, l'estructura global del servei públic
de comunicació audiovisual s'organitza a través
d'aquest ens instrumental o entitat de dret públic que
La Proposició de llei, tal com preveu
l'article 71.6 EAC, regula una forma d'organització
i de gestió del servei públic de la comunicació
Així mateix, des d'un punt de vista
competencial, aquella Proposició s'empara en la
competència exclusiva que l'article 146.1.a EAC
atribueix a la Generalitat sobre l'organització de la
audiovisual de la Generalitat, així com també dels
serveis públics de comunicació audiovisual d'àmbit
potestat discrecional de la Generalitat per a l'ordenació
de la seva pròpia organització i la possibilitat de dur
a terme una descentralització funcional mitjançant la
creació d'ens instrumentals, ens remetem, per excedir
aquesta qüestió de l'objecte de dictamen, al que ja
vàrem dir a bastament en els Dictàmens núm. 161,
de 22 de juny de 1989 (F II); 212, d'1 de juny de 1999 (F II);
241, de 15 de juliol de 2003 (F IV) i 242, de 22 de juliol de 2003 (F
Respecte al Consell de Govern -que és l'òrgan que
ara ens ocupa- i, més concretament, amb referència a la
seva composició i a l'elecció dels seus membres,
cal reproduir a continuació el contingut de l'article 7
de la Proposició de llei sobre el qual se'ns sol·licita
Aquest precepte diu el següent:
Composició del Consell de Govern i elecció
dels membres que l'integren i del president o presidenta.
El Consell de Govern és integrat per dotze membres, que han
d'ésser persones amb mèrits professionals
Els membres del Consell de Govern són elegits pel
Parlament, per majoria de dos terços, després que el
Consell de l'Audiovisual de Catalunya els proposi i en
A aquest efecte, s'ha de valorar
especialment que hagin exercit funcions d'administració,
d'alta direcció, de control o d'assessorament, o
funcions de responsabilitat similar, en entitats públiques o
El Parlament ha d'enviar al Consell de l'Audiovisual
de Catalunya la llista dels candidats a formar part del Consell de
Govern de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, en
El Consell de l'Audiovisual de Catalunya ha d'emetre un
informe sobre cadascun dels candidats relatiu a llur capacitat i
idoneïtat per a ocupar el càrrec, i ha de trametre els
dits informes al Parlament, abans de la compareixença i
l'examen públic dels candidats davant la comissió
El Parlament elegeix per majoria de dos terços el president
o presidenta del Consell de Govern entre els dotze membres que
precepte transcrit i, més concretament, el seu apartat 2, que
és objecte de petició de dictamen, suggereix dues
primeres qüestions, que es manifesten també en molts dels
articles de la Proposició de llei.
és una entitat instrumental de dret públic que, encara
que exerceix funcions executives i està adscrita a un
departament del Govern, és objecte d'una àmplia
resulta palesa no només per la intervenció del
Parlament en la designació dels membres d'alguns dels
seus òrgans (art. 7.2 i 4 i 16.2 Proposició de llei),
sinó també per la seva submissió, a través
del seu president o presidenta, al control directe del Parlament, que
s'estén també al control del director o directora de la
CCMA i dels càrrecs directius de les empreses filials, a
través de la comissió parlamentària corresponent
(art. 34 Proposició de llei i art. 173 a 176 del Reglament del
Això anterior es troba en consonància
amb l'article 20.3 CE, que preveu expressament el control
parlamentari dels mitjans de comunicació social dependents de
l'Estat o de qualsevol ens públic.
destacar també que amb aquesta comesa està constituïda
al Parlament de Catalunya la Comissió de control de l'actuació
de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals.
comentari es refereix al fet que en l'elecció dels
membres del Consell de Govern de la CCMA també hi participa un
altre ens, el Consell de l'Audiovisual de Catalunya que, al
mateix temps, es relaciona amb la Corporació en algunes de les
seves funcions (art. 11.w, 21.2, 25 i 34.1 Proposició
però, d'entrar a examinar el sistema d'elecció
dels membres del Consell de Govern de la CCMA, cal fer algunes
consideracions prèvies sobre el Consell de l'Audiovisual
de Catalunya (en endavant CAC) i les seves funcions principals.
