Resolució 499/2020, de 23 de setembre
Documentació d'una sol·licitud d'autorització ambiental.
Les disposicions addicionals d'una llei han de ser interpretades restrictivament, en benefici de la vigència de la regulació general del seu articulat.
Coherentment amb aquest criteri interpretatiu, cal entendre que quan la disposició addicional 1a2 LTAIPBG requereix l'existència d'una regulació especial establerta per una normativa específica per tal de poder ser d'aplicació preferent respecte de l'LTAIPBG, únicament aquelles qüestions que són materialment objecte de regulació especial per la normativa específica s'hauran de regir preferentment pel seu règim especial, la vigència del qual és salvat per la disposició addicional 1a.2 LTAIPBG a aquests únics efectes, mentre que en la resta de qüestions pròpies de l'accés sectorial de què es tracti (en aquest cas, l'accés a la informació ambiental) que no han estat objecte de regulació especial per la seva normativa específica, s'ha d'aplicar amb normalitat el règim jurídic general d'accés a la informació pública establert per l'LTAIPBG; no hi pot haver cap mena de dubte que el sistema de recursos i reclamacions en matèria d'accés a la informació ambiental no ha estat objecte de regulació especial per part de l'LAIA, l'article 20 de la qual es remet genèricament als recursos administratius i contenciós administratius regulats per la legislació general de procediment administratiu i de la jurisdicció contenciosa administrativa; aquesta remissió a la normativa general no és en absolut equiparable al règim especial previst per la disposició addicional 1a.2 LTAIPBG, perquè d'especial no en té res; aquesta manca d'especialitat significa que manca el supòsit de fet que permet desplaçar l'LTAIPBG a la supletorietat en la regulació del sistema de recursos i reclamacions en relació amb la garantia del dret d'accés a la informació pública, de manera que no hi ha especialitat regulatòria que sigui d'aplicació preferent a la via de reclamació davant la GAIP, a la qual, per tant, poden recórrer amb normalitat les persones que consideren desatès l'exercici del seu dret a la informació pública, també en relació amb sol·licituds que demanen informació ambiental.
La informació sol·licitada és informació pública a partir del moment que es trobi en poder de l'Administració, perquè tot i haver estat elaborada o aportada per una promotora privada, si es troba en poder de l'Administració escau la seva qualificació com a informació pública, atesos els termes en què defineix aquest concepte l'article 2. b LTAIPBG; cal indicar que aquest caràcter d'informació pública deriva únicament del fet que es trobi en poder de l'Administració, cosa que succeeix en qualsevol cas a partir del moment que té entrada al seu registre; per tant, l'assoliment d'aquesta naturalesa no depèn de cap verificació administrativa sobre la seva suficiència o idoneïtat, ni de si s'ha obert o no amb ella un procediment administratiu.
Cal excloure que l'accés sol·licitat s'hagi de regir per la normativa de procediment administratiu; en part, perquè durant els primers temps de tramitació de la sol·licitud no s'havia obert encara un procediment administratiu, per manca de pagament de la taxa corresponent; i en part, perquè l'Administració qüestiona que l'entitat reclamant hagi de tenir la condició d'interessada; tot i que aquesta darrera valoració pot ser qüestionable (almenys l'entitat reclamant la qüestiona amb arguments aparentment prou sòlids), no sembla que calgui aprofundir en aquesta qüestió perquè, com es veurà tot seguit, tant l'LTAIPBG, com la legislació ambiental proporcionen una base jurídica prou sòlida per fonamentar el dret de l'entitat reclamant a la informació sol·licitada, sense necessitat d'afegir-hi el dret reforçat que li podria donar la condició d'interessada.
Informació en procés d'elaboració.
Número d'expedient de la reclamació: 331/2020
Cal tenir en compte també que en aquest cas l'entitat reclamant invoca el dret d'accés a la informació ambiental i la llei que el regula (l'LAIA) i el DTS no qüestiona l'aplicació d'aquesta normativa, fet que porta a l'empresa promotora i tercera afectada per la Reclamació a qüestionar la competència de la GAIP per tramitar i resoldre una Reclamació en relació amb un procediment d'accés a la informació pública regit per una llei diferent a l'LTAIPBG.
