Resolució 181/2017, de 7 de juny
Administració: Departament de la Vicepresidència i d'Economia i Hisenda
Informes d'auditoria del Consorci del Palau de la Música elaborats per la Intervenció General de la Generalitat des de 2006 fins a 2011 i al·legacions formulades per l'esmentat Consorci.
L'article 234.2 LOPJ no resulta d'aplicació a aquesta reclamació perquè la persona reclamant no s'adreça al Poder Judicial per tal de tenir accés a les actuacions judicials, sinó que s'adreça a l'Administració de la Generalitat sol·licitant l'accés a una sèrie de documents elaborats per la seva Intervenció General amb anterioritat al procés judicial en curs.
L'article 234.2 i la resta de preceptes d'aquesta part de l'LOPJ no pretenen en cap moment modular o incidir en el règim d'accés a informació pública garantit per la legislació de transparència, sinó que tenen per finalitat regular l'accés a la informació que es troba a mans del Poder Judicial, sotmetent-lo a regles materials i procedimentals totalment diverses i independents de les previstes per l'LTAIPBGE i l'LTAIPBG.
El límit de la igualtat de les parts en els processos judicials no pot ser aplicat en aquest concret supòsit de fet, atès que els informes d'auditoria als quals es demana accés van ser comunicats als responsables del Palau de la Música ara jutjats en el mateix moment en què van ser elaborats, i que totes les parts del procés penal hi han pogut accedir en formar part de les actuacions judicials, la instrucció de les quals va concloure molt abans que es presentés la sol·licitud d'accés.
El límit de la investigació i sanció de les infraccions penals persegueix fonamentalment evitar que l'accés a la informació afectada pugui obstaculitzar les investigacions, comportar la destrucció de proves o la sostracció dels delinqüents de l'acció de la justícia.
Es tracta, per tant, d'un límit evident que tracta sobretot d'evitar que els presumptes responsables d'infraccions penals puguin eludir les responsabilitats que els corresponguin en conèixer anticipadament, gràcies al dret d'accés, informacions sobre les investigacions que els afecten en un moment anterior al previst per la legislació processal.
Però la pròpia LECrim obliga a aixecar el secret del sumari com a mínim deu dies abans que acabi la fase d'instrucció i impedeix declarar-lo durant la fase de judici oral, que és pública.
En aquest cas, el límit no es pot invocar perquè la sol·licitud d'accés es formula quan ja s'ha conclòs la fase d'instrucció i s'ha aixecat el secret del sumari, i totes les parts han pogut accedir al contingut dels esmentats informes, informes que els responsables de la gestió del Palau ara processats coneixien des del mateix moment en què van ser emesos.
Investigació i sanció de les infraccions penals.
Igualtat de les parts en els processos judicials.
Número d'expedient de la Reclamació: 132/2017.
"En data 19 de desembre de 2016 vaig realitzar petició de dret d'accés a la informació pública per obtenir un llistat dels informes d'auditoria realitzats per la Intervenció General de la Generalitat (número de registre 9015-657257/2016, EXI-2016-EXP-SIP001SOLC-00000691).
En la resposta [obtinguda] hi consta la realització d'onze actuacions de control financer mitjançant auditoria al Consorci del Palau de la Música, des de 2006 fins a 2011.
L'objectiu d'aquesta petició és accedir als corresponents informes d'auditoria, així com a les al·legacions que l'òrgan fiscalitzat hagi pogut realitzar en el seu moment".
Demana que la informació li sigui lliurada en format PDF, per correu electrònic.
La resolució justifica l'aplicació a aquest cas dels límits citats (investigació o sanció de les infraccions penals, administratives o disciplinàries i principi d'igualtat de les parts en els processos judicials i tutela judicial efectiva) en els termes següents:
"Segons la informació facilitada pel Gabinet Jurídic de la Generalitat els fets que són objecte del judici del Cas Palau comprenen des de l'any 1998 a 2009 inclusius, per la qual cosa cal limitar l'accés a la informació que es troba dins del període comprès en l'actuació judicial en curs.
Igualment es considera necessari limitar l'accés a la informació dels anys no encausats, ja que les auditories dels exercicis 2010 i 2011 contenen informació dels exercicis inclosos en el procediment judicial en curs.