CAC està previst a l'article 82 EAC com l'autoritat
reguladora independent en l'àmbit de la comunicació
audiovisual pública i privada, que actua amb plena
independència del Govern de la Generalitat en l'exercici
l'actualitat la Llei 2/2000, de 4 de maig, del Consell de
l'Audiovisual de Catalunya (modificada per les Lleis 31/2002,
de 30 de desembre, 3/2004, de 28 de juny, 22/2005, de 29 de desembre)
que, amb contingut semblant al de la previsió estatutària,
el configura com un ens públic de caràcter
institucional amb autonomia orgànica i funcional que, com
i plena capacitat d'obrar, tant en l'àmbit públic
com en el privat, actua amb plena independència de les
administracions públiques en l'exercici de les seves
configuració està en sintonia amb el dret europeu, on
s'aconsella la creació d'entitats independents a
les quals atribuir la funció, entre d'altres, de
controlar el contingut de les seves emissions.
plantejament és la Recomanació Rec(2000)23 del Comitè
de Ministres del Consell d'Europa, de 20 de desembre de 2000,
relativa a la independència i les funcions de les autoritats
No analitzarem amb profusió, però, en el present
dictamen, per excedir del seu objecte, la naturalesa d'aquest
ens, que va constituir un supòsit d'autoritat reguladora
independent creada a Catalunya i que actualment té rang
Pel que ara interessa, només indicarem que el CAC
assumeix l'exercici de funcions de control dels continguts
audiovisuals dels mitjans de comunicació de radiodifusió
sonora i audiovisual, ja siguin públics, directament
gestionats per la Generalitat, o privats, en règim de
concessió o habilitació (sigui quina sigui la forma
d'emissió i la tecnologia emprades) i de tots aquells
que, per aplicació de la normativa vigent, restin subjectes a
l'àmbit de gestió i tutela de la Generalitat
entitat situada al marge de la dependència del Govern i de
l'Administració, ajusta de forma instrumental la seva
actuació al dret administratiu i els seus actes, que posen fi
a la via administrativa, són directament impugnables davant la
jurisdicció contenciosa administrativa (art. 3.4 Llei 2/2000).
característiques més singulars del CAC, que el
diferencia de les administracions independents de designació
governamental, és l'elecció parlamentària
En aquest sentit, el CAC està integrat
per deu membres, nou dels quals són elegits pel Parlament, a
proposta pel cap baix, de tres grups parlamentaris, per una majoria
president o presidenta, és nomenat pel Govern després
d'escoltar l'opinió majoritària dels nou
Els membres del Consell són escollits
entre persones de prestigi reconegut i contrastat amb experiència
professional en el sector audiovisual, i que ofereixen garanties
plenes d'independència (art. 4 Llei 2/2000), per tal de
vetllar, en definitiva, pels continguts dels mitjans de comunicació
públics des d'una posició externa al Govern de la
amb el que s'està exposant i respecte al servei públic
audiovisual de competència de la Generalitat a què ja
ens hem referit en nombroses ocasions en aquest dictamen, la Llei
22/2005, en la regulació dels principis d'organització
i de funcionament de la Corporació Catalana de Mitjans
Audiovisuals, a l'article 29, apartat 2, atribueix al Consell
de l'Audiovisual i al Parlament la funció de controlar
que la Corporació compleixi les missions de servei públic
que li corresponen, i també d'allò que estableix
principis que, d'acord amb el citat precepte mereixen una
aplicació efectiva i que, d'acord amb l'exposició
de motius de la mateixa Llei, tenen com a objecte dotar la CCMA
d'autonomia de gestió davant la direcció política
del Govern, destaquem el principi sobre el qual es basa el que preveu
l'article 7.2 de la Proposició de llei que es dictamina,
i que consisteix en "La garantia de la participació del
Parlament i del Consell de l'Audiovisual de Catalunya en
l'elecció dels màxims responsables de la gestió
de l'ens públic mitjançant l'examen de
llurs capacitats, mèrits i idoneïtat" (art. 29.1.b
d'indicar, a més, que la participació d'un
òrgan com el CAC en l'elecció dels membres dels
òrgans de govern d'altres ens públics del sector
audiovisual no és excepcional en el panorama del dret comparat
libertés), creat per la Llei de 17 de gener de 1989, que
modifica la Llei núm. 86-1067, de 30 de setembre de 1986 (Loi
Léotard), relativa a la llibertat de comunicació, i
configurat com autoritat independent, té competències
de nomenament dels membres dels consells d'administració
de les ràdios i televisions públiques i dels membres
d'altres òrgans i institucions del sector audiovisual,
com és el cas dels consells d'administració de
l'Institut Nacional de l'Audiovisual i de l'Agència
Nacional de Freqüències (art. 47 de la Llei núm.
