Per una banda es fa palès el record als avantpassats familiars morts, amb les visites rituals al cementiri per honorar-los, i per l'altra, també es fa real la creença segons la qual, aquests dies, els morts visiten als vius: és el moment de celebracions festives amb bruixes, esperits, fantasmes, ànimes en pena i altres éssers més terrorífics.
La gastronomia de Tots Sants, que procedeix d'antigues ofrenes funeràries, és rica i variada i està basada en l'elaboració dels panellets —o migetes, com en diuen a les terres lleidatanes— amb els productes de la temporada.
Altres menges pròpies d'aquesta festa són les castanyes i els moniatos, que, acompanyats de moscatell, es mengen en el marc de les castanyades familiars i populars.
En alguns indrets, és costum que per Tots Sants els padrins obsequiïn als seus fillols amb una espècie de mona.
La festa de Tots Sants fou instituïda al segle VII, quan el papa Bonifaci IV, en lloc de fer enderrocar el Panteó romà, projectat per l'emperador Adrià i dedicat a les divinitats romanes, el consagrà a la Mare de Déu i als màrtirs del cristianisme.
Segles més tard, l'Església va instituir la pràctica de recordar tots els difunts, just l'endemà de Tots Sants.
D'aquesta manera, s'adoptava un costum pagà, propi de molts pobles de l'antigor.
Les festes de la tardor són Tots Sants, la castanyada i el Dia dels Morts.
Se celebren entre el 31 d'octubre i l'1 de novembre.
Segons la tradició popular, aquestes dates són el moment de l'any en què s'interrelacionen el món dels vius i el dels morts.
La nit de Tots Sants, del 31 d'octubre a l'1 de novembre, s'organitzen innombrables castanyades col·lectives, uns àpats comunitaris a base de castanyes, panellets, moniatos i altres fruits de l'època que se celebren amb la família, els amics i fins i tot a les escoles.
Sovint s'acompanya les castanyes i panellets amb vi dolç, del bo.
La castanyada és una reunió comunitària que sovint és organitzada per ajuntaments, ateneus, grups de joves, associacions de veïns, entitats culturals, centres excursionistes, penyes esportives, etc.
Quan arriba la tardor, i el temps del fred comença a dibuixar-se a l'horitzó, retornen les festes a la vora del foc.
En el nostre calendari, la castanyada i la menja de panellets són uns costums que, malgrat haver perdut el seu caràcter d'ofrena funerària original, segueixen complint una important funció social.
Segons diuen alguns cronistes, aquesta tradició de menjar castanyes, molt arrelada a tot Catalunya, es va iniciar durant la nit que va del dia de Tots Sants (1 de novembre) al Dia dels Morts (2 de novembre).
Fa anys, durant aquesta vetllada, els campaners de les esglésies no paraven de fer sonar les campanes per avisar els veïns de l'arribada del moment de pregar pels seus difunts.
El gran cansament que produïa moure les rudimentàries estructures dels campanars durant tantes hores feia necessari poder refer forces.
Per això els campaners s'enduien castanyes, el fruit que més abundava en aquesta època de l'any, i alguna ampolla de vi dolç, per fer-les passar millor i, a la vegada, combatre el fred en els pocs moments de descans.
A finals del segle XVIII, el costum de menjar castanyes en aquest dia s'havia generalitzat a tot el territori.
Així van aparèixer les castanyeres, que es van fer molt populars pels carrers de pobles i ciutats, fins que es van convertir en tota una institució.
Les més conegudes tenien parada fixa, i segons diuen els nostres avis, amb sofisticats sistemes i molta paciència, torraven les castanyes de tal manera que era una meravella menjar-les.
Avui, quan arriben aquestes dates, tornen a sortir les parades de castanyers i castanyeres i també parades de castanyes torrades portades per gent jove, que troben aquesta tasca l'oportunitat de fer uns calerons per finançar les activitats de les seves associacions.
Des de fa uns anys també se celebren castanyades populars a l'aire lliure, balls i altres activitats organitzades per diferents entitats i associacions.