La limitació a l'accés es fonamenta pel fet que en trobar-se les actuacions judicials en procés, sense que s'hagi pres una decisió final, l'accés a la informació sol·licitada podria provocar disfuncions en el decurs de la instrucció del plet i perjudicar el seu correcte desenvolupament, així com les investigacions dels il·lícits penals".
"La resolució de Vicepresidència de data 27 de febrer de 2017 denega l'accés a les auditories del Palau amb l'argument que la seva divulgació podria comportar un perjudici per a la investigació o la sanció d'infraccions penals, administratives o disciplinàries, en relació al judici del Cas Palau.
La resolució està fora de lloc perquè la instrucció del judici del Cas Palau ja ha conclòs; per tant, el contingut de les presents auditories no podria interferir per res en la judicialització de la present causa.
De fet, molt probablement les auditories estan incorporades al sumari del cas, sobre el que ja no existeix secret".
"En relació a aquesta qüestió, s'ha consultat al Gabinet Jurídic de la Generalitat sobre l'estat actual del procés judicial per ponderar si la reclamació formulada pot ser atesa en aquest moment.
Segons informació facilitada pel Gabinet Jurídic de la Generalitat actualment s'està celebrant el judici oral del cas Palau, i es troba en fase de declaració de testimonis.
La prova pericial en principi no s'iniciarà fins a finals d'aquest mes.
Els perits de la Intervenció General no declararan fins a mitjans del mes de maig.
Per tant, cal tenir present que els perits encara no han declarat sobre els seus respectius informes que consten a la causa.
Certament, tal com afirma el reclamant, en trobar-se en plena celebració del judici oral, ja no regeix el secret del sumari establert als articles 301 i 302 de la Llei d'Enjudiciament Criminal.
No obstant això, i respecte als informes d'auditoria de la Intervenció General que consten incorporats a la causa, conforme a la disposició addicional primera apartat 2 de la Llei 19/2013 i a la disposició addicional primera apartat 2 Llei 19/2014, l'accés a aquests es regeix per la normativa específica i amb caràcter supletori per les lleis de transparència esmentades.
Segons l'article 234.2 de la Llei orgànica 6/1985, d'1 de juliol, del Poder Judicial [LOPJ], les parts i qualsevol persona que acrediti un interès legítim i directe tenen dret a obtenir, tal com disposen les lleis processals i, si s'escau, la Llei 18/2011, de 5 de juliol, reguladora de l'ús de les tecnologies de la informació i la comunicació en l'Administració de justícia, còpies simples dels escrits i documents que constin en les interlocutòries, no declarats secrets ni reservats.
També tenen dret que se'ls expedeixin els testimoniatges i certificats en els casos i a través de la via que estableixen les lleis processals.
En conseqüència, i d'acord amb aquesta disposició de la Llei orgànica del Poder Judicial, cal, per accedir a la documentació que forma part d'una causa judicial, que el reclamant acrediti la seva condició de part en el procés judicial o bé la seva condició de titular d'un interès legítim i directe.
En aquest cas, de la documentació aportada pel reclamant no en resulta acreditat.
Per l'exposat, resta limitat l'accés a la informació sol·licitada, i aquesta Administració no pot facilitar-la al ser-li d'aplicació la normativa específica que estableix el règim d'accés especial regulat a la Llei orgànica 6/1985, d'1 de juliol, del Poder Judicial.
Per altra banda, tal com ja es va fonamentar en la Resolució de 28 de febrer de 2017, l'article 14.1, lletra e), de la Llei 19/2013, de 9 de desembre, de transparència, accés a la informació pública i bon govern, no només esmenta la investigació, sinó que també inclou la sanció dels il·lícits penals com a causa habilitant per a limitar l'accés a la informació, per la qual cosa la denegació no només afecta a la fase instructora (en els mateixos termes, es pronuncia l'article 21.1 b) de la [LTAIPBG]), sinó també a la fase actual, d'acord amb el previst a l'apartat 2 de l'article 21 d'aquesta Llei, conforme és possible denegar l'accés si així ho estableix una norma amb rang de llei, que en aquest cas és la Llei orgànica del Poder Judicial".
