projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
Per reduir l'exposició als contaminants de l'aire es poden adoptar diferents mesures de caràcter general en els següents àmbits:
Si es realitza activitat física a l'aire lliure, es recomana fer-la en les hores del dia amb menys contaminació i evitant les vies amb més trànsit rodat.
Pel que fa a les activitats esportives escolars, durant els dies assolellats de primavera i estiu, es recomana programar-les tenint en compte les prediccions dels nivells d'ozó de la zona.
El moment del dia i el lloc on es fa l'activitat física pot fer variar significativament el nivell d'exposició als contaminants de l'aire.
Els nivells de contaminació de l'aire són generalment majors durant les hores punta i prop de carrers i carreteres amb més trànsit rodat, ja que molts contaminants de l'aire són produïts pels vehicles.
Pel que fa a l'ozó els nivells més elevats es produeixen especialment a partir del migdia o la tarda durant els mesos de temperatura més altes.
Cal tenir en compte que l'activitat física és bona per a la salut, i els seus beneficis són, generalment, molt més grans que els efectes adversos que pot produir la contaminació atmosfèrica.
No obstant això, l'augment en la taxa de respiració que té lloc durant l'exercici pot fer que arribin més quantitats de contaminants als pulmons en el cas que aquesta activitat es realitzi en àrees amb presència de més contaminants en l'aire.
Com més ràpid es respira, més compostos de l'aire poden arribar als pulmons.
En la mesura del possible, ventileu el vostre habitatge en les hores amb menys trànsit al vostre carrer.
Les instal·lacions domèstiques de combustió de biomassa són susceptibles de generar alguns contaminants que, en funció de la seva concentració en l'aire, poden tenir efectes perjudicials sobre la salut.
És per això, que cal tenir en compte una sèrie de recomanacions i bones pràctiques a l'hora d'utilitzar aquestes instal·lacions i d'emmagatzemar determinats tipus de biomassa com els pèl·lets.
Recomanacions per a l'ús de les instal·lacions domèstiques de biomassa
En els desplaçaments en moto, bicicleta o cotxe, es pot incrementar l'exposició als contaminants de l'aire per la proximitat als tubs d'escapament dels vehicles.
Es pot reduir aquesta exposició utilitzant, en la mesura que sigui possible, les vies de menys trànsit.
També es poden utilitzar màscares que poden filtrar les partícules més grans presents en l'aire si estan ben ajustades, però cal vigilar que no causin dificultats respiratòries.
Si teniu qualsevol dubte, adreceu-vos al 061 CatSalut Respon, el servei d'informació permanent de salut
L'ozó troposfèric (O 3 ) és un gas incolor i invisible que es troba de manera natural a l'estratosfera, la capa de l'atmosfera més propera a la terra, i que ens protegeix de les radiacions de rajos ultraviolats, i a la troposfera (tram d'atmosfera situada entre el sòl i 10 km d'altura).
És un contaminant que no s'emet directament a l'atmosfera, sinó que es forma a partir de reaccions químiques entre contaminants primaris com els òxids de nitrogen i els compostos orgànics volàtils.
És un contaminant secundari, és a dir, no és emès per cap focus.
D'origen fotoquímic, és a dir, es forma per l'acció de la llum solar i en presència d'òxids de nitrogen i hidrocarburs.
Els efectes que l'ozó pot provocar sobre la salut de les persones són tos, irritacions a la faringe, el coll i els ulls, i dificultats respiratòries com la gola seca.
També pot produir altres problemes respiratoris com una major incidència i un agreujament de l'asma, la reducció de la funció pulmonar i una inflamació de les vies respiratòries, que generi símptomes respiratoris i una alteració del rendiment.
Els nivells elevats d'ozó també poden causar un increment de la mortalitat diària.
Riscos, prevenció i vigilància.
Els òxids de nitrogen (NO x ) són un grup de compostos químics gasosos molt reactius.
Els més importants són l'òxid nítric (NO) i el diòxid de nitrogen (NO 2 ).
La major part dels NO x s'emeten a l'atmosfera en forma de NO que s'oxida ràpidament a NO 2.
D'altra banda, el NO 2 és la principal font dels aerosols de nitrats que constitueixen una part important de les PM2,5 i, a més, el NO 2 en presència de la llum ultraviolada és la font principal de l'ozó troposfèric.
Emissions a l'aire per trànsit terrestre, aeri i marítim; indústria.
La quantitat emesa depèn de les condicions de la combustió i de la quantitat de combustible cremat.
