La Comissió Jurídica Assessora, reunida el 20 de febrer de 2020, amb la presidència del Sr.
Maria Mercè Darnaculleta i Gardella, Francesc Esteve i Balagué, Marta Franch i Saguer, Francesc Homs i Molist, Marc Marsal i Ferret, Carles Mundó i Blanch, Joan Pagès i Galtés, Eva Pons i Parera, Sonia Ramos i González, Lluís Saura i Lluvià, Joan Manuel Trayter i Jiménez, i Antoni Vaquer i Aloy, i essent-ne ponent el Sr.
Per Decret de la Presidència de l'Entitat Municipal Descentralitzada (EMD) d'un municipi, de 30 d'abril de 1991, es va atorgar a l'empresa Immobiliària Camart, SA, una llicència urbanística per a la construcció de dos habitatges unifamiliars aïllats (núm. d'expedient X/91).
També a través de Decret de la Presidència, de 7 de març de 1994, es va atorgar a la mateixa empresa la llicència de primera ocupació relativa a l'expedient de llicència d'obres esmentat (núm. d'expedient Y/93).
El 30 d'octubre de 2018, el cap d'Urbanisme i Mobilitat va proposar incoar un procediment de revisió d'ofici de les llicències de construcció i de primera ocupació, per considerar que mancaven les condicions essencials per al seu atorgament, com eren la parcel·lació prèvia de les dues parcel·les i la cessió obligatòria i gratuïta de la part del terreny destinat a vial, de manera que serien nul·les de ple dret d'acord amb les lletres e) i f) de l'article 47.1 de la Llei 39/2015, d'1 d'octubre, de procediment administratiu comú de les administracions públiques (en endavant, LPAC).
Consta incorporada a l'expedient una nota simple informativa de domini i càrregues, del Registre de la propietat de Sant Cugat del Vallès, núm. 2, expedida el 26 de setembre de 2018, relativa a la finca de referència.
El 29 de novembre de 2018, la secretària-interventora de l'ens local va emetre un informe sobre el procediment de revisió d'ofici i la normativa d'aplicació i, en relació amb la causa de nul·litat, va considerar que concorria la recollida en l'article 47.1.f) de l'LPAC, però que potser s'haurien de tenir en compte els límits de la revisió, atès que la llicència d'obres feia 27 anys que es va atorgar.
Mitjançant nou informe del cap d'Urbanisme i Mobilitat, de 28 de gener de 2019, es va deixar constància que la Comissió de Territori, l'11 de gener de 2019, va tractar aquest assumpte i va decidir no incoar d'una manera immediata el procediment de revisió d'ofici, per considerar que no estava justificada.
L'informe assenyalava que els fets eren susceptibles de constituir infraccions urbanístiques molt greus, i que la incoació del procediment de revisió corresponent era obligatòria i sol·licitava que, si no s'incoava d'una manera immediata, es comuniquessin els fets al director general d'Urbanisme.
Per Decret de la Presidència núm. 2019/0571, de 25 de juny de 2019, es va iniciar el procediment de revisió d'ofici, per tal de declarar la nul·litat de ple dret de la llicència d'obres núm. X/91, per a la construcció de dos habitatges, atorgada el 30 d'abril de 1991, i la llicència d'ocupació vinculada a aquesta, núm. Y/93, per la causa de nul·litat de l'article 47.1.f) de l'LPAC.
També es va nomenar la instructora i es va ordenar notificar el Decret a l'interessat, adjuntant-li una còpia de l'informe previ i atorgar-li el tràmit d'audiència.
Per sengles oficis de 27 de juny de 2019, la instructora va notificar l'acord d'incoació al propietari de la finca, el Sr.
A, i a Immobiliària Camart, SA, i els va fer avinent que disposaven d'un termini de deu dies per a formular-hi al·legacions i presentar els documents que estimessin pertinents.
Per escrit de 24 de juliol de 2019, Immobiliària Camart, SA, representada pel Sr.
A, va formular al·legacions d'oposició a la revisió d'ofici.
Entre d'altres qüestions, afirmava que les llicències s'ajustaven a dret perquè es va constituir un aval en garantia d'urbanització simultània de 333.900 pessetes –garantia que ja va ser cancel·lada–, com també que s'havien d'aplicar els límits de la revisió d'ofici en els termes que exposava.
Altrament, va aportar una còpia de les cèdules d'habitabilitat dels habitatges, per nova ocupació, expedides l'any 1994, i una còpia d'una liquidació fraccionada de l'impost sobre béns immobles urbans (IBI) d'ambdós habitatges, corresponent a l'exercici en curs.
El 3 de setembre de 2019, el cap d'Urbanisme i Mobilitat i el 4 d'octubre de 2019, la secretària interventora, van emetre sengles informes sobre les al·legacions formulades i van proposar que s'havien de desestimar.
Per Decret de la Presidència, el 7 d'octubre de 2019, es van desestimar les al·legacions presentades, es va aprovar la proposta de resolució en què es proposava revisar d'ofici i declarar nul·les de ple dret les llicències urbanístiques i es va demanar el dictamen de la Comissió Jurídica Assessora, amb suspensió del termini per a resoldre el procediment de revisió.
El 10 d'octubre de 2019, es va trametre la petició de dictamen i l'expedient a la Direcció General d'Administració Local.
El 15 d'octubre de 2019, la Subdirecció General d'Assistència Jurídica i d'Innovació a l'Administració Local va requerir a l'ens local determinada documentació necessària per a emetre el dictamen, que es va trametre el 29 de novembre següent.
El 30 d'octubre de 2019, la Subdirecció General d'Assistència Jurídica i d'Innovació a l'Administració Local va informar favorablement sobre la tramesa de l'expedient a la Comissió Jurídica Assessora.
El 4 de novembre de 2019, va tenir entrada en aquest òrgan consultiu la petició de dictamen formulada pel president de l'entitat municipal descentralitzada i tramesa pel secretari d'Administracions Locals i de Relacions amb l'Aran, per delegació, d'acord amb la Resolució PRE/1384/2019, de 21 de maig, de delegació de competències de la persona titular del Departament de la Presidència (DOGC núm. 7882, de 24 de maig).
En la sessió de 7 de novembre de 2019, la Comissió Jurídica Assessora va admetre a tràmit la petició de dictamen i en va designar ponent.
En la sessió de 19 de desembre de 2019, el Ple de la Comissió Jurídica Assessora va acordar ampliar en un mes el termini per a emetre el dictamen sol·licitat, i el president, per ofici del 8 de gener següent, ho va notificar al secretari d'Administracions Locals i de Relacions amb l'Aran, del Departament de la Presidència.
L'objecte del Dictamen és la revisió d'ofici del Decret de la Presidència de l'Entitat Municipal Descentralitzada d'un municipi (EMD), de 30 d'abril de 1991, pel qual es va atorgar, a l'empresa immobiliària Camart, SA, una llicència d'obres per a la construcció de dos habitatges unifamiliars aïllats, i del Decret de la Presidència de la mateixa EMD, de 7 de març de 1994, pel qual es va atorgar, a la mateixa empresa, la llicència de primera ocupació en relació amb els dos habitatges esmentats.
