projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
Localitzat en el marge dret del Barranc de Vilaplana, immediatament passada la Cova de l'Escoda, en una raconada anomenada Racó d'en Perdigó.
Figura 2: representació humana.
Aquesta estació amb pintures fou descoberta durant les campanyes de prospecció arqueològica patrocinades pel Servei d'Investigacions Arqueològiques de l'Institut d'Estudis Catalans, l'any 1921.
Els treballs varen ser dirigits per P. Bosch Gimpera i J. Colomines, essent aquest últim el descobridor del conjunt.
Els resultats dels treballs portats a terme foren publicats a l'Anuari de l'Institut.
Posteriorment, d'altres autors han fet referències al conjunt però sempre a partir de les dades subministrades per la primera publicació, ja que el jaciment es donava per destruït.
No fou fins l'any 1988 que, arran dels treballs de documentació de les pintures rupestres d'aquesta zona, encomanats pel Servei d'Arqueologia, va ser localitzat novament.
Figura 3, a l'esquerra del segon grup: arquer.
Localitzat en una balma orientada a l'est que es troba en el marge dret del Barranc de Vilaplana, just al costat de l'estació rupestre de la Cova de l'Escoda.
Les seves dimensions són: 9 m de llargada, 3 m d'altura i uns 2 m de fondària.
Les pintures es troben a la part mitgera que separa les dues concavitats i a la de la dreta.
En total s'han contabilitzat 7 pictogrames d'estil naturalista-estilitzat que corresponen a representacions de 5 figures humanes i de restes de traços de difícil interpretació.
La primera d'aquestes figures, la situada més a l'esquerra del conjunt, ens mostra un arquer dirigint-se cap a l'esquerra.
Els braços mantenen un arc del qual únicament resten algunes línies.
Les cames han estat dissenyades de forma realista, tal i com ho demostra el seu volum i el peu de la cama endarrerida.
Sota aquesta figura se situa una altra representació humana que, malgrat el seu deficient estat de conservació, sembla representar un altre arquer.
A 2,5 m d'aquestes figures hi trobem un tercer arquer que manté un arc al braç esquerre i una sageta al dret.
A la dreta, en un nivell inferior, trobem un quart arquer, en un estat de conservació molt dolent.
El cinquè i últim arquer d'aquest conjunt, a més de portar l'arc, manté un feix de sagetes.
Les figures presenten diferències tècniques (tinta plana, traç simple i traç) i cromàtiques (vermell, vermellós i vermell-castany fosc).
Aquest conjunt és, sens dubte, significatiu d'entre els jaciments de pintura rupestre d'estil naturalista, també anomenada "llevantina".
Per l'estil de les figures representades, aquest conjunt hauria de posar-se en relació amb els conjunts del sud de Tarragona i, fins i tot, amb les pintures de la Valltorta a Castelló.
Localitzat en un petit cingle encarat al S-SE del marge dret del Barranc de Vilaplana, al SE de la Serralada Prelitoral Catalana, uns 250 m aigües amunt de l'encreuament d'aquest barranc amb el Barranc de Tais.
Vista general de la Cova de l'Escoda.
Figures 1 i 2. representació humana amb braços fent nansa.
Aquestes pintures foren descobertes per Lluís Brull durant la campanya realitzada el novembre de 1921 pel Servei d'Investigacions Arqueològiques de l'Institut d'Estudis Catalans, campanya en la qual Brull participava com a col·laborador.
Els objectius d'aquesta campanya, dirigida per P. Bosch i Gimpera i J. Colomines, eren estudiar les pintures de la Font Vilella i realitzar diferents prospeccions.
Els resultats foren publicats en l'Anuari de l'Institut d'Estudis Catalans.
La Cova de l'Escoda està orientada al SE i té una llargada de 12 m, una profunditat de 3 m en algun punt i una altura que oscil·la entre 4 i 5 m.
Les pintures rupestres es localitzen en una petita cavitat situada en l'extrem dret de la balma, l'únic lloc on es conserven plaques calcàries de l'antic suport i a una alçada considerable.
