Consulta general sobre la publicitat de les actes de la Comissió Especial de Transparència de l'Ajuntament de Lleida.
En resposta a aquesta consulta general, i en exercici de les funcions que li han estat atribuïdes per l'article 39 i la disposició addicional 6a de l'LTAIPBG i per l'article 7.2.i del seu Reglament, aprovat pel Decret 111/2017, de 18 de juliol, la GAIP emet el següent
El 31 d'octubre de 2018 el regidor president de la Comissió Especial de la Transparència (CET) de l'Ajuntament de Lleida, a l'empara de l'article 7.2.i RGAIP, formula a la GAIP la següent consulta, de caràcter facultatiu i no vinculant, sobre transparència i accés a la informació pública: "Poden ser objecte de publicitat activa les actes de la Comissió Especial de Transparència d'un ens local?".
Aquesta qüestió hauria suscitat un cert debat jurídic al sí de l'Ajuntament de Lleida, amb un informe de la Secretaria general que considera que no s'ajusta a la legalitat la publicació de les actes de la CEP i un altre informe de la Crida per Lleida/CUP (CL/CUP), que conclou que aquestes actes poden ser objecte de publicació.
L'informe de la Secretaria general argumenta sobre la base de diversos preceptes de la legislació de règim local vigent el caràcter no públic de les comissions informatives municipals, caràcter que fins i tot seria vinculant per als reglaments orgànics municipals.
Indica també que, "assumint aquest criteri interpretatiu, la mateixa CET, en la sessió del dia 23 de juliol de 2015, va acordar la redacció del text d'un document de confidencialitat als assistents a les reunions que no siguin membres de la Corporació o funcionaris.
Aquest document va ser aprovat en la sessió del dia 1 d'octubre de 2015.
És evident que la declaració de confidencialitat donava per entès que el caràcter de la sessió no era públic".
"Atenent el caràcter no públic de les sessions, crec que no procedeix la publicació de les actes de les sessions, en tant que desvirtuaria íntegrament aquest caràcter i entraria en una evident contradicció amb els mateixos acords de la Comissió que va regular la confidencialitat de les compareixences externes.
"I més quan les actes de la Comissió excedeixen, en molt i de manera evident, a les previsions de la normativa en el que fa referència a es intervencions.
Les diverses normes que regulen el contingut de les actes preveuen que les intervencions siguin reflectides de manera especialment succinta (...)
Les actes de la CET han recollit sempre les intervencions (dels seus membres i de les persones compareixents) amb la màxima extensió possible, per tal de poder servir com a eina efectiva de constància del contingut real dels debats i de les informacions facilitades.
La publicació de les actes desvirtuaria totalment la qualitat de no públiques de les sessions, en tant que reflecteixen de manera indubitada i extensa el seu contingut essencial".
Per la seva banda, l'informe de la CL/CUP (emès per una advocada, a petició d'aquest grup), considera que "examinada la normativa anterior (la de règim local, la de procediment administratiu i l'LTAIPBG), així com diferents resolucions i dictàmens de la GAIP, hem de diferenciar clarament la qüestió del caràcter públic de les sessions dels diferents òrgans municipals de la qüestió de la publicitat dels seus acords i deliberacions".
Tot seguit aquest informe analitza els òrgans municipals amb sessions públiques i els que tenen sessions no públiques, així com també alguns elements comuns als dos tipus d'òrgans indicats, especialment la necessitat d'aixecar acta de les seves sessions i de difondre els seus acords, amb referència a l'article 229.2 del ROF, del qual en dedueix el següent: "El fet que el ROF obligui a la publicació d'un resum o extracte del contingut de les sessions plenàries i de la comissió de govern (actualment, Junta de Govern local), no significa que prohibeixi la publicitat de les actes d'altres òrgans, simplement parla de l'obligació de publicar-ne com a mínim un resum o extracte del contingut de la sessió d'aquests òrgans esmentats.
