projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
L'equip format pel microbiòleg Henk Jonkers i l'especialista en enginyeria civil Erik Schlangen ha estat capaç, com a resultat de la recerca iniciada el 2006, de crear un ciment que pot reparar les pròpies microfissures, cosa que redunda en una vida més llarga de les construccions.
Les microfissures, d'entre 0,2 i 0,4 mm d'amplada, permeten que l'aigua s'hi escoli i vagi fent malbé el mateix ciment i els reforços metàl·lics que pugui contenir.
La solució proposada pels investigadors holandesos consisteix a servir-se de l'aigua, potencialment destructiva, com a mitjà de reparació, mitjançant l'addició al ciment d'un compost consistent en espores de bacteris extremòfils –atesa l'elevada alcalinitat del ciment, que pot assolir un pH 13– i en substàncies per alimentar-los: l'aigua que penetra en el ciment activa les espores dels bacteris i els fa transformar l'aliment, lactat de calci, en calç que segella la fissura.
Segons els investigadors, això podria ser especialment útil en entorns humits, com ara soterranis i túnels.
L'autoreparació mitjançant la producció de calcita, per bé que no augmenta la integritat estructural del ciment, sí que atura la progressió dels defectes que a la llarga el poden destruir.
A més, tot i no ser l'única tecnologia existent pel que fa a ciments capaços d'autoreparar-se, aquest sistema s'ha revelat apte per reblir fissures fins a deu vegades més llargues que altres mètodes.
Malgrat la dificultat actual a produir l'agent reparador en grans quantitats a un cost raonable, els creadors d'aquest ciment confien a poder comercialitzar-lo en els propers anys.
La companyia Grupo Isastur ha rebut el mes de juny de 2014 el Premi del Club Asturià de la Innovació, en reconeixement al seu producte Vivadén: un ressalt viari mòbil i intel·ligent.
Tothom admet la utilitat dels ressalts en les vies urbanes com a elements pacificadors del trànsit.
Ara bé, també són quasi universals les crítiques que se'n fan, entre les quals hi ha la manca de discriminació entre qui respecta les velocitats permeses i qui no, la possibilitat d'avariar els vehicles o lesionar-ne els ocupants, o el soroll que provoquen.
Al Butlletí núm. 5 ja es va incidir en aquests aspectes, en l'article dedicat al BIV.
El producte de Grupo Isastur consisteix en un ressalt capaç de fer ús de les tecnologies de la comunicació per adaptar-se a les circumstàncies del trànsit: en condicions normals resta ocult al mateix nivell de la calçada, sense dificultar el pas dels automòbils que circulen a la velocitat permesa; només quan detecta l'aproximació d'un vehicle a velocitat excessiva emergeix de la superfície per complir la seva missió.
El ressalt, controlat remotament, és programable, de manera que també pot funcionar només en determinats moments del dia (per exemple, en hores d'entrada i sortida de les escoles), o romandre inactiu si detecta que el vehicle que s'aproxima a velocitat excessiva és d'emergències.
El control remot permet a més el funcionament coordinat de tot un seguit de ressalts successius.
El ressalt Vivadén, a més de contribuir a la pacificació del trànsit urbà, redueix les frenades més o menys brusques provocades per la presència dels ressalts convencionals.
D'aquesta manera, ajuda a la reducció del consum de combustible i de les emissions contaminants.
Aquest producte de Grupo Isastur, un prototip del qual funciona a Astúries a ple rendiment i en condicions de trànsit real, ha rebut finançament de l'Institut de Desenvolupament Econòmic del Principat i dels fons FEDER.
Actualment, Vivadén disposa de patent espanyola i se n'està tramitant la internacional.
El ressalt es troba en fase de promoció i comercialització.
Xarxa viària.Optimització de la capacitat viària, Tècniques de disseny, construcció i manteniment d'infraestructures.
En el mes de gener de 2014 es va publicar a la web de la Secretaria de Medi Ambient i Sostenibilitat l' Informe de resultats finals de l'exercici d'intercomparació: Mesures "in situ" d'aïllament al soroll aeri i soroll d'impactes.