S'han documentat 4 pictogrames d'estil esquemàtic i naturalista estilitzat que corresponen a representacions de dues figures humanes (una amb els braços en nansa i l'altra un possible arquer), una cérvola i restes de pigment de difícil interpretació.
La figura més representativa del conjunt, la cérvola, està situada en el nivell més inferior i dista uns 2,12 m del terra.
Presenta un cap petit amb dues orelles grans i apuntades.
El coll és força estilitzat i dóna pas a un cos àgil que està incomplert en la seva part posterior.
Les extremitats davanteres, que es conserven gairebé íntegres, són primes i mostren les ungles.
La tècnica utilitzada és el traç simple, la tinta plana i el traç irregular, i els colors són el vermell, vermell castany i vermell castany fosc.
La Cova de l'Escoda ha estat inclosa tradicionalment en el grup de jaciments d'art rupestre naturalista "llevantí".
Localitzat en el marge dret del Barranc de Vilaplana, en una raconada coneguda per Racó d'en Perdigó i, concretament, en una cavitat sobre el conjunt de pintures homònim.
Cinglera dreta del barranc de Vilaplana, on es troba la Balma d'en Roc.
Figura 1: caprí, l'única del conjunt.
Les primeres notícies sobre aquestes pintures les proporcionà l'Inventari del Patrimoni Arqueològic de Catalunya, ja que foren localitzades per l'equip d'arqueòlegs que portà a terme la realització de la Carta Arqueològica del Baix Camp, l'any 1985.
Sembla que foren descobertes, al voltant dels anys 70, pel Sr.
Roc Margalef, propietari d'uns terrenys propers al jaciment.
Aquesta troballa, posteriorment, fou comunicada als Srs.
Jordana i Guirro, els quals proporcionaren la informació als arqueòlegs que realitzaven la Carta Arqueològica.
Durant l'any 1988 la pintura fou objecte d'una documentació exhaustiva, dins el "Projecte Corpus de Pintures Rupestres de Catalunya" portat a terme pel Servei d'Arqueologia del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya.
Abric de 12 m de llargària, 2,5/3 m de profunditat i 6 m d'altura.
L'única pintura que es conserva es localitza a la dreta de la cavitat, en una petita balma que queda protegida de les colades d'aigua.
La zona conservada d'aquesta figura correspon al cap d'un possible caprí que mira cap a l'esquerra i que presenta el musell apuntat, dues banyes i dues orelles.
La figura és d'estil naturalista-estilitzat, color vermell i la tècnica és de tinta plana.
Aquesta pintura encara no ha estat objecte d'un treball d'investigació acurat.
No obstant això, alguns especialistes assenyalen que podria inscriure's dins el procés de neolitització (R. Viñas).
El conjunt amb pintures es localitza al peu d'un cingle, en el lloc anomenat "Roca Roja", en un context de bosc, a Valldecerbes, gairebé al límit amb el terme de Querol.
El descobriment del conjunt amb pintures rupestres de la "Roca Roja" tingué lloc l'any 1982, per part del sr. F. Navarro Ferré, el qual les donà a conèixer a través de la premsa comarcal el mateix any i a través de la revista "Historia 16" l'any 1983.
També l'any 1983 aquest conjunt fou recollit dins l'obra de divulgació La Pintura Rupestre en Catalunya.
L'any 1987 aquest conjunt fou objecte d'una documentació exhaustiva dins el "Projecte Corpus de Pintures Rupestres de Catalunya" portat a terme pel Servei d'Arqueologia del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya.
El conjunt rupestre de la "Roca Roja" està format per les representacions pictòriques distribuïdes en dos abrics afrontats.
El primer (Abric I) és format per dues concavitats d'uns 2,50 m d'amplada i una fondària mitjana d'1,70 m, mentre l'altura varia notablement.
En la primera d'aquestes concavitats es localitza una figura, que podria correspondre a una cèrvola, i en la segona quatre, corresponents a un boc i restes.
Una d'aquestes restes podria correspondre a una petita figura humana d'arquer.