86-1067, de 30 de setembre de 1986).
raons exposades, és a dir, per la naturalesa, la composició
i les funcions que el CAC té assignades a la seva Llei, com
autoritat independent, s'ha d'entendre que la seva
participació en l'elecció dels alts càrrecs
que dirigeixen la Corporació constitueix una forma legítima
d'intervenció amb la finalitat de garantir la
professionalitat, la idoneïtat i la independència dels
candidats respecte a l'Administració a la qual està
Aquesta intervenció del CAC en cap cas es pot
entendre com un condicionament de la independència d'actuació
dels membres del Consell de Govern de la Corporació en
l'exercici de les seves funcions.
intervenció del CAC sobre els continguts audiovisuals actua
sobre els diferents operadors, públics o privats, i no sobre
seguit, farem algunes consideracions sobre la participació del
Parlament en l'elecció dels màxims responsables
de la gestió de la CCMA, participació que, inicialment
de la Llei 22/2005, i que ara es concreta a l'article 7.2 de la
Proposició de llei, en la potestat d'elecció dels
membres del seu Consell de Govern, després que el CAC "els
proposi i en verifiqui la idoneïtat".
s'ha d'indicar que es tracta d'una designació
parlamentària de càrrecs executius i, en el supòsit
que ens ocupa, dels membres de l'òrgan de govern d'una
entitat de dret públic que, per mandat legal, gestiona un
servei públic i està adscrita al departament competent
amb aquesta qüestió, resulta adient recordar que el
Parlament, que representa el poble de Catalunya i que és la
seu on s'expressa preferentment el pluralisme i es fa públic
el debat polític, exerceix, d'acord amb l'article
55 EAC "[...] la potestat legislativa, aprova els pressupostos
de la Generalitat i controla i impulsa l'acció política
Així mateix, li corresponen les funcions
d'aquest precepte assenyala que li corresponen "les altres
funcions que li atribueixen aquest Estatut i les lleis" (lletra
amb aquesta previsió estatutària, i malgrat que la
regla general és que les entitats públiques gestores de
serveis públics són de designació governamental,
no es poden fer objeccions a aquesta autoatribució
parlamentària de la facultat d'elecció dels
membres de l'òrgan de govern d'una entitat pública
Així, d'una banda, com acabem de
veure, l'Estatut conté una clàusula genèrica
d'atribució competencial que confirma el caràcter
no taxat de les competències del legislador.
tot i les diferències respecte al cas que es dictamina,
recordem que el Tribunal Constitucional ha reconegut que la llei pot
atorgar a les Corts Generals funcions que no els estiguin
específicament atribuïdes per la Constitució (STC
Constitució, quan regula el dret fonamental a comunicar o a
rebre lliurement informació veraç per qualsevol mitjà
de difusió, remet a la llei l'organització i el
control parlamentari dels mitjans de comunicació de qualsevol
d'aquests mitjans és la designació dels titulars
del màxim òrgan de l'entitat pública que
Finalment, com s'ha indicat anteriorment, la
normativa que regula la CCMA pretén en darrera instància
garantir la seva autonomia en relació amb el Govern i
l'Administració a la qual resta adscrita (art. 29.1.a
Llei 22/2005 i 3.3 Proposició de llei), finalitat que també
es pot assolir assegurant una major independència dels
designats respecte al Govern, mitjançant la seva elecció
indicat que el Consell de Govern és el màxim òrgan
de govern i administració de la CCMA i que està
integrat per dotze membres, que han de ser persones amb mèrits
professionals rellevants (art. 6.1 i 7.1 Proposició de llei).
Quant al procediment per a la seva elecció, la lectura
conjunta dels articles 7.2 i 7.3 de la Proposició de llei
necessita alguns aclariments pel que fa al significat de l'expressió
"els proposi" referida a l'actuació del CAC.
sentit, sembla clar que la proposta de candidats que elabori el CAC i
que trameti al Parlament tindrà com a suport i fonament els
corresponents informes sobre la capacitat i la idoneïtat
Per a l'elaboració dels citats informes
el CAC haurà de valorar especialment les funcions
d'administració, d'alta direcció de control
o d'assessorament, o funcions de responsabilitat similar, en
entitats públiques o privades que hagin exercit els candidats.
Per tant, la proposta tindrà un contingut eminentment tècnic
això anterior, la Proposició de llei no precisa si en
l'esmentada proposta s'haurà d'establir o no
un ordre de prelació dels candidats ni tampoc no especifica el
grau de vinculació de la proposta respecte a l'elecció
posterior dels candidats que correspon al Parlament; aspectes que tot
i que no afecten la constitucionalitat i l'estatutarietat del
conclusió, d'acord amb la petició de dictamen i
seguint els raonaments exposats en aquest Fonament, l'exigència
que el CAC faci la proposta dels membres del Consell de Govern de la
CCMA, sent l'organisme competent per controlar els continguts
emesos, és constitucional i estatutària.
raonaments continguts en els Fonaments precedents, opinem que els
articles 22.2 i 7.2 de la Proposició de llei de la Corporació
Catalana de Mitjans Audiovisuals s'ajusten a la Constitució
Aquest és el nostre Dictamen, que pronunciem,
emetem i signem en el lloc i la data indicats al començament.