Per la qual cosa, tant els òrgans municipals que tenen sessions amb caràcter públic, com els que les celebren amb caràcter reservat, no públic, tenen en comú que han d'aixecar una acta i que aquesta pot ser objecte de publicació en base als preceptes legals transcrits, que no prohibeixen en cap cas la publicació de les actes de les sessions no públiques, sinó que ans al contrari preveuen la publicació de les actes de la comissió de govern, encara que les seves sessions siguin reservades".
Analitza les obligacions de transparència de l'LTAIPBG, tot fent esment al seu caràcter de llista oberta, així com els límits al dret d'accés a la informació pública establerts pels articles 21 a 24 LTAIPBG.
Cita les resolucions de la GAIP 148/2017 i 338/2017, que declaren el dret d'accés a les actes de la Junta de Govern local, si bé indicant la necessitat de tatxar-ne determinada informació en la que hi poden concórrer límits legals (dades personals).
També indica referències concretes de diversos municipis que publicarien en els seus webs actes de diferents comissions informatives i comissions especials, inclosa la de transparència.
"En base a les anteriors consideracions jurídiques es conclou que: 1 El caràcter no públic de les sessions de la CET no excepciona l'obligació d'aquesta d'aixecar una acta de la sessió.
2 L'acta de la CET pot ser objecte de publicació.
3 No és procedent tatxar o protegir les dades personals relatives a la identitat dels seus membres que tenen la condició d'electes.
4 Pot ser escaient protegir la identitat de terceres persones (físiques, ja que les jurídiques no tenen dades personals) citades a les actes".
L'activitat ordinària de la GAIP és atendre i resoldre reclamacions en matèria de dret d'accés a la informació pública, i l'objecte d'aquesta consulta té a veure amb la publicitat activa, més que amb el dret d'accés a la informació.
Aquest fet pot portar a dubtar sobre la competència de la GAIP per atendre-la.
Tanmateix, segons l'article 7.2.i RGAIP, la GAIP té atribuïda la funció d'atendre "les consultes que, amb caràcter facultatiu i no vinculant, puguin formular els subjectes esmentats a l'article 3 sobre transparència i el compliment i les garanties del dret d'accés a la informació pública".
És a dir, la funció d'atendre consultes amb caràcter no vinculant la GAIP la pot projectar sobre la transparència, a més a més de l'accés a la informació pública.
Si hom té en compte que l'article 2.i LTAIPBG defineix la publicitat activa com "el deure dels subjectes obligats de fer públics, d'ofici, els continguts d'informació pública que determina el capítol II del títol II" i que aquest títol II es titula precisament "de la transparència", caldrà concloure que en la lògica de l'LTAIPBG publicitat activa i transparència són sinònims i que, per tant, l'article 7.2.i RGAIP reconeix a la GAIP la capacitat d'atendre consultes no vinculants en matèria de publicitat activa.
En conseqüència, la GAIP té competència per atendre aquesta consulta i emetre el corresponent dictamen no vinculant.
Una primera aproximació que escau a la qüestió plantejada (si poden ser objecte de publicitat activa les actes de la CET) és valorar-la des de la perspectiva de la legislació de transparència, que és la que amb caràcter general aplica la GAIP.
L'LTAIPBG regula dues institucions diferents que formen part de la transparència en sentit ampli: el dret d'accés a la informació pública (títol III) i la transparència en sentit estricte, o publicitat activa (títol II).
Ambdues institucions formen part del tronc comú del dret a saber (o del dret a la informació pública), entès com el dret ciutadà a conèixer la informació que és en poder de les administracions públiques (i la correlativa obligació d'aquestes a facilitar-la), tant als efectes d'exercir un control social de la seva activitat, com per treure'n utilitat per als drets i interessos col·lectius i particulars que escaigui.
Al marge d'aquest tronc comú, dret d'accés a la informació pública i transparència o publicitat activa presenten diferències significatives però també comparteixen alguns trets del seu règim jurídic.
Les principals diferències entre dret d'accés a la informació pública i transparència o publicitat activa es donen en les qüestions següents: procediment, intensitat de la difusió i àmbit material.
