Teresa (42 anys, mare de la Carla, de 14)
— No sé què he de fer amb la Carla; estic tan amoïnada per ella i em sento tan impotent que ja no sé què puc fer.
Abans la veia patir quan es mirava al mirall o anàvem de compres, en adonar-se que no hi havia el vestit o la faldilla que volia de la seva talla; però ara és molt més greu.
Jo crec que ho està passant malament perquè es veu massa grassa i més encara després que les amigues no volen anar amb ella perquè diuen que les fa quedar en ridícul.
Està trista i es passa el dia tancada a la seva habitació, no la veig estudiar o fer els treballs amb la il·lusió d'abans i ara no vol menjar.
No sé com parlar d'això amb ella, la veritat és que tinc por que, a sobre, s'enfadi amb mi.
Àngela (47 anys, mare de la Maria, de 19 anys, i d'en David, de 13)
— Doncs a mi em sembla que el primer que has de fer és parlar amb ella, no tan sols per intentar esbrinar què li passa, sinó també perquè estic segura que et necessita encara que no t'ho digui.
Segur que tot plegat l'està afectant molt i és important que et senti al seu costat.
De vegades és difícil acceptar-se, sobretot quan hi ha algú que no para de recordar-te que no ets una model de passarel·la, però podeu ajudar-la valorant-li totes les coses positives que té!
Se m'acudeix que potser podries parlar amb la Xènia; sempre han estat molt amigues i potser la pot ajudar el compartir-ho també amb ella.
També penso que li aniria bé que ho parlés amb el seu tutor; en cas que no volgués i depenent de la situació, cal que hi aneu vosaltres; és important que es tracti el tema en la tutoria de grup.
Valoreu si necessita ajuda psicològica i més endavant potser, si ella vol, podríeu portar-la a un dietista.
Roser (43 anys, mare d' en Marc, de 13 anys, i de la Laia, de 8)
— En Marc és una mica maldestre, trenca tot el que toca, es mostra molt distret i no sap guardar secrets...
El cas és que no és conscient del que provoca amb la seva actuació.
Últimament no vol anar a classe, cada dia quan es lleva li vénen tots els mals...
L'altre dia vaig trobar-me amb la Montse.
A primària eren bons amics i per això he aprofitat per preguntar-l'hi.
M'ha costat molt que m'ho expliqués perquè m'ha dit que ella no volia ser una xivata, però finalment m'ha explicat que a la classe els companys el deixen de costat, el culpen de tot el que passa, li diuen malnoms que no li agraden i fins i tot li cau algun clatellot.
A ella li sembla que no fa res per merèixer aquest tracte, però ella tampoc gosa fer-li costat per por de rebre.
Jaume (46 anys, pare d'en Lluís, de 15)
— Mira, jo crec que hauries de parlar primer amb el teu fill perquè t'expliqui ell què és el que està passant i que si ho comparteix amb tu potser el podràs ajudar.
Està clar que heu d'ajudar el Marc a entendre que els seus actes poden molestar i que ha d'anar amb compte i a valorar les conseqüències del que fa i del que diu.
Però també penso que heu de deixar-li clar que malgrat que ell sigui poc hàbil, ningú no es mereix que el tractin malament.
Està clar que val la pena que s'esforci una miqueta més en ser prudent en les seves intervencions en converses o bé si no ha d'intervenir quan ningú no el convida, en no escampar informacions d'altres sense demanar permís...
Tot això l'ajudarà a millorar la manera de relacionar-se amb els altres i el farà sentir millor.
Però també s'ha de tractar el tema amb els nois que el molesten.
Jo penso que heu d'insistir perquè parli amb el tutor sobre el que està passant, perquè s'aturin les agressions i el centre prengui les mesures adients, però si veieu que no se'n surt, no espereu gaire i acompanyeu-lo a veure el tutor i col·laboreu amb el centre per solucionar el problema.
Màrius (42 anys, pare de la Laia i la Sara, bessones d'11 anys)
El dimarts em va trucar la directora de l'escola i ens ha convocat a una reunió.
Sembla ser que la Laia i la Sara han estat molestant la Beth.
Jo no entenc tanta història, són coses de criatures i, a més, fins i tot penso que l'altra una mica s'ho ha buscat.
Les meves nenes van agafar-li l'agenda i van descobrir un cor dibuixat amb el nom de la Beth i una altra nena.
Elles només li han dit quatre cosetes per deixar-li clar que a elles no els agrada i no volen que s'atansi a elles i l'escola ho ha tret tot de mare...
Berta (40 anys, mare de la Susanna, de 12 anys, companya de classe de les bessones, i del Quim, de 15 anys)
— Home, Màrius, em sembla que estàs barrejant moltes coses, no?
La directora de l'escola vol parlar amb vosaltres per les agressions de les bessones a aquesta nena.
Intentar arreglar les coses dialogant és una opció intel·ligent.
D'altra banda, no entenc que passis per alt que han estat les teves filles les que li han agafat l'agenda i l'han tafanejat, ni que justifiquis que la tractin malament perquè, suposadament, li agraden les nenes.
Jo crec que l'oferta que us fa l'escola de parlar amb vosaltres individualment per aclarir la situació i poder reconduir les relacions, és una bona oportunitat de resoldre les coses positivament.
Lluïsa (43 anys, mare d'en Toni, de 10 anys, i de la Sara, de 2)
— Estic amoïnada perquè penso que el Toni està ficat en algun embolic.
Fa dues setmanes portava una gorra nova de trinca d'aquelles que són tan cares, li vaig demanar d'on havia sortit i em va contestar que un company l'hi havia deixat; li vaig insistir perquè la tornés i sembla que ho va fer perquè ja no l'he tornada a veure.
La setmana passada li vaig trobar tres euros a la butxaca dels pantalons i es va justificar dient que se'ls havia trobat al carrer.
Però és que aquest matí li he tornat a trobar diners, aquesta vegada a la motxilla, i m'han trucat de l'escola dient que volen parlar amb nosaltres.
No sé què pensar perquè no li donem cèntims, només pot ser que els hagi pres d'algun lloc o a algú, o ves a saber què ha fet.
Elena (49 anys, mare de la Paola, de 13 anys, i d'en Marcel, de 10)
— Em sap greu dir-t'ho, però el que m'estàs dient encaixa amb el que el meu fill m'ha explicat.
Un dia va veure en Toni amb uns quants nens que estaven insultant i cridant a un altre en un racó de la plaça, al costat del cole.
En Toni l'empenyia, l'insultava i va començar a donar-li cops mentre els altres l'escridassaven.
Al final, el noi mig plorant, va obrir la motxilla i li va donar alguna cosa.
Llavors tots el van deixar i van marxar.
Jo crec que el primer que hauries de fer és parlar seriosament amb ell per intentar esbrinar si aquest és el motiu pel qual et truquen de l'escola i, si és cert, què és el que li passa per tenir aquest comportament.
Actuant conjuntament amb l'escola podreu trobar recursos per ajudar-lo a ser conscient de la gravetat dels seus actes i a canviar la seva conducta.