projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
L'estudi que es proposa, té per objecte l'anàlisi de dues institucions jurídiques concretes: la rescissió per lesió i l'avantatge injust previstes en el Projecte de llei del Llibre sisè del Codi civil de Catalunya, relatiu a les obligacions i els contractes, que va ser admès a tràmit el 1 de març de 2016 per la Mesa del Parlament.
La rescissió per lesió és una institució present en la tradició jurídica catalana que perviu en el nostre ordenament jurídic; en canvi, l'avantatge injust, com a mecanisme rescissori del contracte, és una institució que trobem en les recents propostes d'harmonització del dret contractual europeu.
Donat el tractament conjunt que es preveu al Projecte, creiem que pot resultar interessant analitzar d'una banda l'encaix de l'avantatge injust com a mecanisme rescissori del contracte de compravenda en el dret civil català i en la tradició jurídica catalana, i respecte a la rescissió per lesió, la proposta de modificació d'alguns dels seus requisits fonamentals en el mateix sentit.
El contingut de l'informe s'ha estructurat en tres parts fonamentals, en una primera part s'ha abordat l'anàlisi de la proposta de redacció de la subsecció sisena: Avantatge injust i lesió en més de la meitat.
En una segona part, s'incideix en l'estudi de les propostes d'harmonització del dret privat europeu i al dret comparat.
La tercera part, s'ha dedicat a l'estudi en profunditat dels fonaments històrics de les citades institucions, des dels seus orígens en el Dret romà passant pel ius commune i la seva recepció a la tradició jurídica catalana
Alguns dels resultats més destacables són els següents: la proposta de considerar l'avantatge injust com una causa d'anul·labilitat del contracte, una proposta de canvi de terminologia, substituir la denominació avantatge injust per: explotació de la necessitat, explotació injusta d'estat de necessitat o abús de circumstàncies.
Recerca en català [PDF, 303 KB]
Rescissió per lesió / Laesio enormis / Avantatge injust / Abús de circumstàncies / Tradició jurídica catalana / In integrum restitutio / Rescissió
La Recomanació CM/RecChL(2016)1 sobre l'aplicació de la Carta Europea de les Llengües Regionals o Minoritàries a Espanya, adoptada pel Comitè de Ministres del Consell d'Europa el 20 de gener de 2016, ha comminat a les autoritats espanyoles a prendre en consideració les observacions del Comitè d'experts i adoptar prioritàriament dues mesures projectades a la justícia: a) Primerament, modificar el marc jurídic intern a fi de garantir expressament que les autoritats judicials penals, civils i administratives de les Comunitats autònomes amb règims de cooficialitat lingüística podran tramitar els procediments en les llengües cooficials a petició d'una de les parts; b) segonament, adoptar mesures jurídiques i pràctiques per garantir que una proporció adequada de personal judicial que presta serveis a Comunitats autònomes on s'apliquen les previsions de l'article 9 de la Carta tingui un coneixement suficient de les llengües cooficials per acomplir les seves tasques professionals.
En anteriors cicles de control de l'aplicació de la Carta ja s'identificava l'article 231 de la LOPJ com un dels principals esculls per garantir la implementació efectiva de les previsions de l'article 9 de la Carta projectades a la justícia.
El Comité d'experts emplaça a les autoritats espanyoles a adoptar les mesures escaients per tal de donar compliment efectiu als compromisos garantits a l'article 9.1 de la Carta.
L'objectiu d'aquest projecte de recerca se centra en analitzar críticament aquesta qüestió.
Recerca en català [PDF, 1,55 MB]
Administració de Justícia / Drets lingüístics / Carta Europea de les Llengües Regionals o Minoritàries / Estatut d'Autonomia de Catalunya / Llei orgànica del poder judicial / Espanya / Consell d'Europa / Bèlgica
La violència masclista és un problema de salut pública que vulnera els drets humans de les dones.