Des del punt de vista del procediment, el dret d'accés a la informació pública s'exerceix amb una acció determinada de la persona interessada (una sol·licitud), seguida d'una tramitació i valoració administrativa i, si escau, d'un accés efectiu a la informació sol·licitada; el procés requereix temps i costos burocràtics, però també permet afinar la solució si cal tenir en compte drets de terceres persones afectades o eventuals altres drets o interessos que poden reforçar el d'accés en el cas concret; en tot cas, el procediment serveix per valorar i decidir sobre el dret d'accés en el cas concret, en relació amb una informació determinada, per part d'una persona sol·licitant donada, que pot afectar, o no, drets o interessos determinats de terceres persones concretes.
En canvi, la publicitat activa únicament exigeix un comportament determinat a les administracions públiques, a resultes del qual la informació concernida és publicada a disposició de tothom, de manera que les persones interessades a obtenir-la no han de fer cap tràmit administratiu, només consultar-la directament o baixar-la pel seu compte d'internet.
Des del punt de vista de la intensitat de la difusió, la de la informació objecte de publicitat activa o transparència és màxima, ja que està permanentment (totes les hores del dia, tots els dies de l'any) a disposició de tothom.
En canvi, la informació subjecte al dret d'accés a la informació pública té una difusió molt més limitada, i més controlable: només en poden gaudir les persones que l'han sol·licitada a l'Administració i aquesta els li ha facilitada, que si bé la poden publicar o difondre pel seu compte (en els seus webs, xarxes socials o a la premsa), probablement serà sempre amb una difusió formal menor a l'exposició pública permanent que suposa la publicitat activa, a part de què la resolució que estima l'accés pot preveure mesures que en limitin la difusió, si l'accés s'ha estimat en atenció a circumstàncies de la persona sol·licitant.
Des del punt de vista de l'àmbit material, mentre que el dret d'accés a la informació pública es projecta sobre tot el que és informació pública (article 18 LTAIPBG), la publicitat activa, en canvi, només es projecta sobre aquella part de la informació pública que, en aplicació de les obligacions i de les facultats de transparència, fan pública les administracions i els altres subjectes obligats (a més dels que ho estan al conjunt de l'LTAIPBG, els previstos per l'article 3.4 d'aquesta llei).
L'article 2.b LTAIPBG defineix la informació pública, en tant que àmbit material potencial del dret d'accés, com "la informació elaborada per l'Administració i la que aquesta té en el seu poder com a conseqüència de la seva activitat o de l'exercici de les seves funcions".
A la vista d'aquesta definició, no hi ha dubte que les actes de la CET són informació pública, ja que aquesta Comissió Especial és un òrgan públic, les persones que la formen també, les seves actes són elaborades per funcionaris o per funcionàries públiques i són custodiades al sí de l'Administració.
L'article 18.1 LTAIPBG proclama que "les persones tenen el dret d'accedir a la informació pública, a què fa referència l'article 2.b" i el 20.1 de la mateixa llei afegeix que "el dret d'accés a la informació pública només pot ésser denegat o restringit per les causes expressament establertes per les lleis".
Per tant, si bé l'àmbit material potencial del dret d'accés és tota la informació pública, el real és el constituït per la informació pública no afectada per un límit legal d'accés que resulti prevalent respecte del dret d'accés.
L'àmbit material de la publicitat activa té un mínim (les obligacions de transparència), que pot ser ampliat per les facultats de publicitat activa o de transparència.
Les obligacions de transparència són les definides expressament pel títol II LTAIPBG, a més de les establertes per altres lleis específiques, tal com preveu l'article 6.2 LTAIPBG: "les obligacions de transparència establertes per aquesta llei són mínimes i generals, i s'entenen sens perjudici de les que pugui establir de manera més detallada i específica la legislació aplicable".
En definitiva, les obligacions de transparència són aquelles porcions d'informació pública que ha d'esdevenir publicada per imperatiu legal, bé per l'LTAIPBG, bé per altres lleis (com ara les de règim local, en el cas que ens ocupa).
A més de l'àmbit definit per les obligacions de transparència, les administracions públiques tenen la capacitat d'ampliar-lo, tal com preveu expressament l'article 8.1.m LTAIPBG, que tanca la llista de les matèries que han de ser objecte obligat mínim i general de publicitat activa amb la clàusula oberta següent: "qualsevol matèria d'interès públic, i les informacions que siguin demanades amb més freqüència per via de l'exercici del dret d'accés a la informació pública".
