Els pegats transdèrmics o sistemes terapèutics transdèrmics (de l'anglès TTS, "Transdermal Therapeutic System"), formen part dels anomenats sistemes d'alliberació controlada, els quals permeten el control posològic i l'alliberació constant, sostinguda i controlada del fàrmac durant un període determinat de temps.
No s'han de confondre amb els sistemes d'alliberació perllongada o retardada, en els que s'aconsegueix perllongar la durada de l'acció farmacològica i allargar així la freqüència d'administració, però sense un control cinètic de l'alliberació.
Un pegat transdèrmic és un sistema multicapa que consta de les següents parts: làmina de recobriment impermeable, reservori de principi actiu o matriu, adhesiu i una làmina plàstica que cal retirar abans de l'aplicació.
També conté substàncies promotores que faciliten l'absorció del fàrmac.
La diferència principal entre els diferents tipus de pegats transdèrmics radica en la forma en que el principi actiu s'hi troba emmagatzemat i en el sistema de control de l'alliberació del fàrmac.
Bàsicament, en trobem de dos tipus:
El principi actiu es troba dins d'un reservori, dispers en una substància que pot variar d'un pegat a un altre (oli mineral, lactosa, silicona, alcohol, hidroxietilcel·lulosa....).
El reservori es troba adherit a una membrana de difusió que controla l'alliberació del principi actiu.
El principi actiu es troba impregnat en una matriu, des d'on s'allibera per difusió.
No existeix membrana semipermeable de control, sinó que és la mateixa matriu la que controla l'alliberament del fàrmac.
La matriu pot ser de diferents materials: polímer, hidrogel, elastòmer, adhesiu...
L'adhesiu pot estar impregnat en la matriu o bé pot haver-hi una capa adhesiva entre la matriu i la pell.
En l'actualitat, a Espanya estan comercialitzats en forma de pegat transdèrmic els següents principis actius:
També s'utilitza el sistema d'administració en pegats per a productes de parafàrmacia, que no són medicaments, com per exemple:
Nota important: aquestes són unes recomanacions generals.
Cal llegir sempre amb atenció les instruccions d'ús del prospecte ja que poden contenir recomanacions més específiques per a cada tipus de pegat
El risc que es produeixin reaccions adverses és un dels principals inconvenients dels pegats transdèrmics.
Aquestes acostumen a ser de tipus local, en forma d'irritació, dermatitis o eritema.
També poden ser reaccions adverses sistèmiques, intrínseques al mateix principi actiu.
Es desconeix la prevalença exacta de les reaccions de tipus local degudes als sistemes terapèutics transdèrmics, però dels resultats de diversos estudis que inclouen tractaments amb aquests sistemes, se'n desprèn que un 97% dels pacients experimenten alguna "reacció en la pell".
Hi ha diversos factors que poden afavorir l'aparició de reaccions adverses locals:
L'obstrucció dels conductes sudorífers, a causa de una oclusió perllongada de la pell exercida pel pegat, també és causa d'irritació.
Durant aquests processos, es generen camps magnètics o elèctrics.
Per aquest motiu, han de retirar-se abans aquells pegats que continguin algun metall, ja que podrien escalfar-se i produir cremades a la pell.
El metall que s'utilitza actualment en alguns pegats transdèrmics és l'alumini, ja que, per la seva gran conductivitat, facilita l'alliberació controlada del fàrmac a través de la pell.
De totes maneres, no tots els pegats contenen metall; malgrat això, és important tenir present aquesta possibilitat i verificar sempre el contingut dels pegats dels pacients que han de sotmetre's a algun dels processos mencionats.
La informació de la presència o no de metalls pot trobar-se en la fitxa tècnica de cada medicament.
Als EUA, el març del 2009, la FDA ha iniciat una revisió del contingut en metalls de tots els medicaments en forma de pegats transdèrmics i sol·licitarà als laboratoris fabricants la inclusió d'un advertiment a l'embalatge, en els casos que hi hagi presència de metalls.
La temperatura elevada pot augmentar l'absorció del medicament.
Per això, es recomana evitar l'exposició a fonts de calor: mantes elèctriques, compreses calentes, banys de sol, raigs UVA, saunes, banys termals, etc.
Només poden administrar-se en forma de pegats transdèrmics els fàrmacs que s'absorbeixen bé a través de la pell i que no requereixen concentracions molt elevades en sang per aconseguir el seu efecte.
Poc còmodes i estètics en algunes circumstàncies: (dutxa, piscina, platja, suar al practicar esport) i també poc discrets en determinats moments de l'any, com per exemple a l'estiu, en que la pell està més descoberta.