Es tracta d'un procediment de revisió iniciat per pròpia iniciativa de l'EMD.
Malgrat que ni l'acord d'incoació del procediment de revisió, de 25 de juny de 2019, ni la proposta de resolució, de 7 d'octubre de 2019, no invoquen expressament i específicament cap causa de nul·litat de ple dret, del conjunt de l'expedient es deriva que la revisió de les dues llicències es fonamenta en les causes recollides en les lletres e) i f) de l'article 47.1 de l'LPAC.
L'habilitació normativa d'aquesta intervenció preceptiva de la Comissió es completa amb la regulació continguda en els articles 106.1 de l'LPAC i 72 de la Llei 26/2010, de 3 d'agost, de règim jurídic i de procediment de les administracions públiques de Catalunya.
En el cas que s'examina, el procediment de revisió és va incoar d'ofici, per Decret de la Presidència de l'EMD de 25 de juny de 2019.
En conseqüència, en la tramitació s'han de respectar les regles procedimentals establertes en l'LPAC i també en la Llei 26/2010.
Pel que fa als aspectes materials o substantius, els actes objecte de revisió són dues llicències: una llicència d'obres, atorgada el 30 d'abril de 1991 i una posterior llicència de primera ocupació, atorgada el 7 de març de 1994.
Per tant, el règim jurídic material relatiu a la invalidesa, i, en concret, de les causes de nul·litat de ple dret, en el cas de la primera llicència (1991), és l'establert per la legislació administrativa vigent en aquell moment, és a dir, l'article 47.1 de la Llei de procediment administratiu de 17 de juliol de 1958 (LPA).
I en el cas de la segona llicència (1994), és l'article 62.1 de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de règim jurídic de les administracions públiques i del procediment administratiu comú (LRJPAC).
En l'àmbit local, també cal tenir en compte els articles 4.1.g), per remissió de l'article 4.2, i 53 de la Llei 7/1985, de 2 d'abril, reguladora de les bases del règim local (LRBRL), així com els articles 8.1.g) i 173 del text refós de la Llei municipal i de règim local de Catalunya (TRLMRLC), aprovat pel Decret legislatiu 2/2003, de 28 d'abril, que preveuen que els ens locals poden revisar llurs disposicions, actes o acords en els termes establerts per la legislació reguladora del procediment administratiu comú.
A l'últim, cal indicar que, en l'àmbit urbanístic, la normativa aplicable en la data d'atorgament de les llicències objecte de revisió era el Decret legislatiu 1/1990, de 12 de juliol, pel qual s'aprova el text refós dels textos vigents a Catalunya en matèria d'urbanisme, i el Reial decret 3288/1978, de 25 d'agost, pel qual s'aprova el Reglament de gestió urbanística.
D'entrada, aquesta potestat només es pot exercitar en els supòsits taxats expressament previstos en l'ordenament jurídic, en concret, en la hipòtesi de concurrència de les causes de nul·litat de ple dret recollides actualment en l'article 47 de l'LPAC (entre d'altres, dictàmens 290/2018, 312/2018, 314/2018 i 329/2018).
a) En data 30 d'abril de 1991, per Decret de la Presidència de l'EMD, es va atorgar a l'empresa immobiliària interessada una llicència d'obres per a la construcció de dos habitatges unifamiliars aïllats.
b) En data 7 de març de 1994, per Decret de la Presidència de l'EMD, es va atorgar a la mateixa empresa la llicència de primera ocupació relativa a l'expedient de la llicència d'obres abans esmentada.
c) En data 30 d'octubre de 2018, el cap d'Urbanisme i Mobilitat de l'EMD va emetre un informe en què proposava incoar un procediment de revisió de les dues llicències: la d'obres per a la construcció de dos habitatges unifamiliars i la posterior i vinculada llicència de primera ocupació.
Aquest informe comença per descriure la finca objecte de les dues llicències.
En aquest sentit, afirma que es van atorgar en relació amb la finca situada a l'extrem est del carrer i que, segons el Pla general metropolità (PGM), també vigent en aquell moment, està situada en sòl urbà i qualificada de zona d'habitatge unifamiliar aïllat, subzona VII (clau 20a/10); sistema viari bàsic (clau 5), i sistema de parcs urbans (clau 6b).
En relació amb la llicència d'obres, s'indica que "contemplava l'edificació de dos habitatges unifamiliars en dues parcel·les (no existents) de 801,15 m2 i 939,04 m2, respectivament, qualificades amb la clau 20a/10.
Cadascuna de les possibles parcel·les tenia un front vial de 16,05 m i 17,30 m, respectivament".
S'afegeix seguidament que l'esmentada llicència "va establir la següent condició: obtenir la llicència de parcel·lació abans de la llicència d'ocupació definitiva" i, a més, que "va determinar un aval de garantia de la urbanització simultània del vial per import de 333.900 pessetes".
En relació amb l'estat actual de la finca, amb fonament en una ortofotografia de l'any 2016, l'informe informa que "el terreny destinat a vial en el PGM actualment està destinat a aparcament privat i jardí destinat al gaudi particular.
No s'ha construït la tanca a l'alineació prevista en el PGM ni la vorera, tal com estava previst en el plànol núm. 2 del projecte.
L'accés públic al vial està tancat mitjançant una tanca i una porta situades en l'extrem actual del carrer, que no constaven en el projecte".
Del contrast entre la documentació relativa a les llicències i l'estat actual de la finca, l'informe constata els següents fets: a) "en el Registre de la Propietat consta encara inscrita la mateixa finca [...], sense que s'hagi inscrit cap parcel·lació.
Tampoc consta inscrita l'obra nova"; b) "no consta tramitada en aquesta EMD cap llicència de parcel·lació per segregar les dues parcel·les de la finca registral [...], ni la cessió a l'administració de la superfície qualificada de vial"; c) "no consta tramitat cap projecte d'urbanització del vial al qual donen front les dues parcel·les projectades.
No s'ha construït la vorera ni s'ha pavimentat la totalitat de la calçada.
Tampoc no s'ha executat l'enllumenament públic, ni la resta de serveis bàsics (clavegueram, subministrament elèctric i l'abastament d'aigua) fins a peu de parcel·la".
L'informe clou amb la proposta d'incoar un procediment de revisió d'ofici de les dues llicències per incórrer en nul·litat de ple dret.
En el cas de la llicència d'obres, les causes de nul·litat invocades són les recollides en les lletres e) i f) de l'article 47 de l'LPAC.
Respecte a la llicència de primera ocupació, s'afirma que la seva nul·litat deriva de la nul·litat de l'altra llicència, "ja que la segona [llicència] depèn directament de la primera".
A més, complementàriament, en relació amb la llicència de primera ocupació, "es constata l'incompliment flagrant del procediment establert i de la normativa urbanística aplicable".
d) En data 29 de novembre de 2018, la secretària interventora de l'EMD va emetre un informe favorable a la nul·litat de ple dret de les dues llicències, amb fonament en les consideracions de l'informe del cap d'Urbanisme i Mobilitat, de 30 d'octubre de 2018.
