projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
El conjunt amb pintures està situat en el marge esquerre del Barranc del Llort, al nord del poble de Rojals, en un tallat d'uns 10 m d'altura, a 80 m aproximadament del fons d'un torrent de la conca del Francolí, uns 200 m aigües avall del Mas d'en Llort.
La primera referència d'aquest conjunt la donà F. Torres Amat l'any 1830 en una memòria de la Real Academia de la Historia.
En aquests memòria, però, no es parla d'un jaciment pictòric sinò d'un conjunt de gravats.
Aquesta referència seria publicada per Hübner a Monumenta Linguae Ibericae, recollint les dades del treball anterior i afegint-n'hi de noves que contribuirïen a augmentar la confusió, de manera que aquesta estació va romandre il·localitzable fins l'any 1943.
En aquest any un equip dirigit per S. Vilaseca retrobà el "Portell de les Lletres" i constatà que era un conjunt pictòric i no pas de gravats i que, a més, aquestes pintures estaven disposades en sentit contrari a com havien estat descrites les figures en la primera referència.
Malgrat aquesta diferència no hi va haver dubte que es tractava dels mateixos motius documentats per Torres Amat.
La redescoberta va provocar el descobriment de les pintures del "Mas del Llort", immediates al "Portell de les Lletres".
Des de 1944, any de publicació del treball de Vilaseca, el jaciment no havia estat investigat per cap altre autor.
És un conjunt escassament citat en les publicacions científiques malgrat la seva importància, possiblement perquè els calcs foren publicats extremadament reduïts.
L'any 1987 el conjunt fou documentat exhaustivament dins el projecte Corpus de Pintures Rupestres de Catalunya portat a terme pel Servei d'Arqueologia del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya i, posteriorment, publicat a la sèrie homònima.
Les pintures es localitzen en una paret orientada al SE que forma part d'una gran cinglera sense visera de protecció.
Les figures es troben a una altura considerable, a uns 3,70 m les més altes.
S'observen també restes de pigment a tan sols 1 m de la plataforma.
S'han individualitzat 18 figures que corresponen a quatre semicercles radiats, dos antropomorfs, elements ovals, barres, figures indeterminades, elements curvats, cercles i restes d'estil esquemàtic i abstracte o no figuratiu.
La tècnica de totes les figures és el traç simple, que algunes combinen amb tinta plana, i el color ataronjat-vermellós, vermellós i vermell.
Localitzat en el marge dret del Barranc de les Escometes, a la serra de les Muntanyes de Prades, on està situada la Cova de les Creus, a uns 14 m per sobre del fons del torrent.
Pla de l'entrada de la Cova de les Creus.
En primer terme, els massos de la Bartra.
El descobriment d'aquest conjunt va ser realitzat per Josep Iglesias, acadèmic bibliotecari de la Real Academia de Ciencias y Artes de Barcelona i col·laborador habitual de S. Vilaseca, als voltants de 1927.
Els dos investigadors van explorar i estudiar aquest conjunt juntament amb dos situats relativament a prop, el del Mas d'en Carles i el de Britus I. Els treballs d'aquest estudi foren publicats l'any 1929.
Durant l'any 1987 les pintures foren objecte d'una documentació exhaustiva, dins el "Projecte Corpus de Pintures Rupestres de Catalunya" portat a terme pel Servei d'Arqueologia del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya.
Figures 3, "phi" o "braços fent nansa", i 4, digitació.
La Cova de les Creus és un abric orientat al sud, d'uns 10 m de llargada, 6 m de fondària màxima i aproximadament 3 m d'altura.
Sobre el terra de l'abric es pot observar l'existència de blocs despresos, alguns de proporcions considerables, com és el cas del que es troba enfront de les pintures.
Aquestes estan situades a partir de la part central dreta de la cavitat però s'agrupen preferentment a la zona dreta de l'abric.
En total s'han documentat 5 elements pictòrics d'estil esquemàtic i abstracte que corresponen a representacions d'un ancoriforme, dues formes antropomorfes, una amb els braços en nansa, i digitacions.
