L'escalada és una activitat de llarga tradició a Catalunya i la muntanya de Montserrat és un dels escenaris de referència per a la seva pràctica més importants i històrics de tot el món.
La coincidència d'aquesta activitat amb la protecció dels valors naturals en un mateix espai, requereix de l'establiment de les pautes necessàries per garantir la preservació de les espècies protegides, dels boscos, de les canals i dels ecosistemes propis de la muntanya en la llarga convivència que aquests han de mantenir amb els escaladors.
Actualment, hi ha més de 5600 vies d'escalada de diferents nivells de dificultat i diferents modalitats.
Les trobareu totes en l'inventari de vies publicat en aquest web.
En l'Acord sobre la regulació de l'escalada, les vies ferrades i les canals equipades al Parc Natural de la Muntanya de Montserrat signat al 2008 s'incloïen les àrees on, de manera temporal o durant tot l'any, es regulen les activitats esmentades amb l'objectiu de conservar les aus rupícoles nidificants al Parc Natural.
*Per visualitzar correctament el contingut d'aquesta pàgina, us recomanem que feu servir els navegadors Firefox, Chrome (darreres versions)
Activitats no permeses durant tot l'any:
Fins els anys 70 aproximadament, a Catalunya es practicava l'escalada clàssica, la qual per la seva dificultat, la protagonitzaven uns pocs escaladors experts.
El nombre de vies obertes era reduït, i es feien poc sovint.
Però a finals dels anys 70, es va començar a observar que la presència freqüent d'escaladors obrint vies en algunes cingleres on criaven àligues i falcons causava el fracàs reproductor d'algunes parelles.
L'escalada esportiva havia començat, i els problemes amb la fauna també.
En pocs anys, ha augmentat de forma considerable el nombre d'escaladors i oberturistes a la muntanya i, en conseqüència, el nombre de vies d'escalada, arribant a un nivell de massificació general insostenible i preocupant.
L'objectiu de la regulació de l'escalada, vies ferrades i canals equipades és protegir el patrimoni natural del Parc, des de les aus rupícoles fins als boscos, les canals o la vegetació de codines.
En el termini d'aquests dos anys de moratòria (2014-2015) i amb el treball conjunt del Patronat i la Subcomissió tècnica, s'han consensuat posicions per establir unes bases de cara al futur pel què fa a les noves obertures de vies d'escalada.
Serviran també per a frenar el ritme desmesurat de noves obertures i deixar espai per a la restauració de vies.
Al Parc Natural, els gestors entenem l'escalada com un patrimoni i treballem, juntament amb la Comissió i Subcomissió tècnica, per a fer-la compatible amb la preservació de la biodiversitat.
És la Comissió Tècnica, tenint en compte el treball i la gestió realitzada pels membres de la subcomissió, la que decideix els aspectes essencials de qualsevol modificació en la regulació.
La FEEC hi està representada i els escaladors locals també.
Sense el treball en equip seria impossible dur a terme una gestió d'aquesta importància.
Totes les decisions que es prenen afecten a col·lectius i, per tant, aquestes han de ser molt clares i objectives.
Si s'ha de prendre una decisió la prenem conscients de que no acontentarem a tothom.
També demanem respecte pel treball que realitzem, prendre certes decisions, sovint no és fàcil.
En aquest sentit també demanem col·laboració per part del col·lectiu, ja que tots gestionem un mateix espai natural.
Si decidim acotar una zona per nidificació, és simplement per nidificació, i intentem minimitzar-la al màxim.
Restriccions temporals i objectives, estudi permanent i transparència en tot moment.
Tot el que representa l'escalada (escalar, obrir, equipar, reequipar) s'hauria de fer des del respecte i la reflexió.
Tothom té dret a poder escalar, en vies més o menys assegurades, en diferents modalitats, a poder obrir noves línies, però, hi ha zones, parets, agulles i massissos on això no és possible, on no hi caben més vies o trenca un determinat estil.
El fet que s'hagi multiplicat exponencialment el nombre de practicants de la nostra activitat, i el fet que les parets i agulles del massís es trobin saturades d'itineraris, fa que la tensió entre el col·lectiu augmenti fàcilment.
A més, la Muntanya rep milers i milers de visitants cada any, i s'hi desenvolupen moltes activitats esportives i d'oci, fet que augmenta la pressió humana sobre l'entorn.
És responsabilitat de cadascú que vol escalar una via, d'informar-se de les seves característiques i condicions, i valorar les seves capacitats personals, físiques i mentals, per tal d'afrontar-la amb èxit.
L'escalada és una activitat de risc que requereix el coneixement d'unes tècniques específiques.
Els espais on es practica l'escalada no són equipaments esportius sinó terreny d'aventura.
És una escalada única al món i tècnicament complexa, per tant, és un patrimoni comú de tots els escaladors que cal protegir.
Per poder dur a terme activitats d'escalada i descens de barrancs al parc de la Muntanya de Montserrat, les persones interessades poden tramitar la sol·licitud d'aquestes activitats en qualsevol moment, presencialment o per internet a través del tràmit corresponent.
Les sol·licituds presencials es poden presentar al registre del Departament de la Presidència o a qualsevol dels llocs que preveu l'article 38.4 de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de règim jurídic de les administracions públiques i del procediment administratiu comú.
El dany causat en l'obertura d'una nova ruta és, de lluny, major que el causat per les cordades que posteriorment l'escalaran.
Si estàs considerant obrir o equipar una nova ruta d'escalada, abans pregunta't:
Les persones que vulguin practicar el barranquisme en el Clot de la Sajolida - Torrent del Pont han de saber que només es donaran autoritzacions per les sol·licituds de descens de barrancs pel període comprès entre el 15 d'agost i el 15 de novembre i a un màxim diari de 10 persones per dia.