Mercè Farnés, bibliotecària de Canet de Mar.
Font: Arxiu de l'Escola de Bibliotecàries.
El 29 de juny de 1917 es celebrà una gran festa per a col·locar la primera pedra de l'edifici.
Durant aquesta cerimònia pronunciaren discursos l'alcalde de la localitat, Salvador Busquets; el president de la Mancomunitat de Catalunya, Josep Puig i Cadafalch; i el director de la Xarxa de Biblioteques Populars, Eugeni d'Ors.
Per començar, l'alcalde va voler destacar la significació del centre com a símbol de regeneració, tant de Canet com del conjunt del territori català.
Tot seguit, va fer referència als temps passats, en els quals a Canet: « la qüestió de cultura era una qüestió morta ».
D'aquesta forma feu notar que la iniciativa de la Mancomunitat de Catalunya era totalment necessària.
A més argüí que la cultura havia de ser: «una qüestió espiritual per l'aliment del poble», ja que únicament d'aquesta forma el poble de Canet podria progressar i ajudar a construir « una Catalunya ben viva i ben forta».
Seguidament, Josep Puig i Cadafalch va voler recalcar que l'edificació del centre no tindria tan sols repercussions en l'àmbit local, ja que per a ell la biblioteca era: « una llavor que esclataria en el pervindre», un esqueix que floriria i aniria, de mica en mica, enriquint l'esperit cultural de tots els catalans.
La Veu de Catalunya va dedicar gairebé tota una pàgina a parlar de l'esdeveniment, reproduint fidelment tots els discursos pronunciats a l'acte.
Així mateix el periòdic Vida Nova, editat a Pineda de Mar, municipi veí de la comarca del Maresme, va publicar un número especial per a parlar de la col·locació de la primera pedra.
En aquesta edició especial van escriure-hi Josep Maria López i Picó, Alexandre Galí i el del diputat de la Mancomunitat pel districte Arenys-Mataró, Joan Ragué i Camps (Gualba, 1885 – Barcelona, 1929).
Aquest darrer es referí al progrés i a la cultura que podia aportar la biblioteca a Canet de Mar: « Demà Canet comença l'edifici qu'es una fita gloriosa per al seu progrés, que beneiran els seus fills en dia no llunyà reconeguts a l'actuació dels homes d'avui, que han dut la vila pel camí d'assolir un lloc preeminent entre els pobles avençats de la nostra terra.
Perquè no hi ha pas dubte que la biblioteca serà pels canetencs el veritable element de difusió de cultura i per tant de progrés»
Una vegada conclòs l'acte, es va procedir en els mesos següents a dur a terme la construcció de l'edifici al bell mig del passeig de la Misericòrdia, una zona tranquil·la i arbrada de la ciutat.
Aquest procés es va realitzar sense entrebancs, la qual cosa va permetre fer la inauguració de la biblioteca al voltant de la data que s'havia previst, el 8 desembre de 1919.
La festa inaugural estigué plena de simbolismes; l'equip de govern va llogar l'orquestra «La Selvatana» per tal que toqués sardanes; seguidament, es va hissar la senyera al capdamunt de l'edifici i, finalment, una part dels manifestants van entornar el « cant patriòtic dels segadors ».
Val la pena recalcar que, a diferència d'altres llocs, també es va celebrar una missa per a beneir el nou equipament.
En general, els catalanistes del Foment Nacionalista de Canet van tenir bona relació amb l'ecònom de la ciutat, el reverend Bonacasa.
Segons les primeres impressions de la bibliotecària i directora del centre, Mercè Farnés, la biblioteca popular va ser rebuda amb gran entusiasme: « La festa de la inauguració, concorreguda el dia 8 de desembre de 1919, tingué la brillantor i l'entusiasme enlluernador que posen els canetencs en les seves alegries.»
Fins i tot Marià Serra, que estava enemistat amb l'equip de govern, va celebrar l'obertura del centre perquè, des del seu punt de vista, era un palau de cultura que serviria per enaltir el patriotisme de la ciutat.
Com va deixar per escrit en el seu dietari sobre Canet de Mar: « Ja tenim sala de lectura amb edifici propi, aixecat expressament per la Mancomunitat de Catalunya en el passeig de Misericòrdia.
Serà un palau de cultura que honrarà a la vila i pregonarà el despreniment i patriotisme de l'avui primera entitat catalana, que tan esplèndidament s'interessa per la instrucció del poble. »