Per accedir a les Coves del Salnitre cal agafar la carretera de Collbató B-112, tant des de l'entrada del municipi com des del nucli antic.
L'accés és fàcil ja que està condicionada perquè es pugui visitar.
Cal deixar el cotxe a l'aparcament i pujar les escales fins a arribar a l'entrada de la cova, que està orientada al sud.
Actualment, la cova està protegida amb una porta.
A la muntanya de Montserrat, en el terme de Collbató, entre els 500-600 m d'altitud sobre el nivell del mar, i en la zona de contacte de les margues nummulítiques que formen la base de la muntanya, amb els bancs de conglomerat de l'Oligocè, s'hi han format infinitat de coves.
La més coneguda és la del Salnitre, tant per la seva gran extensió com per l'abundància d'atractius turístics.
Es troba a la llista de les coves de més llarg recorregut a Catalunya.
Cova natural d'habitació, sense estructures conservades i, també, cova natural d'enterraments, tipus inhumació.
En realitzar els treballs per fer la cova accessible al turisme, es va buidar el talús de terra que des de la boca antiga baixava a l'interior, que era on es trobaven dipositats els materials arqueològics, els quals foren llançats al precipici exterior.
Encara es poden recollir fragments ceràmics al peu de la paret del cingle.
A l'interior les troballes s'han reduït a fragments ceràmics recollits enmig dels blocs caiguts del sostre de la gran cambra de l'entrada.
Les coves formen concavitats, naus i passadissos.
Està situada a un quilòmetre del poble de Collbató, al peu del massís.
És, amb el seu recorregut total de 530 m, la segona del Principat de Catalunya en importància topogràfica.
No hi pot haver dubte que, de totes les coves de Montserrat, aquesta devia ser la més habitada ja que és la que té millors condicions.
De tota manera, les rutes interiors que s'hi van fer per tal de ser visitada amb finalitats turístiques, la van malmetre considerablement.
Tot i així, en els llocs on es van fer cales d'investigació arqueològica, s'hi localitzaren materials: inhumacions i restes ceràmiques similars a les de les coves Gran i Freda.
Els materials es poden datar tipològicament des del Neolític Cardial al Bronze Final.
En època medieval té importància l'explotació del salnitre, element bàsic per a la fabricació de la pólvora.
Foren refugi del guerriller Mansuet durant la Guerra del Francès.
De totes les històries que tenen com a protagonistes fra Garí i el dimoni, se n'ha fet ressò tant la paremiologia popular com la literatura culta i ha donat com a resultat literari un profund lligam entre la demonologia i la muntanya de Montserrat.
Explica que d'aquestes coves partí el dimoni per instal·lar-se a les roques orientals de la serra de la Tebaida.
Les coves van atreure visitants il·lustres com Alexandre de Laborde, Miquel Utrillo, Santiago Rusiñol, Ramon Casas i Mossèn Cinto Verdaguer.
Les excavacions arqueològiques es van fer el 1922.
El material es pot veure al Museu arqueològic del Monestir de Montserrat.
Des del mes de maig de l'any 2004, a conseqüència de la il·luminació artificial dins de la cova, aquesta està patint la coneguda malaltia verda a la roca.
La presència d'una important colònia de ratpenats que habitava la cova en diversos punts està documentada per molts testimonis, com ara la visita de Víctor Balaguer, l'any 1852.
(0): Les coves del Salnitre, Muntanya, Centre Excursionista de Gràcia, 864, p.
(1986): Les Coves del Salnitre o de Collbató, contrada d'interès cultural, Butlletí dels mestres, 210.
Rutes Literàries, 0, Barcelona.
CAMPS, G. (1981): El Neolític a Montserrat, El Neolític a Catalunya.
SOLIAS ARIS, J. M. (1982): El poblament del curs inferior del Llobregat en època romana, Universitat de Barcelona, 0, Barcelona.
SOLIAS ARIS, J. M. (1990): El poblament ibèric i romà del curs inferior del Llobregat, Universitat de Barcelona, 0, Barcelona.