Deixant de banda el joc que pot donar en el cas que ens ocupa la part final de l'apartat citat (ja que desconeixem fins a quin punt les actes de la CET són demanades o no amb freqüència), la referència a "qualsevol matèria d'interès públic" mereix una certa anàlisi.
De la formulació literal de l'article 8.1.m LTAIPBG ("L'Administració pública, en aplicació del principi de transparència, ha de fer pública la informació relativa a... qualsevol matèria d'interès públic") se'n pot deduir que aquest precepte configura, més que un àmbit facultatiu addicional a l'obligatori, un veritable àmbit obligat de transparència, que vindria constituït per allò que cada administració pública considera informació d'interès públic en el seu àmbit d'actuació respectiu.
A la pràctica, tanmateix, la determinació d'aquest àmbit queda enterament a mans de l'administració respectiva, que difícilment pot ser jurídicament obligada a donar-li un contingut determinat.
De totes maneres, la referència feta pel precepte citat a les matèries d'interès públic convida a excloure de la publicitat activa la informació pública que no revesteix aquest interès (per exemple, els expedients que només afecten persones concretes) i a plantejar el debat, en el sí de cada administració concernida, sobre eventuals ampliacions de la publicitat activa respectiva amb informacions que poden tenir interès públic en el seu àmbit, a més a més de la requerida específicament per les lleis.
En aquest darrer sentit, les actes de la CET poden encaixar perfectament en aquest supòsit.
Sens dubte són informació pública, com ja s'ha argumentat, i no es pot dir que siguin d'un interès merament privat.
Segons el cartipàs municipal publicat al web de la Paeria, la CET, formada majoritàriament per membres de l'Ajuntament, amb participació d'algunes persones externes, "tindrà la tasca especifica d'analitzar, controlar i publicitar els comptes municipals, de les empreses, organismes autònoms, consorcis o similars de vinculació municipal, amb especial atenció al deute i als serveis públics.
També serà de la seva competència el control dels serveis de concessions i contractació i d'altres qüestions que es posin en coneixement dels membres de la mateixa.
La Comissió tindrà capacitat d'encomanar informes, sol•licitar compareixences, emetre conclusions i qualsevol altra acció que es consideri oportuna, per acord dels membres de la mateixa.
La primera reunió d'aquesta Comissió s'haurà de realitzar com a màxim una setmana (1) desprès de l'aprovació del Cartipàs.
En aquesta s'haurà d'acordar el funcionament de la mateixa.
La Comissió sempre es podrà convocar de forma extraordinària per petició d'un Grup Municipal".
A la vista d'aquestes atribucions i capacitats, no hi ha dubte que les qüestions tractades a la CET, i que es reflectiran a les seves actes, seran més d'interès públic que privat, fins i tot d'inqüestionable interès públic, de manera que es podria afirmar que les actes d'aquesta Comissió són del tipus d'informació d'interès públic que l'article 8.1.m "convida" a fer objecte de publicitat activa.
No es pot ignorar, tanmateix, que les matèries potencialment objecte de publicitat activa són susceptibles de ser afectades per límits legals.
Segons l'article 7.1 LTAIPBG, "els límits aplicables a les obligacions de transparència són els mateixos que el títol III estableix per al dret d'accés a la informació pública, especialment els relatius a la protecció de dades de caràcter personal".
S'hauria d'excloure, per tant, de publicitat activa aquelles informacions que afecten límits establerts pels articles 21, 23 i 24 LTAIPBG o específicament per altres lleis (com ara les de règim local), amb el ben entès que "el principi de transparència s'ha d'interpretar i aplicar en tots els casos de manera preferent.
Qualsevol limitació en l'aplicació del principi de transparència s'ha de fonamentar en un límit o una excepció expressament establerts per una norma amb rang de llei".
Ateses les tasques encomanades a la CET, no és probable que el contingut de les seves actes afecti la major part dels límits legals establerts pels preceptes citats al paràgraf anterior.