El comportament violent dels homes, com a resultat d'un problema psicopatològic, és una hipòtesi controvertida.
Aquest estudi pretén contribuir a la clarificació d'aquesta teoria, per a això es planteja com a objectiu principal: descriure el perfil psicopatològic de subjectes denunciats per delictes de violència masclista i analitzar la relació d'aquest perfil amb el tractament penal i la seva execució, durant el període 2008-2015 en els partits judicials de Tarragona, el Vendrell i Valls.
Per això es va dissenyar un estudi observacional analític que va avaluar de manera retrospectiva dels expedients judicials i les valoracions medicoforenses de 187 subjectes denunciats per delictes de violència masclista.
Les variables estudiades es resumeixen en el perfil psicopatològic, el tractament penal i la seva execució i van ser recollides en un formulari dissenyat a aquest efecte.
La prevalença de diagnòstics psiquiàtrics en la mostra de casos va ser de 84,5%, xifra que no és estadísticament diferent als controls.
Els diagnòstics més prevalents estaven associats al consum de tòxics i alcohol.
El 44,2% dels casos presentaven antecedents penals, 16,6% dels quals eren a efectes de reincidència.
Aquesta última dada crida l'atenció si s'analitza en el context que només en el 5,9% dels casos es va sol·licitar la valoració del risc de violència.
Les conclusions més rellevants són en primer lloc que no es va trobar un perfil psicopatològic específic i que es va detectar una molt baixa freqüència de sol·licituds de valoració del risc de violència futura.
La principal proposta és incrementar les valoracions del risc de violència com a principal estratègia de prevenció de futurs esdeveniments. �
Violència masclista / violència contra la dona / violència en la parella / malaltia mental agressors / perfil psicopatològics agressors
Visualitza la presentació pública de la recerca que es va fer el 21 de novembre de 2017
Aquesta recerca analitza: 1) quants interns afirmen haver realitzat programes de tractament en diversos centres penitenciaris; 2) què opinen els presos sobre els programes de tractament; i 3) en quina mesura la participació en aquests programes afecten a la valoració de la seva qualitat de vida dintre la presó.
S'utilitzen tècniques mixtes i models de regressió múltiple per analitzar els resultats d'una enquesta sobre qualitat de vida realitzada a alguns centres penitenciaris catalans.
Respecte la primera pregunta es conclou que existeix una gran variació en el record que tenen els interns de la seva participació en programes de tractament segons el centre penitenciari on estiguin.
En relació amb el segon apartat, es detalla les motivacions que els presos destaquen per participar en els programes de tractament, que solen ser per aconseguir beneficis penitenciaris, per iniciar o reforçar un canvi, per mantenir-se ocupat i 'sortir del pati'.
En aquest apartat, també es recullen les valoracions positives i negatives dels interns respecte les conseqüències psicològiques que vinculen a la realització dels programes, el personal que imparteix el programa i aspectes organitzatius d'aquests.
Per últim, s'observa com els presos que realitzen els programes tendeixen a valorar millor la seva qualitat de vida, si bé també és cert que els efectes dels programes sobre la qualitat de vida depenen del tipus de programa, i que aquests efectes no tendeixen a perdurar en el temps.
Recerca en català [PDF, 1,03 MB]
Qualitat de vida / programes de tractament / tractament penitenciari / reinserció social
Visualitza la presentació pública de la recerca que es va fer el 27 de febrer de 2018
Els estudis assenyalen que les persones que compleixen condemnes per delictes sexuals a Catalunya presenten una sèrie de necessitats criminògenes individuals i socials que dificulten el seu procés de reinserció i incrementen el risc de reincidència.
Així doncs, a més del tractament específic que puguin rebre dins dels centres penitenciaris és necessari desenvolupar altres intervencions dirigides a potenciar tant el capital humà com social d'aquestes persones per facilitar el seu procés de reintegració i desistiment.