Com a novetat, s'afegeix l' observació següent: "No obstant, potser s'hauria de tenir en compte l'article 110 de la Llei 30/2015 que estableix els límits de la revisió, atès que la llicència d'obres fa 27 anys que va ser atorgada".
e) En data 28 de gener de 2019, el cap d'Urbanisme i Mobilitat de l'EMD va emetre un nou informe on deixa constància que, en la Comissió de Territori, de data 11 de gener de 2019, "es va tractar aquest assumpte, la qual va determinar no incoar de forma immediata el procediment de revisió de llicència, sense estar justificada la dilació en el procediment".
"No estant d'acord amb l'acord de la Comissió", l'informe finalitza amb aquesta conclusió: "davant la gravetat de les infraccions urbanístiques comeses i en el cas que aquesta EMD no incoï d'ofici, i de forma immediata, el corresponent procediment de revisió de les referides llicències, sol·licito que la secretària de la corporació comuniqui els fets al director general d'Urbanisme per tal que insti la incoació del procediment de revisió".
f) En data 25 de juny de 2019, per Decret de la Presidència de l'EMD, es van adoptar els acords següents: a) iniciar el procediment de revisió d'ofici de la llicència d'obres i de la llicència de primera ocupació "vinculada".
Com a fonamentació es fa referència expressa al primer informe del cap d'Urbanisme i Mobilitat (30 d'octubre de 2018) i es reprodueix l'informe de la secretària interventora (29 de novembre de 2018); b) ordenar a la secretària de l'EMD la instrucció del procediment; i c) notificar aquesta resolució a l'interessat i fer-li saber el tràmit d'audiència.
El procediment de revisió d'ofici es pot iniciar "per iniciativa pròpia" de l'Administració o bé a "sol·licitud d'interessat" (article 106.1 de l'LPAC).
En el cas que s'examina, el procediment de revisió s'ha iniciat "per iniciativa pròpia" de l'EMD, en concret, per Decret de la Presidència de 25 de juny de 2019.
Les dues resolucions objecte de revisió també van ser dictades per Decret de la Presidència de l'EMD (de 30 d'abril de 1991 i de 7 de març de 1994).
En conseqüència, cal entendre complert allò establert en l'article 71.1 de la Llei 26/2010.
Consta incorporada en l'expedient la documentació requerida, de la qual es desprèn el compliment dels tràmits legalment exigibles.
S'hi ha incorporat la documentació relativa a les llicències que es proposa revisar; els informes previs a l'acord d'inici, de caire tècnic i jurídic; l'acord d'incoació del procediment de revisió; i els oficis de notificació als interessats d'aquest acord, en què se'ls va informar del termini màxim per a resoldre el procediment i de l'obertura del tràmit d'audiència.
Un cop l'empresa interessada va formular-hi al·legacions, aquestes es van valorar mitjançant dos informes, també de caire tècnic i jurídic, i es va emetre la proposta de resolució, amb la comunicació als interessats de la suspensió del procediment atesa la petició de dictamen a aquesta Comissió.
En el procediment s'ha considerat interessat a la persona titular de la finca.
Aquesta titularitat resulta d'una nota simple informativa del Registre de la propietat de Sant Cugat del Vallès, obtinguda per l'EMD amb caràcter previ a l'inici del procediment, que informa d'una adquisició, a títol de compravenda, de ple domini, de 26 de novembre de 1982, a favor del Sr.
A. I també s'ha notificat l'inici del procediment i s'ha atorgat el tràmit d'audiència a l'empresa immobiliària a favor de la qual es van concedir les llicències i que hi ha comparegut.
L'expedient administratiu tramès a aquest òrgan consultiu s'integra pel conjunt de documents indexats, numerats, paginats i ordenats cronològicament (art. 46.1 de la Llei 26/2010 i 70 de l'LPAC), i inclou l'acreditació de les notificacions efectuades (art.56.2 de la Llei 26/2010).
En els procediments de revisió iniciats d'ofici, com és el cas que s'examina, la manca de resolució expressa dins del termini de sis mesos des que s'han iniciat produeix la caducitat del procediment (article 106.5 de l'LPAC).
En el cas examinat, l'acord d'incoació es va adoptar el 25 de juny de 2019 i la proposta de resolució, de 7 d'octubre de 2019, va acordar suspendre el termini de resolució del procediment de revisió fins a l'emissió del dictamen de la Comissió; acord de suspensió que va ser notificat als interessats el 21 d'octubre següent.
En conseqüència, en el moment en què s'aprova aquest Dictamen no s'ha produït la caducitat del procediment.
La concurrència de la causa de nul·litat invocada
El primer informe del cap d'Urbanisme i Mobilitat
L'informe del cap d'Urbanisme i Mobilitat de l'EMD, de 30 d'octubre de 2018, valora detalladament el compliment de la legalitat urbanística en l'atorgament de les dues llicències:
a) En relació amb la llicència d'obres per a la construcció de dos habitatges unifamiliars, l'informe exposa que "d'acord amb les determinacions del PGM i la legislació vigent en aquell moment (DL 1/1990), la llicència comportava l'obligació de cedir gratuïtament la superfície qualificada de vial (continuació del carrer...) i executar-ne la urbanització.
Aquestes eren condicions indispensables per tal que les dues parcel·les adquirissin la condició de solar amb front a un vial urbanitzat, amb els serveis mínims obligatoris d'acord amb la legislació urbanística d'aplicació (article 119 del DL 1/1990)".
Continua l'informe indicant que "la llicència per a la construcció de dos habitatges es va atorgar amb la condició d'obtenir la llicència de parcel·lació abans de la llicència de primera utilització.
No obstant, la llicència d'edificació no s'hauria d'haver atorgat sense la llicència prèvia de parcel·lació en dues parcel·les i la cessió del vial".
"D'una banda perquè l'existència de dues parcel·les és una condició essencial per a l'atorgament de la llicència de dos habitatges, d'acord amb la normativa urbanística d'aplicació a la subzona VII (clau 20a/10) ja que, segons les determinacions de l'article 343 de les Normes urbanístiques del PGM, únicament es pot construir un habitatge unifamiliar per parcel·la".
I, "d'altra banda, d'acord amb l'article 120.3 del DL 1/1990, per als propietaris del sòl urbà, la cessió per a carrers i vies és gratuïta i obligatòria i ha de ser executada prèviament a l'edificació.
Igualment, la cessió del terreny destinat a vial era una condició prèvia per a l'atorgament de la llicència d'edificació, segons l'article 50.2 de les Normes urbanístiques del PGM" i l'article 14 de les Ordenances metropolitanes d'edificació.
L'òrgan informant conclou que "mancaven dues condicions essencials per a l'atorgament de la llicència de construcció de dos habitatges, la parcel·lació prèvia en dues parcel·les i la cessió obligatòria i gratuïta del terreny destinat a vial, sense les quals els terrenys no adquireixen la condició de solar; condició indispensable per a poder ser edificats".