El que sembla més versemblant que pugui resultar afectat és el de la protecció de les dades personals, ja que les actes reflecteixen els noms de les persones que participen a la sessió i les opinions que expressen, de manera que poden afectar el previst per l'article 24 i fins i tot pel 23 LTAIPBG.
A l'hora d'aplicar els eventuals límits que poden concórrer, s'ha de tenir en compte el previst pels articles 7.2 i 25 LTAIPBG, que propugnen que els límits impedeixin només la difusió de la informació afectada directament per ells, de manera que es pugui difondre la resta que hi està relacionada, és a dir, el que en el dret d'accés s'anomena accés parcial o, en el marc de la normativa de protecció de dades personals, anonimització o dissociació.
Als efectes d'aplicar el límit de la protecció de dades personals, i atès el que s'acaba de dir, cal distingir tres tipus de persones potencialment afectades.
Per una banda, les persones que tenen la condició de membres de la Corporació, de qui són públiques la identitat i la adscripció política, de manera que la publicitat del que diuen i voten no causa cap perjudici al dret de protecció de les seves dades personals, i fins i tot és rellevant que el seu electorat i la ciutadania en general ho pugui conèixer, als efectes de controlar l'activitat i el comportament de les persones que els representen a les institucions municipals.
Per una altra banda, hi ha les dades del personal de l'Ajuntament que pugui participar a la Comissió en exercici de les seves funcions (bé aixecant l'acta o representant el personal o el que s'escaigui).
La identitat d'aquestes persones, en principi, es pot divulgar, als efectes del dret d'accés a la informació pública, en atenció del previst per l'article 24.1 LTAIPBG.
Nogensmenys, si hom té en compte que la publicitat activa comporta una major intensitat de difusió que el dret d'accés, i que a més de la seva identitat no es pot descartar que les actes reflecteixin també les seves opinions, sembla aconsellable no fer pública la seva identitat, llevat que hi consentin expressament, i més si hom té en compte que no concorre en les seves intervencions l'interès públic apuntat al paràgraf anterior en fer seguiment i controlar les dels representants polítics.
Finalment, a la mateixa conclusió que s'acaba d'indicar, i amb més raó encara, s'ha d'arribar en el cas de la identitat de les persones externes a l'Ajuntament que puguin participar a la CET, i més si, com indica l'informe de la Secretaria general indicat als antecedents, s'ha acordat amb elles un compromís de confidencialitat sobre la seva participació.
Aquest compromís resta salvat si les actes publicades no contenen dades que revelin la seva identitat, ni que permetin deduir-la sense un esforç desproporcionat.
La protecció de les identitats indicades als dos paràgrafs anteriors (així com també altres dades que puguin afectar altres limitis, si s'escau) segurament es pot fer perfectament de manera que no afecti la integritat i la intel·ligibilitat de les actes, i sens perjudici que a més de l'acta publicada i "mutilada" en aplicació dels límits, l'Ajuntament segueixi posant a disposició dels membres de la Comissió l'acta sencera.
Sens perjudici del que pugui resultar de l'anàlisi que es fa al fonament jurídic següent sobre el que estableix la legislació de règim local per a la publicació de les actes de la CET, com a conclusió de les consideracions fetes fins ara es pot apuntar que de la legislació de transparència se n'infereix el caràcter d'informació pública d'aquestes actes i fins i tot un cert criteri favorable a la seva publicació, en la mesura que el seu contingut revesteix interès públic; en qualsevol cas, l'LTAIPBG no impedeix amb caràcter general la seva publicació en qualitat de publicitat activa.
L'informe de la Secretaria general, com es pot veure als antecedents, basa la seva conclusió de què no s'ajusta a la legalitat la publicació de les actes de la CET en el caràcter no públic de les seves sessions, que resultaria desvirtuat si es publiquen unes actes que, a més, són extenses i detallades i no merament succintes.
