Un equip d'investigadors del CREAF, del Centre Tecnològic Forestal de Catalunya (CTFC) i de la unitat tècnica GRAF dels Bombers de la Generalitat de Catalunya ha trobat la fórmula per saber la probabilitat que té un paisatge de patir un tipus d'incendi o un altre, segons les característiques de la seva vegetació, el tipus de terreny i les condicions climàtiques.
L'estudi pot tenir un gran impacte en la recerca dels règims d'incendis en un escenari de canvi global.
Els autors del estudi, que s'ha publicat a la revista International Journal of Wildland Fire, conclouen que estem en un context en què no sabem com evolucionaran els incendis en un futur.
El que sí sabem és que els canvis ambientals, com canvis en l'ús del sòl o en la coberta vegetal, canviaran l'estructura dels boscos i, per tant, també pot variar la dinàmica dels incendis.
Aquest estudi es va dissenyar per tractar principalment dos temes:
Segons els mecanismes dominants, els patrons de propagació d'incendis, esperàvem que els incendis convectius estarien més fortament relacionats amb els paràmetres que descriuen l'estructura de bosc.
També es va predir que els focs de patró topogràfic figuren en una gamma més amplia d'ambients on els altres factors, com ara el vent o la càrrega de combustible, no tenen prou preeminència per fer aparèixer els altres tipus de focs.
Aquests dos factors poden superar els efectes de la topografia i transformar un foc impulsat inicialment per la topografia en un altres de convectiu o impulsat pel vent.
Per tant, aquells incendis només basats en la topografia són més propensos a ocórrer en situacions menys específiques.
A Catalunya, que és l'àmbit d'estudi, en el període 1942-2002 es van enregistrar 8.121 focs que van cremar 477.982 h forestals; així doncs, la mitjana anual d'àrea cremada fou la corresponent al 0,75% de la superfície forestal de Catalunya.
Ara bé, gran part de les zones cremades (67%) la van causar el 2% dels focs, dels quals gran part van produir-se a l'estiu.
(Grans incendis, que abasten àrees més grans de 500 h).
L'estratègia predominant per combatre els focs ha estat apagar-los i la inversió en aquest aspecte ha augmentat 6 cops des de la dècada de 1980, tot i que hi ha estudis que determinen que aquesta pràctica és efectiva en focs petits, afavoreix la homogeneïtzació de combustible forestal i, per tant, la predisposició per tenir grans focs.
Pel que fa a la modelització, s'ha introduït la variabilitat espacial en la modelització de patrons de propagació del foc, per fer projeccions espacials i temporals.
Aquests factors (el triangle del foc) s'introdueixen al model en format ràster a 250 m de resolució.
A més de les característiques que recull localment cada píxel, també s'hi inclouen les dels veïns per tenir condicions de contorn al voltant de la ignició en el model, emprant la finestra mòbil d'1 km de radi al voltant del centre del píxel.
Temporalment parlant, es consideren les dades que aporta el mapa de cobertes del 1989 i del 2000, ja que dels quatre que hi ha a la sèrie són els dos en què hi ha un inventari forestal complert.
La modelació s'ha fet amb el programari de MaxEnt (Philips et al.
2006) que empra un algorisme (en què només es modela la presència) d'aprenentatge basat en la entropia màxima per modelar la distribució geogràfica d'espècies, atès que la distribució dels punts d'ignició del foc es considera que segueix patrons similars a la presència d'espècies, tenint en compte que no es pot donar preeminència a cap àrea davant d'altra per determinar el punt d'inici d'un foc, a banda de considerar la presència d'espècies com la única característica per donar el tret de sortida al procés d'aprenentatge.
A més, aquest tipus d'algorismes s'han mostrat especialment flexibles en el maneig de dades heterogènies (que no tenen cap patró de distribució específic i modelable), com així ho determinen algunes publicacions (ex: ignicions d'incendis; Bar Massada et al.
MaxEnt treballa estimant la distribució de màxima entropia tenint en compte el conjunt de restriccions que reflecteix una distribució incompleta com la que referim de distribució d'espècies.
Les unitats que proporciona el simulador mostren el índexs d'hàbitats de més a menys atraients que es construeixen emprant el rang i el contrast entre aquells hàbitats que acullen espècies en relació amb tot el paisatge.
Al llarg del procés l'algorisme proporciona un guany, quan hi ha un augment en la probabilitat d'ignició en els punts d'entrenament, la qual cosa és anàloga a la desviació en models generalitzats additius i en models lineals.
Incendi topogràfic, Salo (Bages) juliol 2013
Incendi conduït pel vent, La Riba (Alt Camp) juliol 2011
Incendi convectiu, Cardona (Bages) maig 2005
A banda que no tots els models aconseguits proporcionen valors predictors elevats, es poden extreure les conclusions següents:
Comparació de l'interval de confiança mitjana, error estàndard i el 95% (CI)
Per saber-ne més: Marina Torres
Adaptació, Vulnerabilitat territorial