Les figures són de color vermell o vermellós i la tècnica és de traç simple o digitació.
Aquest jaciment formaria part dels conjunts amb pintura rupestre de l'Edat del Bronze i s'integra perfectament en el grup de jaciments que l'envolten, com el Mas d'en Carles, Britus I i Britus II..
Localitzat en el marge esquerre del Barranc del Pirro, a la serra de les Muntanyes de Prades.
Es troba a uns 350-400 m de les runes del Mas d'en Britus, direcció S-SE, en una zona actualment molt boscosa.
La primera notícia d'aquest conjunt fou donada per S. Vilaseca l'any 1973 i es tracta d'una breu nota.
Posteriorment, no es feu cap més referència al conjunt fins que l'any 1983 R. Viñas, E. Sarria i A. Alonso, mentre realitzaven un estudi a Britus I, redescobriren Britus II i en publicaren algunes dades més.
Durant l'any 1987 les pintures foren objecte d'una documentació exhaustiva, dins el "Projecte Corpus de Pintures Rupestres de Catalunya" portat a terme pel Servei d'Arqueologia del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya.
Britus II és en realitat la continuació de la gran cinglera en la qual també es troba Britus I.
El panell de les pintures es situa en una gran paret orientada al SW que té uns 12,5 m de longitud, 4,5 m d'altura i 2 m d'amplada mitjana.
En la zona de les pintures la roca forma diferents esglaons.
Es tracta d'abstraccions esquematitzades de dos possibles antropomorfs i de motius indeterminats de difícil interpretació.
La tècnica utilitzada és de traç simple i tinta plana i els colors castany-vermellós i vermellós.
Aquest conjunt es podria incloure en el grup de les representacions esquemàtico-abstractes de l'Edad del Bronze.
Localitzat en el marge esquerre del Barranc del Pirro, a la serra de les Muntanyes de Prades.
El conjunt se situa en un context de bosc, prop de les runes del Mas d'en Britus.
Balma en la qual es localitza el conjunt de Britus I.
Figures 3 i 4: grups de triangles.
Aquest conjunt, junt amb el de la Cova de les Creus i el Mas d'en Carles, va ser descobert l'any 1927 per Josep Iglesias, acadèmic bibliotecari de la Real Academia de Ciencias y Artes de Barcelona, i col·laborador habitual de S. Vilaseca, amb el qual portà a terme una investigació de les pintures publicada dos anys més tard.
Amb posterioritat a aquesta investigació, existeixen notes i referències sobre aquest conjunt.
En realitat, però, va romandre pràcticament oblidat fins que, l'any 1983, fou novament estudiat per part de R. Viñas, E. Sarria i A. Alonso.
Durant l'any 1987 les pintures foren objecte d'una documentació exhaustiva, dins el "Projecte Corpus de Pintures Rupestres de Catalunya" portat a terme pel Servei d'Arqueologia del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya.
Britus I és un abric que forma part d'una gran roca balmada d'uns 25 m de llargada, 5 m d'amplada en alguns punts i entre 7 i 8 m d'altura.
Les pintures es concentren en dues zones diferenciades de l'abric.
La primera està situada en una petita balma, amb una lleugera protecció en la part alta que ha afavorit la conservació del pigment.
Es troba a una altura de 2,20 m del que es pot considerar el terra, ja que en aquest punt la roca forma diferents esglaons.
En aquesta zona únicament hi ha dos elements que, per la seva disposició, l'un al costat de l'altre, són descrits com una sola figura.
La segona zona es troba a 2,80 m a la dreta de l'anterior i la formen 7 figures, algunes integrades per més d'un element, que es troben a 2,5 m d'altura respecte al terra.
En total s'han documentat 8 pictogrames que corresponen a abstraccions esquematitzades de motius triangulars i de traços de difícil interpretació, representacions pròpies de l'Edad del Bronze.
La tècnica utilitzada en aquestes figures és la tinta plana i el traç simple i els colors són vermell, castany-vermellós i vermellós.
En la zona més al N del Barranc del Pirro, també anomenat en aquest punt barranc de la Baridana, pertanyent a aquesta serra, es troba una cinglera de calcàries amb un seguit de balmes, al peu del camí de Rojals a Cogullons.