Les al·legacions que qüestionen la competència de la GAIP en aquest procediment es basen en la disposició addicional 1a.2 LTAIPBG, segons la qual "l'accés a la informació pública en les matèries que tenen establert un règim d'accés especial és regulat per llur normativa específica i, amb caràcter supletori, per aquesta llei", consideren que la informació ambiental és una de les matèries que té un règim especial d'accés regulat per llur normativa específica (precisament, l'LAIA), que el sistema de garantia (o de recursos i reclamacions) formaria part d'aquest règim especial propi i que, a diferència dels criteris sobre aquesta qüestió que ve aplicant la GAIP (és a dir: que l'LAIA no té un règim especial de recursos i reclamacions, de manera que, en atenció a diverses consideracions, les sol·licituds d'informació ambiental poden ser objecte de reclamació a la GAIP), hi ha altres autoritats de garantia a l'Estat que apliquen el criteri contrari (concretament, el de la incompetència dels òrgans de garantia de la legislació de transparència i accés a la informació pública per admetre i tramitar reclamacions en matèria d'accés a la informació ambiental).
Tal com indiquen les al·legacions de l'empresa afectada, diverses resolucions de la GAIP (en tot cas, les Resolucions 211/2017, 425/2020 i 439/2020) posen clarament de manifest el criteri reiterat d'aquesta Comissió, segons el qual és admissible la via de reclamació davant la GAIP en relació amb sol·licituds d'accés a la informació ambiental, perquè l'LAIA no preveu cap règim especial de garantia que pugui ser d'aplicació preferent i, en conseqüència, és procedent l'aplicació de l'LTAIPBG i, per tant, la via de reclamació davant la GAIP, amb el ben entès que a l'hora de tramitar i resoldre les reclamacions que es formulin en relació amb sol·licituds d'informació ambiental subjectes a l'LAIA, la GAIP haurà d'aplicar preferentment el règim especial d'aquesta normativa específica i supletòriament l'LTAIPBG.
Cal tenir en compte que l'LTAIPBG estableix el règim jurídic general d'accés a la informació pública, que en principi és l'aplicable a qualsevol de les seves manifestacions o especialitats; la disposició addicional 1a.2 d'aquesta llei salva l'aplicació preferent de les regulacions especials establertes per normes específiques, com pot ser el cas de l'LAIA, i en aquests casos l'LTAIPBG passaria a ser supletòria, és a dir, d'aplicació limitada a les qüestions que no hagin estat objecte de regulació especial per part de la legislació específica de què es tracti.
Com bé afirmen les al·legacions formulades per l'empresa promotora afectada, les disposicions addicionals d'una llei han de ser interpretades restrictivament, en benefici de la vigència de la regulació general del seu articulat.
Coherentment amb aquest criteri interpretatiu, cal entendre que quan la disposició addicional 1a.2 LTAIPBG requereix l'existència d'una regulació especial establerta per una normativa específica per tal de poder ser d'aplicació preferent respecte de l'LTAIPBG, únicament aquelles qüestions que són materialment objecte de regulació especial per la normativa específica s'hauran de regir preferentment pel seu règim especial, la vigència del qual és salvat per la disposició addicional 1a.2 LTAIPBG a aquests únics efectes, mentre que en la resta de qüestions pròpies de l'accés sectorial de què es tracti (en aquest cas, l'accés a la informació ambiental) que no han estat objecte de regulació especial per la seva normativa específica, s'ha d'aplicar amb normalitat el règim jurídic general d'accés a la informació pública establert per l'LTAIPBG.
No hi pot haver cap mena de dubte que el sistema de recursos i reclamacions en matèria d'accés a la informació ambiental no ha estat objecte de regulació especial per part de l'LAIA, l'article 20 de la qual es remet genèricament als recursos administratius i contenciós administratius regulats per la legislació general de procediment administratiu i de la jurisdicció contenciosa administrativa; aquesta remissió a la normativa general no és en absolut equiparable al règim especial previst per la disposició addicional 1a.2 LTAIPBG, perquè d'especial no en té res; aquesta manca d'especialitat significa que manca el supòsit de fet que permet desplaçar l'LTAIPBG en la regulació del sistema de recursos i reclamacions en relació amb la garantia del dret d'accés a la informació pública, de manera que no hi ha especialitat regulatòria que sigui d'aplicació preferent a la via de reclamació davant la GAIP, a la qual, per tant, poden recórrer amb normalitat les persones que consideren desatès l'exercici del seu dret a la informació pública, també en relació amb sol·licituds que demanen informació ambiental.
Aquesta interpretació, a més de ser la que es dedueix de la literalitat de les lleis invocades (LTAIPBG i LAIA), també té al seu favor l'element teleològic de ser la més favorable al dret d'accés a la informació ambiental (perquè la reclamació davant la GAIP és gratuïta i voluntària per les persones interessades, no exclou ni limita el règim general de recursos al qual es remet l'article 20 de l'LAIA i la resolució, que és vinculant, s'ha d'adoptar en un termini curt de temps).
