Vaig néixer el 1987 i sóc de La Torre d'Oristà.
D'altres, Nyandú, que és el nom de la banda on toco la guitarra i canto.
Sóc mestre de Primària especialitzat en Llengua Estrangera des de fa 10 anys.
La meva carrera professional va començar el primer dia d'escola.
També diuen que sóc músic, però a mi m'agrada més pensar que faig cançons i les toco.
La meva carrera musical va començar el dia que em vaig inventar una cançó i la vaig tocar amb l'escombra al banc de casa, quan era molt petit.
A partir d'aquí em vaig anar formant amb algunes classes de guitarra i veu, però sobretot empapant-me de discos de tota mena i aprenent amb els meus amics i germans Rubèn i Roger, a base d'assajos, molts assajos.
Després de passar per diferents bandes, sempre plegats, ara formem part de Nyandú, també amb el Jordi Blanqué.
Alhora sóc columnista del diari digital Setembre i la web musical Binaural.
El meu debut va ser a La Rella, la revista del Lluçanès, ara farà uns 6 anys.
Els meus mestres escriuen llibres i fan discos.
Els meus referents són la família, la parella, els amics i els alumnes.
Tinc la sort de treballar en dos sectors que demanen renovació constant i molta creativitat.
Tenir fites diàries em manté actiu, canviant, i em fa créixer i aprendre contínuament.
Si assolim això d'una manera sana serem més bons, més altruistes, més crítics, més egoistes en la justa mesura, més empàtics, més justos amb l'entorn...
El progrés, per mi, ha de ser intern, espiritual.
Prefereixo l'avanç en les persones en lloc dels països.
Suposo que també vaig arreplegant vivències, emocions, i com que em fan rumiar molt vaig modelant la meva persona.
Algunes les recordo més que d'altres, però fins i tot les més petites poden generar un canvi i dur-me a un altre lloc.
Tot suma, però també és la inèrcia de viure.
De fet, ho és una mica tot i no gaire res.
Treure la millor versió de mi arreu i amb tothom: en la família, la feina, l'entorn.
Dedicar-me a la gent que estimo, dedicar-me a mi i progressar professionalment en la direcció que em vingui més de gust.
Vaig celebrar amb entusiasme la moratòria en la concessió de llicències d'habitatge d'ús turístic aprovat per l'Ajuntament de Sobremunt.
La degradació que està patint el model rural és preocupant.
Viure a pagès s'està plantejant com un privilegi que no té res a veure amb el tipus de vida que hi transita.
Els que en vam haver de fugir per falta d'oportunitats ara hi volem tornar i ens és pràcticament impossible.
Lloguers elevats, cases buides degradant-se, turisme rural a cada cantonada i un sector porcí que ho ha infestat absolutament tot, entre altres.
Estic esperançat perquè s'hi adhereixin la resta de municipis.
Amb la ruralitat, els camps, la llum, les feres i la gent.
Hi ha un fotimer de pobles de caràcter marcat, amb tarannàs diferents, cosa que em meravella.
Li dona una diversitat i una autenticitat precioses al territori.
La Torre d'Oristà i, eixamplant el cercle, el Lluçanès.
Llegir, escriure, escoltar cançons, fer-ne, dedicar-me als meus i fer-los somriure.
Llegint he après a passar pàgina o directament a canviar de llibre, si la història no s'ho val.
Les xarxes socials també m'entrenen.
Les estimo i les odio a la vegada, com la vanitat que alimenten.
No, però s'escapen igualment, i de pressa.
Sempre que puc les entaforo en una llibreta i miro de treure'n alguna cosa de profit.