Un dels models d'intervenció comunitària per a la gestió del risc és el programa Cercles de Suport i Responsabilitat ( Circles of Support and Accountability –CoSA-), que es va iniciar a Canadà el 1994.
A partir de l'eficàcia del programa en altres països, el 2012 el Departament de Justícia de la Generalitat de Catalunya va decidir adaptar el model CoSA a la realitat i el context català, iniciant-se així el projecte CerclesCat, amb l'objectiu que es convertís en un recurs més per a la gestió del risc de reincidència dels delinqüents sexuals al nostre territori.
Aquest estudi avalua el grau d'implementació del programa Cercles a Catalunya, amb l'objectiu de garantir el compliment dels estàndards qualitat del model original CoSA i avaluar la seva eficiència i eficàcia per a la reinserció social i per a la reducció de la reincidència en delinqüents sexuals d'alt risc.
Aquest informe explica el procés d'avaluació del projecte CerclesCat, i descriu als subjectes que configuren els diversos grups d'estudi i el procés de funcionament del programa Cercles.
S'està duent a terme com un estudi longitudinal que es plasmarà en tres informes entre 2017 i 2020.
La primera fase constitueix el cos d'aquest informe, que presenta de manera descriptiva els resultats retrospectius corresponents als subjectes analitzats i els processos duts a terme fins a l'any 2017.
Recerca en català [PDF, 2,32 MB]
Recerca en castellà [PDF, 2,03 MB]
Infografia en català [PDF, 405 KB]
Delictes sexuals / agressors sexuals / Alternatives a l'empresonament / Presons / Tractament penitenciari / Reincidència / Gestió del risc
Visualitza la presentació pública de la recerca que es va fer el 30 d'octubre de 2018
Aquesta recerca vol aprofundir en el perfil dels joves amb patologia mental que tenen una conducta delictiva i compleixen mesures d'internament a Catalunya.
Per fer-ho s'ha estudiat la població infractora ingressada a la Unitat Terapèutica del Centre Educatiu "Els Til·lers" (UT) entre els anys 2010 i 2013.
Aquesta és la primera part d'un estudi més ampli i s'ha realitzat com a col·laboració entre el CEJFE (que té publicats diversos estudis sobre la reincidència en justícia juvenil) i els professionals de Parc Sanitari Sant Joan de Déu, que donen assistència especialitzada en salut mental i addiccions als menors i joves amb mesures d'internament en centres educatius de Justícia Juvenil (JJ).
La finalitat d'aquesta primera part és tenir un major coneixement sobre les característiques dels joves amb problemàtica de salut mental i/o addiccions, veure les seves diferències en funció de la malaltia mental que puguin presentar, conèixer la taxa de reincidència i detectar els factors de risc i de protecció que més destaquen i la seva relació amb la reincidència delictiva.
S'han fet comparatives entre el grup objecte d'estudi i altres joves del sistema de JJ que no presenten problemàtica de salut mental.
Una segona part de l'estudi, que encara s'està duent a terme, fa el seguiment prospectiu dels casos que van estar ingressats a la UT durant l'any 2016 per saber si, un cop desinternats, han mantingut l'adherència al tractament i conèixer de forma més exhaustiva com ha estat el seu retorn a la comunitat. �
Recerca en català [PDF, 1,21 MB]
Recerca en castellà [PDF, 3,50 MB]
Salut mental / Trastorn mental / Patologia / Delinqüència juvenil / justícia juvenil / joves / reincidència
L'Equip d'Assessorament Tècnic en l'Àmbit de Família de Catalunya (EATAF), format per treballadors socials i psicòlegs, té com a tasca principal assessorar als jutges en relació amb procediments judicials en l'àmbit de família, en els quals hi hagi menors implicats.
Un tipus de procediment judicial en el qual intervé l'Equip és el procediment d'oposició a mesura administrativa de protecció de menors.