Cal afegir, finalment, que consideracions similars a aquestes han portat recentment al Tribunal Superior de Justícia de Catalunya, en el marc d'un debat sobre la procedència de la via de reclamació davant la GAIP (règim especial d'accés a la informació pública per part dels electes locals, regulat per la legislació de règim local, que es remet al sistema general de recursos contenciosos administratius, versus aplicació directa de la via de reclamació davant la GAIP) perfectament extrapolable al que ens ocupa, ha sentenciat favorablement a la competència d'aquesta Comissió de garantia per tramitar i resoldre reclamacions en relació amb sol·licituds d'informació pública sotmeses al règim especial citat (Sentència1074/2019 del TSJC).
En aplicació de les anteriors consideracions, cal concloure que la GAIP és competent per tramitar i resoldre aquesta Reclamació, tant si s'ha de ser regida per la regulació general del dret d'accés a la informació pública (LTAIPBG), com si ha de ser considerada com un procediment de revisió d'una sol·licitud d'accés a la informació ambiental, regida preferentment per la regulació especial de l'LAIA, qüestió aquesta que és analitzada pel fonament jurídic 3.
En qualsevol cas, cal concloure que, en conseqüència, la Reclamació és admissible.
La informació sol·licitada objecte d'aquesta Reclamació, d'acord amb l'antecedent 2, és una còpia de la sol·licitud d'autorització ambiental i de la documentació adjuntada.
Segons l'article 17 LPACA, la documentació que ha d'acompanyar una sol·licitud d'autorització ambiental és la següent: "a) Estudi d'impacte ambiental del projecte, que ha de contenir, com a mínim, la informació que es detalla en l'article 18, signat pel personal tècnic competent. b) Projecte bàsic, signat pel personal tècnic competent, que contingui la descripció detallada i l'abast de l'activitat i de les instal·lacions.
Les normatives sectorials de les diferents administracions amb competències d'intervenció administrativa i, si escau, les normes tècniques que estableixen el contingut del projecte de l'activitat, en determinen el contingut específic. c) Documentació preceptiva sobre accidents greus que determini la legislació sectorial corresponent. d) Informe urbanístic de l'ajuntament on s'ha d'ubicar l'activitat, establert per l'article 60, que acrediti la compatibilitat de l'activitat amb el planejament urbanístic, i la disponibilitat i la suficiència dels serveis públics que exigeixi l'activitat. e) Característiques del sòl en el qual s'emplaça l'activitat projectada, sempre que aquesta activitat estigui definida com a potencialment contaminant del sòl per la normativa específica aplicable. f) Designació, per part de la persona titular de l'activitat, del personal tècnic responsable de l'execució del projecte. g) Declaració de les dades que, a criteri de la persona que ho sol·licita, gaudeixen de confidencialitat de conformitat amb la disposició addicional cinquena del text refós de la Llei d'avaluació d'impacte ambiental, aprovada pel Reial decret legislatiu 1/2008, de l'11 de gener, i amb la resta de legislació sobre la matèria. h) Qualsevol altra documentació que es determini per reglament o que sigui exigible per la legislació sectorial aplicable a l'activitat.
En el cas que, juntament amb l'autorització ambiental, també se sol·liciti l'autorització d'emissions de gasos amb efecte d'hivernacle, cal adjuntar a la sol·licitud la documentació que estableix la Llei de l'Estat 1/2005, del 9 de març, per la qual es regula el règim del comerç de drets d'emissió de gasos d'efecte d'hivernacle".
Si l'activitat està sotmesa a avaluació d'impacte ambiental, l'article 18 LPACA requereix també que la sol·licitud aporti els documents següents: "a) Descripció general del projecte i exigències previsibles en el temps, amb relació a la utilització del sòl i altres recursos naturals.
Estimació del tipus i la quantitat dels residus abocats i les emissions de matèria o energia resultants, i descripció del medi receptor. b) Exposició de les principals alternatives estudiades i justificació de la solució adoptada, atenent l'ús i l'aplicació de les millors tècniques disponibles i els efectes ambientals. c) Avaluació dels efectes previsibles, directes i indirectes, del projecte sobre la població, la flora, la fauna, el sòl, l'aire, l'aigua, tant terrestres com marítims, els factors climàtics, el paisatge i els béns materials, inclòs el patrimoni cultural.
Igualment, s'ha d'atendre la interacció entre tots aquests factors i els possibles efectes transfronterers, entre municipis o entre comunitats autònomes. d) Mesures establertes per a reduir, eliminar o compensar els efectes ambientals significatius. e) Programa de vigilància ambiental. f) Estudi d'impacte acústic. g) Descripció de les característiques de la il·luminació exterior".
Cal entendre, per tant, que la informació sol·licitada és el text o document de la sol·licitud d'autorització ambiental, més la resta de documents detallats als paràgrafs anteriors.