Una d'elles és l'Abric de la Baridana II..
Vista general de l'abric de la Baridana II.
La primera notícia escrita sobre aquesta cavitat apareix en un manuscrit inèdit de F. Torres Amat de l'any 1830.
Aquest autor consultà l'epigrafista alemany F. Hübner sobre una inscripció en cal·ligrafia gòtica que es troba a la balma.
Cap a l'any 1929 J. Iglesias i S. Vilaseca estudiaren aquesta mateixa inscripció i en donaren la transcripció.
Segons aquests autors, data del segle XV.
L'any 1944, en un treball de S. Vilaseca, es parla per primera vegada de les pintures rupestres, tant d'aquest jaciment com de l'Abric de la Baridana I. Cal assenyalar que en posteriors treballs sobre art rupestre, S. Vilaseca no tornà a fer referència a aquest conjunt.
L'any 1983 R. Viñas, A. Alonso i E. Sarria hi realitzaren una visita per tal de prendre dades sobre les pintures.
L'Abric de la Baridana II, el més proper a Rojals, és en realitat un tall natural a la roca amb poca protecció per la part superior.
En la zona central de la paret, per sobre els 2,5 m d'altura del sòl, hi ha la inscripció del s.
En la zona inferior de les lletres gòtiques es troba l'única figura d'aquest jaciment.
La figura individualitzada correspon a un cercle d'estil abstracte.
Concretament, es tracta d'un traç més o menys circular amb un punt al centre i de la seva zona dreta surt un traç horitzontal que s'inclina, per la meitat, cap a la part alta.
La tècnica utilitzada és de traç simple i el color ataronjat groguenc-vermellós molt esvaït.
El fet que, des del punt de vista tipològic, l'element pintat no sigui prou definidor, fa difícil una adscripció cronològica fiable.
S. Vilaseca apuntà una atribució cronològica prehistòrica, A. Alonso proposa incloure el conjunt en la pintura esquemàtica del bronze i P. Acosta anomena petroglifoide a aquest tipus de figura i l'associa amb carros i altres elements més recents.
En la zona més al N del barranc del Pirro, també anomenat en aquest punt barranc de la Baridana, pertanyent a aquesta serra, es troba una cinglera de calcàries amb un seguit de balmes, entre les quals es troba l'Abric de la Baridana I, al peu del camí de Rojals a Cogullons.
Vista general de l'abric de la Baridana I.
Fou Salvador Vilaseca qui observà l'existència de pintures rupestres durant l'estudi epigràfic de la inscripció de l'abric que s'anomenà Baridana II.
La primera notícia d'aquesta descoberta fou publicada l'any 1944 i ja feia referència tant a les figures de la Baridana II com a la balma més oriental, anomenada Abric de la Baridana I. Cal assenyalar que en posteriors publicacions de S. Vilaseca sobre art rupestre, aquests dos conjunts no són citats.
L'any 1983 R. Viñas, A. Alonso i E. Sarria visitaren el jaciment i hi descobriren una figura no observada anteriorment.
L'Abric de la Baridana I, el més proper a Cogullons, és una cavitat de 25 m de longitud, 12 m d'altura i uns 7 m de profunditat que ha estat utilitzada fins a èpoques relativament recents i presenta un tancament amb pedra seca que es manté parcialment.
Únicament s'hi observen dos motius pictòrics i unes petites restes de pigment properes.
Les 2 figures individualitzades corresponen a elements triangulars antropomorfs i indeterminats, d'estil esquemàtic i esquemàtic-abstracte, tècnica de traç simple i tinta plana i color vermell i vermell-castany.
El conjunt rupestre de la Vall d'Ingla pertany al terme de Bellver de Cerdanya, situat en la conca alta del Segre
Durant el mes d'agost de 1983, J.Comas i J. Pallarès, membres de la Federació Catalana d'Espeleologia, varen portar a terme una campanya de prospecció a la comarca de la Cerdanya amb la finalitat de localitzar possibles jaciments d'art rupestre, seguint les indicacions de R.Viñas.