Aquest exercici es va desenvolupar durant els mesos de maig-juny de 2013, pel Servei per a la Prevenció de la Contaminació Acústica i Lluminosa (SPCAL) i l'Oficina d'Acreditació d'Entitats Col·laboradores (OA) de la Direcció General de Qualitat Ambiental, en col·laboració amb l'Associació Catalana de Consultors Acústics (ACCA), realitzant un exercici d'aptitud i intercomparació.
L'objectiu d'aquest exercici és, d'una banda, garantir la competència tècnica de les entitats acreditades i la comparabilitat de les actuacions dutes per elles, i establir un procediment per a l'estimació de la incertesa de mesurament en funció dels resultats obtinguts.
L'abast de dit exercici és la intercomparació dels mesuraments "in situ" de l'aïllament al soroll aeri entre locals i dels mesuraments "in situ" de l'aïllament acústic de forjats al soroll d'impactes, així com la seva avaluació, en el marc normatiu i procedimental de la Llei 16/2002, de 28 de juny, i el Decret 176/2009, de 10 de novembre.
Després de la realització dels exercicis d'aptitud i intercomparació segons les directrius establertes en el "Protocol de l'exercici d'intercomparació: Mesura "in situ" de l'aïllament al soroll aeri entre locals.
Mesura 'in situ' de l'aïllament acústic de forjats al soroll d'impactes" de data maig-juny del 2013.
Una de les principals conclusions, és que la desviació entre entitats és força baixa, ja que els assaigs es troben molt normalitzats i hi ha poques variables d'entorn que puguin afectar de manera diferent als mesuraments fets per les entitats.
Com era d'esperar, per a freqüències baixes, de 100 a 315 Hz, la desviació entre valors, tant a nivell del DnT, com del LnT, entre entitats i entre valors d'una mateixa entitat és força més variable, estabilitzant-se a partir d'aquesta darrera freqüència.
A partir d'aquests resultats, cada entitat participant ha de realitzar una reflexió respecte els controls necessaris per obtenir confiança en la qualitat de les dades resultants i establir i definir el procés d'anàlisi i les responsabilitats organitzatives i tècniques capaces de motivar les accions correctores en cas de desviacions.
Els resultats globals han de permetre identificar possibles causes de les desviacions detectades i establir mecanismes per tal de minimitzar-les, a partir de revisions, aclariments, etc de les metodologies d'aplicació.
L'informe complert el podeu trobar clicant aquí.
Per saber-ne més: Eva Rodriguez-Valdes Navarro
Tècniques de disseny, construcció i manteniment d'infraestructures.
Després de començar a obrir-se pas en camps com el del tèxtil, l'ortopèdia o la decoració, la impressió 3D entra en el terreny de l'edificació.
La companyia xinesa WinSun Decoration Engineering Co. ha imprès deu edificis al districte de Qingpu, a la ciutat de Xangai.
Per fabricar-los, l'empresa ha desenvolupat, a partir de peces comprades a l'estranger, una impressora 3D de 32 m de llargària, 10 m d'amplària i 6,6 m d'alçada, el muntatge de la qual ha tingut lloc en una fàbrica de Suzhou, a l'oest de Xangai.
La nova impressora ha estat capaç de completar els murs dels edificis, que seran oficines, en 24 hores.
El procés ha consistit en la superposició de successives capes de material, de 2 cm de gruix.
El material d'impressió que s'ha utilitzat és un formigó en la composició del qual hi entren residus d'altres construccions: ciment i fibra de vidre.
L'empresa WinSun preveu posar en marxa diverses plantes de reciclatge per recuperar materials d'altres edificis: al marge de les seves característiques ecològiques, el material reciclat permet un avantatge econòmic que, complementat amb la rapidesa de la impressora en la fabricació dels edificis, fa possible que aquesta mena d'estructures tinguin un preu final força ajustat: a tall d'exemple, les deu construccions de Xangai costen, per al públic, uns 4.500 €.
En funció de les dimensions de l'edifici que es vulgui fabricar, es pot optar per imprimir-lo in situ o per elaborar-ne les peces a la fàbrica i transportar-les al lloc d'implantació, on s'acoblaran.