Efectivament, tant l'article 156.3 TRLMRLC ("les sessions dels altres òrgans de govern són secretes, llevat que es disposi altrament per acord del ple"), com el 227.2 ROF ("no son públicas las sesiones de la Comisión de Gobierno ni de las Comisiones Informativas") preveuen el caràcter secret o no públic de les comissions com ara la CET; tot i que aquestes normes podrien ser alterades per disposició del ple o del ROM, tot indica que a Lleida no s'ha pres aquesta opció (no hi ha ROM ni acord del ple establint el caràcter públic de les sessions de les comissions informatives), de manera que cal concloure que les sessions de la CET no són públiques, malgrat hi participin algunes persones alienes a la Corporació municipal.
Ara bé, tal com posa de manifest l'informe de la CL/CUP referit als antecedents, anteriors resolucions de la GAIP (148/2017 i 338/2017) han posat de manifest que del caràcter no públic de les sessions d'un òrgan (en el cas d'aquestes resolucions, de la Junta de Govern local, òrgan que ha substituït l'anterior Comissió de Govern) no se n'infereix necessàriament el caràcter reservat de les seves actes.
Certament, aquestes resolucions de la GAIP s'han pronunciat favorablement a l'accés a les actes de la Junta de Govern local, en el marc de l'exercici del dret d'accés, no sobre la seva publicitat activa, cosa que, com s'ha vist més amunt, les donaria molta major difusió.
Nogensmenys, per les raons que s'exposen tot seguit aquesta conclusió és perfectament extrapolable al cas que ens ocupa, degut a la identitat substancial de la normativa aplicable als dos supòsits.
Efectivament, les principals raons per les quals no sembla procedent estendre a les respectives actes el caràcter secret o no públic de les sessions de les comissions informatives són les següents:
En primer lloc, perquè no hi ha cap norma legal que ho estableixi expressament, i ja s'ha dit al fonament jurídic anterior que els límits legals al dret d'accés i a la transparència s'han d'interpretar restrictivament i han d'haver estat previstos expressament per les lleis.
Doncs bé: no hi ha cap llei (ni reglament) que estableixi que les actes de les comissions informatives no es poden fer públiques.
En conseqüència, en aplicació dels articles 7.2 (relatiu al caràcter preferent del principi de transparència) i 20.1 (relatiu al caràcter també preferent del dret d'accés a la informació pública) LTIPBG, seria procedent la transparència (o publicitat activa) i accessibilitat (en el marc de l'exercici del dret d'accés a la informació pública) de les actes considerades perquè no hi ha, en els dos casos, cap llei que estableixi expressament el contrari.
En segon lloc, perquè el caràcter no públic o secret de les sessions dels òrgans administratius pot atendre a altres finalitats diferents al caràcter secret o reservat dels temes que tracten.
Concretament, pot explicar perfectament el caràcter no públic o secret de les comissions informatives del ple l'objectiu d'evitar la pressió del públic que pugui condicionar el desenvolupament de la sessió i limitar la llibertat de les intervencions.
En la mesura que hi ha, doncs, finalitats no vinculades a l'eventual caràcter secret o reservat dels assumptes a tractar que poden explicar la previsió legal sobre el caràcter secret o no públic de les sessions, no està justificat deduir, com fa l'informe de la Secretaria general de l'Ajuntament, d'aquest caràcter no públic o secret de les sessions un eventual mandat legal de no donar publicitat a les actes.
De les anteriors consideracions cal deduir-ne que la legislació de règim local no impedeix difondre ni publicar les actes de les comissions informatives del ple, incloses les de la CET.
Els dos fonaments jurídics immediatament anteriors han conclòs que ni la legislació de règim local, ni la de transparència impedeixen la publicitat activa de les actes de la CET.
Com que tampoc imposen taxativament la seva publicació, cal entendre que aquesta és discrecional per a l'Ajuntament.
Sense entrar a valorar quin òrgan (o òrgans) municipal podria decidir sobre aquesta qüestió (aspecte que queda manifestament al marge de les competències i capacitats de la GAIP), es poden apuntar algunes consideracions a favor i en contra de la publicitat d'aquestes actes.
L'informe de la Secretaria general apunta arguments contra la publicitat que no es poden menystenir, com ara la coherència amb el caràcter no públic de les sessions (que si bé no és vinculant per a un caràcter reservat de les actes, no per això deixa de ser-ne coherent).