En quant a la seva naturalesa jurídica, als efectes d'aquest procediment, la informació sol·licitada és informació pública a partir del moment que es trobi en poder de l'Administració, perquè tot i haver estat elaborada o aportada per una promotora privada, si es troba en poder de l'Administració escau la seva qualificació com a informació pública, atesos els termes en què defineix aquest concepte l'article 2.b LTAIPBG, que analitzen els paràgrafs següents.
Cal indicar que aquest caràcter d'informació pública deriva únicament del fet que la informació es trobi en poder de l'Administració, cosa que succeeix en qualsevol cas a partir del moment que té entrada al seu registre.
Per tant, l'assoliment d'aquesta naturalesa no depèn de cap verificació administrativa sobre la seva suficiència o idoneïtat, ni de si s'ha obert o no amb ella un procediment administratiu.
Les al·legacions formulades per l'empresa promotora afectada, especialment en relació amb l'eventual consideració de la informació sol·licitada com a informació pública ambiental, argumenten amb el suport de jurisprudència del TJUE que l'atribució d'aquesta naturalesa d'informació pública ambiental requereix que sigui el resultat d'algun tipus d'intervenció administrativa (amb efectes en el medi ambient), circumstància que no es donaria en el cas que ens ocupa, en el que la informació sol·licitada és merament privada, ja que es limita a la documentació presentada per l'empresa promotora, prèviament a qualsevol intervenció administració de verificació o de tramitació administrativa; les al·legacions de l'empresa promotora afectada sostenen que aquest mateix criteri s'ha d'aplicar per definir la informació pública als efectes de l'LTAIPBG, ja que segons elles la informació pública ho és no només perquè es trobi en poder de l'Administració, sinó que cal, a més, que s'hi trobi com a conseqüència de l'activitat o de les funcions administratives, circumstàncies que segons les al·legacions al·ludides no es donarien en aquest cas, motiu pel qual seria procedent inadmetre la Reclamació perquè l'objecte de la sol·licitud de la que deriva no és informació pública.
L'article 2.b LTAIPBG defineix la informació pública, als efectes d'aquesta llei, en els termes següents: "la informació elaborada per l'Administració i la que aquesta té en el seu poder com a conseqüència de la seva activitat o de l'exercici de les seves funcions, inclosa la que li subministren els altres subjectes obligats d'acord amb el que estableix aquesta llei".
La informació sol·licitada certament no ha estat elaborada per l'Administració, sinó per l'empresa promotora o a encàrrec seu; nogensmenys, és informació pública si es troba en poder de l'Administració "com a conseqüència de la seva activitat o de l'exercici de les seves funcions"; i és evident que s'hi troba com a conseqüència de l'activitat i de l'exercici de funcions administratives, que en aquest cas són, com a mínim, les d'enregistrar i atendre les sol·licituds d'autorització ambiental, a part de què en aquest cas la presentació de la sol·licitud és, a més, una exigència establerta per l'ordenament jurídic que constitueix el primer pas d'un mecanisme prototípic d'activitat administrativa de control, com és l'autorització.
Per tant, des del punt de vista dels requisits establerts per l'LTAIPBG, la informació sol·licitada ha de ser qualificada com a informació pública.
Una altra qüestió és la si també té la condició d'informació ambiental, la qual cosa és analitzada al fonament jurídic següent.
Els antecedents posen de manifest que en la tramitació d'aquesta Reclamació i de la sol·licitud d'informació pública de la qual deriva s'han invocat regulacions diferents del dret d'accés a informació pública (concretament: l'LTAIPBG, la Llei 27/2006, d'accés a la informació ambiental, LAIA, i la Llei 39/2015, de procediment administratiu comú de les administracions públiques, LPAC), de manera que cal aprofundir en la qüestió del règim jurídic aplicable a la tramitació i resolució d'aquest procediment.
LTAIPBG estableix el següent: "1.
L'accés a la informació pública en les matèries que tenen establert un règim d'accés especial és regulat per llur normativa específica i, amb caràcter supletori, per aquesta llei".
A la vista de l'apartat primer d'aquesta disposició, cal excloure que l'accés sol·licitat s'hagi de regir per la normativa de procediment administratiu.
En part, perquè durant els primers temps de tramitació de la sol·licitud no s'havia obert encara un procediment administratiu, per manca de pagament de la taxa corresponent, i aquesta disposició només és aplicable quan la informació sol·licitada forma part d'un expedient obert.
I en part, perquè l'Administració qüestiona que l'entitat reclamant hagi de tenir la condició d'interessada, circumstància que també és un dels pressupòsits de fet per poder aplicar allò previst a la disposició addicional 1a.1 LTAIPBG.