A pocs metres a la dreta de l'abric I hi ha una cavitat de dimensions superiors (Abric II).
Presenta una amplada de 7 m, 2,70 m de fondària i uns 5 m d'altura.
L'abric mostra una plataforma d'1,50 m d'altura per sobre la base del cingle.
En aquest abric II es localitzen quatre figures, corresponents a un boc i restes.
L'estil de les figures identificables és naturalista i esquemàtic de tendència naturalista.
Quant el color de les pictografies va del negrós-gris fosc al castany-vermellós.
Atès que aquest conjunt no ha estat mai objecte de cap treball d'investigació, mai no s'ha fet una aproximació cronològica.
El seu descobridor, F. Navarro, emparentava les pictografies amb el món Neolític.
L'estil naturalista-estilitzat podria tenir els seus orígens en l'Epipaleolític i arriba fins el Bronze Antic.
Quant a l'esquemàtic - també representat en aquest conjunt - tindria el seu origen en el Neolític i es perllongaria fins al moment final de l'anomenada "Edat del Ferro".
Cal indicar que en aquesta zona es localitza la important cova de Valldecerves i una cova sepulcral d'enterrament col·lectiu.
Detall de situació del conjunt pictòric, al peu del cingle.
Conjunt de pintures situat en el terme municipal de Peramola.
Aquest terme es troba a la part meridional de la comarca de l'Alt Urgell, estès a la dreta del Segre i, per ponent, al límit amb la Noguera.
Detall de situació del conjunt pictòric, al peu del cingle.
Pla general del conjunt pictòric.
Part dreta de la composició: fig. 1,2 i 4.
Part esquerre de la composició.
L'abric de Can Ximet es troba en les cingleres de la vall, prop de la unió amb el torrent de la Seguera, al NW de les ruïnes d'Olèrdola i a la dreta del conjunt de Can Castellví.
Vista general de la cinglera amb l'abric.
Descobert el 12 d'octubre de 1984 per Albert Rubio i Victòria del Castillo durant el transcurs d'una visita als conjunts rupestres dels Segarulls i de Can Castellví.
Documentat exhaustivament dins el projecte Corpus de Pintures Rupestres de Catalunya, l'any 1987.
Posteriorment, durant la realització de la Carta Arqueològica de l'Alt Penedès (1989-1990), l'equip d'arqueòlegs que portava a terme aquesta tasca descobrí un nou motiu pictòric.
Abric d'uns 20 m de longitud, 10 m de fondària i una altura mitjana de 10 m.
El seu interior alberga una sèrie d'estructures excavades a la roca: escales, forats de bigues i dos grups de sitges considerades d'època medieval.
Els motius pintats se situen en l'extrem esquerre de la cavitat, per sobre les restes de la primera sitja.
En altres punts de l'abric s'observen restes de pigment.
S'han individualitzat 3 figures que corresponen a creus o aspes, realitzades en traç simple, d'estil esquemàtic i color vermellós i vermell-castany.
L'Abric de Can Castellví s'obre en els relleus meridionals del massís de Garraf, en el torrent anomenat "Fondo de la Seguera", afluent de la Riera de Canyelles, a 1 km al SW en línia recta de la Cova Segarulls.
Les pintures que conformen aquest conjunt foren localitzades a principis de la dècada dels 70 per un grup de col·laboradors del Museu de Vilanova i la Geltrú.
Aquest mateix grup en realitzà una reproducció que actualment s'exposa al Museu Monogràfic d'Olèrdola.
Durant els treballs de documentació portats a terme els anys 1987-88 per R. Viñas per a la realització del Corpus de Pintures Rupestres de Catalunya, es localitzaren noves restes.
Figura 23: quadrúpede indeterminat. (està al inrevés)
Abric de 8 m de longitud, 2 m de fondària i 1 m d'altura.
La part dreta del fris presenta un queixal retallat, que sembla correspondre a una escala retallada en la cinglera, que puja fins l'abric.
A la dreta, a l'extrem, hi ha una pica per recollir l'aigua de les filtracions i en el sostre, dues perforacions per a bigues.