És a dir, sempre que l'administració competent valori l'existència d'una situació de vulnerabilitat pels menors en el nucli familiar i, que impliqui la suspensió de la funció tutelar als progenitors o tutors, es dicta una resolució de desemparament i la mesura de protecció més idònia per aquelles circumstàncies.
Els progenitors i/o tutors, tenen l'opció d'expressar la seva disconformitat i sol·licitar una revisió del procés realitzat i de la resolució dictada per mitjà d'un procediment judicial.
És en el marc d'aquest procediment que es sol·licita la intervenció de l'EATAF-
A partir de la praxis diària, s'ha anat constatant un canvi en les característiques i particularitats d'aquesta casuística, que podrien estar relacionades amb els canvis que introdueix la nova llei 14 /10 (LDOIA).
Dels resultats obtinguts es confirma que les famílies post-LDOIA presenten una major complexitat que les famílies de la mostra pre-LDOIA.
En aquest sentit, els indicadors de desemparament i les mesures de protecció adoptades per l'Administració, configuren pronòstics familiars amb major complicació i dificultat.
Aquesta situació afecta, indefectiblement, a la nostra intervenció i, per tant, es concreta la necessitat d'ajustar la nostra tasca a aquesta nova realitat. �
infància / adolescència / protecció / desemparament / LDOIA / oposició a mesura administrativa i EATAF �
Visualitza la presentació pública de la recerca que es va fer el 24 d'abril de 2018
Aquesta investigació avalua exhaustivament el "Programa d'Avaluació de la Conducta Violenta" que el Centre Penitenciari Quatre Camins (CPQC) implementa des de l'any 2016 per a la millora del treball amb les persones internes que han comés delictes violents.
Aquest Programa implica passar d'un model d'intervenció centrat en el delicte a un model centrat en els riscos i necessitats criminògenes dels interns amb conductes violentes, tal com aconsellen el model RNR (Risc –Necessitat- Responsivitat) d'Andrews i Bonta i el model transteòric de canvi de Prochaska i Diclemente.
La recerca compara 2 grups d'interns de perfils similars (grup control i grup programa) però que han seguit un model d'intervenció diferent (el grup control segueix la intervenció anterior al canvi, i el grup programa la intervenció nova).
Si el canvi de model d'intervenció resulta eficient, els indicadors han de donar millors resultats en el grup que ha fet el nou programa respecte al grup control que ha seguit el model anterior.
La recerca aporta detalls de les característiques i perfils dels diferents grups de condemnats per delictes violents del CPQC.
Es donen resultats del procés seguit pels interns d'ambdós grups en relació amb el seu procés rehabilitador.
I, finalment, també mostra les opinions dels professionals i dels interns implicats en la nova metodologia, com a part de l'avaluació dels processos de treball que ha comportat per al CPQC aquest nou Programa.
Aquesta investigació és fruit de la col·laboració entre els professionals del CPQC i de l'equip de recerca del CEJFE i és un exemple paradigmàtic de l'ús de la metodologia d'investigació-acció.
Resum executiu en català [PDF, 307 KB]
Annexos 1 i 2 en català [PDF, 2,24 MB]
Annex 3 (dades del capítol 3) en català [XLSX, 158 KB]
Annex 4 (dades del capítol 4) en català [XLSX, 234 KB]
Annex 5 (dades del capítol 5) en català [XLSX, 205 KB]
Annex 6 (dades del capítol 6) en català [XLSX, 288 KB]
Recerca en castellà [PDF, 2,18 MB]
Resum executiu en castellà [PDF, 455 KB]
Delictes violents / Presons / Interns / Tractament penitenciari / Violència
L'economia col·laborativa emergeix amb força, tal i com assenyalen algunes de les darreres comunicacions de la Comissió Europea [URL], " Una Agenda para la Economía colaborativa ") o la Resolució de 15 de juny de 2017 del Parlament europeu.
Queda palès, doncs, l'interès de les institucions comunitàries de donar resposta a aquesta nova modalitat econòmica.