Tot i que aquesta darrera valoració en el sentit de què la reclamant no té la condició d'interessada en el procediment del qual demana la informació és qüestionable (almenys l'entitat reclamant la qüestiona amb arguments aparentment prou sòlids), no sembla que calgui aprofundir en aquesta qüestió perquè, com es veurà tot seguit, tant l'LTAIPBG, com la legislació ambiental proporcionen una base jurídica prou sòlida per fonamentar el dret de l'entitat reclamant a la informació sol·licitada, sense necessitat d'afegir-hi el dret reforçat que li podria donar la condició d'interessada.
A la vista de l'apartat 2 de la disposició addicional 1a.
LTAIPBG, sembla que l'accés sol·licitat s'hauria de regir preferentment per l'LAIA i subsidiàriament per l'LTAIPBG.
Efectivament, l'accés a la informació ambiental és un exemple paradigmàtic de matèria que té un règim especial d'accés a la informació pública (precisament el que estableix l'LAIA), l'aplicació del qual és considerada preferent per la disposició addicional 1a.2 LTAIPBG, de manera que en aquesta matèria la regulació de l'LTAIPBG esdevindria supletòria.
Això sempre que, naturalment, la informació sol·licitada mereixi realment la qualificació d'informació ambiental.
L'article 2.3 LAIA defineix el concepte d'informació ambiental en els termes següents: "Informació ambiental: qualsevol informació en forma escrita, visual, sonora, electrònica o en qualsevol altra forma que versi sobre les qüestions següents: a) L'estat dels elements del medi ambient, com l'aire i l'atmosfera, l'aigua, el sòl, la terra, els paisatges i els espais naturals, incloses les zones humides i les zones marines i costaneres, la diversitat biològica i els seus components, inclosos els organismes modificats genèticament; i la interacció entre aquests elements. b) Els factors, com ara substàncies, energia, soroll, radiacions o residus, inclosos els residus radioactius, emissions, abocaments i altres alliberaments al medi ambient, que afectin o puguin afectar els elements del medi ambient esmentats a la lletra a. c) Les mesures, incloses les mesures administratives, com ara polítiques, normes, plans, programes, acords en matèria de medi ambient i activitats que afectin o puguin afectar els elements i factors esmentats a les lletres a i b, així com les activitats o mesures destinades a protegir aquests elements. d) Els informes sobre l'execució de la legislació mediambiental. e) Les anàlisis de la relació cost-benefici i altres anàlisis i supòsits de caràcter econòmic utilitzats en la presa de decisions relatives a les mesures i activitats esmentades a la lletra c, i f) L'estat de la salut i seguretat de les persones, inclosa, si s'escau, la contaminació de la cadena alimentària, condicions de vida humana, béns del patrimoni històric, cultural i artístic i construccions, quan es vegin o es puguin veure afectats per l'estat dels elements del medi ambient esmentats a la lletra a o, a través d'aquests elements, per qualsevol dels aspectes esmentats a les lletres b i c".
Cal coincidir amb les al·legacions de l'empresa promotora afectada en què l'única definició d'informació ambiental que ofereix aquest precepte que es pot adequar al cas és la de la lletra c: les mesures i activitats que afectin o puguin afectar o protegir els factors ambientals.
Les al·legacions formulades per l'empresa promotora afectada neguen a la informació sol·licitada el caràcter d'informació ambiental perquè es tracta d'una informació que no resulta de cap activitat administrativa de cap mena, i invoquen jurisprudència del TJUE que vindria a requerir que les mesures a les quals es refereix l'article 2.3.c LAIA han de ser el resultat de l'acció administrativa, amb independència de la forma que adopti; vist que la informació que es demana és la sol·licitud d'autorització ambiental, amb la documentació que l'acompanya, i que tota aquesta informació és, ras i curt, l'elaborada per l'empresa promotora, sense haver estat verificada o objecte de cap actuació significativa per l'Administració, no compliria l'esmentat requisit de ser el resultat d'una acció administrativa i, per tant, no podria ser qualificada d'informació ambiental.
Aquesta argumentació de les al·legacions ha de ser descartada perquè fa una lectura esbiaixada i parcial de l'article 2.3.c LAIA, ja que les mesures i activitats a què es refereix aquest precepte no es limiten a les de les autoritats o a les administracions públiques, sinó també a les privades.
Quan aquest precepte parla de mesures administratives, ho fa amb la finalitat d'incloure-les específicament, gairebé a títol d'exemple ("les mesures, incloses les mesures administratives"), i quan es refereix a les activitats, ho fa en relació amb les activitats de qualsevol mena o subjecte ("i activitats que afectin o puguin afectar els elements i factors esmentats a les lletres a i b"), sense restringir-les a les de naturalesa administrativa.