La manca de les condicions essencials esmentades constitueix, segons l'informe, un vici de nul·litat de ple dret: "mitjançant la llicència d'obres es va adquirir el dret a edificar sense tenir els requisits essencials i prescindint totalment del procediment establert, la qual cosa pot comportar la nul·litat de ple dret de la llicència, d'acord amb els apartats e) i f) de l'article 47 de la Llei 39/2015".
b) Respecte a la valoració del compliment de la legalitat urbanística de la llicència de primera ocupació, l'informe adverteix, d'entrada, que "si la llicència d'edificació fos declarada nul·la, també ho seria la de primera ocupació, ja que la segona depèn directament de la primera".
Complementàriament, segons raona l'informe, "igualment es constata l'incompliment flagrant del procediment establert i de la normativa urbanística aplicable en l'atorgament de la llicència de primera ocupació".
Aquesta afirmació es fonamenta en els dos motius següents: "D'una banda, l'informe tècnic de l'expedient diu que la construcció s'adapta a la llicència i a les condicions que s'imposaven sobre ella, cosa que resulta falsa, ja que no s'havia complert la condició d'obtenir la llicència de parcel·lació abans de la llicència de primera ocupació, imprescindible per a segregar les dues parcel·les i cedir el vial".
I, en segon lloc, "era manifest que el vial no estava urbanitzat, ja que encara avui està tancat l'accés públic i el terreny està destinat a aparcament privat i jardí per al gaudi particular.
El mateix informe tècnic manifestava que les obres d'urbanització no estaven realitzades totalment i que no procedia la devolució de la fiança.
En el mateix sentit, la resolució que concedia la llicència de primera ocupació disposava no tornar a l'interessat la fiança dipositada en garantia de les obres d'urbanització [...]
No obstant tot l'anterior, a la comptabilitat municipal la fiança consta retornada en data 14-3-1994".
L'òrgan informant conclou que aquesta segona llicència és també nul·la de ple dret: "la llicència de primera ocupació [...], que atorgava el dret a habitar els dos habitatges, sense haver-se complert els deures de cessió i urbanització del vial, pot ser declarada nul·la de ple dret d'acord amb els apartats e) i f) ja citats de l'article 47 de la Llei 39/2015".
El primer informe de la secretària interventora
El primer informe de la secretària interventora de l'EMD, de 29 de novembre de 2018, és també favorable a la nul·litat de ple dret de les dues llicències.
A aquesta conclusió s'arriba, en ambdós casos, "de conformitat amb l'informe del cap d'Urbanisme i Mobilitat".
No obstant això, cal advertir que no hi ha una coincidència total respecte a la fonamentació del vici de nul·litat:
a) La nul·litat de ple dret de la llicència d'obres es fonamenta únicament en la causa de la lletra f) de l'article 47.1 de l'LPAC, sense cap menció expressa de la recollida en la lletra e): "Mitjançant la llicència es va adquirir el dret a edificar sense tenir un dels requisits essencials per a la seva adquisició, com és la cessió del vial i la seva urbanització, per tant la llicència és nul·la de ple dret de conformitat amb l'article 47.1.f) de la Llei 39/2015".
No s'afegeix, en conseqüència, una argumentació complementària respecte a la possible existència d'un vici de procediment.
b) La nul·litat de ple dret de la llicència de primera ocupació es justifica amb arguments diversos.
"En primer lloc, perquè si la llicència d'edificació fos declarada nul·la, també ho seria la de primera ocupació, ja que la segona depèn de la primera.
En segon lloc, perquè es concedeix la llicència de primera ocupació sense que es produeixi la condició de la llicència de construcció, que establia que prèvia la concessió de la llicència de primera ocupació s'havia d'obtenir la llicència de parcel·lació de dues finques independents perquè es compleixi amb la normativa de la clau 20a/10.
En tercer lloc, perquè no es compleixen els deures de cessió i urbanització del vial".
A l'últim, l'informe conclou: "mitjançant la llicència de primera ocupació també es van adquirir drets sense tenir els requisits essencials per a la seva adquisició, com és la cessió del vial i la seva urbanització, i la segregació en dues parcel·les, essent per tant la llicència de primera ocupació nul·la de ple dret de conformitat amb l'article 47.1.f) de la Llei 39/2015".
Cal fer notar que, tampoc en aquest cas, l'informe no afegeix una argumentació complementària respecte a la possible existència d'un vici de procediment, ni s'invoca expressament la causa de nul·litat de la lletra e) del mateix article 47.1 de l'LPAC.
L'acord d'incoació del procediment de revisió
El Decret de la Presidència de l'EMD, de 25 de juny de 2019, va acordar iniciar el procediment de revisió d'ofici de la llicència d'obres i de la llicència de primera ocupació "vinculada".
Com a fonamentació es fa referència expressa al primer informe del cap d'Urbanisme i Mobilitat (30 d'octubre de 2018) i es reprodueix l'informe de la secretària interventora (29 de novembre de 2018).
No obstant això, en l'acord d'incoació no es fa cap indicació expressa de la causa o causes de nul·litat de ple dret que fonamenten la revisió.
L'escrit d'al·legacions de l'interessat
L'empresa interessada va comparèixer en el tràmit d'audiència i va formular-hi al·legacions, el 26 de juliol de 2019, en defensa de la validesa de les dues llicències:
a) En relació amb la llicència d'obres, l'interessat no comparteix l'existència dels vicis de nul·litat invocats per l'Administració.
D'entrada, no està d'acord amb l'afirmació segons la qual la cessió de terreny destinat a vial era una condició essencial i prèvia per a l'atorgament de la llicència d'edificació, "atesa l'operativitat del mateix article 120 DL 1/1990 que expressament preveu una excepció".
L'apartat primer d'aquest article estableix com a regla general: "El sòl urbà, a més de les limitacions específiques que imposi el planejament, no podrà ser edificat fins que la respectiva parcel·la mereixi la qualificació de solar."
No obstant això, a continuació es recull una excepció: "llevat que s'asseguri l'execució simultània de la urbanització i de l'edificació mitjançant les garanties que reglamentàriament es determinen".
Segons l'interessat, "la llicència d'obres atorgada [...] condicionava la seva efectivitat a la constitució d'un aval en garantia de la urbanització simultània, per un import de 333.900 pessetes.
És a dir, l'actuació municipal compleix la possibilitat prevista per la pròpia normativa urbanística com alternativa a la cessió gratuïta prèvia de terreny per vial.
I aquesta quantitat va ser dipositada pel titular de la llicència per procedir a l'execució de les obres".
I afegeix: "el requisit d'obtenció de llicència de parcel·lació es va fer constar com a condició en la llicència d'obres.
Per tant, la llicència de parcel·lació [...] no pot justificar un procediment per la revisió de les llicències, ja que en l'autorització de les obres aquest aspecte ja va estar efectivament considerat."
