Què és l'Alta definició (HD-->High Definition)?
És una tecnologia que ens permet veure la imatge amb molta més resolució que la televisió tradicional.
Així, a més de poder tenir una imatge més detallada, més nítida, de més qualitat, en definitiva, més 'real', també ens permet veure la televisió en pantalles més grans, i de més a prop, sense que es percebi l'entramat de les emissions en format estàndard.
A més a més, les emissions en HD es fan en el format de pantalla 16:9 o panoràmic i no amb el tradicional 4:3.
El format apaïsat s'adapta molt millor a la fisiologia dels nostres ulls i ens proporciona la sensació de tenir una visió molt més àmplia.
Igualment, l'alta definició permet millores en aspectes relacionats amb el so que acompanya les imatges transmeses: per exemple, un senyal d'HD pot portar fins a cinc (o més) canals d'àudio associats, tots de la màxima qualitat.
Ara bé, per tenir l'alta definició, l'emissor (canal de televisió, consola de videojocs, portal d'Internet) ha d'emetre en HD, i el receptor ha d'estar preparat per descodificar aquest senyal d'HD, ja sigui perquè ho porta incorporat el televisor o, ja sigui mitjançant un descodificador extern (els anomenats set top boxes ).
La resolució d'una pantalla de televisió ve determinada pel nombre de línies i píxels que conté la pantalla, i també per la velocitat amb què renovem aquests píxels.
Bàsicament, el que permet l'HD és augmentar la quantitat d'informació que l'emissor envia (o bé proporciona un major nombre de píxels o els refresca més de pressa), informació que la pantalla receptora és capaç de reflectir.
Així doncs, mentre que la televisió tradicional presenta una resolució de 576 línies x 720 píxels/línia = 414.720 píxels, a 25 imatges per segon, la televisió en HD presenta dos possibles formats:
És a dir, que l'HD ofereix, en qualsevol dels dos formats, fins a cinc cops més informació que la que s'ofereix per la televisió tradicional o estàndard.
En imatges amb moviments ràpids, el format de 720p dóna més fluïdesa i més estabilitat a la imatge que el format 1.080i.
En canvi, en imatges estàtiques o quasi estàtiques (moviments lents) el format 1.080i hi aporta més nitidesa i detall que no pas el format 720p.
Tots dos formats són estàndards d'HD reconeguts, aprovats, normalitzats i consensuats tant pels fabricants de receptors i pels generadors de continguts, com per tota la indústria relacionada.
L'ús d'un o altre format és i serà, per tant, una decisió que prendrà lliurement, segons el seu criteri o els seus interessos, el generador o emissor de les imatges (cadena de TV, portal d'Internet...).
Pel que fa al mercat de receptors de televisors, s'ha de saber que es classifiquen segons els segells comercials següents:
Els dos primers segells garanteixen que els aparells accepten i mostren qualsevol dels formats HD en què pot arribar la imatge en l'actualitat, ja sigui 720p o 1.080i.
Lògicament, tindran un millor rendiment, o el resultat serà òptim, quan el senyal rebut encaixi amb la resolució per a la qual estan preparats.
De tota manera, una cosa és poder mostrar en pantalla el senyal d'alta definició, i l'altra és, a més, descodificar el senyal que arriba en MPEG4 (estàndard usat per codificar el senyal en alta definició).
Només descodificaran el senyal d'alta definició aquells televisors que portin el segell d'HDTV (el tercer segell).
Si no el porten, només es podrà veure el senyal en alta definició amb un descodificador extern d'alta definició.