Vaig néixer a Manresa el 24 de març de 1979, tot i que la meva infantesa va tenir lloc a Olost de Lluçanès, un petit poble de gairebé mil habitants al cor de Catalunya, i un paratge idíl·lic per a la pràctica de l'off-road: a plena natura, envoltat de boscs i camps plens de vida.
La meva primera cursa va ser a Oliana, en una prova del Campionat de Catalunya d'Enduro per a Nens.
Era l'any 1994 i jo tenia catorze anys.
El gener de 2006 vaig acomplir un altre dels meus somnis d'infantesa: vaig debutar al Dakar, i aquest any 2018 ha estat el meu darrer Dakar en moto, on he quedat en 5a posició.
Doncs, primer de tot, felicitat.
Mai m'he mogut per una cosa que no sigui la passió i la il·lusió en fer les coses.
Sempre amb el suport de la meva família, que són el pilar de la meva vida.
M'aporta moltes coses però, sobretot, valors... respecte pels altres, companyonia, treball en equip, sacrifici, responsabilitat, humilitat, esforç i, evidentment, tenir un repte que em faci donar el màxim a partir de la motivació i del treball.
Sense repte la meva vida no té sentit.
Sobretot la humilitat, el respecte pels altres i les ganes de superar-te.
Necessitem gent ambiciosa que confiï en ella mateixa i que lluiti per aconseguir objectius.
Com he dit, sense un objectiu clar a la vida és impossible estar motivat i treballar donant el teu 200%.
M'han passat moltes coses bones i dolentes a la vida, però sempre he intentat tocar de peus a terra en les coses bones i, en les dolentes, intentar no enfonsar-me.
Els meus pares, la meva família, amics i gent que he anat coneixent arreu del món m'han ensenyat a no rendir-me, a ser positiu, a passar de les dificultats, i a buscar sempre objectius que em tinguin motivat.
Actualment he fet el meu últim Dakar amb moto.
Em retiro de les motos perquè les lesions que tinc no em permeten entrenar i competir com toca.
I sempre he competit per donar el màxim.
Si no puc... no puc enganyar-me... ara es el moment.
Marxo de les motos sabent que ho he donat tot.
En els meus últims 3 anys en el Dakar he aconseguit els meus millors resultats.
Tinc moltes possibilitats de nous reptes per assolir tant en la competició com fora d'ella, però vull donar la prioritat a aspectes importants a la meva vida com són la família.
Tinc 2 filles de 5 i 8 anys i vull continuar fent de pare.
No vull estar 200 dies fora de casa sense veure les meves filles i la meva dona i família.
Per tant, valoro totes les possibilitats però tinc clar les meves prioritats.
Els últims mesos he estat fora per entrenaments i competicions a Marroc i a Sud-amèrica molt desconnectat del món però com és lògic em preocupa el tema polític entre Catalunya i Espanya.
Només desitjaria que tot passés molt ràpid i tot es solucioni, però no serà fàcil.
Tot el que està passant ens està afectant a tots.
Som gent oberta, de poble, que defensem el nostre poble, la nostra cultura, la nostra llengua i gaudim de les nostres tradicions.
Fa més de 10 anys que visc a Manlleu, però he viscut a Olost de Lluçanès 14 anys, a Manresa 7 anys i a Santa Maria d'Oló 2 anys.
Gaudeixo de molts llocs de les nostres comarques.
Sóc un fanàtic de l'esport, ja sigui caminant, amb bicicleta o amb moto i aquesta zona és fantàstica per recórrer tots aquests camins o carreteres.
Qualsevol lloc de les comarques centrals és màgic.
Un bon pa amb tomàquet amb embotit en algun bar o restaurant de qualsevol lloc, bona companyia i poca cosa més...
Ens agrada molt anar amb bicicleta tots 4, la meva dona, les meves filles i jo mateix.
Això sí, que no faltin els entrepans...
També pugem alguna muntanya amb els amics.
Per Nadal, pugem cada any a veure l'estrella de Nadal a la Creu de Gurb, per exemple.
Xarxes socials perquè forma part de la meva feina.
La meva feina és competir, però per competir he de tenir patrocinadors, i per tenir patrocinadors has de portar molt bé les xarxes socials.
Només les utilitzo com una eina de treball.
Sí, la comunicació és bàsica en tots els sentits.
Amb la família, amb els amics, per feina; amb tot...
A vegades em costa dir segons quines coses... però la meva mare, de petit, em va ensenyar a dir segons quines coses per carta... així que són algunes les ocasions que també escric cartes; bé, ara correus electrònics...He, he, he!
M'agrada, perquè allà queda tot molt clar, amb punts i comes i també perquè pots meditar més el que vols dir...
M'agradaria que el món fos més igual, que no hi hagués gent pobra, gent que no pot menjar, gent que no pot beure o gent que no es pot curar perquè no tenen medecines...
Sempre que puc, quan vaig al Marroc, intento portar roba, joguines o medecines per a la gent que ho necessita; això em fa feliç.
Si pogués demanar un desig, demanaria a la gent en general que fóssim (jo també m'hi incloc) més humils, que fóssim més persones i ens ajudéssim els uns als altres per un món millor.