En segon lloc, "respecte a l'exigència de comptar amb llicència de parcel·lació també amb caràcter previ a la llicència d'obres, tampoc es pot admetre, doncs aquesta tramitació també es podia impulsar de manera paral·lela a l'execució de les obres.
No existeix previsió normativa que estableixi altra cosa, ni es justifica jurídicament aquesta obligació en els informes municipals".
b) L'escrit d'al·legacions també nega la nul·litat de la llicència de primera ocupació.
D'entrada, si la llicència d'obres s'ha de reconèixer vàlida, "en conseqüència, també la llicència de primera ocupació, doncs no resulta viciada per una suposada nul·litat de la llicència d'obres".
En segon terme, "en l'inexistent supòsit d'apreciar-se una irregularitat en l'atorgament de la llicència de primera ocupació l'excepcionalitat de la revisió d'ofici prohibeix l'aplicació d'aquest procediment quan l'ordenament disposa d'altres mecanismes per a la correcció de situacions urbanístiques".
L'informe del cap d'Urbanisme i Mobilitat de valoració de les al·legacions presentades
L'informe emès pel cap d'Urbanisme i Mobilitat de l'EMD, de 3 de setembre de 2019, valora les al·legacions presentades per l'interessat i les desestima:
a) Valoració de les al·legacions formulades en relació amb la llicència d'obres.
L'informe afirma que "la persona interessada confon interessadament l'obligació de cedir prèviament el sòl destinat a vial, i la necessitat d'obtenir prèviament la llicència de parcel·lació per a poder construir dos habitatges unifamiliars, amb la possibilitat d'execució simultània de les obres d'edificació i urbanització".
D'entrada es desestima l'al·legació relativa a la cessió de terreny destinada a vial: "Efectivament, el marc normatiu aplicable preveu la possibilitat d'execució simultània de dites obres [edificació i urbanització].
No succeeix el mateix amb la cessió obligatòria i gratuïta de la porció de terreny destinada a vial, que ha de ser prèvia a l'atorgament de la llicència.
Així ho establia clarament l'article 120.3 del DL 1/1990 [...].
En el mateix sentit ho estableix l'article 50.2 de les Normes urbanístiques del PGM (també l'article 14 de les Ordenances metropolitanes d'edificació) [...].
Per tant, la cessió prèvia de la porció de terreny qualificada de vial era una condició essencial sense la qual no es podia atorgar la llicència d'edificació."
En segon lloc, també es desestima l'al·legació relativa a la relació entre les llicències de parcel·lació i edificació: "El mateix succeeix amb la llicència de parcel·lació que ha de ser prèvia a les llicències d'edificació en cadascuna de les parcel·les resultants.
En el present cas [...], atès que la subzona VII d'habitatge unifamiliar aïllat (clau 20a/10) admet un únic habitatge per parcel·la, el fet que el promotor presentés un projecte de dos habitatges unifamiliars obligava a obtenir prèviament una llicència de parcel·lació en la qual, a més de segregar la porció destinada a vial, es dividís el sòl qualificat amb la clau 20a/10 en dues parcel·les, havent de complir cadascuna les dimensions mínimes establertes per l'article 343 de la normativa urbanística del PGM: 600 m2 de superfície i 16 metres de front a vial".
I s'afegeix: "Per raons òbvies, la llicència de parcel·lació per dividir el sòl edificable en dues parcel·les no podia ser posterior a l'atorgament de les respectives llicències d'edificació en cadascuna de les parcel·les resultants, ja que en cas de no obtenir-se (como ha succeït) la llicència d'edificació resulta contrària a la normativa urbanística aplicable en haver autoritzat la construcció de dos habitatges en un únic terreny".
En relació amb la llicència d'obres, l'informe de valoració conclou: "la cessió prèvia del sòl destinat a vial i a llicència prèvia de parcel·lació (si es pretenia construir dos habitatges), eren dos requisits essencials per assolir dues parcel·les amb la condició de solar, sense la qual no es podia atorgar la llicència d'edificació."
b) Valoració de les al·legacions formulades en relació amb la llicència de primera ocupació.
En primer lloc, l'informe reitera que aquesta segona llicència "esdevindria automàticament nul·la a conseqüència d'anul·lar-se la llicència d'edificació".
Complementàriament, s'afegeix que "és manifest que, en el present cas, es tractaria també d'una llicència nul·la per si mateixa, ja que no s'havien complert dues condicions essencials imposades a la llicència atorgada: l'obtenció de la llicència de parcel·lació i la urbanització simultània del vial, per a garantir la qual s'havia dipositat la corresponent fiança".
A l'últim, es recorda que "l'article 40.3 del Reglament de gestió urbanística, aleshores vigent, també és clar quant a impedir l'ús d'allò edificat davant l'incompliment del deure d'urbanització simultània".
L'informe es tanca reiterant la nul·litat de ple dret de les dues llicències per les causes recollides en les lletres e) i f) de l'article 47.1 de l'LPAC.
L'informe de la secretària interventora de valoració de les al·legacions presentades
L'informe emès per la secretària interventora de l'EMD, de 4 d'octubre de 2019, valora les al·legacions presentades per l'interessat i les desestima.
L'informe reitera la nul·litat de ple dret de les dues llicències, "de conformitat amb l'informe del cap d'Urbanisme i Mobilitat".
De manera molt abreujada, la secretària interventora resumeix alguns dels arguments de l'informe de referència esmentat, però amb una menció expressa només de la causa de nul·litat de la lletra f) de l'article 47.1 de l'LPAC.
El Decret de la Presidència de l'EMD, de 7 d'octubre de 2019, va acordar desestimar les al·legacions formulades per l'interessat i "aprovar la proposta de resolució de revisar d'ofici i declarar nul·les de ple dret" les dues llicències.
En l'acord d'adopció de la proposta de resolució no s'especifica cap causa de nul·litat de ple dret ni es fa menció a cap apartat de l'article 47.1 de l'LPAC.
No obstant això, en els antecedents de la resolució, es mencionen l'acord d'incoació del procediment de revisió i els dos informes municipals de valoració de les al·legacions de l'interessat.
El parer de la Comissió Jurídica Assessora sobre la concurrència de la causa de nul·litat invocada
Determinació de la causa de nul·litat de ple dret
La revisió d'ofici s'ha de fonamentar en la concurrència d'una causa de nul·litat de ple dret (article 106.1 de l'LPAC).
Aquesta Comissió ha reiterat la necessitat que la causa de nul·litat que motivi la revisió estigui clarament determinada, amb indicació expressa del precepte legal que en constitueixi el fonament normatiu, i que els interessats hagin tingut la possibilitat de pronunciar-s'hi, per tal d'evitar una situació d'indefensió material.
En el cas que s'examina, ni la resolució d'incoació del procediment de revisió ni la proposta de resolució, en els seus respectius acords, no indiquen expressament ni específicament la causa de nul·litat de ple dret invocada i que fonamenta la procedència de la revisió i, en conseqüència, la declaració de nul·litat de les llicències.
Cal advertir, no obstant això, que les dues resolucions municipals esmentades, en el relat dels antecedents, malgrat que no els reprodueixin amb integritat i literalitat, fan menció expressa dels informes previs del cap d'Urbanisme i Mobilitat, d'una banda, i de la secretària interventora, d'una altra, on sí que s'identifiquen les causes de nul·litat i la base normativa d'aquestes.
Cal recordar, en aquest sentit, que l'acceptació d'informes pot servir de motivació de la resolució quan s'incorporin al seu text (article 88.6 de l'LPAC).
Ateses les circumstàncies concretes del cas examinat, cal concloure que del conjunt de l'expedient resulten suficientment identificades les causes de nul·litat plantejades i que, en tot cas, queda acreditat que l'interessat ha tingut un coneixement efectiu i ha pogut formular les al·legacions que ha considerat oportunes.
Els informes del cap d'Urbanisme i de Mobilitat, de 30 d'octubre de 2018 i de 3 de setembre de 2019, identifiquen dues causes de nul·litat de ple dret com a fonament de la revisió en el cas de les dues llicències: les recollides en la lletra e) de l'article 47.1 de l'LPAC (vici de procediment) i en la lletra f) del mateix precepte legal (adquisició de facultats o drets sense els requisits essencials).
En canvi, en els informes de la secretària interventora, de 29 de novembre de 2011 i de 4 d'octubre de 2019, encara que s'afirmi que es dicten "de conformitat" amb els informes del cap d'Urbanisme i Mobilitat, només s'indica expressament la causa de nul·litat de la lletra f) de l'esmentat article.
Malgrat aquesta imprecisió, aquesta Comissió estima, a la vista del conjunt de l'expedient, que les causes de nul·litat invocades, en relació amb les dues llicències objecte de revisió, són les dues abans indicades, és a dir, les recollides en les lletres e) i f) de l'article 47.1 de l'LPAC.
Ambdues causes han estat objecte de discussió durant la tramitació del procediment de revisió, han estat efectivament conegudes pels interessats i han pogut formular al·legacions respecte de les dues.
Cal reiterar, arribats a aquest punt, que la normativa aplicable als aspectes substantius o materials del procediment de revisió és la vigent en el moment en què es van dictar o aprovar els actes o disposicions objectes de revisió.
En el cas examinat, la normativa reguladora de les causes de nul·litat és la vigent en el moment d'atorgar-se les llicències.
Com ja s'ha indicat en l'apartat d'aquest Dictamen relatiu a la determinació de la normativa aplicable a la revisió d'ofici, és diferent el règim jurídic material relatiu a la invalidesa d'aplicació als dos actes que s'examinen.
En efecte, la llicència d'obres es va atorgar el 30 d'abril de 1991 i, per tant, li és d'aplicació l'LPA de 1958.
En canvi, la segona autorització, és a dir, la llicència de primera ocupació, és de 7 de març de 1994 i, en conseqüència, li és d'aplicació l'LRJPAC.
Segons criteri d'aquesta Comissió, l'error en la determinació de la llei aplicable no suposa un obstacle insalvable, sempre que estigui clarament identificada la causa de nul·litat invocada.
A l'últim, cal també advertir que la Comissió Jurídica Assessora limita la seva anàlisi i es pronuncia únicament en relació amb les causes de nul·litat de ple dret invocades i discutides en el procediment concret de revisió que ara s'examina.
En conseqüència, no és objecte d'aquest Dictamen l'anàlisi d'altres hipotètiques causes de nul·litat, que, si escau, podrien servir de fonament d'un altre i diferent procediment de revisió d'ofici.
Concurrència de la causa de nul·litat de ple dret invocada en relació amb la llicència d'obres
Les causes de nul·litat invocades en relació amb la llicència d'obres, malgrat les imprecisions ja indicades, són les recollides en la lletra e) de l'article 47.1 de l'LPAC (vici de procediment) i en la lletra f) del mateix precepte legal (adquisició de facultats o drets sense els requisits essencials).
Cal advertir que, en el cas examinat, la normativa aplicable en relació amb les causes de nul·litat d'aquesta primera llicència no és l'LPAC, sinó l'LPA de 1958.
En canvi, no s'inclou en aquest precepte una causa de nul·litat de contingut igual o equivalent a la recollida en l'actual article 47.1.f) de l'LPAC.
De conformitat amb la determinació de la normativa aplicable descrita en el paràgraf precedent, cal informar desfavorablement sobre la concurrència de la causa de nul·litat invocada de l'article 47.1.f) de l'LPAC, pel fet que aquesta causa no està prevista com a causa de nul·litat en l'article 47.1 de l'LPA de 1958.
No es troba en l'expedient cap indicació en relació amb aquesta circumstància ni, per tant, cap intent de reconducció dels fets que fonamenten la invocació de l'article 47.1.f) de l'LPAC a qualsevol altra causa de nul·litat que sí que estigués recollida en la normativa vigent en el moment d'atorgar-se la llicència d'obres.
D'una manera coherent, l'examen de la Comissió es limita a l'altra causa de nul·litat invocada, és a dir, la recollida en l'article 47.1.e) de l'LPAC, que es correspon amb la prevista en l'article 47.1.c) de l'LPA de 1958.
Aquesta Comissió ha reiterat, de conformitat amb la jurisprudència, que la causa de nul·litat vinculada a la manca de procediment no és aplicable davant l'existència de qualsevol vici de procediment, sinó únicament, d'una manera coherent amb la naturalesa excepcional de la nul·litat de ple dret, en els supòsits en què aquest vici és més greu, en concret, en els tres supòsits següents: manca total de procediment, procediment diferent al legalment previst i omissió de tràmits essencials.
Cal recordar, en aquest punt, que la causa de nul·litat relativa a l'existència d'un vici de procediment només es invocada expressament pels informes del cap d'Urbanisme i Mobilitat i no, en canvi, en els informes corresponents de la secretària interventora de l'EMD.
A més, els esmentats informes del cap d'Urbanisme i Mobilitat no contenen una justificació específica i suficient de la concurrència d'aquesta causa concreta de nul·litat.
Ans el contrari, l'argument esgrimit és que "mancaven dues condicions essencials per a l'atorgament de la llicència de construcció de dos habitatges, la parcel·lació prèvia en dues parcel·les i la cessió obligatòria i gratuïta del terreny destinat a vial, sense les quals els terrenys no adquireixen la condició de solar, condició indispensable per a poder ser edificats".
Aquestes circumstàncies poden ser rellevants a l'efecte de determinar si l'interessat ha adquirit un dret o facultat sense reunir els requisits essencials necessaris, però no es concreten en un vici de procediment.
En aquest sentit, els informes municipals, l'acord d'incoació i la proposta de resolució no denuncien d'una manera expressa i precisa i, per tant, tampoc no motiven, l'existència de cap dels tres supòsits en què el vici de procediment mereix la qualificació de causa de nul·litat: no queda acreditada la manca de procediment, ni que s'hagi seguit un procediment diferent al legalment previst, ni l'omissió d'un tràmit procedimental de caràcter essencial.
En conseqüència, aquesta Comissió informa desfavorablement sobre la concurrència de la causa de nul·litat invocada de l'article 47.1.e) de l'LPAC, en rigor, de l'article 47.1.c) de l'LPA de 1958.
En resum, respecte a la llicència d'obres, aquesta Comissió informa desfavorablement sobre la concurrència de la causa de nul·litat de l'article 47.1.f) de l'LPAC i també de la causa de nul·litat de l'article 47.1.e) de l'LPAC, en rigor, de l'article 47.1.c) de l'LPA de 1958.
Concurrència de la causa de nul·litat de ple dret invocada en relació amb la llicència de primera ocupació
Les causes de nul·litat invocades en relació amb la llicència de primera ocupació, malgrat les imprecisions ja indicades, són les recollides en la lletra e) de l'article 47.1 de l'LPAC (vici de procediment) i en la lletra f) del mateix precepte legal (adquisició de facultats o drets sense els requisits essencials).
Cal advertir que, en el cas examinat, la normativa aplicable en relació amb les causes de nul·litat d'aquesta segona llicència no és l'LPAC, sinó l'LRJPAC.
No obstant això, l'article 62.1 de l'LRJPAC conté la mateixa llista de causes de nul·litat de l'actual article 47.1 de l'LPAC.
En relació amb la causa de nul·litat prevista en l'article 47.1.f) de l'LPAC (abans, article 62.1.f) de l'LRJPAC), aquesta Comissió s'ha pronunciat reiteradament en el sentit que la interpretació del caràcter d'allò que és essencial –que constitueix un concepte jurídic indeterminat–, s'ha d'aplicar d'una manera restrictiva, ja que, altrament, es cauria en inseguretat jurídica.
En el cas que s'examina, el principal esforç d'argumentació dels informes municipals es refereix a la concurrència d'aquesta causa de nul·litat de l'article 47.1.f) de l'LPAC, en rigor, article 62.1.f) de l'LRJPAC.
Segons aquest precepte, són nuls de ple dret els actes contraris a l'ordenament jurídic pels quals s'hagin adquirit drets o facultats sense tenir els requisits essencials per a adquirir-los.
Es destaca que es va atorgar la llicència de primera ocupació sense el compliment de les condicions de la llicència d'obres prèvia.
D'una banda, l'obtenció de la llicència de parcel·lació i la segregació de la finca en dues parcel·les.
I, d'una altra, la cessió del terreny per a vial i la seva urbanització.
Entre d'altra normativa aplicable, es recorda que l'article 40.3 del Reglament de gestió urbanística, aprovat pel Reial decret 3288/1978, de 25 d'agost, és clar quant a impedir l'ús d'allò edificat davant l'incompliment del deure d'urbanització simultània a l'edificació.
Ateses les circumstàncies del cas examinat, aquesta Comissió comparteix aquesta raonament i constata la manca de requisits de caràcter essencial per a l'adquisició del dret o facultat.
En conseqüència, s'ha d'informar favorablement sobre la concurrència de la causa de nul·litat de l'article 62.1.f) de l'LRJPAC.
La segona causa de nul·litat invocada és la recollida en l'article 47.1.e) de l'LPAC; en rigor, article 62.1.e) de l'LRJPAC.
Cal recordar, també en aquest punt, que la causa de nul·litat relativa a l'existència d'un vici de procediment només és denunciada expressament pels informes del cap d'Urbanisme i Mobilitat i no, en canvi, en els informes corresponents de la secretària interventora de l'EMD.
A més, els esmentats informes del cap d'Urbanisme i Mobilitat li dediquen molt poca atenció.
En aquest sentit, no es troba en l'expedient una justificació específica i suficient de la concurrència d'aquesta causa concreta de nul·litat.
Ans el contrari, com en el cas de la primera llicència objecte de revisió, també respecte a la llicència d'ocupació l'argument principal esgrimit és la manca de compliment de condicions que són essencials per a l'adquisició del dret o la facultat.
Per la seva banda, l'empresa interessada, en l'escrit d'al·legacions, sosté que, "en l'inexistent supòsit d'apreciar-se una irregularitat en l'atorgament de la llicència de primera ocupació, l'excepcionalitat de la revisió d'ofici prohibeix l'aplicació d'aquest procediment quan l'ordenament disposa d'altres mecanismes per a la correcció de situacions urbanístiques".
D'una manera similar a allò que s'ha afirmat en relació amb la primera llicència, aquesta Comissió estima que les circumstàncies descrites en els informes del cap d'Urbanisme i Mobilitat són rellevants a l'efecte de determinar si l'interessat ha adquirit un dret o una facultat sense reunir els requisits essencials necessaris, però no es concreten en un vici de procediment.
En aquest sentit, de nou en aquest cas, els informes municipals, l'acord d'incoació i la proposta de resolució no denuncien d'una manera expressa i precisa i, per tant, tampoc no motiven, l'existència de cap dels tres supòsits en què el vici de procediment mereix la qualificació de causa de nul·litat: no queda acreditada la manca de procediment, ni que s'hagi seguit un procediment diferent al legalment previst, ni l'omissió d'un tràmit procedimental de caràcter essencial.
En conseqüència, aquesta Comissió informa desfavorablement sobre la concurrència de la causa de nul·litat invocada de l'article 47.1.e) de l'LPAC, en rigor, de l'article 62.1.e) de l'LRJPAC.
En resum, respecte a la llicència de primera ocupació, aquesta Comissió informa desfavorablement sobre la concurrència de la causa de nul·litat de l'article 47.1.e) de l'LPAC, en rigor, de l'article 62.1.e) de l'LRJPAC, però favorablement sobre la causa de nul·litat invocada de l'article 47.1.f) de l'LPAC, en rigor, de l'article 62.1.f) de l'LRJPAC.
L'aplicació dels límits de la revisió
Cal analitzar si és d'aplicació, en relació amb la llicència de primera ocupació, el límits de la revisió d'ofici.
La seva aplicabilitat al cas examinat ha estat objecte de debat en els termes que s'exposen a continuació:
a) El primer informe del cap d'Urbanisme i Mobilitat de l'EMD, de 30 d'octubre de 2018, no conté cap referència a l'aplicabilitat dels límits de la revisió de l'article 110 de l'LPAC.
b) La primera al·lusió a aquesta qüestió es troba en el primer informe de la secretària interventora, de 29 de novembre de 2018.
Cal recordar que aquest informe és favorable a la incoació del procediment de revisió, "de conformitat amb l'informe del cap d'Urbanisme i Mobilitat".
No obstant això, afegeix el següent: "potser s'hauria de tenir en compte l'article 110 de la Llei 39/2015, que estableix els límits de la revisió, atès que la llicència d'obres fa 27 anys que va ser atorgada".
c) L'interessat, en l'escrit d'al·legacions, estima que es donen les circumstàncies previstes en l'article 110 de l'LPAC en relació amb els límits de la revisió.