El NO 2 a concentracions de curta durada és un gas tòxic que causa una important inflamació de les vies respiratòries.
Així mateix, les exposicions a llarg termini es relacionen amb un increment dels símptomes de bronquitis en nens asmàtics.
Les partícules en suspensió (PM) consisteixen en una complexa mescla de partícules líquides i sòlides de substàncies orgàniques i inorgàniques suspeses en l'aire.
Aquestes partícules es classifiquen en funció del diàmetre aerodinàmic: les partícules en suspensió de menys de 10 micres (PM10) i les partícules en suspensió de menys de 2,5 micres (PM2,5).
Les PM2,5 inclouen les anomenades partícules ultrafines, que tenen un diàmetre inferior a 0,1 micres.
Emissions a l'aire per part de diferents focus: trànsit, indústria, emissions domèstiques o fonts naturals (per exemple la pols africana).
Els efectes per a la salut de les partícules PM10 i PM2,5 es deuen tant a exposicions a curt termini (hores o dies) com a exposicions a llarg termini (mesos o anys).
Les partícules més perilloses són les més fines ja que, en inhalar-les, poden arribar a les zones perifèriques dels bronquíols i alterar l'intercanvi pulmonar de gasos.
Els efectes per a la salut són un augment d'afeccions respiratòries i cardiovasculars, com ara l'agreujament de l'asma i dels símptomes respiratoris, i un increment de la mortalitat per malalties cardiovasculars i respiratòries i per càncer de pulmó.
D'altra banda, d'acord amb l'Agència Internacional de Recerca sobre el Càncer, les partícules en suspensió de l'aire són carcinògenes per als humans.
A més, s'ha comprovat que l'exposició a PM pot afectar el desenvolupament pulmonar en nens i que està associada a resultats adversos relacionats amb l'embaràs com el baix pes en néixer, el part prematur i el naixement de nounats petits per a la seva edat gestacional.
A més, l'evidència emergent suggereix que l'exposició a PM pot afectar el desenvolupament neurològic dels nens i pot tenir una associació amb malalties cròniques com la diabetis.
Cops, rascades, punxades o torçades de peu que, en un principi, no sembla que tinguin importància, poden derivar en processos d'infecció o fractures.
Per això és important no desatendre cap sensació de dolor després de rebre un cop o fer-se una ferida i observar-ne l'evolució en les hores posteriors.
En la majoria de fractures obertes la infecció de les ferides és més fàcil, i per aquest motiu requereixen tractament d'emergència.
Una ferida que no rep tractament durant més de vuit hores es considera infectada.
A vegades els cops al cap poden derivar en situacions molt greus, sobretot si l'impacte ha estat durant un accident de circulació, s'ha topat amb una superfície dura o hi ha hagut una caiguda des d'una alçada determinada.
En cas de traumatisme cranioencefàlic, els símptomes són: dificultat en la parla, convulsions, canvi en la mida de les pupil·les, deteriorament dels sentits de la vista, l'olfacte i l'oïda, pèrdua de coneixement, mal de cap, coll rígid i vòmits.
Després d'un cop al cap cal actuar amb rapidesa, ja que les conseqüències poden ser greus: seqüeles neurològiques, aturada cardiorespiratòria i mort.
La grip és una malaltia respiratòria vírica que s'encomana fàcilment d'una persona a una altra.
A Catalunya arriba amb l'hivern, la majoria de les vegades a partir de la segona quinzena de desembre, i s'incrementa habitualment durant les primeres setmanes de gener.
En la majoria de casos, les persones es recuperen en una o dues setmanes sense necessitat de rebre tractament amb fàrmacs específics.
Els antibiòtics no curen la grip.
És important seguir unes bones pràctiques d'higiene.
En els infants molt petits, la gent gran, les persones amb malalties greus i les persones amb diverses malalties cròniques pot provocar complicacions greus que requereixen actuacions específiques.
La millor manera de prevenir la grip és amb la vacunació.
El protocol de primers auxilis per tractar les diferents picades d'insectes i les mossegades d'animals és molt similar.
La base és la neteja de la zona afectada i l'aplicació d'un desinfectant.
Tot i això, en cada cas hi ha una sèrie de recomanacions especials a tenir en compte.
Els escurçons es distingeixen de les serps perquè:
En el cas de picada d'escurçó, cal prendre les precaucions següents:
La lesió consisteix en dos punts vermells separats un centímetre entre si.
La lipotímia és una pèrdua incompleta i fugaç del coneixement, en què les funcions cardíaca i respiratòria es mantenen.
