Cent anys del naixement de l'escriptora, periodista i activista política Teresa Pàmies i Bertran (Balaguer, la Noguera, 1919 - Granada, 2012).
Retrat de Teresa Pàmies i Bertran.
Inicià la seva activitat política amb només setze anys, quan s'afilià al partit socialista.
Poc després era dirigent de les Joventuts Socialistes Unificades de Catalunya, col·laboradora del butlletí Juliol, i una de les fundadores de l'Aliança Nacional de la Dona Jove.
L'any 1939 s'exilià a França, on fou reclosa al camp de Magnac-Laval (a prop de Llemotges).
Més tard, s'embarcà cap a República Dominicana, residí a Cuba i, finalment, residí a Mèxic.
Durant aquests anys estudià periodisme i publicà articles a revistes catalanes com Serra d'Or o Oriflama.
També fou corresponsal de la Radio España Independiente (REI), coneguda com La Pirenaica, des de la seva creació el juliol del 1941 fins l'any 1977.
Inicialment s'instal·là a Belgrad, però més tard s'establí a Praga.
Allí treballarà en les emissions de Ràdio Praga en llengua catalana i llengua castellana.
L'any 1960 es traslladà a França i va romandre a París fins l'any 1971, quan retornà a Catalunya.
Aquell any va publicar Testament a Praga (1971), que recollia les memòries del seu pare, escrites conjuntament.
L'èxit de públic i crítica fou immediat, i l'obra fou guardonada amb el premi Josep Pla i el Crítica Serra d'Or de prosa narrativa.
Pàmies inicià un període literari caracteritzat per la producció de més de cinquanta novel·les, memòries, cròniques i dietaris, que tenen una notable càrrega autobiogràfica i que donen testimoniatge històric dels anys d'exili.
Entre els títols publicats, destaquen Quan érem capitans (1974), Va ploure tot el dia (1975), Quan érem refugiats (1975), Gent del meu exili (1975), Dona de pres (1975), Memòria dels morts (1981), Cartes al fill recluta (1984), Jardí enfonsat (1995), La vida amb cançó: cròniques radiofòniques (1999), Cròniques de comiat (2000) o Ràdio Pirenaica (2007), entre molts d'altres.
Així mateix, Pàmies continuà col·laborant amb els mitjans de comunicació, com ara al Mundo Diario, Destino, Triunfo, Diario de Barcelona, Cuadernos para el diálogo i, especialment, al diari Avui, on publicà setmanalment una columna durant quasi 30 anys.
Una selecció dels seus articles està recollida a Opinió inconformista: Vuitanta-set dilluns a l'Avui (2003).
També participà amb regularitat en mitjans de radiofònics, com Catalunya Ràdio i Ona Catalana, entre d'altres.
Com a reconeixement a la seva trajectòria, l'any 1984 va rebre la Creu de Sant Jordi de la Generalitat de Catalunya; l'any 2000 l'Ajuntament de Barcelona li atorgà la Medalla d'Or al mèrit artístic, i l'any 2001 li fou concedit el Premi d'Honor de les Lletres Catalanes, entre d'altres premis i guardons.
Diferents especialistes analitzaran l'obra de l'autora, que ha esdevingut una crònica fidel del seu temps.
Hi intervindran Sergi Pàmies, Montse Barderi, Paola Lo Cascio, Lluïsa Julià, Enric Balaguer, Anna Esteve, Simona Škrabec, Marta Nadal, Margarida Aritzeta, Mercè Picornell i Maria Barbal.
El Simposi està organitzat per la Institució de les Lletres Catalanes i de la Societat de Llengua i Literatura (IEC), sota la coordinació de Montserrat Bacardí i Francesc Foguet.
Hi col·laboraran també l'Ajuntament de Balaguer, l'Associació d'Escriptors en Llengua Catalana, el Departament de Filologia Catalana de la UAB, el Grup d'Estudi de la Traducció Catalana i el PEN Català.