La convivència del món analògic amb el digital planteja nombrosos interrogants que exigeixen respostes acurades en el context.
La manca de regulació de l'economia col·laborativa demanda una reflexió pausada sobre quin ha de ser el règim jurídic pertinent que afecta als particulars que esporàdicament presten un servei i a les plataformes que intervenen en la relació contractual.
La classificació de les plataformes dins d'un mateix sistema no té una única ni fàcil solució.
El punt de partida de la classificació en funció dels productes o serveis ens permetrà a continuació veure el que realment considerem rellevant: com es du a terme aquesta prestació a la plataforma, quins usuaris hi participen; és a dir, si és un intercanvi entre iguals (p2p) o si hi participen empresaris, en qualsevol dels seus àmbits, i ens trobaríem davant d'una relació de consum, per tant b2c.
I per últim, quin control tenen els usuaris envers la seva interacció i respecte a la plataforma.
Aquesta nova economia qüestiona, també, l'aplicació de la normativa existent en matèria de consum, ja que en aquesta nova economia no queda clar quan un peer esdevé professional o prestador d'un servei, cosa que és un punt determinant per a aplicar la normativa consumerística.
És necessària una reflexió més profunda sobre els conceptes de professional i de consumidor, incidint, en el primer cas, en el terme de l'ocasionalitat de l'exercici de l'activitat.
Aquestes plataformes en línia han iniciat, a més, noves formes de regular que han incidit en la confiança dels usuaris.
La protecció dels pars en l'era del consum col·laboratiu és un dels grans reptes que posa en evidència aquesta nova economia.
Economia col·laborativa / plataforma / regulació / prosumidor / intermediari / responsabilitat / allotjament col·laboratiu / retorn reputacional / consumidor / professional / servei d'intermediació electrònica / responsabilitat solidària / servei subjacent
En el present projecte s'analitza de manera crítica les conclusions del grup de treball (gener de 2017) creat a iniciativa del Govern de Catalunya per tal de proposar unes línies orientadores que haurien d'inspirar una legislació en matèria d'arrendaments urbans a Catalunya, tot intentant trobar el degut equilibri entre els drets i les obligacions d'arrendadors i arrendataris per a que l'arrendament sigui una alternativa real a l'habitatge en propietat.
Com a hipòtesi, es parteix de la base que l'actual normativa estatal, la Llei d'Arrendament Urbans de 1994 en la seva versió de 2013, no ha suposat una alternativa real al domini com a forma de tinença d'accés a l'habitatge.
Per aquest motiu, el propòsit del Projecte era elaborar una línies orientadores que haurien d'inspirar una legislació en matèria d'arrendaments urbans a Catalunya.
Amb aquesta finalitat, l'equip investigador ha pres com a punt de partida les conclusions del grup de treball impulsat pel Govern de Catalunya per fixar els criteris que han de servir de base per a una futura legislació sobre els arrendaments urbans (gener de 2017), i que ha estat coordinat per la Càtedra UNESCO d'Habitatge de la Universitat Rovira i Virgili.
D'aquesta manera, el present projecte ofereix els primers comentaris crítics a les Conclusions de la Comissió des d'una perspectiva tant nacional (tot analitzant les fortaleses i mancances de la vigent Llei d'Arrendaments Urbans) com comparada (doncs s'analitzen aquelles jurisdiccions on l'arrendament funciona com una alternativa real al domini, com Alemanya, Àustria o Suïssa) amb la finalitat de trobar un equilibri entre els drets i les obligacions d'arrendadors i arrendataris en base als principis d'estabilitat, flexibilitat, assequibilitat, rendibilitat i garanties que haurien de presidir qualsevol regulació en aquesta matèria.
L'estudi, a més, no es limita a les relacions entre arrendador i arrendatari, sinó que analitza també altres qüestions d'interès, com la regulació del lloguer d'habitacions, l'aplicació de la normativa als habitatges socials, la masoveria urbana, la competència de la Generalitat de Catalunya en aquesta matèria, la mediació o la vessant tributària.
