Perafita: l'església de Sant Pere i les llindes
El topònim Perafita prové del llatí Pedra Ficta, que etimològicament vol dir "pedra-fita", és a dir, pedra col·locada en un indret per indicar la terminació d'una propietat o territori.
Per tant, el nom del poble fa pensar en l'antiga existència d'algun megàlit o pedra dreta erigida o aprofitada per delimitar les propietats.
El nucli urbà de Perafita es troba situat a uns 754 metres d'altitud, en una carena elevada a la part del terme municipal que separa els recs i torrents que aflueixen directament a la riera Gavarresa.
Els primers vestigis històrics provindrien de la balma de les Heures de Perafita, on s'hi va trobar un jaciment que correspon a l'edat de ferro, entre els anys 1000 i 600 abans de Crist.
I el primer document que parla de Perafita data del 5 de març de 1069 en el Diplomatari de la Catedral de Vic.
Cap a l'any 1300, la població es va anar aglutinant al voltant de l'església romànica de Sant Pere (fundada al segle XI i de la qual només en queda el timpà).
En aquella època, Perafita va anar creixent notablement i es va convertir en un important nucli comercial i artesanal de la zona.
A la segona meitat del segle XVI, per exemple, hi havia establerts diversos serveis i professions.
La professió més important de l'època, i que constituïa la base de la producció, era la de paraire, juntament amb la de pagès.
Va contribuir a l'augment de la població la immigració de gascons i llenguadocians que es va produir durant els segles XV i XVI.
El 1686 Perafita tenia 70 cases juntes i 16 pagesies habitades, però en arribar el segle XVII, durant els fets de la Guerra de Successió, va ser incendiada en l'operació de repressió realitzada pel filipista Comte de Montemar.
La població, però es va refer aviat i el 1787 ja tenia 439 habitants, i el punt culminant es va assolir el 1860 amb 746 habitants.
Actualment Perafita té 411 habitants.
Del patrimoni arquitectònic del municipi en destaca l'església parroquial de Sant Pere, construïda al segle XVIII, molt probablement en el mateix lloc de l'anterior.
L'edifici actual és barroc, té capelles laterals, façana a ponent i campanar a l'esquerra del presbiteri.
El retaule barroc de fusta que s'hi va construir va ser destruït l'any 1936 durant la Guerra Civil, i posteriorment se n'hi va instal·lar un de nou, més senzill, fins que l'any 1993 es va inaugurar una nova decoració del presbiteri.
Una altra obra del patrimoni arquitectònic de Perafita és l'ermita de Santa Margarida, que originàriament era del segle XI o principis del XII, d'una sola nau, de planta gairebé rectangular i amb un absis semicircular a la banda de llevant.
En la primera meitat del segle XVIII, l'ermita ja estava molt descuidada.
Des de l'any 1988, apareix un nou temple ben restaurat, amb elements romànics que destaquen perfectament, i cada any s'hi fa l'aplec el diumenge més proper a la festa de santa Margarida (que és el 20 de juliol).
Una particularitat de molts edificis de la població són les llindes (fusta o pedra travessera que clou la part superior d'un portal o finestra i que descansa sobre els muntants), ja que en moltes d'elles hi ha inscripcions (amb noms dels propietaris, anys de construcció o motius geomètrics).