Les prospeccions varen donar com a resultat la troballa d'aquest jaciment que es convertia així en el situat més al nord de Catalunya.
Poc després, aquell mateix any, s'iniciaren els treballs de la citada estació rupestre per R.Viñas, E.Sarrià i A.Alonso.
Els resultats d'aquests treballs han estat publicats.
Durant l'any 1986 les pintures foren objecte d'una documentació exhaustiva, dins el "Projecte Corpus de Pintures Rupestres de Catalunya" portat a terme pel Servei d'Arqueologia del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya.
Localitzat en un gran cingle rocós, d'uns 100 m de longitud, que presenta diverses cavitats i parets orientades a l'E-SE.
En total, s'han individualitzat 12 figures que apareixen distribuïdes molt desigualment, algunes en petites cavitats i d'altres simplement en zones de paret pràcticament sense protecció.
Les primeres dues figures es localitzen a l'extrem més esquerre de l'abric.
Presenten una pigmentació molt esvaïda, cosa que fa molt difícil la seva correcta observació, i se situen aproximadament a 1,20 m d'altura i en un espai de paret molt irregular.
Una de les figures correspon a puntiformes de color vermell i l'altra a un semicercle de color castany-vermellós.
El segon grup, format per 3 figures, se situa a uns 16 m de l'anterior grup i està format bàsicament per elements puntiformes, barres i restes, situades a uns 2 m d'altura en una zona de fortes colades hídriques.
La majoria de les pintures són de color vermell-castany i el que varia és el to d'aquest color per efectes del suport, de la quantitat de pigment, etc.
El tercer grup de pintures, a uns 2,20 m de distància dels grups anteriors seguint cap a la dreta, està format per una sola figura que correspon a barres de color ataronjat-vermellós i vermell.
El quart grup de pintures està situat en una paret sense cobertura a uns 2 m a la dreta de la figura anterior.
També està format per una sola figura corresponent a puntiformes i barres de color ataronjat-vermellós.
Detall.Figura núm. 8: puntiformes.
Les pintures es localitzen en una cavitat situada a pocs metres del fons del Barranc les Calobres, en el seu marge dret, en el vessant est de la Serra del Cardó.
Durant el segon viatge que l'Institut d'Estudis Catalans realitzà a la Serra de Tivissa, Bosch Gimpera fou informat per S. Margalef i la familia Brull, de l'existència d'altres abrics amb pintures en la zona del Perelló, conegudes com a Cabra Feixet i les Calobres.
Els resultats dels treballs que portaren a terme van ser publicats en l'Anuari de l'Institut d'Estudis Catalans.
Aquest últim va ser el primer en posar en dubte la conservació de les pintures i així ho fa constar en la publicació quan comenta que "al marge dret del barranc de les Calobres existeix, o va existir, un grup molt esquemàtic que representa, segons sembla, cinc o sis figures humanes i dos cercles, un d'ells amb un punt central".
Uns anys més tard, en una publicació d'Amadeu Pallarés i Antoni Boyer (1982), també es parla de la desaparició de les pintures, malgrat que no hi ha cap testimoni gràfic que pugui corroborar-ho.
Seguint les dades publicades per P. Bosch Gimpera i J. Colomines, les pintures se situen, o se situaven, a uns 3 m per sobre del terra de la cova, i s'individualitzaren un total de 5 o 6 figures humanes i 2 cercles, d'estil esquemàtic.
Aquesta superfície avui dia presenta fortes concrecions.
Durant la realització de la documentació del conjunt dins el projecte "Corpus de Pintures Rupestres de Catalunya" no es va documentar cap resta de pigment a la cova.
Donades les alteracions que presenta el suport, és impossible pronunciar-se sobre si efectivament cal donar aquestes pictografies com a desaparegudes o si les colades de carbonat càlcic les han emmascarat.
Les pintures es localitzen en un abric orientat al SE del massís de Cabra Feixet, en el vessant oriental de la Serra del Cardó, agrupades en tres àrees diferents de la cavitat.