Fins i tot les discoteques ofereixen, des de fa uns anys, versions enllaunades de la celebració.
A més de les castanyes, els panellets i la fruita confitada són també un menjar típic d'aquesta singular festa.
Els panellets són uns pans molt petits, normalment rodons, producte de la rebosteria casolana, que s'elaboren per la diada de Tots Sants.
Hi ha tantes maneres de fer panellets com cases, segons el costum i la imaginació familiars, però habitualment es fan amb una massa de sucre, rovells d'ou i ametlla (a vegades també barrejada amb patata o moniato) que es decora i complementa amb d'altres elements (coco, fruites confitades, pinyons, xocolata, etc.).
A les terres lleidatanes els anomenen migetes.
L'origen dels panellets i la seva relació amb la diada de Tots Sants és una qüestió encara no aclarida.
Alguns historiadors defensen que poden ser una evolució d'antics àpats funeraris celebrats en moltes poblacions de la Catalunya vella, on hi havia el costum de fer un dinar després de la mort d'algun familiar.
Aquest acte era tot un ritual, tant en la forma de parar la taula com en la distribució dels comensals i el tipus de menjar que se servia.
Altres teories suggereixen que aquest costum està lligat a la benedicció de pans, que es dipositaven com a ofrena a les tombes familiars en honor a la memòria dels avantpassats i també com a aliment en el viatge al més enllà.
Aquests pans haurien estat substituïts amb el temps pels dolços panellets, elaborats amb ingredients que no es passen amb el temps i que, per tant, poden aguantar uns quants dies mentre els difunts fan el seu camí cap a l'eternitat.
Les tradicions de Tots Sants i del Dia dels Morts no s'acaben pas amb les castanyes i els panellets.
També és costum de consumir moniatos i fruita confitada aquests dies.
El moniato s'escaliva o es fregeix, i sovint és un ingredient més dels panellets, com la patata.
La fruita confitada a base de sucre abans, a pobles i ciutats, es rifava juntament amb els panellets.
El codonyat, la confitura de codony, és encara avui una menja molt típica d'aquestes dates.
És costum que la beguda que acompanyi les castanyes, panellets i moniatos sigui vi dolç o moscatell.
A algunes poblacions grans, al voltant dels panellets es van organitzar, durant molts anys, multitudinàries rifes en què diferents entitats treien taules plenes de panellets i fruits confitats al carrer.
Aquesta pràctica s'ha anat perdent amb el temps, i amb ella les olors meravelloses i els colors llampants que convertien l'espai públic en dolçor durant uns dies.
Les rifes organitzades per entitats culturals, recreatives o esportives funcionen a la nostra ciutat de la forma següent.
Hi ha una taula amb tres persones: dues, encarregades de recollir i anotar les apostes, i l'altra, encarregada de fer girar el bombo, on hi ha vint boles, numerades de l'1 al 20.
Hom pot apostar els plats que vol a cada número i cada aposta val una determinada quantitat de diners.
Quan la majoria de números estan coberts, qui fa anar el bombo crida «i va bola!» i en treu una.
Aquells que han jugat al número guanyador reben els plats corresponents al valor de la seva aposta.
A més de plats de panellets i confitura, hom pot escollir ampolles de vermut o d'altres licors...
La celebració de la carbassada a Ripoll (el Ripollès), un costum popular amb més de tres generacions de tradició, evidencia que l'ús de carbasses i espelmes per celebrar la festa de Tots Sants no és exclusiu de la tradició irlandesa, anglosaxona o celta, com apunten alguns, sinó que forma part del costumari universal per representar, mitjançant els recursos que hom té a mà, les ànimes dels morts.
El dia de Tots Sants els habitants de Gandesa (la Terra Alta), organitzats en colles d'amics i familiars, celebren un dinar popular a l'aire lliure en diferents indrets i finques del terme que tenen un protagonista indiscutible: el panilló, un berenar especial que els padrins regalen al seus fillols.