Lluïsa (de 33 anys, mare del Gael, d'1 any)
—Sembla mentida, però tenim la casa plena amb les joguines del nen.
Des que va néixer, tothom, amics i família, no paren de fer-li tota mena de regals: joguines amb música, jocs didàctics, llibres amb sorolls, ninos que riuen...
Sovint juga més amb les capses i els embolcalls que amb les joguines noves.
Andreu (36 anys, amic de la Lluïsa i pare del Bernat, de 2 anys, i del Biel, de 4 anys)
—Doncs mira, quan va néixer el Bernat ens preocupava una mica aquest tema, perquè ja l'havíem viscut amb el Biel.
Vam demanar als familiars i als amics que pels aniversaris i altres celebracions es posessin d'acord per fer regals conjuntament.
D'una banda, com tu dius, no necessiten tantes joguines i, d'altra banda, cal escollir les que són més adequades per a ells.
A nosaltres ens agraden molt les tradicionals, les de tota la vida, les que no necessiten piles per funcionar i que deixen el camp lliure a la imaginació dels nens.
Josep (de 66 anys, avi del Pau, de 5 anys, de la Marta, de 7 anys, i de l'Oriol, de 10 anys)
Què fa el Pau pentinant la seva germana, jugant a perruquers?
L'altre dia jugava a planxar la robeta de les nines.
Per què no juga a cotxes o a pilota com fan tots els nens?
Voleu dir que no l'afectarà, això, d'aquí a uns anys?
Mira en canvi el seu germà Oriol, aquest sí que té clar el que li toca fer; fa uns anys recordo que tot el dia anava amb les eines de fusteria amunt i avall...
Mila (de 40 anys, mare del Pau, de la Marta i de l'Oriol)
Avui en dia això ja està superat.
Tothom sap que nenes i nens poden jugar al mateix i fer les mateixes coses.
Segur que l'altre dia estava imitant el seu pare, que va estar planxant una bona estona.
Ja no te'n recordes, però quan veies la Marta, de petita, jugant a construccions no deies pas res, i això segons tu no és de nenes.
Pare, els temps estan canviant.
David (de 44 anys, pare del Marcel i de l'Arnau, de 10 anys)
Els nens s'estan fent grans i crec que no passem prou temps amb ells.
Sí que ens interessem pels seus estudis, anem a escola quan ens criden, els ajudem amb els deures..., però així i tot crec que no fem el suficient.
L'altre dia ens va saber molt greu perquè ens van retreure que els agradaria jugar i estar-se més temps amb nosaltres.
Fa dies que hi penso, però no sé per on començar.
Entre la feina, fer una mica d'esport, les tasques de la casa, etc., no ens queda gaire temps per compartir amb ells.
Josep (de 43, pare de la Júlia, de 8 anys, i del Sergi, d'11 anys)
Nosaltres també anem de bòlit entre la feina, el nens, la casa...
Fa una temporada que vam decidir que calia trobar petits espais per estar més amb els nens, per fer coses senzilles, per jugar...
Aquest curs vam optar per no encendre el televisor entre setmana, i l'estona que abans veien uns dibuixos, abans de sopar, ara procurem jugar una estona amb ells.
Els caps de setmana també procurem dedicar-los més temps: sortim a la muntanya, veiem plegats un partit d'hoquei, juguem a jocs de taula que els agraden o amb la consola...
Al principi va costar una mica, però ara hem notat que, a més de passar-ho bé tots junts, ells ens tenen més confiança, ens expliquen més coses i en general estan més receptius a les nostres opinions i comentaris.
Miquel (de 53 anys, tutor del Màrius, de 16 anys)
- Els he convocat a aquesta entrevista perquè, com hauran vist en el darrer informe, les notes del Màrius han baixat bastant.
Tots els professors coincidim que aquest trimestre el veiem més cansat a classe, que no participa tant com abans i em fa l'efecte que no va tant amb els seus amics.
M'he assabentat que participa en competicions en línia de no sé quin joc.
En una tutoria individual em va reconèixer que estava jugant més que abans i que això havia fet que estudiés menys.
Penso que necessita una mica d'ajuda i suport per part seva, per tal de poder superar el curs.
Pensin que el batxillerat requereix molta dedicació.
A més, li aniria força bé fer una mica d'esport o alguna altra activitat d'oci diferent del joc en línia.
Dolors i Joan Carles (de 43 i 46 anys, respectivament, pares del Màrius)
- Li estem molt agraïts per les seves observacions.
La veritat és que encara que havíem vist la baixada de notes del Màrius, no en sabíem els motius.
Vèiem que es tancava a l'habitació, a la tarda i a la nit; i, la veritat, pensàvem que, tal com ell ens deia, estava estudiant.
Ens deia que de tant en tant jugava a l'ordinador per descansar de l'estudi.
Parlarem amb ell i mirarem d'arribar a un acord sobre l'ús que fa del mòbil.
El que està clar és que li demanarem que deixi la porta de l'habitació oberta durant el dia i li farem deixar el mòbil i el portàtil fora de l'habitació a l'hora d'anar a dormir.
També podem intentar que torni a jugar a bàsquet, que ho havia deixat perquè deia que no tenia temps per a tot.
Se senten tantes coses sobre addiccions als jocs en línia, que és un tema que hem de resoldre abans no sigui massa tard.