A l'esquerra de la plataforma es distingeix una conducció o canal.
Les pintures ocupen actualment una franja d'uns 2,5 m per 0,8 m i estan situades al sector dret.
S'han individualizat 26 figures que corresponen a punts, traços, restes, digitacions i a tres quadrúpeds indeterminats, els quals presenten les següents característiques: Fig.
14: Malgrat que el contorn està molt degradat, s'observa un cos de línies corbes, un fragment de la cua, extremitats simples, orelles, front recte i una insinuació de la mandíbula.
En posició estàtica i dirigit cap a la dreta.
22: D'estructura simple, s'observen una cua llarga, el llom corbat, una pota de darrere i en el cap s'insinua una possible orella, part de la mandíbula i el front recte.
En posició estàtica i orientat cap a la dreta.
Quant al tema, sembla tractar-se d'una cria de felí junt amb un exemplar adult, possiblement la seva mare (fig. 23).
23: Encarat amb el petit quadrúpede de la figura 22.
S'observa el cos allargat, restes d'una cua llarga, coll allargat, potes curtes, cap amb el front recte, orella ampla i arrodonida, disseny de la boca i possiblement la llengua, i restes d'un ull.
En general dissenyen un cos llarg i estilitzat que recorda l'estructura dels felins.
En posició estàtica i orientat a l'esquerra.
Sembla un exemplar adult relacionat amb la figura 22, possiblement la mare amb una cria que es troba al seu costat.
Les tres figures són d'estil esquemàtic amb trets naturalistes, la tècnica emprada és el siluetejat i el color castany-vermellòs.
La resta de figures han estat realitzades amb tècniques diferents (traç simple, digitació, puntejat) i el seu color és vermell i castany-vermellós.
Vista general de l'abric de Can Castellví, situat a mig cingle. (està mal escanejat)
El portal de Tràmits de la web del Departament de Cultura permet accedir a la informació i realitzar la tramitació electrònica dels ajuts, beques i subvencions, les autoritzacions d'intervencions arqueològiques o paleontològiques, o les sol·licituds de declaració de Béns Culturals d'Interès Nacional (Béns Immobles) i d'Espais de Protecció Arqueològica, entre d'altres.
A través d'aquesta finestra única es poden realitzar els següents tràmits relacionats amb l'arqueologia i la paleontologia:
Pel que fa a les administracions públiques catalanes, aquestes han de realitzar la tramitació electrònica mitjançant una altra eina: la plataforma EACAT.
EACAT és una solució per a la tramitació interadministrativa que connecta les diferents administracions públiques de Catalunya de forma ràpida i segura.
Aquesta plataforma és gestionada pel Consorci Administració Oberta de Catalunya (Consorci AOC), que té com a missió impulsar la transformació digital de les administracions catalanes per promoure governs àgils, lògics i col·laboratius.
Des del 21 de febrer de 2020 i d'acord amb l' Ordre PDA/20/2019, de 14 de febrer, sobre les condicions per a la posada en funcionament de la tramitació electrònica, els tràmits de sol·licitud d'autoritzacions d'intervencions arqueològiques o paleontològiques preventives i de recerca s'han de realitzar de manera electrònica a través dels portals Tràmits gencat i EACAT.
Les persones jurídiques han de tramitar obligatòriament les esmentades sol·licituds exclusivament per via electrònica: les entitats públiques a través d'EACAT i les persones jurídiques del sector privat a través del portal Tràmits gencat.
Pel que fa a les persones físiques, aquestes també han de tramitar les seves sol·licituds a través del portal Tràmits gencat.
No obstant això, aquelles persones físiques que no disposin de mitjans electrònics podran continuar presentant les sol·licituds en format paper a les oficines de registre.
Us presentem el mapa d'intervencions arqueològiques a Catalunya.
Aquest projecte, impulsat des dels Serveis Territorials del Departament de Cultura a Barcelona, té la voluntat de transmetre un coneixement que considerem molt important no només per al col·lectiu d'arqueòlegs sinó també per a l'administració local, planificadors del territori, promotors i públic en general.