Els murs es fabriquen amb l'interior buit, tret de les parets mestres, que contenen tenen barres d'acer.
Malgrat els seus avantatges, encara resta per veure com es comportaran en el llarg termini els edificis fabricats amb aquest sistema.
També s'han formulat objeccions a l'eventual resistència al foc d'aquestes construccions, i a la possibilitat que la fibra de vidre emprada en el formigó afecti el sistema respiratori de les persones.
Això no obstant, sembla que si més no per a edificis provisionals o per a habitatge assequible la tecnologia d'impressió 3D por tenir recorregut.
Edificació.Construcció modular, Prevenció, minimització i tractament de residus.Valorització dels materials, Tècniques de disseny, construcció i manteniment d'infraestructures.Nous materials i sistemes auxiliars.
En tots dos estudis l'objectiu era distingir quina part del trànsit que circula per una determinada via és trànsit de pas i quina part és trànsit amb origen o destinació a l'àmbit d'estudi.
A l'estudi de mobilitat a la zona d'Olot, tot i disposar del sistema instal·lat i en funcionament des del 18 de juliol, la primera campanya de recollida de dades es va iniciar a mitjan setembre perquè és quan es considera que el trànsit és representatiu de tot l'any.
A la següent imatge es presenta el calendari, així com el punts on es fan les mesures.
Les càmeres es mostren numerades en cercles i els aforadors son els elements assenyalats amb fletxes.
Pel que fa a la tecnologia implantada té les propietats següents:
I amb les dades obtingudes es pot:
A la imatge següent es mostra un punt d'aforament en més detall.
Els resultats obtinguts s'han separat entre dies feiners, dissabtes i diumenges:
Pel que fa a l'altre estudi, dut a terme a la C-243c entre Martorell i Terrassa, i fet en les mateixes condicions que l'estudi a l'àmbit d'Olot, mostrem dues imatges que donen una idea del trànsit de pas per sentits i la seva diferència entre dies festius i feiners.
Optimització de la capacitat viària, Nova tecnologia d'explotació, Manteniment expert, Generació de geoinformació de referència, Nous materials i sistemes auxiliars
Coordinació de l'activitat: Institut Cartogràfic de Catalunya (ICC)
Participants: Centre de Visió per Computador
Amb una plataforma mòbil que integra sistemes per capturar imatges estereoscòpiques digitals, Lidar terrestre i sistemes d'orientació, identificar i determinar les coordenades dels diferents elements presents en les imatges.
Els elements necessaris per l'orientació directa de les imatges capturades estan basats en la tecnologia GPS i en observacions inercials.
El programari de captura de dades es basa en tecnologia de Sistemes d'Informació Geogràfics (SIG), i inclou un sistema semiautomàtic de detecció i classificació de la informació (senyals de trànsit i fites quilomètriques, senyals de guals) basat en tècniques de visió per computador.
El sistema GEOMÒBIL de l'ICC és una plataforma mòbil on s'integren sistemes per capturar imatges estereoscòpiques digitals, Lidar terrestre i sistemes d'orientació que permeten identificar i determinar les coordenades dels diferents elements que apareixen a les imatges.
El sistema general inclou un mòdul d'orientació directa a partir de les observacions GPS i de les mesures d'una unitat inercial.
També s'ha desenvolupat la metodologia necessària per calibrar les diferents parts del sistema, així com el sistema d'explotació de les imatges.
Aquest sistema conté funcionalitats per seleccionar i visualitzar les imatges, així com eines per digitalitzar els objectes (eixos de vials, senyals de trànsit, punts quilomètrics, etc.).
En col·laboració amb el Centre de Visió per Computador de la Universitat Autònoma de Barcelona, s'han desenvolupat eines per detectar i classificar els senyals de trànsit i per interpretar els senyals informatius amb text, per exemple els guals, que permeten reduir el cost de digitalització de les dades.
El sistema assoleix una precisió en la determinació de coordenades per sota d'un metre, precisió que és compatible amb la cartografia a 1:5.000.