Les pintures de Cabra Feixet van ser reconegudes com a prehistòriques l'any 1922, durant la segona expedició efectuada per l'equip de P. Bosch Gimpera i J. Ma Colominas.
L'existència d'aquestes pintures era coneguda pels pastors i pagesos de la zona, els quals ho comunicaren al Sr.
Joan Margalef i aquest a l'equip de l'Institut d'Estudis Catalans.
La balma on es troben les pintures presenta una llargada d'uns 10 m, una profunditat mitja d'1,70 m (en el punt més profund arriba als 2,5 m), una alçada d'uns 4 m i està orientada al SE.
Les pintures es localitzen en l'extrem dret de la cavitat, en una zona de relativa protecció, tal com ho demostren les abundants colades d'aigua que afecten a vàries de les zones del panell i que són actives.
Les figures s'agrupen en tres zones i s'han comptabilitzat un total de 13 representacions, encara que algunes no són clarament identificables.
Malgrat que solament s'han conservat les figures descrites a continuació, sembla clar que algunes de les petites concavitats immediates a aquesta també havien estat pintades ja que es conserven restes de pintura que per les seves proporcions són impossibles d'identificar.
El primer grup de pintures està integrat per 6 representacions que semblen formar una escena i que corresponen a tres caprins, una cérvola, un arquer i restes de pigment.
Els colors de les figures van del castany-vermellós fosc al vermell.
Tota la part superior d'aquest primer grup de pintures presenta la roca amb una forta coloració vermella que, a priori, sembla pigment però que caldria analitzar per tal de confirmar-ho.
El segon grup de pintures que està localitzat aproximadament a 1,03 m a la dreta del grup anterior, entre fortes concrecions i colades d'aigua.
S'identifiquen 4 motius corresponents a una representació masculina, les restes d'una cornamenta de cérvol, una taca de pigment de forma ovalada, vertical i lleugerament inclinada a l'esquerra i restes de pigment.
La representació masculina presenta una coloració més fosca (vermell-castany) que sembla ser l'originària i que ha anat saltant donant pas a una altra coloració més clara (vermell ataronjat).
La representació de les banyes és de color vermell-castany fosc i amb la taca de pigment també sembla que hi havia un color originari (vermell-castany fosc) que s'ha anat degradant donant pas a un color més clar (vermell-ataronjat).
El tercer grup de pintures es localitza a uns 2 m de l'anterior cap a la dreta i tan sols es conserven 3 motius: les restes d'un quadrúpede i un cérvol, ambdós de formes naturalistes i color vermell-castany fosc, i restes de pigment.
Aquest es tracta, doncs, d'un dels conjunts més significatius de la pintura naturalista llevantina de Catalunya.
Es localitza en un gran cingle protegit una petita visera, situat al costat del camí que acondueix al Barranc del Toscà, en els estreps meridionals de la Serra del Caro.
La paret amb la pintura es localitza a uns 200 m de la Cova Pintada.
El maig de 1914, H. Breuil i M. Burkitt varen fer una excursió a les muntanyes de Tortosa per tal de localitzar la Cova Pintada.
En aquesta cova, malgrat el seu nom, no es va trobar cap resta de pintura, però els va cridar l'atenció una cinglera que presentava, en una zona concreta, una notòria coloració groguenca.
Va ser en aquesta paret on es va descobrir una única figura en color vermell i uns gravats en la part inferior d'aquesta.
Tot i que els treballs de camp es van realitzar en aquella campanya, l'estudi d'aquest conjunt no va ser publicat per Breuil fins l'any 1933-35.
J. Cabré també cita aquest conjunt, però no per coneixements personals sinó per referències que li donà el mateix Breuil.
A més, P. Bosch Gimpera i Maties Pallarés ja havien fet una excursió a la zona anteriorment, l'any 1915, però no van poder localitzar les pintures.
Posteriorment el conjunt ha estat referenciat per diferents autors d'entre els que cal destacar P. Acosta, però sempre basant-se en els calcs realitzats per Breuil.
Durant l'any 1988 la pintura fou objecte d'una documentació exhaustiva, dins el "Projecte Corpus de Pintures Rupestres de Catalunya" portat a terme pel Servei d'Arqueologia del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya.