Es pot donar per múltiples motius i en qualsevol edat.
La falta d'hidratació, sobretot a l'estiu, o la falta d'aire per aglomeracions de gent, n'acostumen a ser les causes principals.
Les baixades del nivell de sucre en la sang també propicien els desmais.
En la majoria dels casos, la persona recupera la consciència en menys de cinc minuts.
Però, en cas que es produeixin, s'ha de procedir de la manera següent:
El refredat és una malaltia lleu provocada per virus.
Els símptomes que causa són: mocs, nas tapat, mal de coll i de cap, tos i ulls plorosos.
Acostuma a començar pel nas i per la gola, i després pot baixar als bronquis.
Al cap d'uns quants dies es cura sense tractament.
Es poden patir entre dos i cinc refredats l'any.
No s'ha de confondre el refredat amb la grip, tot i que també és una malaltia causada per virus.
La grip apareix com a epidèmia a l'hivern, coincidint amb els mesos de fred.
Comença de cop, amb febre alta (39 o 40 °C), dolors musculars, mal de cap i de coll, malestar general, nas tapat i tos seca.
Pot provocar diarrees, nàusees i vòmits (sobretot en infants).
La febre que provoca la grip dura de quatre a cinc dies, i la tos i el cansament poden durar tres setmanes.
Més de 200 virus diferents poden causar refredats.
És per això que hi ha una vacuna per a la grip i no n'hi ha cap per als refredats.
Els antibiòtics no curen el refredat.
De fet, no hi ha cap medicament que el curi, però n'hi ha alguns, com ara el paracetamol, que ajuden a millorar-ne els símptomes: el mal de cap, la febre i les altres molèsties.
També es poden seguir una sèrie de recomanacions útils per alleugerir-los.
El refredat, com la grip, es contagia mitjançant les mans i l'aire.
Si esteu refredats o conviviu amb algú que ho està, seguiu aquests consells:
Algunes recomanacions per alleugerir els símptomes del refredat són:
Podeu passar la grip i el refredat sense que us atenguin els professionals sanitaris.
Si teniu dubtes, podeu trucar al vostre centre i consultar els professionals mèdics o infermers que us atenen habitualment.
També podeu fer consultes a les farmàcies o trucar al telèfon de CatSalut Respon 061.
Us donaran consells per curar-vos la grip i el refredat comú.
Si cal, podeu desplaçar-vos al centre de salut i a la farmàcia encara que tingueu febre.
La febre no és motiu d'urgència.
En el cas de la grip, només cal que consulteu el metge o la metgessa de capçalera si no milloreu a partir del quart o el cinquè dia, o si teniu ofec.
També, si sou una persona gran o amb una malaltia crònica.
Recordeu que la utilització racional dels serveis d'urgències evitarà que es col·lapsin i permetrà que s'atenguin adequadament els casos greus.
Informació diària sobre la morbiditat per infeccions respiratòries agudes ateses pels metges sentinella distribuïts per Catalunya, detectar de forma precoç l'aparició de les epidèmies de grip i caracteritzar els virus circulants
En el cas dels professionals de la salut la vacunació contra la grip és fonamental.
A part de reduir el seu risc de contraure-la, redueix el dels seus pacients, actuant com a barrera a la transmissió de la malaltia.
Protocols, estudis i impresos sobre la Grip
Els virus gripals canvien contínuament.
Per aquesta raó cal vacunar-se cada any, ja que la vacuna es prepara per protegir contra els virus que arribaran aquell hivern.
El període ideal per fer-ho són els mesos d'octubre i novembre (tot i que la vacunació també es pot realitzar fora d'aquest període) i el seu efecte dura un any.
La vacuna s'elabora a partir de virus gripals morts; per això mai no pot produir la malaltia.
Cal tenir en compte que protegeix contra la grip, però no contra el refredat comú (no hi ha vacunes contra el refredat) ni contra altres infeccions respiratòries víriques.
La vacunació contra la grip estacional s'adreça especialment a les persones que tenen un alt risc de complicacions si pateixen la grip, com ara:
També s'adreça a les persones o grups que poden transmetre la grip a persones en situació d'alt risc, com ara:
Uns altres grups als quals es recomana la vacunació són:
Les persones a les quals els està indicada la vacuna poden rebre-la gratuïtament al seu centre d'atenció primària de salut.
Un cop aplicada pot produir molèsties locals lleus, però rarament febre o malestar.
Està contraindicada en cas de malaltia aguda, i si hi ha hagut al·lèrgia a una dosi anterior o a algun component de la vacuna.