Des del 1980, any de creació del Servei d'Arqueologia, les intervencions arqueològiques han anat augmentant d'una manera exponencial, lligades en gran part als procediments d'impacte ambiental i a l'activitat urbanitzadora.
Aquestes intervencions aporten una informació essencial que no sempre arriba al ciutadà i que tot sovint és poc coneguda.
El mapa d'intervencions arqueològiques a Catalunya ha estat possible gràcies a Instamaps, una eina creada per l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya per a la difusió i l'accessibilitat de la geoinformació.
Com a projecte pilot, concebut per abastar tot Catalunya, actualment hem treballat amb les intervencions arqueològiques dels anys 2014 al 2017 dutes a terme a les comarques de la demarcació de Barcelona: Alt Penedès, Baix Llobregat, Barcelonès, Garraf, Maresme, Vallès Occidental i Vallès Oriental.
La informació s'estructura en base a una fitxa que, a més de fer-nos saber si es tracta d'una intervenció arqueològica o paleontològica, proporciona la següent informació: nom de la intervenció o jaciment, municipi i comarca, director de la intervenció i empresa, tipologia, descripció i cronologia del jaciment, coordenades UTM projectades i fotografia.
La cerca s'efectua d'una manera molt senzilla: a partir d'un punt en el mapa que correspon a la localització de la intervenció arqueològica o paleontològica s'obre la fitxa de la intervenció amb la informació a dalt descrita.
Per poder veure aquesta fitxa abans cal haver desactivat les capes de PEIN i comarques.
Instamaps permet descarregar les dades i fer anàlisis bàsics de la informació geogràfica.
Podeu trobar més informació de la plataforma a http://www.instamaps.cat/
El Mapa d'intervencions arqueològiques a Catalunya és un projecte obert que espera millorar amb la col·laboració de tots els agents implicats: arqueòlegs, gestors de la informació i consumidors en general.
Aquest producte s'ha desenvolupat amb el desig d'aportar valor afegit al món de l'Arqueologia i la Paleontologia a Catalunya.
L'Organització de les Nacions Unides per a l'Educació, la Ciència i la Cultura (Unesco) té, entre d'altres, la missió de promoure la identificació, protecció i preservació del patrimoni cultural i natural de tot el món, considerat especialment valuós per a la humanitat.
L'any 1972 la Unesco va adoptar la Convenció per a la Protecció del Patrimoni Mundial, Cultural i Natural, que l'Estat espanyol ratificà el 1982.
Gràcies a aquesta convenció, i mitjançant la inclusió de béns a la llista de patrimoni mundial, la Unesco ha protegit llocs que poseeixen un valor cultural o natural universal excepcional.
Als béns inclosos a la llista de patrimoni mundial de la Unesco se'ls atorga un reconeixement universal, de manera que el seu gaudi, protecció i cura passa a ser reconegut per tots els pobles del món, independentment del territori en el que estan situats.
Els béns del patrimoni arqueològic català que actualment estan inclosos a la llista del patrimoni mundial de la Unesco són:
Tribuna d'Arqueologia és un cicle de conferències anual que organitza el Servei d'Arqueologia i Paleontologia del Departament de Cultura amb l'objectiu de donar a conèixer les novetats de les investigacions arqueològiques i paleontològiques fetes a Catalunya, així com dels treballs realitzats a l'exterior que puguin ser d'interès en relació a l'arqueologia catalana.
La revista Tribuna d'Arqueologia compila els articles de les conferències de cada temporada.
El Servei d'Arqueologia i Paleontologia inicià el cicle anual de conferències de la Tribuna d'Arqueologia l'any 1982.
Des de llavors, tant el cicle de conferències com la publicació de la revista s'han desenvolupat ininterrompudament.