El gener del 2008, la Food and Drug Administration (FDA) va fer incloure un advertiment en l'anticonceptiu Evra® pegats (Etinilestradiol + Norelgestromina) arran dels resultats d'un estudi que havia evidenciat que les pacients tractades amb aquest fàrmac en forma de pegats tenien major risc de desenvolupar TEV (tromboembolisme venós) que aquelles tractades amb el mateix fàrmac en forma de píndoles.
Aquest estudi, esponsoritzat pel laboratori fabricant Johnson and Johnson, corroborava els resultats d'un estudi realitzat amb anterioritat.
El motiu de l'augment del risc de TEV és el fet que aquest anticonceptiu administrat per via transdèrmica no experimenta el primer pas hepàtic, per la qual cosa el seu nivell en sang augmenta un 60% respecte quan s'administra per via oral.
La FDA recomana fer una valoració dels beneficis i dels riscs d'aquests pegats abans d'iniciar el tractament, especialment en aquelles pacients amb factors de risc de desenvolupar TEV.
El fentanil té una acció analgèsica 80 vegades més potent que la morfina.
L'interval de dosi amb el pegat és de 72 hores.
El pic d'analgèsia té lloc a les 8-12 hores, per la qual cosa en iniciar el tractament amb fentanil transdèrmic, cal proporcionar analgèsia alternativa durant les primeres 12 hores.
Presenta una acció residual que dura unes 17 hores després de retirar el pegat, el que suposa un inconvenient en cas de toxicitat.
En passar d'un opioide a fentanil transdèrmic, és molt important tenir en compte l'equivalència de dosi.
Com a exemple, un pegat de 25 mcg/hora de fentanil equival a 60 mg de morfina oral diària.
El 2007, la Food and Drug Administration (FDA) va emetre una alerta com a continuació d'una altra que havia emès el 2005, en relació a l'ús segur dels pegats transdèrmics de fentanil, arran de la notificació de diversos casos de mort i sobredosificació.
Les causes havien estat una incorrecta prescripció (ús en dolor postoperatori, cefalea, dolor ocasional...) o bé una mala utilització (excessiva freqüència de recanvi del pegat, utilització de diversos pegats al mateix temps, aplicació de calor sobre el pegat...) dels pegats.
La buprenorfina és un agonista parcial, 30 vegades més potent que la morfina.
Causa menys depressió respiratòria, però quan aquesta es produeix, no pot revertir-se amb naloxona.
Només s'utilitza a dosis baixes perquè té sostre analgèsic.
L'ús concomitant amb morfina pot precipitar una síndrome d'abstinència a morfina.
A causa del seu sostre analgèsic i a la necessitat d'ajust de dosi en pacients oncològics, sembla que estaria més indicada en dolor moderat-intens crònic estable no oncològic.
El seu ús s'ha associat a una alta incidència de nàusees i vòmits.
El seu metabolisme no està afectat per la insuficiència renal, per la qual cosa s'ha proposat com a alternativa per a pacients amb insuficiència renal que no toleren la morfina oral.
La dosificació és cada 72 hores, s'assoleix la concentració terapèutica a les 12-24 hores i, un cop retirat el pegat, l'eliminació del fàrmac té lloc cap a les 30 hores.
En substituir el pegat de buprenorfina per un altre opioide, cal deixar un període de rentatge de 24 hores sense administrar cap opioide.
Quant a l'equivalència de dosi, 37 mcg/hora de buprenorfina transdèrmica equivalen a 60 mg de morfina oral diària.
Recentment s'ha comercialitzat Rivastigmina transdèrmica per al tractament de l'Alzheimer en dues noves presentacions: pegats de 4,6mg/24 h i pegats de 9,5 mg/24 h.
La dosi inicial és la de 4,6mg/24 h, que pot augmentar-se a 9,5mg/24 h, que és la dosi terapèutica recomanada, al cap de quatre setmanes, si el pacient ho tolera bé.
Per al canvi de càpsules o solució oral a pegats transdèrmics:
Es recomana aplicar el primer pegat transdèrmic l'endemà de la darrera dosi oral.
Els estudis disponibles que comparen la forma transdèrmica amb l'oral han descrit una menor incidència de reaccions adverses gastrointestinals amb l'ús de pegats (nàusees 7,2% vs.
No obstant això, no s'ha demostrat una major eficàcia de la forma transdèrmica.
Sembla que els pegats poden ser una bona opció en aquells pacients que no toleren bé la via oral.
Taula de les especialitats farmacèutiques disponibles en forma de pegat transdèrmic ordenades per principi actiu i classificades segons el tipus de pegat.
Actualitzat: 9 de març de 2009.
Actualitzat: 5 de febrer de 2009.
- "Efectes greus i mortals dels analgèsics opiacis".
Centre d'Informació de Medicaments