Per tant, els resultats suposen un conjunt de recomanacions per a aconseguir una regulació dels arrendaments urbans a Catalunya que pugui afavorir l'accés a l'habitatge d'una manera estable, flexible i assequible.
Recerca en català [PDF, 5,13 MB]
habitatge / assequibilitat / arrendament urbà / dret civil / dret a l'habitatge / estabilitat / flexibilitat / seguretat / habitatge social / fiscalitat / mediació
Visualitza la presentació pública de la recerca que es va fer el 2 d'octubre de 2018
La recerca presentada explora quines dificultats troben les famílies per donar suport i afavorir el procés de reinserció un cop els seus familiars surten de presó.
Tot i que molts estudis han comprovat com la família desenvolupa un efecte positiu en la reinserció de les persones empresonades, manca informació sobre les estratègies concretes que utilitzen i les càrregues que comporten.
Els objectius són conèixer com són les unitats familiars de les persones que surten de presó i els canvis que s'hi produeixen arran de l'empresonament; explorar quins tipus de suport proporcionen les famílies, les estratègies que utilitzen i les càrregues associades al procés de reinserció; i incidir en el paper del gènere en aquest procés.
Metodològicament, s'ha utilitzat un enfocament mixt a partir de dues mostres diferenciades: una mostra àmplia de dades quantitatives per tal de realitzar la contextualització del fenomen, i una submostra de famílies d'interès per tal de dur a terme les entrevistes en profunditat.
Els resultats mostren que les persones provenen de contextos amb desavantatge que es poden extrapolar a les seves famílies, que el paper de la família com a proveïdora de suport és central i justificat per la pròpia concepció de família, comportant com a principals càrregues un desgast emocional, problemes econòmics i una manca d'ajuda (informal i institucional) a l'hora de proporcionar aquest suport, i que utilitzen estratègies per promoure activament el procés de reinserció.
Alhora, s'ha posat de manifest la genderització de les unitats familiars, implicant que quan parlem de famílies en realitat ens referim a mares, parelles i filles.
Les implicacions que s'hi infereixen són que cal visualitzar les famílies com a agents actius de reinserció, dotar-les de recursos adequats per afavorir aquest procés, destacar el paper de la dona dins d'aquesta família i repensar el model de suport basat en les famílies.
Recerca en català [PDF, 408 KB]
Recerca en castellà [PDF, 579 KB]
Reinserció / Família / Suport / Gènere
Factors protectors i de risc que incideixen en les trajectòries educatives dels menors i joves interns als centres educatius de Justícia Juvenil a Catalunya
Les diferents recerques científiques efectuades els darrers anys permeten abordar aquest tema des d'un marc teòric i conceptual molt ampli i coherent que ha permès una continuïtat a l'hora de descriure el perfil de menors i joves que ingressen en un centre de Justícia Juvenil, de definir amb més precisió els factors de risc i protectors que els porten a delinquir i a determinar quines mesures i actuacions es duen a terme, directament en centre o a l'exterior, i que ajuden a la futura reinserció social.
Amb afany realista i amb apassionament poc dissimulat, aquesta recerca pretén un apropament a la justícia juvenil que posi en valor la tasca que fan els professionals que hi treballen.
Esperem que esdevingui una eina útil a l'hora de conèixer i entendre un sistema de funcionament efectiu, que ha evolucionat molt des dels seus inicis i que, per desconeixement, encara sovint es classifica com a correctiu enlloc d'educatiu.
Els resultats obtinguts estan subjectes a la mirada dels professionals que intervenen amb els joves.
S'hi inclouen, 5 històries de vida que ajuden al lector a identificar i comprendre millor la realitat de la que parteixen aquests menors i joves i el procés de vida que segueixen.
Factors de risc / factors de protecció / justícia juvenil / intervenció / trajectòries educatives / menors