La vacunació antigripal és la mesura de prevenció primària fonamental per prevenir la grip i les seves complicacions.
Els virus gripals varien les seves característiques antigèniques amb facilitat d'una temporada a un altra i per mantenir l'efectivitat de les vacunes cal adaptar-les cada temporada a les soques de virus circulants.
Les persones vacunades de la grip tenen una probabilitat més baixa de contagi, però s'ha de tenir en compte que un dels objectius principals de la vacunació no és solament evitar la infecció, sinó la prevenció de les complicacions que pot comportar la infecció pel virus de la grip.
Això és especialment rellevant en persones amb malalties de base (diabetis, cardiovasculars, respiratòries, obesitat mòrbida...) tractaments immunosupressors o altres situacions de risc, més grans de 60 anys, gestants i mares lactants en contacte amb nadons i personal sanitari.
Cal recordar que durant la temporada d'hivern hi ha circulació de diversos virus respiratoris que poden donar unes símptomes molt similars que poden confondre's amb un episodi gripal i per als quals la vacunació antigripal no té cap efecte preventiu.
No hi ha cap medicament que curi la grip però alguns, com els analgèsics i els antitèrmics (paracetamol), ajuden a alleujar o a escurçar algunes molèsties com el mal de cap o la febre.
Els antibiòtics no curen la grip.
Només en aquells casos en què hi hagi una sobreinfecció bacteriana (la més freqüent és la pneumònia, però també pot haver-hi sinusitis, otitis) o en malalts crònics com, per exemple, els malalts respiratoris, estaria indicat un tractament antibiòtic preventiu per evitar complicacions.
De tota manera, aquesta indicació l'ha de fer de forma expressa el metge o metgessa de capçalera o especialista.
Si es té la grip, no s'ha de deixar cap tractament dels que s'estiguin prenent habitualment.
En el cas de persones amb alt risc de complicacions, el metge o la metgessa pot prescriure antivirals com zanamivir o oseltamivir.
Aquests medicaments ajuden a escurçar la durada de la grip i a reduir la possibilitat de complicacions, però s'han de començar a prendre abans que passin 48 hores des de l'inici dels símptomes.
Cal tenir en compte que els antivirals:
A banda, es recomana a tots els malalts de grip seguir una sèrie de mesures generals:
Caldrà fer un nou control sanitari a l'infant si apareixen complicacions o si presenta:
La millor manera de protegir-se i evitar la propagació de la grip és la vacunació i seguir unes bones pràctiques d'higiene.
Això ajuda a disminuir la transmissió del virus i és l'acció més efectiva per protegir-se i protegir els altres.
També podeu trucar al vostre centre de salut i consultar els professionals d'infermeria o de medicina que us atenen habitualment.
Les farmàcies són també un punt de consulta.
El període d'incubació de la malaltia és normalment de dos dies.
La grip comença de forma brusca i els símptomes són:
També pot provocar diarrees, nàusees i vòmits (sobretot en infants).
En persones amb un bon estat de salut, els símptomes desapareixen en una o dues setmanes (sense tractament mèdic), però la tos i el cansament poden allargar-se fins a tres setmanes.
Cal diferenciar la grip d'altres infeccions víriques més benignes que donen símptomes semblants.
Podeu passar la grip sense ser atesos per cap professional sanitari però només cal que consulteu el metge o la metgessa de capçalera si no milloreu a partir del quart dia o si teniu ofec o sou una persona gran o amb malaltia crònica.
En els altres casos, eviteu la utilització dels serveis d'urgència hospitalaris si no és per indicació dels metges.
Recordeu que la utilització racional dels serveis d'urgència evita el col·lapse i permet l'adequada atenció als casos greus.
La grip es transmet amb facilitat d'una persona a una altra de tres maneres:
Les persones adultes poden transmetre la grip des del dia abans de l'aparició dels símptomes i durant cinc dies després d'haver-los manifestat.
En els nens aquest període és de deu dies.
La via aèria és la més freqüent.
Aquestes gotetes poden penetrar en l'organisme d'una altra persona per la boca i el nas, i entrar en contacte amb les mucoses respiratòries.
El virus pot adherir-se a a les cèl·lula, i una vegada adherit, penetra en el seu interior i es replica milers de vegades.
La cèl·lula atacada es debilita i mor.
Posteriorment, s'alliberen nous virus que infecten les cèl·lules veïnes o tornen a les vies respiratòries.
La destrucció de les cèl·lules inflama i debilita les mucoses.