Aquesta col·laboració ha continuat amb la visualització dels senyals en un entorn web i amb la detecció d'objectes per protegir la privacitat, que inclouen la detecció de cares i de matrícules.
També s'analitza el disseny que ha de tenir la base de dades, que ha de permetre l'explotació de les dades que capta el sistema.
Així mateix, s'ha desenvolupat un simulador de navegació per provar la captura d'imatges en funció de la velocitat del vehicle, com a resultat s'ha optimitzat el programari de captació i sincronització.
Així doncs, es tracta d'una eina capaç d'adquirir dades de camp de forma ràpida, eficient i precisa.
Per exemple, amb les imatges es poden realitzar inventaris de carreteres amb precisió suficient per a integrar-los en sistemes d'informació geogràfica i en cartografia a escala 1:5.000, així com en catàlegs urbans.
El sistema làser permet realitzar mesures de la topografia d'objectes propers i construir models 3D de façanes.
7a Setmana Geomàtica de Barcelona.
9è Congrés Internacional de l'Associació Catalana d'Intel·ligència Artificial.
Exemple de captació automàtica de senyals de circulació a partir de les imatges preses pel sistema GEOMOBIL.
Mostra dels resultats del programari de reconeixement de senyals
Objectiu: desenvolupament i aplicació de tècniques de determinació directa de l'orientació de sensors d'observació de la Terra, mitjançant la integració d'observacions de sistemes GPS i inercials de determinació d'actitud (INS/IMU), així com tècniques per al càlcul de trajectòries amb les mateixes dades.
Actualment, l'ICC disposa de cinc sistemes d'orientació directa:
Els objectius del projecte NOSA són:
Un producte directe ha estat el programari, que en vols combinats DMC-Lidar, aprofita la posició de l'orientació de la càmera per donar posició al lidar.
A més, els coneixements derivats han millorat la integració dels diferents components d'un sistema d'orientació directa per a sensors, que permet una òptima utilització dels sistemes claus en mà que estan integrats en alguns sensors.
En aquest context s'ha desenvolupat un model geomètric estricte per orientar el sensor TASI, que incorpora la relació geomètrica entre ambdues meitats de la imatge.
Tot això ha donat lloc al desenvolupament d'una versió millorada del SISA, que determina orientacions del sensor hiperespectral CASI, i utilitza els nous sistemes de posicionament GNSS i nous procediments d'integració de sistemes inercials.
També, ha caracteritzat el comportament i la utilització de dades de les plataformes d'estabilització del moviment de sensors en les solucions de navegació.
Representació de la trajectòria i georeferenciació directa del sensor integrant observacions GPS i inercials.
Desenvolupament d'un programari d'ajust combinat de xarxes, que calcula coordenades a partir d'observacions de posicionament, apte tant per a la geodèsia com per a la cartografia, i que admet observacions fotogramètriques, topogràfiques i geodèsiques tradicionals, així com posicions GPS.
Geodèsia, Teledetecció i Xarxes (GeoTeX) és un sistema general de càlcul de xarxes, apte tant per a la producció com per a la recerca, amb el qual és possible ajustar qualsevol tipus de model funcional.
Inclou la concepció d'un llenguatge propi d'interfície amb la persona usuària, per descriure les dades d'un ajust de xarxes, l'Adjustment Interface Language (AdIL).
A més, GeoTeX es caracteritza per ser flexible per implantar nous models geomètrics; és universal i portable a d'altres sistemes operatius, i comprèn:
En els darrers anys s'ha treballat en adequar el sistema i l'AdIL per incorporar la descripció i la informació dels marcs de referència i geoides, per donar suport a la transició cap a ETRS89.
Mostra d'interfícies d'usuari de les utilitats
Coordinació de l'activitat: Institut Cartogràfic de Catalunya
Conjunt d'activitats continuades relacionades amb el tractament d'imatges digitals per millorar-ne la qualitat i eliminar-ne defectes.
Inclou el desenvolupament d'algorismes de correcció dels efectes de l'atmosfera, de reconstrucció i fusió per a imatges pancromàtiques i multiespectrals que subministren els sensors d'observació de la terra embarcats en satèl·lit i avió.