La zona on es troba la pintura és, en realitat, un fragment de paret d'una gran cinglera que presenta una petita visera com a protecció a uns 7 m d'alçada.
Això ha fet que la zona conservi un suport més groguenc.
L'únic pictograma existent es troba a 1,25 m d'alçada respecte del terra, mentre que el grup de gravats de traç molt fi estan mig tapats pel pictograma i per la vegetació.
L'orientació de la zona on es localitza la pintura és E-SE.
El pictograma correspon a un "trisquel" de color vermellós format per tres braços iguals, curvats, que convergeixen en el centre en forma rotativa amb gir cap a la dreta.
Presenta un cercle al centre, un a la part interior de l'extrem de cada braç i tres més situats a l'exterior, en la separació de cada gran element.
En la superfície on es troba la figura apareixen incisions, algunes de les quals afecten intencionadament la seva part dreta
Localitzat a la vertent sud de la Serra de la Mussara, en el terme de Vilaplana.
La cavitat s'obre uns 150 m per sota del nivell del derruït i abandonat poble de la Mussara.
El mes de novembre de 1991, un grup del Centre de Lectura de Reus, format per J. Nogues, R. Mont, J. Felip i M. Montoya, va portar a terme una travessa per la Serra de la Mussara localitzant l'abric i algunes de les pintures de la part central.
Un mes després, el conjunt fou novament visitat per J. Nogues i S. Francí, descobrint-se la resta de figures del fris.
Durant el mes de maig de 1992, J. Nogues, M. Salvador i M. Soronellas realitzaren les primeres fotografies.
Posteriorment, J. Nogues comunicà la notícia de la troballa a R. Viñas, qui juntament amb J. Castells, del Servei d'Arqueologia, inicià la documentació del conjunt rupestre el dia 20 de gener de 1993.
Durant l'any 1993 les pintures foren objecte d'una documentació exhaustiva, dins el "Projecte Corpus de Pintures Rupestres de Catalunya" portat a terme pel Servei d'Arqueologia del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya.
La cavitat on es localitzen les pintures medeix uns 12 m de longitud, 2,40 m d'alçada màxima i una fondària mitja d'1 m.
El pis de l'abric constitueix una allargada i estreta plataforma penjada uns 4 m per sobre de la base de l'espadat.
El camí de Les Campanilles travessa la cavitat i forma la plataforma del sòl.
La paret està formada per primes capes calisses per on es distribueixen les pintures, molt degradades i perdudes, que s'extenen al llarg de 8,45 m i entre 1,30 i 1,85 m del sòl.
S'han documentat un total de 24 pictogrames que corresponen a representacions de quadrúpedes indeterminats, un semicercle radiat amb barra, un esteliforme radiat, digitacions, restes, petites barres, taques i restes de difícil interpretació.
Del conjunt destaca un grup de figures humanes que ocupen un espai d'uns 20 cm d'amplada.
El grup estava integrat per un mínim de 9 individus, tres d'ells actualment molt perduts.
Les figures no porten cap mena de tocats o instruments, únicament un d'ells sembla portar un estri, que podria ser una llança o bastó llarg.
Les figures estan unides per l'espatlla, el que sembla indicar algun tipus de cerimònia.
Aquest tipus de formació és un tema novedós dins les representacions pictòriques a Catalunya i recorda llunyanament els grups de "falanges" dels conjunts del nord de Castelló.
Quant al color de les pictografies, aquestes presenten diverses tonalitats dins la gamma vermellós-castany fosc.
El conjunt és de marcada tendència esquemàtica (llevat de dues figures amb trets naturalistes) i les tècniques utilitzades són variades (traç simple, tinta plana, digital, traç fi).
En general, el conjunt es podria catalogar dins de l'Edat de Bronze, però l'existència de figures fetes amb traços més fins, poden identificar un moment posterior ja que són idèntics als estudiats a l'abric del Mas del Cingle al nord de Castelló, on una inscripció ibèrica apareix amb la mateixa tècnica de traç fi i cal·ligràfic.