El detall en la redacció de les actes també pot ser un argument a tenir en compte per limitar la seva publicitat, sobretot perquè pot induir a un caràcter menys espontani i més formal, menys autèntic, en definitiva, de les intervencions, si les persones que intervenen prenen consciència de què el que diuen es farà públic.
En canvi, el compromís de confidencialitat amb les persones externes a l'Ajuntament que participen a la CET i les dades personals protegides que consten a les actes no són elements que s'hagin de prendre a consideració a l'hora de decidir sobre la seva publicació, ja que o bé amb el consentiment de les persones afectades, o bé amb la seva anonimització es poden solventar els efectes d'aquests compromisos de confidencialitat o dels límits concurrents a les actes, sense detriment de la publicitat de la resta del seu contingut.
Per una altra banda, i com ja s'ha apuntat al fonament jurídic 2, l'article 8.1.m LTAIPBG pot ser considerat un precepte que en certa manera (genèrica) vindria a propugnar la publicació de les actes que estem considerant, ja que estableix la necessitat de fer pública la informació relativa a qualsevol matèria d'interès públic i sens dubte tenen interès públic els assumptes atribuïts a la CET pel cartipàs vigent de la Paeria.
A més, cal tenir en compte que mentre la funció bàsica de les comissions informatives ordinàries és debatre els assumptes que ha de resoldre el ple, de manera que la posició dels diferents grups municipals es fa pública en el decurs de les sessions i de les actes del ple, la CET té atribuïda la capacitat de prendre decisions sobre la publicació d'informació municipal, decisions que no sembla, a tenor de la literalitat del cartipàs, que hagin de ser ratificades pel ple, cosa que, de ser així, reforçaria la conveniència de fer públiques, si no les seves sessions, almenys les seves actes, ja que seria la manera de permetre un escrutini social sobre el capteniment de cada grup polític en relació amb les decisions que pren la Comissió, així com també sobre aquestes decisions.
Així mateix, la coherència amb el principi de transparència, el caràcter preferent del qual és afirmat explícitament per l'article 7.2 LTAIPBG, propugnaria també la publicació de les actes de la CET, perquè té tot el sentit donar publicitat a les decisions i als debats que tenen lloc per decidir l'abast concret de la publicitat activa en l'àmbit municipal.
En tot cas, aquestes consideracions no són més que valoracions que, entre moltes altres, podria fer l'Ajuntament per adoptar una decisió, la publicació de les actes de la CET, que, tal com s'ha argumentat als fonaments jurídics anteriors, és essencialment discrecional per l'Ajuntament, en la mesura que no és expressament prohibida, ni expressament obligada, per la legislació vigent.
Segons la legislació de transparència i accés a la informació pública, les actes de les comissions informatives municipals són informació pública, poden ser objecte del dret d'accés i res d'aquesta normativa impedeix expressament que, amb caràcter general, puguin ser objecte de publicitat activa.
L'eventual publicitat activa de les actes de la Comissió Especial de Transparència ha de tenir en compte el que resulti dels límits al dret d'accés a la informació i a la transparència establerts pels articles 7, 21, 23 i 24 LTAIPBG.
L'aplicació d'aquests límits s'ha de fer tenint en compte el caràcter preferent de la transparència i, en conseqüència, hauria de reduir-se a suprimir només aquella part de la informació afectada directament per ells, com ara la identitat de les persones que no tinguin la condició d'electes municipals.
La legislació de règim local no impedeix expressament difondre ni publicar les actes de les comissions informatives municipals, incloses les de la Comissió Especial de Transparència.
La publicitat activa de les actes de la Comissió Especial de Transparència és una decisió bàsicament discrecional de l'Ajuntament, que hauria de tenir en compte, entre altres, les consideracions de legalitat i d'oportunitat formulades al fonament jurídic quart.
Aquest és el nostre Dictamen, emès en relació amb una consulta de caràcter general, que no condiciona ni prejutja la nostra resolució de futures reclamacions sobre peticions concretes d'accés a la informació pública, en la mesura en què les circumstàncies i els interessos presents en cada cas poden determinar solucions diferents.
Barcelona, 12 de desembre de 2018