Anàlisi, disseny i implantació d'un sistema de correcció atmosfèrica per a sensors òptics de teledetecció, embarcats en satèl·lit i aerotransportats.
L'objectiu és reduir l'impacte de l'absorció gasosa, la dispersió de Rayleight i la dispersió de Mie que l'atmosfera provoca en la radiometria de les imatges.
El mètode es basa en el càlcul dels paràmetres de l'equació de transferència radiativa i les dades de radiació en un conjunt de punts amb simulacions del codi 6S.
El procés d'ajust múltiple estima unes concentracions d'aerosols i de vapor d'aigua, minimitzant les diferències radiomètriques respecte de punts amb valors coneguts o de punts agafats en diferents passades, alçades o sensors.
El codi de transferència radiant s'aplica a tot el conjunt d'imatges per tal d'obtenir la reflectància corregida atmosfèricament per interpolació dels píxels situats entre els punts de càlcul.
El mètode inclou la possibilitat de recuperar el contrast perdut per la dispersió del sistema sensor-atmosfera, l'efecte de la topografia, i de calcular reflectàncies aparents.
De moment, aquests mètodes s'han aplicat a imatges dels satèl·lits Landsat, SPOT i del sensor hiperespectral CASI, del qual se n'ha millorat la caracterització de la resposta radiomètrica mitjançant el càlcul i la correcció de l'efecte smiling.
Aquesta correcció s'ha fet a partir d'imatges reals adquirides pel CASI i del reconeixement dels trets d'absorció de l'oxigen, sense necessitat de mesures de laboratori.
També s'ha dissenyat un algorisme per tenir en compte l'amplada i la forma real dels canals CASI.
Altres activitats relacionades amb el tractament d'imatges digitals són:
Es relaciona amb altres projectes de l'ICC que aporten el coneixement dels diferents sensors d'observació de la Terra (NOSA, càmeres digitals) i de determinació del sistema de posicionament geodèsic (SPGIC).
International Journal of Remote Sensing, vol. 29, núm. 6, pàg.
Exemple de correcció d'una sèrie de fotogrames per obtenir una imatge homogènia
Direcció de projecte: Ports de la Generalitat
Període: gener 2008 – desembre 2012
Realitzar treballs de manteniment i explotació d'una xarxa de boies i de mareògrafs destinada a adquirir dades de paràmetres oceanogràfics al litoral català.
Gestió científica d'un programa d'enregistrament sistemàtic de variables meteooceanogràfiques per garantir la disponibilitat de dades totalment actualitzades que permeti actualitzar permanentment el càlcul de les sol·licituds per a les quals cal dimensionar les obres exteriors dels ports.
Es tracta de dur a terme activitats d'investigació, desenvolupament i difusió dels mètodes propis de l'enginyeria marítima, mitjançant la elaboració de treballs que tendeixen a millorar l'aplicació d'aquestes tècniques.
La xarxa d'instruments oceanogràfics (XIOM) mesuren variables costaneres significatives –condicions meteorològiques, estat de la mar– mitjançant boies escalars i direccionals, estacions meteorològiques i mareògrafs.
Aquesta xarxa es va crear l'any 1984 i és propietat de la Generalitat de Catalunya.
Fins l'any 1999 el Departament de Política Territorial i Obres Públiques i Ports de la Generalitat la gestionen conjuntament; per a aquesta tasca compten amb la col·laboració de la Universitat Politècnica de Catalunya (UPC).
La XIOM va començar amb l'adquisició al 1984 de les boies meteorològiques del delta de la Tordera i del delta del Llobregat, més endavant es van afegir les boies de cap Tortosa al 1990, del Trabucador al 1991 i la del golf de Roses al 1992.
La Xarxa es complementa amb la de Ports de l'Estat, que disposa de boies a la bocana del Port de Tarragona, davant de Palamós i al cap de Begur.
Figura 1a: Tipologia de les boies d'onatge situades actualment a la costa catalana.
Figura 1b: Posició de les boies de mesura que es troben al llarg del litoral català.
