L'acreditació de centres sanitaris es defineix com un procés pel qual una organització sanitària s'incorpora a un sistema de verificació externa que avalua el nivell en què se situa l'organització en relació amb un conjunt de referents prèviament establerts, consensuats amb els experts i adaptats al territori.
El procés d'acreditació de centres sanitaris ha demostrat ser una eina eficaç per a l'avaluació i la millora dels serveis que s'hi presten i, al mateix temps, per establir que una organització és competent en allò que fa.
Amb l'acreditació es certifica que una organització sanitària ha aconseguit un nivell de qualitat i competència superior als estàndards exigibles per a l'autorització administrativa d'un centre sanitari.
Per tal que aquesta organització ho pugui demostrar, rep un certificat que atorga el Departament de Salut.
Per un centre sanitari els beneficis de l'acreditació són nombrosos.
• Atorga un nivell de qualitat i competència a l'organització.
• Avalua les activitats que es duen a terme al centre.
• Guia i impulsa la millora de la qualitat de la institució.
• Dóna informació i garantia de confiança a professionals i ciutadans.
• Possibilita la contractació de serveis: el Servei Català de la Salut, entitat que contracta serveis públics, exigeix l'acreditació dels centres que contracta com a mesura de la qualitat de l'assistència que s'hi presta.
També existeix la possibilitat que altres entitats contractin serveis de caire no públic.
El Departament de Salut de la Generalitat de Catalunya és l'entitat que acredita els centres sanitaris en el nostre territori.
La Llei d'ordenació sanitària de Catalunya estableix la competència de la Direcció General d'Ordenació i Regulació Sanitària per acreditar.
La decisió d'acreditar un centre sanitari es basa en un procés d'avaluació que du a terme un grup multidisciplinari de professionals tècnics.
Aquests experts en la matèria avaluen el centre i proposen l'obtenció del certificat d'acreditació corresponent.
Pot sol·licitar l'acreditació tot centre d'atenció hospitalària aguda, i equips d'atenció primària públics o privats, que:
• Disposi de l' autorització d'obertura i funcionament que atorga el Departament de Salut.
• Presti assistència sanitària en l'àmbit de Catalunya.
• Dugui a terme un procés d'autoavaluació d'acord amb el Manual d'estàndards.
• Presti assistència sanitària en l'àmbit que especifiquin els estàndards del model d'acreditació.
L'acreditació és voluntària, encara que és condició necessària per ser centre proveïdor del Servei català de la Salut.
A començament dels anys vuitanta, acabades d'obtenir les transferències en matèria de sanitat, el Departament de Sanitat i Seguretat Social de la Generalitat de Catalunya va decidir posar en marxa un sistema extern d'avaluació de la qualitat dels seus hospitals de malalts aguts que es denomina acreditació.
L'objectiu era homologar la qualitat dels hospitals a Catalunya en un model sanitari de provisió públic i privat.
Així, va constituir-se el primer programa d'acreditació realitzat a l'Estat espanyol i a Europa.
L'any 1983 es va realitzar un segon procés d'acreditació, d'acord amb l'experiència assolida.
L'aplicació d'aquest nou model d'acreditació va constituir l'eina principal per establir la xarxa hospitalària d'utilització pública de Catalunya.
Cal considerar aquestes dues normes d'acreditació com de determinació de mínims qualitatius que cal assolir.
Fonamentalment, es van utilitzar criteris d'avaluació sobre l'estructura i l'organització dels hospitals de malalts aguts.
L'Ordre de 10 de juliol de 1991, que cal situar en el context de la Llei d'ordenació sanitària de Catalunya i de la creació del Servei Català de la Salut com a ens públic que compra serveis sanitaris, defineix uns nous estàndards d'acreditació entre els quals s'inclouen criteris estructurals, de funcionament i d'organització i, amb menor rellevància, els corresponents al procés i els resultats de l'organització, d'acord amb els models d'acreditació de principis dels anys noranta.
Tots aquests esforços han mantingut Catalunya, de forma permanent, al capdavant en el desenvolupament i la implantació de sistemes d'avaluació de la qualitat en els dispositius assistencials.
Això ha fet que sigui un referent obligat i un model per a altres comunitats autònomes.
L'evolució permanent del sector sanitari a Catalunya i la millora objectiva de la qualitat assistencial com a objectiu generalitzat en el món dels serveis sanitaris, conseqüència derivada d'un més alt nivell socioeconòmic i cultural de la població, han estat factors clau que han impulsat el desenvolupament, a Catalunya, d'un model sanitari propi i el reconeixement de la salut com un dret dels ciutadans.
2020 – Inici del tercer període d'acreditació (2020-2023) per a centres d'atenció hospitalària aguda.
2020 – Resolució SLT/347/2019, de 8 de febrer, per la qual es declara la vigència de les resolucions d'acreditació d'equips d'atenció primària a Catalunya.
2019 – Resolució SLT/1042/2019, de 16 d'abril per la qual es declara la vigencia dels certificats d'acreditació dels centres d'atenció hospitalària aguda.
2018 – Resolució SLT/2720/2018, de 12 de novembre per la qual es declara la vigencia dels certificats d'acreditació dels centres d'atenció hospitalària aguda.
2017 – Resolució SLT/2886/2017, de 15 de desembre per la qual es declara la vigència dels certificats d'acreditació dels centres d'atenció hospitalària aguda.
2016 – Resolució SLT/2953/2016, de 20 de desembre per la qual es declara la vigència dels certificats d'acreditació dels centres d'atenció hospitalària aguda.
2014 – Acord GOV/106/2014, de 15 de juliol, d'aprovació del manual d'estàndards d'acreditació d'equips d'atenció primària.
2014 – Decret 86/2014, de 10 de juny, pel qual s'estableix el sistema d'acreditació d'equips d'atenció primària a Catalunya.
2013 – Resolució SLT/807/2013, de 8 d'abril per la qual es declara la vigencia dels certificats d'acreditació dels centres d'atenció hospitalària aguda.
2013 – Inici del segon període d'acreditació (2013-2016) per a centres d'atenció hospitalària aguda.
2012 – Resolució SLT/1616/2012, d'1 d'agost per la qual es declara la vigencia dels certificats d'acreditació dels centres d'atenció hospitalària aguda.
2009 – Acte de lliurament dels certificats d'acreditació als hospitals.
2006 – Celebració dels 25 anys d'acreditació a Catalunya i publicació d'un llibre commemoratiu.
2006 – Inici del nou model d'acreditació a Catalunya, regulat pel Decret 5/2006, de 17 de gener.
2006 – Decret 5/2006, de 17 de gener, pel qual es regula l'acreditació de centres d'atenció hospitalària aguda i el procediment d'autorització d'entitats avaluadores.
2005 – Ordre SLT/415/2005, de 20 d'octubre per la qual s'autoritza la pròrroga dels certificats d'acreditació dels centres hospitalaris.
2005 – Presentació del model d'acreditació de centres d'atenció hospitalària aguda a Catalunya.
2000 – Creació del Consell Assessor de Qualitat Assistencial del Departament de Salut (Ordre de 19 de desembre de 2000).
1992 – Modificació de l'Ordre de 16 d'agost de 1988, per la qual s'adapta la composició de la Comissió Assessora per a l'Acreditació de Centres Hospitalaris de Malalts Aguts (Ordre de 6 de novembre de 1992).
1991 – Tercer procés d'acreditació per a centres hospitalaris de malalts aguts a Catalunya (Ordre de 10 de juliol de 1991).
1988 – Creació de la Comissió Assessora per a l'Acreditació de Centres Hospitalaris de Malalts Aguts (Ordre de 16 d'agost de 1988).
1983 – Segon procés d'acreditació per a centres hospitalaris de malalts aguts a Catalunya (Ordre de 25 d'abril de 1983).
1983 – Acreditació de centres d'assistència hospitalària en règim de funcionament obert (Ordre de 31 d'agost de 1983).
1981 – Primer procés d'acreditació per a centres hospitalaris de malalts aguts a Catalunya (Ordre de 21 de novembre de 1981).
1980 – Creació d'un grup d'experts en acreditació de centres assistencials que emet un informe.
1979 – Traspàs de competències en sanitat a Catalunya.