Entrevistem Suzanne aprofitant una ràpida estada a Barcelona per presentar el documental "Uchungu na tumaini.
Crònica del dolor i l'esperança".
El documental està produït per la Lliga dels Drets dels Pobles en el marc de la convocatòria de programes d'Educació per al Desenvolupament 2010 de l'Agència Catalana de Cooperació al Desenvolupament.
Suzanne Monkasa és consultora en gestió intercultural, graduada en llengües romàniques i especialitzada en qüestions de gènere.
Viu a Brussel·les i presideix la Plataforma de Dones de la Diàspora Congolesa de Bèlgica.
L'any 1995 va fundar el Consell de Comunitats Africanes d'Europa i Bèlgica i n'és la presidenta.
També ha estat membre de la junta de la Xarxa Europea de Dones Migrants, la plataforma d'organitzacions de dones migrants més gran d'Europa.
La presentació del documental Uchungu na tumaini va ser un èxit.
Li agraïm la seva visita a Barcelona.
En primer lloc voldria donar les gràcies al Govern de Catalunya per la seva acollida i agrair de tot cor a la Lliga dels Drets dels Pobles i la seva presidenta, Rita Huybens, per donar-me l'oportunitat de defensar els drets humans de les dones del Congo.
El documental mostra la situació de la República Democràtica del Congo, la violència i les conseqüències per a les dones.
Aquesta presentació m'ha permès explicar el marc en el qual nosaltres, les dones de la diàspora, treballem amb les dones del Congo per la pau.
Després de més de 20 anys de guerra, estem davant d'un conflicte de llarga durada.
No puc dir que sigui un conflicte oblidat.
A nivell internacional disposem d'un instrument jurídic molt rellevant per al Congo, que és la Resolució 1325 del Consell de Seguretat les Nacions Unides*.
I a Bèlgica, belgues i congolesos treballem plegats per eradicar la situació de violència contra les dones; tant en l'àmbit del govern, com de la societat civil i de les onegés.
No és un conflicte oblidat per nosaltres, hi dediquem molts esforços, encara que no sempre els resultats siguin proporcionals.
Les dones en són les víctimes més vulnerables?
Certament, les dones i les nenes.
I cada vegada hi ha més homes que també esdevenen víctimes.
Però, al mateix temps, les dones són actores principals per a la pau al Congo; construeixen la pau en la mesura de les seves possibilitats.
Estan molt implicades, insisteixo: són víctimes i alhora treballen molt per construir la pau.
Des de la perspectiva europea es promou suficient aquest concepte de dones com a actores de pau?
Bé, no conec totes les anàlisis que s'han fet a Europa [ riu ], però sé que a Bèlgica treballem amb d'altres dones i homes que s'han implicat en aquesta problemàtica, i sabem també que hi ha dones molt actives més enllà de Bèlgica.
En d'altres països europeus ja es valora aquest rol de les dones com a protagonistes en els processos de pau.
A Catalunya us animo també a fer-ho.
Quin és el rol de la diàspora congolesa?
A partir de la Resolució 1325, des de la diàspora congolesa ens hem implicat a diferents nivells: moltes dones que són originàries de les regions on hi ha conflicte són membres de les associacions i participen col·laborant amb les dones que son allà.
Per exemple, fem incidència en el govern de Bèlgica perquè els problemes i situacions de les dones congoleses es tinguin en compte quan Bèlgica participa en el fòrums europeus i en els internacionals.
La Plataforma de Dones de la Diàspora Congolesa de Bèlgica també dóna suport a la formació política, especialment respecte la Resolució 1325.
Alguns països europeus han fet reconeixements públics a activistes i persones de la diàspora congolesa.
Fins a quin punt és útil aquest reconeixement?
El reconeixement dóna ànims a les dones, és una forma de suport que apreciem molt, que aporta coratge a les dones en la seva lluita al Congo.
L'any 2008 el govern belga va aprovar un pla d'acció sobre la Resolució 1325 i va crear la Plataforma PAN 1325, en el marc de la qual fem una campanya per demostrar que les dones són una oportunitat per a construir la pau.
Cada any des de la Plataforma concedim un títol d'honor, que anomenem "dones de pau".
Moltes dones de la diàspora congolesa han rebut aquest guardó, i això significa molt perquè es fa al Senat, un lloc simbòlic, en presència de responsables polítics, organitzacions no governamentals, etcètera.
Treballem sempre amb els altres, mai soles, i això ens permet avançar.
Quan hi ha bones iniciatives, hi donem suport i hi col·laborem, no es tracta d'una tasca només de la diàspora congolesa.
A Catalunya, per exemple, hi ha organitzacions com la Lliga dels Drets dels Pobles que fan un treball molt important, i necessiten el suport del govern perquè la societat catalana conegui la situació del Congo.
Com afecta l'extracció il·legal de minerals al conflicte del Congo?
Crec que aquest documental de la Lliga dels Drets dels Pobles és un molt bon instrument per respondre a la pregunta que em formula.
Personalment no disposo de tots els elements d'anàlisi sobre la qüestió.
Les nostres organitzacions ens dediquem a la formació de les dones del país, que són víctimes de situacions de violència, tinguin el màxim d'informació i les eines per poder fer front a tot allò que els passa.
Aquests dies s'ha celebrat a Barcelona el Mobile World Congress (MWC).
Quin missatge enviaria als seus responsables?
D'entrada, fer valdre el progrés que han permès les noves tecnologies.
I com a dona de la diàspora congolesa que segueix allò que passa al món, diria: "Ei!
Necessitem tenir més dones en els llocs on es prenen les decisions.
Aquest és un missatge important: defensar l'accés de les dones a la formació i la informació és imprescindible per avançar.
I serà molt positiu el dia que en els fòrums importants, com el MWC, també hi hagi dones amb capacitat de decisió.