Instrumentació de la Generalitat de Catalunya (vermell) i Ports de l'Estat (groc)
Figura 2: Tipologia de les boies meteooceanogràfiques situades actualment a la costa catalana
Altres participants: Universitat Politècnica de València
La generalització pretén aprofitar les dades cartogràfiques digitals d'una base numèrica per a la generació automàtica, o quasi automàtica, d'altres bases o mapes a escales inferiors.
Les activitats que es duen a terme tenen com a objectiu:
Dins del projecte de recerca GIS4EU, que requereix el desenvolupament d'un model de dades comú i l'aplicació de regles d'harmonització i d'agregació, s'han analitzat les necessitats de generalització a tenir en compte en la implementació dels processos relacionats amb els canvis d'escala.
L'objectiu següent és estudiar l'actualització de les bases de dades obtingudes per generalització, la qual cosa requereix analitzar els mecanismes que han de permetre establir lligams entre la base original i la base generalitzada.
Aquests lligams necessàriament han d'incloure informació sobre la versió i la data d'incorporació de cadascun dels objectes a la bases de dades.
Com que en el model de dades actual el objectes no tenen aquesta informació, s'està treballant perquè, en la propera versió, cada objecte porti associada aquesta informació, i es puguin propagar les actualitzacions als productes derivats.
És a dir, s'està dissenyant un model de dades multirepresentació.
Exemples de productes derivats de la base topogràfica 1:5.000 aplicant processos automàtics de generalització cartogràfica
Direcció de projecte: Direcció General de Carreteres (DGC)
Altres participants: Institut de Recerca de Geomodels
Període: febrer 2009 - juny 2009
Objectiu: reconèixer i caracteritzar les discontinuïtats mecàniques (fractures, diàclasis, estratificació, etc.) de l'espadat rocós en el tram de carretera C-13 comprès entre els punts quilomètrics 45 i 46.5 (tram proper a l'embassament de Camarasa, Lleida).
Els perfils topogràfics que proporciona el Lidar tenen gran precisió i permeten conèixer amb exactitud les zones que poden ser susceptibles de despreniment de la zona.
S'ha emprat la tecnologia Lidar, ja que la morfologia del terreny a la zona fa impossible realitzar un estudi topogràfic de detall mitjançant les tècniques convencionals de topografia.
L'Institut de Recerca de Geomodels ha fet el tractament de les dades Lidar.
Aquest tractament consisteix a aplicar una sèrie d'algorismes sobre les dades que seleccionen automàticament les superfícies geomètriques de l'aflorament amb interès geològic.
Aquesta metodologia consta de diferents etapes:
Com que l'ajust és global, els dos paràmetres que el determinen: col·linealitat i coplanarietat, es valoren globalment per tal que els plans resultants representin la millor solució global.
Amb aquest model s'ha vist que la geometria més propícia per provocar caigudes de blocs és definida per aquells volums de roca amb el límit inferior definit per plans estratigràfics que ha perdut la base.
Per tant, es troben al vol sense recolzament.
Aquests blocs descansen sobre les superfícies de discontinuïtats, ja modelades i determinades per famílies de models que poden actuar com a rampes de lliscament d'aquests materials inestables.
L'orientació d'aquestes famílies, amb la direcció de màxima pendent en direcció a la carretera actua com a factor negatiu, malgrat l'orientació oposada de màxim pendent de l'estratificació que actua recolzant i donant certa estabilitat.
Tots els blocs que presenten aquest problemes s'han pogut identificar i localitzar.
Imatge dels punts capturats per làser escàner en el sector nord de l'aflorament.
Els tons de gris corresponen a la intensitat de la senyal retornada.
Superior dreta: Mateixa àrea en el model d'orientacions en funció del seu azimut (de 0o a 360o).
Inferior dreta: La mateixa area en el model d'orientacions per pendents (de 0 a 90o).
Exemple d'estratificació amb plans descalçats o al vol en una fotografia (imatge esquerra), la mateixa àrea tal com la recull un làser escàner (imatge central) i la seva representació en el MMA (imatge dreta).