En breu, es destaquen les següents: l'ampli marge de temps transcorregut des de l'atorgament de les llicències (28 i 25 anys); el fet que l'Ajuntament no va dictar cap acord de suspensió d'obres o d'ocupació, ni es va efectuar cap requeriment ni es va reclamar la cessió gratuïta de terrenys per a vial ni la llicència de parcel·lació en compliment de la normativa relativa a la clau 20a/10 sobre habitatge unifamiliar; l'ús dels habitatges per part dels residents i l'execució del tancat de la finca eren perfectament observables; la garantia es va retornar al promotor el 14 de març de 1994, la qual cosa feia entendre que no calia l'execució i la cessió dels terrenys destinats a vial, atès que el carrer no porta enlloc, no enllaça amb cap altra via pública i no constitueix un pas per a tercers; l'any 1994 es van obtenir les cèdules d'habitabilitat, les quals consten identificades en el cadastre; i es generen liquidacions de l'IBI.
L'interessat conclou, en definitiva, que la revisió pretesa és contrària a una situació consolidada en el temps, amb vulneració del principi de confiança legítima i bona fe i perjudici a tercers.
d) El cap d'Urbanisme i Mobilitat de l'EMD, en l'informe de valoració de les al·legacions presentades, de 3 de setembre de 2019, considera que no es donen les limitacions a l'exercici de la revisió de l'article 110 de l'LPAC.
A la justificació d'aquesta afirmació dedica una detallada argumentació.
En relació amb el temps transcorregut, posa de manifest que "la manca de cessió obligatòria de terrenys destinats a vial constitueix una infracció urbanística molt greu, d'acord amb l'establert a l'article 213.a) del TRLU i que aquestes infraccions no prescriuen, segons estableix l'article 227.4 del mateix TRLU.
Per tant, cal refusar l'argument de la part interessada que el pas del temps ha consolidat l'ús i gaudi privat de la porció de terreny destinada vial pel planejament urbanístic vigent".
Quant al perjudici a tercers, considera que no és cert que l'incompliment de la normativa urbanística, en el cas examinat, no perjudiqui els interessos de tercers, ja que "és evident que en resulta greument afectat l'interès general plasmat en el PGM aprovat l'any 1976, que qualifica una porció de la finca de sistema viari bàsic (clau 5) definit en l'article 196 de la Normativa urbanística del PGM".
A més, entén que la persona interessada "s'equivoca també quan al·lega la innecessarietat d'urbanitzar el carrer, atès que es tracta d'un carrer que acaba en cul de sac que no enllaça amb altres carrers ni constitueix un pas per a tercers.
Cal aclarir que les llicències urbanístiques no han de justificar la necessitat de la cessió i urbanització dels vials, ja que les llicències són un acte reglat que es limita a verificar el compliment de la legislació i el plantejament urbanístic vigent.
És l'aprovació definitiva del plantejament urbanístic la que constitueix per si mateixa la justificació de l'interès general [...] la cessió i urbanització del vial [...] compleix amb altres objectius d'interès general, com l'assoliment de les dimensions mínimes del cul de sac que permetin la maniobra als vehicles de bombers, i accedir a la zona verda situada en l'extrem est del vial".
Segons l'informe, "tampoc s'ajusta a la realitat que davant la manca de previsió d'ús públic, l'EMD hagi consentit el tancament del vial i la construcció d'una zona destinada a aparcament privat de vehicles.
Tals obres i usos no s'han executat amb una llicència urbanística ni han estat consentides per l'EMD en cap acte administratiu.
D'altra banda, en els expedients de les llicències objecte de revisió no consta cap informe municipal que exposi o justifiqui la innecessarietat de la cessió de vial i la urbanització [...]".
"Resulten inadmissibles" els arguments de l'interessat relatius a "l'actuació de bona fe i confiança legitima".
L'interessat, "en la seva condició de promotor no pot adduir un desconeixement tant flagrant de la legalitat urbanística.
El principi de bona fe és contrari a perseguir un benefici privat en detriment de l'interès general".
L'informe deixa constància "que no existeixen tercers adquirents de bona fe, ja que el titular actual del terreny objecte de les llicències [...] és alhora representant de la promotora [...] titular de dites llicències".
A l'últim, l'òrgan informant afirma que "resulta intranscendent que la persona interessada obtingués posteriorment les cèdules d'habitabilitat i satisfaci l'IBI".
En canvi, sí que és rellevant que l'empresa interessada, "en la condició de promotor, no hagi procedit en el llarg període transcorregut a la inscripció de l'obra nova resultant de les referides llicències en el Registre de la Propietat [...].
Tal inscripció resulta del tot inviable, atès el flagrant incompliment de les condicions imposades a la llicència d'edificació".
e) L'informe de valoració de les al·legacions emès per la secretària interventora de l'EMD, de 4 d'octubre de 2019, s'aparta, en aquest punt, dels raonaments de l'informe de valoració del cap d'Urbanisme i Mobilitat.
En efecte, l'òrgan informant sosté que "han transcorregut 28 anys des de l'atorgament de la llicència d'obres (any 1991) i 25 anys des de l'atorgament de la llicència de primera ocupació (1994).
Aquest llarg temps transcorregut podria ser un límit a la revisió d'ofici, però tractant-se de l'obertura d'un tram de carrer, que connecta amb una zona verda, és d'interès general la seva obtenció".
Com a conclusió, l'informe de la secretària interventora també proposa desestimar les al·legacions de l'interessat –també les referides a l'aplicabilitat de l'article 110 de l'LPAC– i declarar la nul·litat de les dues llicències.
f) La proposta de resolució no es pronuncia sobre l'aplicabilitat de l'article 110 de l'LPAC al cas concret i acorda la procedència de la revisió.
No obstant això, en els termes ja indicats, en els antecedents de la resolució es fa menció dels dos informes municipals de valoració de les al·legacions formulades per l'interessat.
Un cop exposats els termes del debat, aquesta Comissió és desfavorable a aplicar els límits de l'article 110 de l'LPAC al cas que s'examina.
Es constata el transcurs d'un llarg període de temps des de l'atorgament de la llicència de primera ocupació (quasi 26 anys).
No obstant això, cal advertir que el precepte legal esmentat exigeix prendre en consideració no només el temps transcorregut, sinó, a més, que l'exercici de la potestat revisora, ateses les circumstàncies del cas concret, sigui contrari a l'equitat, la bona fe, el dret dels particulars o les lleis.
Segons el criteri de la Comissió, aquest darrer condicionant no es compleix en el supòsit que s'examina, atesos, principalment, la gravetat de les infraccions comeses i el fet que el titular de la llicència, professional del sector, en tot moment havia de tenir un coneixement de la il·legalitat de la seva actuació.
S'informa desfavorablement sobre la revisió d'ofici instruïda per l'Entitat Municipal Descentralitzada d'un municipi, amb la finalitat de declarar la nul·litat de ple dret de la llicència d'obres per a la construcció de dos habitatges unifamiliars aïllats, i favorablement sobre la revisió d'ofici de la llicència de primera ocupació, atorgades a l'empresa Immobiliària Camart, SA.