Aquesta llarga i reeixida tradició ha fet de la Tribuna d'Arqueologia el calidoscopi que ha recollit la realitat arqueològica i paleontològica des dels seus múltiples vessants: la recerca, els canvis en el marc legal, l'adequació dels jaciments per a la visita, etc. Arqueòlegs, paleontòlegs, químics, gestors, arquitectes, restauradors, museòlegs... tots han tingut cabuda en aquestes conferències que han esdevingut una plataforma de referència en el món acadèmic i cultural.
La tardor de 2011 la Tribuna va iniciar una nova etapa amb la creació del web de la Tribuna d'Arqueologia.
Aquest web ha permès ampliar l'abast que fins llavors havia tingut el cicle de conferències, establint un contacte constant entre el Servei d'Arqueologia i Paleontologia i els diversos sectors, dinamitzant la relació i l'activitat de la comunitat científica vinculada al món de l'arqueologia i la paleontologia, i incorporant nous continguts: notícies, articles, publicacions i documents del Servei, reculls bibliogràfics i de recursos, accés al contingut de totes les Tribunes d'Arqueologia publicades i als vídeos de les conferències des de la temporada 2007, fòrum de participació, etc. A més, les conferències de la Tribuna d'Arqueologia es reprodueixen en temps real ( streaming ) a través del web, i els participants poden fer preguntes als ponents a través dels comentaris i de Twitter.
Pel que fa a la revista, a partir de la Tribuna d'Arqueologia 2011-2012 la seva publicació ha passat a ser exclusivament digital.
Programa del cicle de conferències de la Tribuna d'Arqueologia
Segons la Llei 9/1993, de 30 de setembre, del Patrimoni Cultural Català existeixen tres categories jurídiques de protecció comunes per als béns mobles, immobles i immaterials: els béns culturals d'interès nacional, els béns catalogats i la resta de béns integrants del patrimoni cultural català.
La Llei 9/1993 també conté una regulació addicional del patrimoni arqueològic, que introdueix una altra categoria de protecció: els espais de protecció arqueològica.
El Govern de la Generalitat té la facultat de declarar els béns culturals d'interès nacional (BCIN), la categoria de protecció de major rang, que es correspon amb la dels béns d'interès cultural (BIC) definida per la Ley 16/1985, de 25 de junio, del Patrimonio Histórico Español.
Han d'ésser declarats d'interès nacional els béns més rellevants del patrimoni cultural català, tant mobles com immobles.
En el cas del patrimoni arqueològic i paleontològic, es declaren com a Zona arqueològica (ZA) o Zona paleontològica (ZP).
Els béns catalogats són una categoria de protecció de menor rellevància, els instruments de protecció i de control dels quals recauen principalment en els municipis.
La catalogació de béns immobles s'efectua mitjançant llur declaració com a béns culturals d'interès local (BCIL).
Els béns immobles d'interès local no només poden ésser catalogats en el marc de la Llei 9/1993, sinó que també existeixen mecanismes de protecció regulats per la legislació urbanística.
La resta de béns integrants del patrimoni cultural català són tots aquells béns mobles o immobles relacionats amb la història i la cultura de Catalunya que per llur valor històric, artístic, arquitectònic, arqueològic, paleontològic, etnològic, documental, bibliogràfic, científic o tècnic mereixen una protecció i una defensa especials.
També formen part del patrimoni cultural català els béns immaterials integrants de la cultura popular i tradicional i les particularitats lingüístiques.
Pel que fa als espais de protecció arqueològica (EPA), aquests són determinats per resolució del Conseller de Cultura, amb audiència prèvia dels interessats i de l'ajuntament afectat.
Es consideren espais de protecció arqueològica els llocs que no han estat declarats d'interès nacional on, per evidències materials, per antecedents històrics o per altres indicis, es presumeix l'existència de restes arqueològiques o paleontològiques.
El portal de Tràmits de la web del Departament de Cultura permet accedir, en el cas de persones físiques i jurídiques, a la tramitació electrònica de les sol·licituds de declaració de Béns Culturals d'Interès Nacional (Béns Immobles) i d'Espais de Protecció Arqueològica.
Pel que fa a les administracions públiques catalanes, aquestes han de realitzar la tramitació electrònica mitjançant una altra eina: la plataforma EACAT.