L'esmentat informe arriba a les conclusions següents:
"Per tot l'exposat, aquesta Assessoria Jurídica informa sobre la procedència d'aplicar el règim d'accés especial regulat a l'article 234.2 de la Llei orgànica del Poder Judicial, d'acord amb la disposició addicional primera apartat 2 de [l'LTAIPBGE] i amb la disposició addicional primera apartat 2 de la Llei 19/2014, per quant [la persona reclamant] no ha acreditat la seva condició de part ni el seu interès legítim i directe en el procés judicial en curs.
Així mateix d'acord amb la lletra e) de l'article 14.1 de [l'LTAIPBGE], i l'apartat b) de l'article 21.1 de la Llei 19/2014, del 29 de desembre, en relació amb els límits establerts a l'article 14.1 f) i 14.2 de [l'LTAIPBGE] i l'article 21.1 d), i 21.2 de la Llei 19/2014, es limita també l'accés a la informació demanada [per la persona reclamant], en relació als informes d'auditoria realitzats per la Intervenció General [en el] període 2006-2011, per quant l'aplicació d'aquests té per objecte evitar que aquest accés pugui produir un perjudici al procediment judicial en curs".
Com es desprèn dels antecedents, la persona reclamant, periodista, vol accedir a un seguit d'informes d'auditoria del Consorci del Palau de la Música elaborats per la Intervenció General de la Generalitat entre els anys 2006 i 2011, així com a les al·legacions eventualment formulades al respecte per l'esmentat Consorci.
L'Administració de la Generalitat s'oposa al lliurament d'aquesta informació en considerar que, en tractar-se d'informes incorporats a la causa penal que s'està encara tramitant pels delictes comesos en la gestió del Palau de la Música, només hi poden accedir les parts i les persones que acreditin un interès legítim i directe, d'acord amb l'article 234.2 LOPJ.
L'Administració reclamada també entén que el lliurament d'aquesta informació mentre encara no ha finalitzat el procés judicial penal pot afectar negativament al desenvolupament d'aquest procés i comportar un perjudici, en particular, per a la sanció de les infraccions penals jutjades (article 21.1.b LTAIPBG) i per a la igualtat de les parts en l'esmentat procés judicial i la tutela judicial efectiva (article 21.1.d LTAIPBG).
L'Administració no s'oposa al lliurament de la informació un cop s'hagi dictat sentència.
Per tal de resoldre adequadament aquesta reclamació cal començar determinant quina és la normativa que li resulta aplicable.
Durant la tramitació de la reclamació (no així a la resolució desestimatòria inicial, on no es fa cap referència a l'LOPJ) l'Administració considera, com s'acaba de veure, que resulta aplicable l'article 234.2 LOPJ, precepte que, segons ella, restringiria l'accés als documents incorporats a una causa judicial a les parts en el procés i a qui acrediti un interès legítim i directe, interès que no hauria acreditat el periodista reclamant.
L'article 234 LOPJ estableix el següent:
(Es transcriu la versió oficial castellana, i no la catalana publicada al suplement català del BOE, perquè en aquesta es tradueix erròniament el terme " autos " del segon apartat per "interlocutòries", quan la traducció correcta hauria de ser aquí "actuacions", com als articles 251, 252, 266.2, 454.1, 458, 476, 477.c, 478.d i 555 LOPJ).
Aquest precepte no resulta d'aplicació a aquesta reclamació perquè, contràriament al que sosté l'Administració reclamada (antecedent 6), no constitueix un règim especial d'accés a informació pública als efectes de la disposició addicional primera, apartat segon, de l'LTAIPBG i l'LTAIPBGE, ni es pot considerar que busqui protegir un determinat tipus d'informació pública, en els termes previstos per l'article 21.2 LTAIPBG.
Com es desprèn amb claredat de la seva connexió amb l'apartat 1, i de la seva ubicació sistemàtica dins la part de l'LOPJ relativa a la publicitat de les actuacions judicials, el precepte regula només l'accés als documents incorporats a causes judicials que les parts i altres persones poden demanar als "lletrats de l'Administració de justícia i funcionaris competents de l'oficina judicial", i no pas l'accés a documents administratius demanats a l'Administració que els ha elaborat, com és aquí el cas.
De l'àmbit subjectiu i objectiu d'aplicació de la legislació de transparència (articles 2 i 13 LTAIPBGE i articles 2, lletres b i f, i 3 LTAIPBG) es desprèn que aquesta no resulta d'aplicació a l'accés a actuacions judicials.