Per tant, una lectura objectiva i sencera de l'article 2.3.c LAIA porta a considerar informació ambiental qualsevol informació que versi sobre mesures i activitats que afectin o puguin afectar els factors ambientals, i no hi ha cap dubte que la informació sol·licitada versa sobre una activitat (una planta de tractament de residus) que, de ser autoritzada, afectaria (en definitiva, la seva sol·licitud "pot afectar") el medi ambient.
A la vista de les anteriors consideracions cal concloure que l'accés a la informació pública ambiental sol·licitada s'ha de regir preferentment per l'LAIA i subsidiàriament per l'LTAIPBG.
En tot cas, i des d'un punt de vista substancial (i compartint també en aquesta valoració consideracions incloses a les al·legacions formulades per l'empresa promotora afectada), la qualificació de la informació sol·licitada com a informació ambiental o com a informació pública genèrica és irrellevant als efectes de determinar el dret d'accés, perquè l'aplicació de l'LAIA i la de l'LTAIPBG porten separadament a les mateixes conclusions.
L'article 3.1 LAIA declara el dret "a accedir a la informació ambiental que estigui en poder de les autoritats públiques o en el d'altres subjectes en nom seu, sense que per a això estiguin obligats a declarar un interès determinat, sigui quina sigui la seva nacionalitat, domicili o seu".
En la mateixa línia, i supletòriament en aquest cas, els articles 18.1 i 20.1 declaren el dret de qualsevol persona a la informació pública, llevat que concorrin límits (o alguna de les causes d'inadmissibilitat de l'article 29 de la mateixa Llei) que puguin justificar-ne la denegació.
Els límits o les causes d'inadmissibilitat de l'LTAIPBG en aquest cas són les anomenades excepcions al dret d'accés a la informació ambiental establertes per l'article 13 LAIA: "1.
Les autoritats públiques poden denegar les sol·licituds d'informació ambiental quan es doni qualsevol de les circumstàncies que s'indiquen a continuació: a) Que la informació sol·licitada a l'autoritat pública no estigui en poder d'aquesta o en el d'una altra entitat en nom seu, sense perjudici del que disposa l'article 10.2.b. b) Que la sol·licitud sigui manifestament irraonable. c) Que la sol·licitud estigui formulada de manera excessivament general, tenint en compte el que disposa l'article 10.2.a. d) Que la sol·licitud es refereixi a material en curs d'elaboració o a documents o dades inconcluses.
Si la denegació es basa en aquest motiu, l'autoritat pública competent ha d'esmentar en la denegació l'autoritat que està preparant el material i informar el sol·licitant sobre el temps previst per acabar la seva elaboració. e) Que la sol·licitud es refereixi a comunicacions internes, tenint en compte l'interès públic atès per la revelació.
Les sol·licituds d'informació ambiental es poden denegar si la revelació de la informació sol·licitada pot afectar negativament qualsevol dels aspectes que s'esmenten a continuació: a) La confidencialitat dels procediments de les autoritats públiques, quan aquesta confidencialitat estigui prevista en una norma amb rang de llei. b) Les relacions internacionals, la defensa nacional o la seguretat pública. c) Causes o assumptes subjectes a procediment judicial o en tràmit davant els tribunals, al dret de tutela judicial efectiva o a la capacitat per realitzar una investigació d'índole penal o disciplinària.
Quan la causa o assumpte estiguin subjectes a procediment judicial o en tràmit davant els tribunals, s'ha d'identificar, en tots els casos, l'òrgan judicial davant el qual es tramita. d) La confidencialitat de dades de caràcter comercial i industrial, quan la dita confidencialitat estigui prevista en una norma amb rang de llei o a la normativa comunitària, a fi de protegir interessos econòmics legítims, inclòs l'interès públic de mantenir la confidencialitat estadística i el secret fiscal. e) Els drets de propietat intel·lectual i industrial.
S'exceptuen els casos en què el titular hagi consentit en la seva divulgació. f) El caràcter confidencial de les dades personals, tal com es regulen a la Llei orgànica 15/1999, de 13 de desembre, de protecció de dades de caràcter personal, sempre que la persona interessada a qui concerneixin no hagi consentit en el seu tractament o revelació. g) Els interessos o la protecció d'un tercer que hagi facilitat voluntàriament la informació sol·licitada sense estar-hi obligat per la legislació vigent.
S'exceptuen els supòsits en què la persona n'hagi consentit la divulgació. h) La protecció del medi ambient a què es refereix la informació sol·licitada.
