L' esclerosi múltiple (EM) és una malaltia crònica que afecta el sistema nerviós central (SNC).
Aquest sistema està compost per l'encèfal (cervell, cerebel i bulb raquidi), la medul·la espinal i el nervi òptic, i regula les principals funcions de l'ésser humà, com són el moviment, la parla, el control dels esfínters o els sentits.
Alhora, el sistema nerviós està format per bilions de neurones que s'encarreguen de la recepció dels estímuls i de la transmissió dels impulsos nerviosos, i regulen, per tant, les funcions de l'organisme.
Les neurones estan cobertes per una capa protectora anomenada beina de mielina.
En l'EM, les defenses del cos (sistema immunitari) danyen per error la beina de mielina d'algunes neurones.
Les neurones afectades veuen alterada la seva capacitat de transmetre els impulsos elèctrics, que es retarden o interrompen.
Segons en quina àrea del SNC es produeixin les lesions, la persona experimentarà uns símptomes o uns altres.
La causa de l'EM és desconeguda, però es parla d'un funcionament anòmal del sistema immunitari, que és el que s'encarrega de protegir-nos enfront de les agressions externes originades per virus, bacteris i altres agents patògens.
Per un motiu desconegut, el sistema immunitari ataca el SNC i inflama i danya les neurones i, més concretament, la mielina i l'axó.
La mielina és una proteïna que envolta els axons de les neurones per facilitar la transmissió dels estímuls nerviosos i protegir l'axó.
L'axó és la prolongació allargada del cos de la neurona per on es transmet l'impuls nerviós d'una neurona a una altra.
Hi ha diversos factors que augmenten el risc de patir la malaltia:
• Infeccions virals durant la infància, abans dels quinze anys.
• Els factors ambientals interaccionen d'una manera complexa amb factors genètics personals, que poden augmentar la susceptibilitat de desenvolupar la malaltia, tot i que a dia d'avui no s'ha demostrat que sigui hereditària.
• La vitamina D (que se sintetitza a l'organisme amb l'exposició al sol) i la seva funció reguladora del sistema immunitari.
Alguns estudis recents mostren que nivells baixos d'aquesta vitamina en l'organisme poden augmentar el risc de desenvolupar l'EM i agreujar-ne l'evolució.
• Els estils de vida poc saludables.
El consum de tabac, que s'associa a una pitjor i més ràpida progressió de la malaltia.
Una dieta amb alt consum de sal i greixos animals, que afavoreix la inflamació i l'activació del sistema immunitari.
El sobrepès, que contribueix al desenvolupament precoç de la malaltia i a la inflamació i l'activació del sistema immunitari.
Les persones que marxen durant la infància, adquireixen el risc de patir l'esclerosi múltiple del país d'acollida (és a dir, si el risc de patir EM és major que en el país natal, la persona tindrà el mateix risc de patir la malaltia que els natius del país d'acollida).
Hi ha bàsicament tres tipus d'EM:
Afecta la majoria de les persones amb EM (80-85%).
S'inicia amb l'aparició de brots amb recuperació total o parcial, que es repeteixen al llarg del temps i que poden deixar seqüeles.
Els brots són episodis aguts d'inflamació originats per l'atac del sistema immunitari al sistema nerviós central i que poden ocasionar problemes neurològics.
En la majoria de casos, després del període de brot hi ha un període de recuperació.
En altres casos, però, les persones amb EM poden no recuperar-se de manera total després d'un brot i necessiten un control de les seqüeles.
En alguns casos, la malaltia pot actuar d'una manera molt activa.
L'EM remitent recurrent molt activa o l'EM remitent recurrent de ràpida evolució greu (REG) provoquen que la persona pateixi dos o més brots en un any, amb increment de discapacitat i augment de lesions neurològiques identificades en dues ressonàncies magnètiques realitzades de forma seriada.
Presenta un curs progressiu, caracteritzat per una afectació neurològica gradual des de l'inici de la malaltia i sense � una fase prèvia amb brots.
Apareix sempre en persones que prèviament tenien EMRR i que després d'uns anys (entre deu i vint) d'evolució de la malaltia passen a tenir una progressió neurològica gairebé sense brots.
Recentment s'ha establert una nova classificació de l'EM que agrupa els tipus descrits anteriorment en funció de dos criteris:
Fa referència a l'acumulació progressiva de discapacitat sense brots.
Segons això actualment es pot classificar la malaltia en:
a) Formes remitents-recurrents (que cursen amb brots i episodis de recuperació/remissió)
És a dir, on hi ha evidència (clínica o a través de les proves com la ressonància magnètica) d'episodis amb inflamació.
On la persona ha patit episodis d'inflamació anteriorment però ara la malaltia estaria clínicament estable.
b) Formes progressives (on hi ha una acumulació progressiva de la discapacitat)
Hi ha progressió de la malaltia però també certa activitat inflamatòria.
• Activa però sense progressió.
Hi ha hagut progressió de la malaltia en un moment o temps determinat, però en aquest moment la malaltia solament cursa amb inflamació.
• No activa però amb progressió.
No hi ha activitat inflamatòria però sí acumulació o progressió de la malaltia.
• No activa i sense progressió.
L'esclerosi múltiple (EM) pot afectar les diferents funcions del cos. La persona amb EM podrà patir símptomes molt diversos que l'equip sanitari haurà de tractar al llarg de l'evolució de la malaltia.
Entre els símptomes més importants, destaquen:
Tractament dels símptomes (més informació a la taula de tractaments dels símptomes )
En molts casos, aquests símptomes es manifesten en forma de brots que remeten i recorren.
Un brot es l'aparició d'un episodi amb símptomes neurològics nous o amb l'empitjorament de símptomes antics, que dura com a mínim 24 hores en absència d'una infecció o febre.
Els símptomes associats a un brot poden ser molt variables en funció de la zona del cervell o medul·la espinal on es localitzen les lesions:
Els brots afecten molts aspectes personals (la vida familiar, les relacions afectives, les activitats socials o la feina i els estudis) i s'associen amb un augment de l'angoixa, la depressió i la reducció de la qualitat de vida.
Moltes vegades, la persona pot experimentar símptomes semblants a un brot, però que no són deguts a una nova inflamació al sistema nerviós.
És el que s'anomena pseudobrot i consisteix en l'empitjorament temporal de símptomes previs de la malaltia causats per diferents factors: calor, febre o l'exercici intens. (més informació a l'apartat medicaments per al tractament dels brots )
No existeix una única prova per diagnosticar l'EM.
La persona amb sospita d'EM haurà de seguir tot un procés que inclou l'avaluació clínica, la realització de les proves, l'obtenció dels seus resultats i la seva posterior valoració per part del neuròleg.
Aquesta espera del diagnòstic genera en les persones sensació de pèrdua de control i estrès.
Les unitats/consultes específiques en EM de referència acompanyen durant tot el procés i agilitzen l'accés als resultats per reduir l'impacte associat al temps d'espera.