Això permet l'entrada a l'organisme d'altres agents patògens que causen infeccions potencialment mortals, com ara la pneumònia.
La inflamació dels teixits provoca tos o esternuts i el cicle de transmissió s'inicia de nou.
Si patiu malalties cròniques greus, alguna malaltia immunosupressora, esteu embarassada i teniu símptomes de grip, o el vostre fill menor de sis mesos els té, heu de contactar amb el vostre centre d'atenció primària per rebre orientació sobre el que heu de fer.
La grip està causada pel virus Influenza.
Hi ha tres tipus de virus gripals, que es troben en constant evolució:
Els virus gripals tipus A inclouen quatre subtipus, però només n'hi ha dos que actualment circulen entre les persones i provoquen la grip estacional: l'H1N1 i l'H3N2.
Les lletres utilitzades per designar els subtipus corresponen a dues proteïnes:
Aquestes proteïnes formen espícules (protuberàncies) en la superfície dels virus.
Les xifres situades darrera les lletres H i N indiquen les variants de les proteïnes que contenen.
Les proteïnes H i N es troben en constant evolució i tot canvi es tradueix en un virus diferent.
Els virus tipus A poden superar la barrera de les espècies, de les aus als porcs, per exemple.
Aquesta capacitat els permet infectar els éssers humans i iniciar una pandèmia.
No hi ha cap altre virus o agent patogen que evolucioni tan ràpidament com la grip.
Per això i per la seva capacitat de superar la barrera de les espècies, és molt difícil preveure on s'originarà la propera pandèmia, com es propagarà i quina en serà la gravetat.
Durant l'any 2009, va aparèixer una nova variant del virus de la grip, el virus A(H1N1)pmd2009, que no s'havia difós mai abans entre els humans i es va estendre per tot el món, produint el que s'anomena una pandèmia gripal.
La major part dels casos van tenir un caràcter lleu i van seguir un curs sense complicacions.
L'agost de 2010, l'Organització Mundial de la Salut va declarat la fase postpandèmica de la grip A(H1N1)pmd2009.
A partir de llavors, aquest virus ha passat a comportar-se de manera similar als altres virus de la grip estacional que circulen durant els períodes epidèmics i, per aquest motiu, s'ha incorporat en la composició de la vacuna antigripal.
La gingivitis és una malaltia freqüent que produeix irritació, envermelliment i inflamació de les genives.
Les malalties periodontals es caracteritzen per l'afectació dels teixits de suport de la dent: la geniva, el ciment radicular, l'os alveolar i el lligament periodontal.
L'acumulació de placa dental (per una higiene imperfecta) comporta la inflamació i el sagnat de les genives (gingivitis).
La gingivitis pot ser un pas previ a l'avanç de la inflamació dels teixits en direcció a l'os de subjecció de les dents.
Aquest procés provoca la pèrdua parcial del suport ossi i s'anomena periodontitis.
En estats avançats l'evolució de la periodontitis pot donar lloc a la pèrdua de la dent per falta de suport.
Uns bons hàbits d'higiene i cura de la boca i de les dents són fonamentals per prevenir la malaltia.
La placa dental és una capa adhesiva transparent que recobreix les dents.
Es forma quan els bacteris de la boca s'alimenten de les restes de menjar que es queden a les dents.
Si no s'elimina amb una bona higiene bucodental, la placa es pot anar endurint i forma tosca.
Aquesta tosca dificulta l'eliminació de la placa i protegeix els bacteris.
Amb el temps, la placa i la tosca irriten les genives i causen inflamació.
Hi ha alguns factors que poden predisposar les persones a patir gingivitis:
Si es pateix gingivitis, les genives poden:
El tractament pot reduir la inflamació i evitar que torni a aparèixer.
És fonamental seguir els consells d'higiene bucodental específics per a la gingivitis, que poden incloure l'ús de fil dental, raspalls interdentals o col·lutoris, i la realització de neteges dentals professionals més freqüents.
L'odontòleg també pot recomanar, en cas que sigui necessari, algunes mesures per reduir els factors de risc a patir gingivitis, com ara deixar de fumar, corregir l'alineació de les dents o substituir empastaments, fundes, pròtesis o ortodòncies.
Els antiinflamatoris, com l'ibuprofèn, poden ajudar a reduir la inflamació, i els analgèsics, com el paracetamol, alleujar les molèsties o el dolor.
En els casos més greus, pot ser necessari prendre antibiòtics, com ara el metronidazole o l'amoxicil·lina, i l'ús de col·lutoris amb clorhexidina.
Per prevenir l'aparició de gingivitis: