Dani Giménez és una de les persones amb més confiança en el treball col·laboratiu a l'Administració.
És un entusiasta impulsor de les comunitats de pràctica a l'Agència de Protecció de la Salut, on estan desenvolupant una de les experiències més capdavanteres d'aprenentatge informal i de gestió del coneixement.
Dani, com vau començar la vostra experiència amb les comunitats de pràctica?
L'any 2007 vaig assistir a una activitat a l'Escola d'Administració Pública que es deia Innovem l'Administració amb Internet, on Jesús Martínez i Jordi Graells explicaven els avantatges del treball col·laboratiu i les comunitats de pràctica; i jo m'hi vaig acostar i els vaig manifestar el meu interès en el tema.
Sempre havia cregut que per modificar la forma de treballar a l'Administració el millor seria participar en algun projecte que ja funcionés en algun lloc.
Ells explicaven el programa Compartim i a partir d'aquí vaig pensar que si tenia èxit a Justícia per què no provar-ho en el meu col·lectiu, fent les adaptacions que calguessin.
Quins motius et van impulsar a encetar aquesta experiència?
El motiu era i és canviar la forma de treballar, clàssica, compartimentada, on el treball col·laboratiu està sempre en un segon terme.
Perquè si volem estar al servei del ciutadà, no podem prioritzar un treball individualista.
Tot el que deien el Jesús i el Jordi era molt intel·ligent: quan parlaven d'intel·ligència compartida, era molt atractiu tal com ho explicaven.
Com va començar la vostra experiència?
Vaig començar a parlar amb coneguts de l'Agència de Protecció de la Salut i de seguida vam formar un grup de quatre o cinc persones que teníem algun interès a fer alguna cosa.
Vam formar un petit grup amb característiques molt complementàries, i érem persones amb ganes de canviar la forma de treballar.
D'altra banda, també es va donar la casualitat que jo estava als serveis regionals de Barcelona de l'Agència de Protecció de la Salut fent el que es deia un pla de formació intern i, en sentir el que era l'aprenentatge informal, vaig pensar que el podíem incorporar al nostre pla de formació.
I dintre dels objectius estratègics de formació que van elaborar n'hi havia un, que va ser acceptat pel servei regional, que era fomentar l'ús de canals d'aprenentatge informal i de comunitats de pràctica.
És una història curiosa, juntament amb això vam posar que calia passar de treballar d'una manera individual a treballar per equips, que sempre ha interessat, i potenciar els canals d'aprenentatge informal i de comunitats de pràctica.
A partir d'aquí la meva directora, Margarida Arbós, que venia del món universitari, s'hi va interessar molt i va acceptar un pla concret i el va tirar endavant al Comitè de Direcció de l'Agència de Protecció de la Salut de tot Catalunya.
Com va evolucionar el vostre grup inicial?
Al 2008 vam elaborar un pla de gestió de coneixement, acceptat pel Comitè de Direcció de l'Agència de Protecció de la Salut, i vam començar amb un pla pilot amb sis comunitats de pràctica.
Abans d'aprovar el pla, però, volien veure el resultat de la prova pilot.
El Pla de gestió del coneixement va ser aprovat després de veure com va funcionar durant tres mesos.
Com funcionen les vostres comunitats de pràctica?
El curs 2009-2010 va ser el primer any de treball seriós; ens vam posar en contacte amb la gent que volia participar per saber la bona pràctica que volien presentar o el producte que volien elaborar, o la mala pràctica que volien corregir.
Es van formar unes 12 comunitats, van participar-hi 115 persones, 91 de les quals eren membres purs i 24, col·laboradors, figures externes que col·laboren per fer tasques concretes, com, per exemple, el disseny d'un dibuix per a un producte.
El perfil de les persones que hi participen ha anat canviant al llarg del temps.
Al principi només eren veterinaris, menys un químic, dues infermeres i una advocada.
En canvi, al 2009 el perfil ja va variar molt: farmacèutiques, infermeres, químics, auxiliars administratius, missatgers de documentació... era més pluridisciplinari.
Aquest any tenim ja 15 comunitats de pràctica en funcionament, de les quals 5 són continuïtat de la temporada anterior i 10 són noves, amb un total de 107 persones, 83 participants a la comunitat, 10 moderadors i 14 col·laboradors.
D'un total de 800 treballadors i treballadores de l'Agència de Protecció de la Salut, participen a les comunitats a l'entorn de 150.
Quina aplicació tenen els productes?
Alguns ja s'estan utilitzant de manera informal.
Encara que no estiguin validats, han circulat per la xarxa com a coses que poden ajudar a resoldre un problema, i ara fa poc més d'un mes que s'ha fet una revisió tècnica dels productes i els han validat, i en alguns casos en recomanen la utilització.
Com decidiu els objectius i continguts del treball a les comunitats?
La majoria són demandes espontànies de les persones que volen solucionar problemes recurrents, i només en un cas va ser una demanda de la direcció, i la gent s'hi va voler apuntar.
És un repte alinear les dues opcions; el producte final de coneixement seria el que resolgués els problemes recurrents de determinats col·lectius i que a més la direcció l'acceptés com a estratègic...
És molt complicat això, perquè moltes vegades, els productes que interessen a la direcció no conviden a participar, no són atractius per a la resta de treballadors, no són viscuts d'aquesta manera per la base.
La manera de resoldre això seria que la direcció participés del diagnòstic.
Nosaltres al final de les jornades fem un mercadillo, que anunciem a bombo i platerets per la xarxa, per a tothom que tingui interès a fer comunitats de pràctica per resoldre els problemes que tinguin a la seva feina.
El fem sempre a la sala d'actes de la Facultat de Veterinària.
L'any passat vam tenir 60 propostes diferents.
Llavors la gent tenia tres minuts per sortir a escena i vendre el seu producte, què milloraria, quines millores aporta al col·lectiu... i s'obria un procés de 10 o 15 dies on la gent s'apuntava a les comunitats que volia.
Allà la direcció va presentar diverses propostes i una va ser acceptada... i la va explicar amb gràcia perquè s'hi apuntessin set o vuit persones.
Quina és la composició de les vostres comunitats?
Són comunitats d'entre 6-7 i 14-15 persones.
Hem après que l'e-moderador és una de les claus de l'èxit de la comunitat de pràctica i del producte final, i un moderador és molt difícil que pugui treballar amb més de 10 persones.
Sembla molt bona idea la vostra iniciativa dels mercadillos de coneixement.
És molt divertit perquè allà veus l'entusiasme...
La gent que surt a parlar realment té ganes de convèncer; creuen que aquell problema es pot solucionar amb l'aportació d'una comunitat...
Encara que la majoria de la gent no sap què és una comunitat de pràctica, tenen el valor d'explicar el seu producte davant de 100 o 200 persones.
Expliquen què aporta al professional, però també què aporta a l'organització, en què millora l'organització, i ho fan sense conèixer la teoria del treball col·laboratiu.
Jo crec que justament en una època de crisi una de les coses que s'hauria de potenciar és el treball col·laboratiu, en xarxa, potenciant l'ús més intensiu de les TIC.
En moments de crisi les idees i el potencial humà és el més important, que cal protegir i mimar.
El treball col·laboratiu permet que les idees es puguin desenvolupar i passin a ser productes que millorin alguna pràctica o situació concreta.
És a dir el treball col·laboratiu en moments de crisi permet treure el millor de les persones, i és el principal recurs d'una organització i més a l'Administració pública.
Quines són, des de la teva experiència, les motivacions dels participants a les comunitats de pràctica?
Hi ha un 15% de persones entusiastes, però sobretot hi ha les motivacions d'un 70% que són més espectadors, i que de sobte, o bé per curiositat, per avorriment de la forma de treballar, per ganes de canviar... veuen companys que treuen productes que són d'èxit, i algunes d'aquestes persones espectadores poden interessar-se a participar.
Hi ha molts factors; és una suma de tots.
Es van contagiant, es passen la veu: Ei! que hi ha un grup que treballen en un escorxador i que van solucionar el tema de les avaries mecàniques quan s'espatllen les línies, i no eren els jefes, sinó vuit persones que treballen de nit en un escorxador.
Quin impacte han tingut les CoP a l'Agència de Protecció de la Salut?
Jo portava el Pla de formació i hi volia afegir l'aprenentatge informal, però vaig veure que era difícil canviar la manera de formar dintre de l'Administració.
La meva directora em va donar suport per separar això del Pla de formació i crear el Pla de gestió de coneixement, però crec que en els temps que corren potser aniria bé complementar-los amb accions que fomentin l'aprenentatge informal com és la participació a comunitats de pràctica, però això encara no està passant, potser el dia que els comandaments hagin d'incorporar en el seu currículum domini de treball col·laboratiu, d'aprenentatge informal i gestió del coneixement com a requisit per optar a una plaça de comandament, començarà a haver-hi canvis importants.
En qualsevol cas, ara hi ha molts directius que coneixen això, una altra cosa és si ho volen aplicar.
Hem aconseguit sembrar una llavor, la part negativa és que s'hauria de regar amb alguna mena de fertilitzant, no només amb aigüeta, incentivar que la gent participés, entenent que això és treballar, forma part de la nostra tasca professional, no pot ser que sigui fora de l'horari laboral... i això no és acceptat del tot.
Està plantada la llavor, però encara no hem trobat el fertilitzant d'aquesta planta que es diu gestió del coneixement, treball col·laboratiu i aprenentatge informal en comunitats de pràctica.
Hem de pensar que les CoP són més eficients que els equips de millora, gastem menys i els nostres productes realment solucionen problemes i són d'aplicació immediata.
Segona part: Aprenentatge col·laboratiu per resoldre els problemes del dia a dia
En aquest article comentem els resultats de l'enquesta feta als entusiastes de les comunitats de pràctica, seguint el mateix guió que vam utilitzar en l'enquesta als e-moderadors, a partir de la qual vam escriure l'article "Comunitats de pràctica sostenibles: un marc amable de millora i aprenentatge col·laboratiu", que vam publicar al primer número del butlletí Compartim.
Si comparem les puntuacions mitjanes, cal destacar similituds i també algunes diferències.
Com podem veure (gràfiques 1 i 2), hi ha una coincidència amb els e-moderadors en el menor grau d'importància que atorguen a les relacions personals comparativament respecte a la resta de factors (6,04).
També trobem coincidència respecte de la valoració del suport mutu (8 tant per als e-moderadors com per als entusiastes) com un dels motius més importants a l'hora de participar activament en una comunitat de pràctica.
Tot i que les diferències són molt minses, cal destacar dos elements que podrem analitzar amb més profunditat a partir de les valoracions qualitatives que han fet els enquestats.
En primer lloc, els entusiastes puntuen amb una nota més alta "la necessitat de resoldre problemes del dia a dia", és a dir, la seva participació està més motivada per una percepció de problemes als quals han de donar resposta a la seva feina, i pensen que la seva participació a la comunitat de pràctica els permet de resoldre més fàcilment.
En segon lloc, els entusiastes, de manera coherent amb el punt anterior, valoren la col·laboració a la comunitat de pràctica com una oportunitat d'aprenentatge i actualització professional, en gran mesura per l'oportunitat d'interacció amb altres professionals compartint les seves experiències professionals.
A les gràfiques 3 i 4 podem veure les diferències: 14 persones del grup d'entusiastes puntuen amb un 10 la importància de l'interès per resoldre problemes del dia a dia, mentre que en el cas del grup d'e-moderadors, no hi ha cap puntuació de 10 en aquest factor.
En el mateix sentit, podem veure (gràfiques 5 i 6) la tendència a valorar una mica més alt (19 persones entusiastes valoren amb un 10 mentre que només 2 e-moderadors li atorguen un 10) l'oportunitat d'aprenentatge i actualització de competències a la seva feina.
A partir de les valoracions dels entusiastes, podem aprofundir una mica en aquestes diferències.
D'una banda, els entusiastes esmenten la distribució de l'esforç i la càrrega de treball com una dificultat que pot arribar a afectar negativament la participació a la comunitat de pràctica.
Aquest aspecte afecta la dinàmica grupal de la comunitat.
En general, de manera tendencial podríem dir que els entusiastes tenen una orientació més pràctica, lligada a la resolució de problemes en el seu lloc de treball i busquen l'aprenentatge d'eines i procediments per enfrontar-s'hi eficaçment i solucionar-los.
"No és important l'afinitat personal, però sí el desig de respondre preguntes que dia a dia se't plantegen en la pràctica diària."
"No assisteixo a la comunitat de gestió del coneixement per raons d'amistat, o de tipus personal, assisteixo perquè m'agrada reciclar-me, fer la meva feina cada dia millor."
"En un espai diferent al diari i pensat només per fer això, compartir, pensar, innovar, crear, i si ho fas amb companys i companyes que també coneixen, pregunten i volen millorar, és perfecte."
Al mateix temps, hi ha una presència més gran en el cas dels e-moderadors de la dimensió de construcció identitària, tant de manera personal com del grup professional en el seu conjunt.
"El que m'engresca o motiva més és l'enriquiment personal, que alhora em comporta, evidentment, una diversificació de la feina diària que va acompanyada d'un aprenentatge constant."
"Viure millor és viure sense percepció de tants problemes i aquesta percepció canvia quan pot ser compartida.
La socialització de les emocions, pensaments i actuacions pot recrear nous escenaris personals."
Aquest aspecte de valors identitaris té un component d'identificació amb el grup professional, que els mou a tenir cura del vincle grupal, creant complicitats i recreant el sentiment de pertinença a un grup professional.
Millora molt les relacions interpersonals, crea complicitats".
Aquest component d'identitat grupal també està present entre els entusiastes, però no com un tema prioritari, sinó com a conseqüència d'un procés d'intercanvi motivat per la recerca de solucions i la resolució de problemes que viuen intensament en el seu dia a dia.
Aquest article és un primer intent de comprendre les necessitats i motivacions de les persones que donen vida a les comunitats de pràctica i, tal com dèiem a l'article anterior, caldria contextualitzar les diferents motivacions en relació amb les característiques del col·lectiu professional de cada comunitat de pràctica, el moment evolutiu de la comunitat, i el seu context de treball professional.
Els ítems que van valorar els entusiastes, entre l'1 i el 10, en l'enquesta són els següents:
Relació personal (d'amistat o d'altres) amb l'e-moderador-a o amb altres membres de la comunitat
Necessitat de resoldre problemes i dificultats a la feina diària per millorar-la
Suport mutu entre companys i companyes que fan una activitat similar
Trobades i participació dins d'un grup de companys de feina innovadors
Trobades i participació dins d'un grup de companys entre els quals es troben bé i en gaudeixen
Perquè és una gran oportunitat d'aprenentatge i d'estar al dia en la seva activitat professional
Curs d'informació visual (infografies, amb Ignasi Alcalde)
Curs sobre nous entorns professionals d'aprenentatge (PLE) a l'Administració pública, amb Dolors Reig
Inscripció: fins al 21 de setembre de 2011
Taller sobre narratives digitals, 2a edició, amb Julio Zino i Elena Martín
29 de setembre i 4, 6 i 20 d'octubre de 2011
Deixar de navegar i pujar al núvol: economia del temps a Internet, amb Laura Rosillo
Inscripció: fins al 20 de setembre de 2011
D'altra banda, us volem recomanar els materials de les jornades més destacades i amb més bona acollida que han tingut lloc aquest darrer mes.
Conferència de Xesco Espar "Créixer i transformar-se quan amb l'excel·lència no n'hi ha prou".
III Jornada sobre l'Activitat Física i l'Esport als Centres Penitenciaris
Guia d'intervenció tècnica en menors, presentada a la I Jornada d'Assessorament Tècnic Civil
Aquest llibre ens mostra com rendibilitzar la nostra presència social a la xarxa.
La seva lectura esdevé molt útil per sobreviure a l'era digital i aprofitar al màxim les possibilitats de les noves tecnologies.
Una aproximació irreverent, divertida i irònica al fenomen Facebook i a les raons del seu èxit.
Durant el mes de maig, els usuaris van fer servir les paraules següents en les cerques per arribar al bloc gestió del coneixement:
Format Factory és un magnífic (i gratuït) conversor de formats d'arxius multimèdia: converteix els fitxers de vídeo, àudio o imatges de qualsevol format als formats més usuals.
Així, converteix vídeos des de qualsevol format a vídeos en MP4, 3GP, MPG, AVI, WMV, FLV i SWF; d'arxius de so en qualsevol format a MP3, WMA, AMR, OGG, AAC i WAV i d'arxius d'imatge en qualsevol format a a JPG, BMP, PNG, TIF, ICO, GIF i TGA.
A més de conversor, però, té moltes altres aplicacions, ja que també repara danys de vídeos i arxius d'àudio, redueix la mida d'arxius multimèdia, permet retallar cançons i regular la qualitat del vídeo, cançó i imatges i també converteix el format d'arxius de DVD en un arxiu de vídeo.
L'únic inconvenient és que només funciona sobre Windows.