La gamma de maquinària de recol·lecció de farratge oferta pels fabricants és molt variada és habitual realitzar la recol·lecció mitjançant un conjunt de màquines complementàries entre si: segadores, segadores-acondicionadores, rastells, empacadores, encintadores i remolcs autocarregadors.
Una altra alternativa és la utilització de recol·lectores autopropulsades capaces de realitzar amb un únic equip tot el procés de recol·lecció en camp.
En la majoria dels casos, la recol·lecció es realitza mitjançant una combinació de màquines conformant així una cadena de recol·lecció.
Per tant, com a introducció prèvia, és convenient recordar les diferents cadenes de recol·lecció que actualment s'utilitzen en els cultius farratgers en funció de la destinació del farratge ja que les màquines agrícoles a emprar depenen d'aquest destí.
Les actuals opcions per al procés de recol·lecció, algunes de les quals depenen també del tipus de cultiu, són quatre: consum en verd, fenificació, ensitjat i deshidratat industrial.
Les principals màquines agrícoles que caracteritzen el procés de recol·lecció són: segadores, rastells, empacadores, encintadores, remolcs autocarregadors i recol·lectores-picadores de farratge (arrossegades o autopropulsades).
La recol·lectora -picadora de farratges comparteix la majoria dels riscos de la recol·lecció, amb les corresponent matisacions.
Així, el seu risc de bolcada és menor, tant per les característiques intrínseques de la màquina (no té tremuja de recepció i el seu motor està situat en un pla inferior, de manera que el seu centre de gravetat és més baix), i sobretot, perquè a Espanya s'empra gairebé amb exclusivitat en el regadiu, de manera que els pendents de les àrees de treball són mínimes.
A canvi posseeix un major risc de xoc amb o amb obstacles, donat que el seu tub elevador es troba estès durant tot el període de treball.
La segadora de discos comparteix amb la picadora els riscos de tall associats a operacions d'afilat de fulles i greixatge de tambors.
En ocasions ha estat associada a accidents de bolcada de tractors, en prades de muntanya i amb tractors de petita potència.
Posseeix un problema compartit amb fileradores, estenedores i condicionadores, que és el seu problema d'amplada per a la circulació a la carretera.
La embaladora és una màquina que ha experimentat una forta evolució en els últims deu anys.
De la embaladora clàssica de bales rectangulars lleugeres (de 25-30 kg) que necessitava treballar amb material sense humitat, s'ha passat a les rotoempacadoras de càmera variable i a les macroempacadoras d'alta densitat (de fins a 700 kg) capaces de treballar fins i tot amb producte en verd.
Això ha derivat en fardells de volum cada vegada més gran i major densitat de treball, o el que és el mateix, més pes.
Encara que no amb caràcter exclusiu, l'atrapament és l'accident més habitual associat a la embaladora de qualsevol tipologia.
En el cas de treball amb palla de cereal no és infreqüent l'aparició d'incendis per frec entre pedres i parts mecàniques de la màquina.
El desenvolupament de sistemes d'empaquetat de gran pressió ha comportat la necessitat de crear sistemes de recollida, transport, emmagatzematge i distribució que permetin el maneig de bales d'aquestes dimensions i pesos.
El acoblament de dents hidràulics a tractors de gran potència ha estat la solució més freqüent.
(Quadern de prevenció - català i castellà)
És preferible que les operacions de manteniment les dugui a terme una única persona, amb la màquina completament aturada i amb la clau fora del contacte.Aquestes operacions es realitzaran sobre un terreny pla i amb la màquina calçada.
És preferible que les operacions de manteniment les dugui a terme una única persona, amb la màquina completament aturada i amb la clau fora del contacte.
Aquestes operacions es realitzaran sobre un terreny pla i amb la màquina calçada.