En particular, la que es refereixi a la localització de les espècies amenaçades o a la dels seus llocs de reproducció. (...) 4.
Per fer-ho, s'ha de ponderar en cada cas concret l'interès públic atès amb la divulgació d'una informació amb l'interès atès amb la seva denegació. (...)".
Així mateix, l'article 14 LAIA estableix que "la informació ambiental sol·licitada que estigui en poder de les autoritats públiques o en el d'un altre subjecte en nom seu s'ha de posar parcialment a disposició del sol·licitant quan sigui possible separar del text de la informació sol·licitada la informació a què es refereix l'article 13, apartats 1.d, 1.e i 2".
Tal com veiem tot seguit, les excepcions al dret d'accés a la informació ambiental que podrien concórrer en aquest cas i justificar la denegació o la limitació de la informació sol·licitada són les previstes pels apartats 1.d i 2.f de l'article 13 LAIA.
L'Administració ha denegat l'accés a la informació sol·licitada tot al·legant principalment que es troba en fase d'elaboració, fet que constituiria una causa d'inadmissibilitat de les sol·licituds d'informació pública per l'article 18 de la Llei bàsica estatal 19/2013, de transparència, accés a la informació pública i bon govern (en un sentit similar, l'article 29 LTAIPBG).
L'article 13.1.d LAIA, citat al paràgraf anterior, contempla també aquesta circumstància com un possible motiu vàlid per denegar la informació sol·licitada.
Les al·legacions formulades per l'empresa promotora afectada argumenten aquest mateix motiu per denegar l'accés a la informació sol·licitada.
Ara bé, aquesta excepció no és aplicable al cas perquè no es dona la circumstància de fet que podria activar-la.
És a dir: la informació sol·licitada no es troba en fase d'elaboració.
Cal recordar que la informació sol·licitada és la sol·licitud d'autorització ambiental i la documentació que l'acompanya.
Doncs bé: aquesta sol·licitud d'autorització, amb tota la documentació que l'acompanya, estaven perfectament elaborades en el moment de presentació de la sol·licitud, perquè si no ho haguessin estat l'empresa interessada no les hauria presentat.
No es demana un expedient, ni una sol·licitud i una documentació addicional que reuneixin els requisits normatius establerts per poder iniciar l'expedient, sinó únicament la sol·licitud i la documentació presentades per l'empresa interessada, i aquestes són la sol·licitud i la documentació addicional que va presentar materialment, i que des del moment que va tenir entrada al registre de l'Administració va obtenir el caràcter d'informació pública, i sens dubte estava ja elaborada a criteri de l'empresa que la va presentar.
En conseqüència, és procedent descartar la concurrència de l'excepció al dret d'accés a la informació ambiental de l'article 13.1.d LAIA.
El DTS també ha negat que l'entitat reclamant tingui la condició d'interessada en el procediment d'autorització ambiental que és objecte de la Reclamació.
Com ja s'ha dit anteriorment, la concurrència d'aquesta condició no és rellevant als efectes de valorar el dret d'accés a la informació sol·licitada, perquè tant l'article 3.1 LAIA, com el 18 LTAIPBG, que són les lleis en atenció a les quals s'ha de regir el dret exercit en el marc d'aquest procediment, emparen el dret d'accés a la informació sol·licitada per a qualsevol persona, al marge dels interessos o drets addicionals que pugui ostentar.
Per tant, aquesta objecció del Departament, fins i tot si estigués fonamentada jurídicament, cosa que està per veure, no justifica en absolut la denegació de l'accés sol·licitat.
Finalment, l'informe del Departament també es fa ressò del criteri manifestat per l'empresa afectada, en el sentit de limitar l'accés a les "dades referides a persones físiques, dades, escriptures de les societats, protegits per la Llei de protecció de dades".
Aquesta referència podria encaixar amb l'excepció al dret d'accés a la informació ambiental previst a l'article 13.2.f LAIA, citat més amunt.
En primer lloc, tal com indica l'APDCAT en el seu informe transcrit parcialment als antecedents, la legislació de protecció de dades personals a la qual es remet l'article 13.2.f LAIA únicament protegeix dades de les persones físiques, no de les jurídiques.
Per tant la protecció invocada per l'empresa interessada de les escriptures de les societats no té base a la legislació de protecció de dades personals a la qual es remet la mateixa al·legació de l'empresa interessada, seguint la mateixa terminologia de l'article 13.2.f LAIA; en conseqüència, no hi ha base jurídica a la legislació de protecció de dades personals per denegar l'accés a les escriptures de societats que puguin constar a la documentació sol·licitada.
