En pacients amb càncer de pròstata sense progressió clínica i que han presentat una resposta favorable al tractament d'inducció amb teràpia hormonal contínua, no es recomana mantenir aquest tractament rutinàriament.
El càncer de pròstata és el tipus de càncer amb una major prevalença i incidència a Catalunya (17.212 casos totals al 2007 i 4.258 nous casos cada any segons dades del període 2003-2007), per sobre de la mitjana europea.
Actualment, la majoria dels casos es diagnostiquen en estadis localitzats i la supervivència relativa esperada en aquests pacients és alta, sigui quin sigui el tractament aplicat.
La variabilitat de la pràctica clínica és notable en el tractament del càncer de pròstata, on s'observa que el grau de seguiment d'algunes de les recomanacions de l'Associació Europea d'Urologia és inferior al 40%.
Un dels tractaments que recomanen les guies en estadis avançats de la malaltia és la teràpia hormonal (o supressió androgènica) que té l'objectiu de baixar els nivells d'andrògens per tal de reduir la grandària dels tumors o fer que creixin més lentament per un temps.
Per aquesta funció es fan servir principalment els anàlegs de l'hormona alliberadora de l'hormona luteïnitzant (LHRH) en teràpia hormonal contínua.
No obstant això, la teràpia hormonal sola no elimina els tumors i amb el temps les cèl·lules tumorals es fan resistents al tractament.
Tot i que l'eficàcia dels anàlegs de l'LHRH està ben demostrada, els efectes adversos de la teràpia hormonal contínua són ben coneguts: osteoporosi, fatiga, depressió, ginecomàstia, disfunció erèctil, impotència, fogots, debilitat en general, fractura de maluc o diabetis.
L'evidència científica que relaciona la teràpia hormonal contínua amb complicacions cardiovasculars és encara poc clara però la U.S. Food and Drug Administration demana que s'alerti d'aquest risc.
Aquests efectes adversos limiten la qualitat de vida dels pacients i la seva adherència al tractament.
Una alternativa a la teràpia hormonal contínua és la teràpia hormonal intermitent vigilada (revisions de PSA cada tres o sis mesos) amb l'objectiu de reduir els efectes adversos i augmentar la qualitat de vida.
Els pacients candidats a la teràpia hormonal intermitent són pacients que estan rebent teràpia hormonal contínua i que compleixen el criteris següents: 1) pacient ben informat i complidor de la pauta terapèutica; 2) resposta bioquímica completa (PSA <4 ng/ml en estadi avançat i PSA <0,5 ng/ml en casos de recidiva) després d'un període mínim d'inducció de sis mesos de teràpia hormonal contínua; 3) no hi ha cap indicador de progressió clínica de la malaltia; 4) baixa càrrega tumoral; i 5) revisions estrictes cada tres o sis mesos (com més avançada la malaltia més curt ha de ser el seguiment).
Hi ha evidència en estudis, revisions sistemàtiques recents i guies de pràctica clínica, que la teràpia hormonal intermitent pot ser una alternativa tan eficaç com la teràpia hormonal contínua pel que fa a la supervivència global en pacients amb càncer localment avançat, recurrent o metastàtic, tot i que en un estudi de no inferioritat de la teràpia hormonal intermitent respecte a la teràpia contínua, s'observa que els resultats no van ser concloents.
No obstant això, aquest tractament es tolera millor que la teràpia hormonal contínua i millora la qualitat de vida en el càncer de pròstata avançat a tres mesos.
D'altra banda, l'aplicació de la teràpia hormonal intermitent en aquest subgrup de pacients suposaria una reducció del 47% del període de medicació.
Per tant, en pacients ben informats amb càncer de pròstata amb previsions d'un tractament llarg amb teràpia hormonal (PSA 10 ng/ml o signes de progressió clínica, es reiniciaria la teràpia hormonal continuada.
Si la resposta bioquímica torna a ser completa es podria tornar a repetir un altre cicle d'intermitència.
Centre Cochrane Iberoamericà - Comissió MAPAC (Millora de l'Adequació de la Pràctica Assistencial i Clínica) de l'Hospital de la Santa Creu i Sant Pau.