L'article 2.1.f LTAIPBGE només declara la seva aplicació a poders de l'Estat diversos de l'executiu (com el legislatiu, el Consell General del Poder Judicial i el Tribunal Constitucional) "en relació amb les seves activitats subjectes a dret administratiu" i no pas en relació amb les seves funcions característiques, com l'exercici de la funció jurisdiccional.
I les actuacions judicials, com a informació que es troba a mans del Poder Judicial en exercici de la seva funció jurisdiccional, no encaixen dins la noció estricta "d'informació pública" de la legislació de transparència, entesa com "la informació elaborada per l'Administració i la que aquesta té en el seu poder com a conseqüència de la seva activitat o de l'exercici de les seves funcions" (article 2.b LTAIPBG, en termes similars a l'article 13 LTAIPBG).
L'article 234.2 i la resta de preceptes d'aquesta part de l'LOPJ (com l'article 235, sobre l'accés dels interessats als llibres, arxius i registres judicials, l'article 235 bis, sobre l'accés a les sentències i altres resolucions judicials, o el nou capítol 1 bis d'aquest títol, amb regles específiques sobre el tractament de dades personals amb fins jurisdiccionals pels tribunals), per tant, no pretenen en cap moment modular o incidir en el règim d'accés a informació pública garantit per la legislació de transparència, sinó que tenen per finalitat regular l'accés a aquest tipus específic d'informació que es troba a mans del Poder Judicial, sotmetent-lo a regles materials i procedimentals totalment diverses i independents de les previstes per l'LTAIPBGE i l'LTAIPBG.
Així ho confirma el desplegament reglamentari d'aquests preceptes de l'LOPJ dut a terme pels articles 1 a 7 del Reglament 1/2005 dels aspectes accessoris de les actuacions judicials, aprovat per Acord de 15 de setembre de 2005 del Ple del Consell General del Poder Judicial, on s'estableix, entre altres aspectes, que les sol·licituds d'accés s'han d'adreçar als secretaris judicials, precisant el document o documents als quals es vol accedir i "exposant la causa que justifica el seu interès", que la sol·licitud serà resolta en el termini de dos dies, amb silenci negatiu, sent impugnable davant el jutge o president que correspongui, i que contra l'acord d'aquest jutge o president es podran interposar els recursos establerts al Reglament 1/2000 dels òrgans de govern dels tribunals, aprovat per Acord de 26 de juliol de 2000 del Ple del Consell General del Poder Judicial (article 4).
En no ser d'aplicació l'LTAIPBGE, els sol·licitants d'accés a actuacions judicials no disposen de la possibilitat de reclamar davant els òrgans de garantia previstos per aquesta llei, com el Consell de Transparència i Bon Govern estatal o la pròpia GAIP.
El fet que aquesta regulació, que ha estat modificada per darrer cop l'any 2015 (després, per tant, de l'aprovació de l'LTAIPBGE), sigui més restrictiva que la continguda en la legislació de transparència per a l'accés a la informació administrativa, és comprensible si es té en compte que la gran majoria d'actuacions judicials es refereixen a litigis entre subjectes particulars, on no existeix cap interès públic en l'accés als documents que les integren.
Com s'ha vist als antecedents, en aquest cas la persona reclamant no s'adreça al Poder Judicial per tal de tenir accés a les actuacions judicials, en virtut de l'article 234.2 LOPJ i la resta de preceptes acabats d'examinar, sinó que s'adreça a l'Administració de la Generalitat sol·licitant l'accés a una sèrie de documents elaborats per la seva Intervenció General en exercici de la funció administrativa ordinària d'auditoria i control financer de les entitats del sector públic que preveu l'article 71.1 del Decret Legislatiu 3/2002, de 24 de desembre, pel que s'aprova el Text refós de la Llei de finances públiques de Catalunya (TRLFPC).
Es tracta, per tant, d'una sol·licitud d'accés a informació elaborada per una Administració pública, adreçada a aquesta, que es troba plenament sotmesa a l'LTAIPBG, i no pas a l'LOPJ.
El fet que aquests documents, elaborats amb independència de tot procés judicial, hagin passat a incorporar-se després a una causa penal no altera aquesta conclusió.