En quant a l'accés a les dades de persones físiques que pugui contenir la informació sol·licitada, els antecedents posen de manifest que la GAIP ha demanat a l'entitat reclamant si estava conforme amb què de la informació sol·licitada fossin eliminades les dades personals que pugui contenir i així no haver de valorar l'accés a elles (amb la conseqüent sol·licitud d'informe a l'APDCAT) i poder resoldre amb major celeritat la Reclamació.
En la seva resposta l'entitat reclamant manifesta expressament el seu interès i argumenta el seu dret a les dades personals que constin a la informació sol·licitada, però no aporta cap consideració ni cap dada sobre els motius pels quals l'accés a aquestes dades és rellevant per a les finalitats de l'accés sol·licitat i, en conseqüència, aquesta Resolució esdevé mancada d'elements per poder decantar a favor de l'accés sol·licitat la ponderació d'aquest dret amb el de protecció de les dades personals afectades.
En aquestes circumstàncies, la solució més equilibrada al conflicte entre ambdós drets és amb tota probabilitat l'argumentada per la transcripció que fan els antecedents de l'informe de l'APDCAT, que conclou el següent: "La normativa de protecció de dades no impediria l'accés a la totalitat del projecte d'una planta incineradora de residus, sens perjudici que per aplicació del principi de minimització s'ometin d'aquesta informació les dades identificatives de les persones físiques que representen a l'empresa sol·licitant de l'autorització ambiental, així com el NIF, telèfons, adreces electròniques, o el domicili particular que hi consti i que siguin innecessàries per assolir la finalitat perseguida".
Per tant, sobre la base de l'article 13.2.f LAIA i la legislació de protecció de dades personals a la qual es remet, és procedent requerir al DTS la supressió a la informació que es lliuri a l'entitat reclamant de les dades personals (la identitat i les altres dades personals que hi pugui haver) de les persones físiques que hi constin, llevat de la identitat (únicament nom i cognoms i, eventualment, número de filiació al col·legi professional respectiu) dels professionals que signen els documents i del personal al servei de les Administracions que hi pugui figurar.
A la vista de les anteriors consideracions, és procedent concloure que l'entitat reclamant té dret a la informació sol·licitada, llevat únicament de les dades personals indicades al paràgraf anterior que, en aplicació del criteri d'accés parcial establert per l'article 14 LAIA, transcrit més amunt.
L'article 34.3 LTAIPBG estableix el següent: "Si la resolució és estimatòria de la sol·licitud i hi ha hagut oposició de tercers, l'accés a la informació només es pot fer efectiu una vegada ha transcorregut el termini per a interposar recurs contenciós administratiu sense que s'hagi formalitzat o, en cas que s'hagi presentat aquest recurs, si no s'ha acompanyat de petició de mesures cautelars de suspensió o s'ha resolt aquest incident mantenint l'executivitat de l'acte administratiu".
L'article 34.2 RGAIP fa extensiva aquesta previsió legal establerta per a les resolucions de sol·licituds d'informació pública a les resolucions de reclamacions de la GAIP, en els termes següents: "Si en la tramitació del procediment per a l'exercici del dret d'accés hi ha hagut oposició de terceres persones, l'accés a la informació no pot tenir lloc fins que hagi finalitzat el procediment de reclamació i una vegada transcorregut el termini per a interposar recurs contenciós administratiu sense que s'hagi formalitzat o, en cas que s'hagi presentat aquest recurs, si no s'ha acompanyat de petició de mesures cautelars de suspensió o s'ha resolt aquest incident mantenint l'executivitat de l'acte administratiu".
Si bé no consta que en aquest cas l'empresa promotora afectada hagi manifestat la seva oposició a l'accés sol·licitat en el marc de tramitació de la sol·licitud d'accés a la informació pública, no hi ha dubte que ho ha fet en el marc d'aquest procediment de reclamació, tot defensant i demanant l'aplicació a la GAIP de diverses causes d'inadmissibilitat o de desestimació de la Reclamació.
En conseqüència, en la mesura que aquesta Resolució estima substancialment la Reclamació, escau aplicar la previsió dels preceptes citats al paràgraf anterior i demorar l'accés a la informació pública estimat fins que no hagi transcorregut el termini per presentar recurs contenciós administratiu contra la Resolució, sense que el recurs s'hagi formalitzat i, si s'ha formalitzat, sense que demani la mesura cautelar de suspensió de l'eficàcia de la Resolució.
A aquests efectes, s'adverteix a l'empresa promotora afectada que ha de comunicar a la GAIP el recurs contenciós tan bon punt hagi estat presentat; pel cas de no rebre aquesta informació, la GAIP insta l'execució de la Resolució per a partir dels 10 dies següents del compliment del termini per presentar recurs contenciós administratiu.