Segons l'Aliança Global per al Control de la Ràbia (GARC, per les seves sigles en anglès), s'estima que la ràbia causa cada any 59.000 morts a escala mundial, principalment a Àfrica i Àsia.
A Europa, ha provocat algunes morts en països d'Europa de l'Est, a causa de la transmissió d'animals salvatges (guineu vermella) o domèstics (gossos i gats).
Espanya ha estat lliure de ràbia terrestre des de l'any 1978, data en què se'n va produir l'últim focus.
Únicament a les ciutats autònomes de Ceuta i Melilla hi ha casos importats de ràbia en gossos, esporàdicament, atesa la seva proximitat amb el Marroc, país on la ràbia és endèmica.
Tanmateix, hi ha dos genotips del virus de la ràbia que circulen en ratpenats autòctons a Espanya.
Aquests virus són diferents dels de la ràbia en mamífers terrestres.
El cicle de la ràbia en ratpenats a Europa no es creua amb el de la ràbia en mamífers, per la qual cosa la transmissió entre ambdues espècies és ocasional.
Pel que fa a la ràbia humana, a l'Estat espanyol no hi ha hagut cap cas des de l'any 1966.
A Catalunya, l'any 2013 es va declarar el nivell d'alerta 1, d'acord amb el Pla de contingència per al control de la ràbia en animals domèstics a Espanya, per l'aparició d'un cas importat de ràbia en un gos que va estar tres mesos al Marroc.
El reforç de la vigilància va permetre descartar l'existència de transmissió autòctona de ràbia en animals domèstics terrestres atès que no se'n van detectar casos ni en animals domèstics ni en persones.
Com a conseqüència d'aquest resultat, l'any 2014 no se'n va produir cap cas i es va tancar el nivell d'alerta 1.
Tot i que actualment Catalunya no és un territori endèmic de ràbia per animals domèstics, quan es produeix un episodi de mossegada o agressió protagonitzat per un gos, un gat o una fura, l'Agència de Salut Pública de Catalunya (ASPCAT) coordina les actuacions de vigilància veterinària de l'animal agressor per descartar qualsevol sospita de la malaltia.
Així mateix, l'ASPCAT du a terme la vigilància de la malaltia en humans en els casos següents:
En cas que hagueu de viatjar amb animals domèstics
Si heu de desplaçar-vos amb la vostra mascota (gos, gat o fura) dins de la Unió europea (UE), és necessari complir els requisits sanitaris que s'apliquen en tots els estats membres.
En cas que vulgueu viatjar fora de la UE, heu de complir els requisits que demani el país tercer en qüestió i, per tornar, les normes que exigeix la UE.
La ràbia és una zoonosi (malaltia que es transmet d'animals a éssers humans) causada per un virus de la família Rhabdoviridae, gènere Lyssavirus.
El virus de la ràbia infecta animals domèstics i salvatges.
Els gossos són els principals hostes i transmissors de la ràbia, encara que també en són hostes altres animals salvatges com ara guineus, ratpenats, fures i felins.
Aquest virus es transmet a les persones mitjançant el contacte amb la saliva infectada (mossegades i esgarrapades).
A mesura que es propaga pel sistema nerviós central es produeix una inflamació progressiva del cervell i la medul·la espinal que acaba provocant la mort.
Quan una persona pateixi una agressió per gossos, gats, fures o ratpenats a Catalunya ha de:
Si una persona ha patit una agressió per animals que poden transmetre la ràbia en un país amb ràbia endèmica:
En l'ésser humà els símptomes inclouen:
Les persones s'infecten per la mossegada o l'esgarrapada profunda d'un animal infectat.
No s'ha observat la transmissió d'aquest virus d'una persona a una altra.
El tipus de contacte amb l'animal suposadament infectat és important per valorar el risc de transmissió.
La ràbia en els ésser humans es pot confirmar abans i després de la mort mitjançant diverses tècniques que permeten detectar-ne el virus en teixits infectats, com el cervell, la pell o la saliva.
Tot i així, el diagnòstic pot ser difícil d'establir abans de l'aparició dels símptomes.
En el cas dels animals, la ràbia es detecta mitjançant una prova anomenada immunofluorescència, que examina els teixits cerebrals després de la seva mort.
Una vegada n'apareixen els símptomes, no hi ha cap tractament per sobreviure a la malaltia.
Tot i així, existeix una vacuna per a la ràbia que, si s'administra després del contacte de risc, és eficaç per prevenir la malaltia.
A més, es disposa d'una immunoglobulina antiràbica per a les exposicions de risc més alt.
La vacuna contra la ràbia i la immunoglobulina s'han d'administrar sempre en els següents casos:
En territoris on la ràbia és present, la vacunació dels animals és l'estratègia més eficaç per prevenir la malaltia en les persones.
Es disposa de vacunes segures i eficaces per a la immunització preventiva de les persones.
Tanmateix, la vacuna només està indicada en les persones que tenen alt risc de contacte amb el virus per raons professionals (personal de laboratori) o per haver realitzat viatges d'alt risc de contacte amb el virus a zones endèmiques.
També s'administra conjuntament amb immunoglobulina específica en cas d'haver patit una agressió d'un animal infectat.
Per a qualsevol altre dubte, truqueu al telèfon 061 CatSalut Respon.