La pròpia LTAIPBG, així com l'LTAIPBGE, contemplen en tot cas la possibilitat que la informació pública (administrativa) sol·licitada tingui incidència en un procés penal en curs, preveient dos límits concrets que poden arribar a justificar la denegació d'accés, i que l'Administració reclamada també invoca a la resolució que desestima l'accés i a l'informe jurídic emès durant la tramitació d'aquesta reclamació.
Es tracta dels límits previstos a les lletres b i d de l'article 21.1 LTAIPBG i, en termes molt similars, a les lletres e i f de l'article 14.1 LTAIPBGE.
En els dos fonaments jurídics següents s'examinaran ambdós límits separadament i es valorarà si poden servir per denegar l'accés a la informació sol·licitada.
Com s'acaba de dir, tant la resolució desestimatòria impugnada com l'informe jurídic emès pel Departament durant la tramitació d'aquesta reclamació també fonamenten la denegació d'accés en el límit dels articles 21.1.d LTAIPBG i 14.1.f LTAIPBGE, que permeten impedir o restringir l'accés quan el coneixement o la divulgació de la informació comporti un perjudici per a la "igualtat de les parts en els processos judicials o la tutela judicial efectiva".
Ambdós escrits es limiten a esmentar el límit, sense motivar degudament la seva concurrència, com exigeixen els articles 20.3 i 34.4.a LTAIPBG.
Sembla evident, en tot cas, que no pot ser aplicat en aquest concret supòsit de fet, atès que els informes d'auditoria als quals es demana accés van ser comunicats als responsables del Palau de la Música ara jutjats en el mateix moment en què van ser elaborats (com es desprèn de l'article 71.5 TRLFPC), i que totes les parts del procés penal hi han pogut accedir en formar part de les actuacions judicials, la instrucció de les quals va concloure molt abans que es presentés la sol·licitud d'accés (la interlocutòria de finalització de la instrucció i obertura del judici oral és de 24 de juliol de 2015; el fet que el judici oral no hagi començat efectivament fins l'1 de març de 2017 no té cap rellevància a aquests efectes).
Segons ha assenyalat aquesta Comissió a diverses resolucions (entre d'altres, a la Resolució de 2 de febrer de 2016 sobre la Reclamació 31/2015 i a les Resolucions 84/2017, de 8 de març i 113/2017, de 20 d'abril) i, amb major deteniment, al Dictamen 5/2016, l'aplicació d'aquest límit de l'article 21.1.d LTAIPBG està sotmès a condicions estrictes (en particular, que la informació pública a la qual es demana accés hagi estat elaborada específicament per al procés judicial en qüestió), que clarament no concorren en aquest cas.
El darrer límit invocat per l'Administració reclamada per oposar-se al lliurament de la informació sol·licitada és el dels articles 21.1.b LTAIPBG i 14.1.e LTAIPBGE, que permeten impedir o restringir l'accés quan el coneixement o la divulgació de la informació comporti un perjudici per a la "investigació o la sanció de les infraccions penals, administratives o disciplinàries".
Segons l'Administració, el fet que tercers aliens al procés penal en curs accedeixin als informes d'auditoria sol·licitats abans que s'hagi dictat sentència pot provocar "disfuncions" i "perjudicar el seu correcte desenvolupament".
Davant l'al·legació de la persona reclamant que el fet que hi accedeixi no pot afectar la investigació penal, perquè quan formula la seva sol·licitud ja ha finalitzat la fase d'instrucció, l'Administració replica que el límit incideix també durant la fase del judici oral, atès que els articles 21.1.b LTAIPBG i 14.1.e LTAIPBGE no protegeixen només la "investigació" de les infraccions penals, sinó també la seva "sanció", i que el 20 d'abril de 2017, quan emet l'informe jurídic (antecedent 6), "els perits [de la Intervenció General] encara no han declarat sobre els seus respectius informes que consten a la causa" i als quals es demana accés.
La invocació d'aquest límit per part de l'Administració reclamada tampoc no pot prosperar.
Segons l'article 20.2 LTAIPBG, "les limitacions legals al dret d'accés a la informació pública han d'ésser aplicades d'acord amb llur finalitat, tenint en compte les circumstàncies de cada cas concret, s'han d'interpretar sempre restrictivament en benefici d'aquest dret i no es poden ampliar per analogia", i el que fa l'Administració en aquest cas és efectuar una interpretació amplíssima d'aquest límit, que pràcticament impediria accedir a tot document administratiu incorporat a una causa judicial penal (fins i tot aquells que, com succeeix en aquest cas, no han estat elaborats per al procés judicial en qüestió, sinó en exercici de les funcions ordinàries de l'Administració) mentre el procés es trobi en curs i no s'hagi dictat sentència (ferma).
Tenint en compte la durada que poden tenir els processos penals, sobretot els més importants (la instrucció del cas Palau va començar l'any 2009 i encara no s'ha dictat sentència), i el gran nombre de causes actualment obertes per delictes de corrupció i relacionats amb les administracions públiques, on s'incorpora una gran quantitat de documents administratius, la interpretació realitzada per l'Administració portaria a impedir l'efectivitat del dret d'accés i de la pròpia legislació de transparència en relació amb informació pública especialment rellevant durant molts anys, precisament en els casos més greus, aquells que donen lloc a possibles responsabilitats penals, i on la transparència és més necessària.
Com aquesta Comissió ha assenyalat al Dictamen 1/2016 i en diverses resolucions (recentment, per exemple, a la Resolució 174/2017, de 31 de maig), i s'afirma expressament a la Memòria explicativa del Conveni núm. 205 de Consell d'Europa d'accés als documents públics de 18 de juny de 2009, conveni de referència en la matèria i en què s'han inspirat els legisladors estatal i català en la formulació dels límits dels articles 14 LTAIPBGE i 21 LTAIPBG, el límit aquí considerat persegueix fonamentalment evitar que l'accés a la informació afectada pugui obstaculitzar les investigacions, comportar la destrucció de proves o la sostracció dels delinqüents de l'acció de la justícia.
Es tracta, per tant, d'un límit evident que tracta sobretot d'evitar que els presumptes responsables d'infraccions penals (o administratives, o disciplinàries) puguin eludir les responsabilitats que els corresponguin en conèixer anticipadament, gràcies al dret d'accés, informacions sobre les investigacions que els afecten en un moment anterior al previst per la legislació processal.
Atesa aquesta finalitat, és un límit que opera, en el cas de les infraccions penals, durant les investigacions que pugui fer l'Administració (en especial, les forces i cossos de seguretat), i que es troba estretament relacionat amb la facultat de què disposa el jutge instructor de decretar el secret total o parcial del sumari, secret sumarial que impedeix que les pròpies parts puguin accedir prematurament a determinats documents per tal d'evitar que es comprometi de forma greu el resultat de la investigació o del procés (mitjançant, p. ex., la destrucció de proves o la fugida) o un risc greu per a la vida, llibertat o integritat física d'una altra persona (article 302 de la Llei d'Enjudiciament Criminal –LECrim–).
Però la pròpia LECrim obliga a aixecar el secret del sumari com a mínim deu dies abans que acabi la fase d'instrucció (article 302 LECrim) i impedeix declarar-lo durant la fase de judici oral, que és pública (articles 301 i 649 LECrim).
A la vista de la interpretació restrictiva que s'ha de fer d'aquest límit al dret d'accés, sembla clar que no pot ser invocat per impedir l'obtenció dels informes d'auditoria sol·licitats.
Com s'ha vist anteriorment, la sol·licitud d'accés es formula quan ja s'ha conclòs la fase d'instrucció i s'ha aixecat el secret del sumari, i totes les parts han pogut accedir al contingut dels esmentats informes, informes que els responsables de la gestió del Palau ara processats coneixien des del mateix moment en què van ser emesos.
La seva difusió ni tan sols podrà condicionar les declaracions dels pèrits de la Intervenció General, que ja van tenir lloc el darrer 9 de maig de 2017.
Aquesta finalitat no és només perseguida per la legislació de transparència, sinó per la pròpia legislació processal penal, quan disposa la publicitat dels debats del judici oral i admet la presència dels mitjans de comunicació en les seves sessions (articles 680 a 682 LECrim).
En no concórrer cap dels límits invocats per l'Administració ni cap altre dels previstos per la legislació de transparència, cal declarar el dret del periodista reclamant a obtenir la informació sol·licitada, en el format electrònic demanat o, si no està disponible en aquest format, en paper.
Sobre la base dels antecedents i fonaments jurídics exposats, el Ple de la GAIP, en la sessió de 7 de juny de 2017, resol per unanimitat: