projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
Línia de recerca: llicenciats i llicenciades
La Construcció de sistema d'indicadors pot ser una eina pel canvi organitzatiu principalment degut a que la construcció del nou sistema de gestió és un sistema que permet: obtenir claredat i consens sobre l'estratègia; assolir un enfocament amb consens; desenvolupar el lideratge; la intervenció estratègica; educar l'organització; establir fites estratègiques; l'alineació programes i inversions; construir un sistema de realimentació (adaptat de Kaplan i Norton 2002).
L'objectiu del projecte és crear un sistema d'avaluació de l'impacte de l'activitat preventiva i que alhora sigui una eina de millora de gestió.
Els resultats obtinguts L'administració ha mostrat esforços per la millora de les condicions de seguretat i salut.
Els grans números, el personal técnic específic dedicat a temps complert, els serveis de prevenció a aquest ámbit és de 59 efectius.
El pressupost total supera els 16 milions d'euros.
Es detecta que la intensitat dels esforcos a cada departament és diversa.
Però que en general es troba en consonància amb l'accidentalitat.
És a dir, els departament amb mes pressupost són els que tenen més accidents per treballador.
Aquest fet que en principi podria semblar incoherent és un signe clar que els esforços pressupostaris es destinen allà on és més necessari.
Ara bé, en parlar d'eficiència, per exemple en comparar departament amb una accidentalitat similar, s'observen diferències i és aquí on cal cercar les pràctiques que diferencien aquest rendiment.La subcontractació d'activitats no sembla ser crítica, d'acord amb les dades disponibles.
Cal dir però que el volum de contractació.
Cada departament disposa d'una cultura preventiva pròpia diferenciada.
El paper del Departament de Governació com eix coordinador de les polítiques en matèria de prevenció és clau.
L'establiment de procediments de gestió comuns permet la mesura per la millora contínua.
El projecte continua viu, l'interès, les inquietuds que sorgeixen dels mateixos resultats del projecte ens motiva per avançar en aquesta línia de treball tant a l'equip de recerca com a l'Administració que ha col·laborat.
L'exclusió social és un concepte relativament nou que pretén capturar la naturalesa canviant i multidimensional dels problemes socials sovint descrits com a pobresa i millorar la capacitat de les institucions públiques per dissenyar polítiques públiques més afinades als nous eixos de desigualtat.
Tanmateix, resta encara per concretar una construcció compartida del problema de l'exclusió.
En aquest estudi emprem el testimoni de regidors i tècnics de serveis socials dels municipis de Santa Coloma de Gramenet, Sant Adrià de Besòs i Cornellà per intentar esbrinar quina és la definició del problema que s'ha imposat en l'agenda d'aquestes administracions i el procediment pel qual les polítiques d'inclusió han assolit la posició preeminent que actualment ocupen en l'agenda municipal.
La definició que es deriva de les narratives dels entrevistats és dual i es refereix, per una part, a la clientela tradicional dels serveis socials municipals en situació de marginació severa, i per l'altra a les amples capes de població exposades als nous riscs socials.
Els raonaments causals dels entrevistats defugen les construccions ideològiques més clàssiques del problema i assenyalen les insuficiències de recursos i serveis públics com a principal causa de l'exclusió, en el que sembla un discurs estratègic per impulsar l'expansió i universalització dels serveis socials municipals aprofitant l'embranzida del concepte d'exclusió social.
Igualment, concloem que la capacitat explicativa del model de corrents múltiples de John Kingdon per descriure la irrupció de l'exclusió social a l'agenda dels municipis estudiats és limitada.
La teoria fa una caracterització excessivament atzarosa del procés i menysté la capacitat de les persones i partits polítics en el govern per determinar, d'acord amb la seva ideologia, el tipus de qüestions que volen tractar i el tipus de solucions que volen adoptar.
No obstant, l'òptica dels corrents múltiples aporta llum sobre el component dinàmic i pluralista del procés de formació de l'agenda en els tres casos estudiats.
Línia de recerca: doctors i doctores (ESADE)
Aquest és un treball col·lectiu desenvolupat dins del marc de l'Institut de Direcció i Gestió Pública d'ESADE (IDGP) i del seu Grup de Recerca en Lideratge i Innovació a la Gestió Pública (GLIGP).
El propòsit central és facilitar als directius públics un seguit de reflexions que els facilitin la tasca d'enfrontar la complexitat dels escenaris on els ha tocat dur a terme el seu treball.
La relació dels temes que són tractats ens mostra un panorama força complet dels reptes principals de la direcció pública contemporània.
En els nostres dies, les fórmules autosuficients de creació de valor públic des d'una única instància organitzativa, tot mantenint-se, perden terreny davant les necessitats creixents d'actuacions combinades en què organitzacions diferents, públiques i privades, participen, sota modalitats molt diverses, en l'atenció de les demandes, els interessos i les expectatives socials.
En realitat, en aquests escenaris, els directius públics deixen de ser només els caps visibles d'una estructura o conjunt de recursos que els han estat formalment assignats, per constituir-se —de vegades sense ser-ne plenament conscients— en peces dels complexos sistemes de governança mitjançant els quals les societats actuals intenten la satisfacció de les necessitats col·lectives.
El repte principal dels governs i les organitzacions del sector públic és exercir amb eficàcia i eficiència el paper d'alt contingut relacional que els nous escenaris de governança exigeixen.
Les qüestions que aquesta articulació planteja no són només d'eficàcia o de capacitat, sinó que incumbeixen també a béns i valors distints: fer-ho en un marc de transparència, equitat, imparcialitat i rendició de comptes, i mantenir un alt grau d'autoexigència ètica.
El debat sobre la bona governança afecta, en definitiva, elements de qualitat de la democràcia.
Aquest acompliment és l'únic capaç de garantir el dret dels ciutadans a una bona administració, que ha passat a formar part dels drets col·lectius propis de les democràcies avançades.
Els directius públics enfronten, doncs, escenaris de dificultat creixent.
Si en èpoques anteriors l'atribució d'autoritat formal era suficient per assegurar la coordinació dels operadors ubicats sota una jerarquia comuna, avui aquesta garantia ha desaparegut en molts casos.
Per això, el lideratge que la gestió pública contemporània exigeix és, cada vegada més, un lideratge distribuït i relacional, contingent, quotidià i modest.
En aquests contextos, la gestió pública és l'escenari de dilemes, alguns dels quals apareixen transversalment al llarg dels capítols del llibre.
Sobre totes aquestes qüestions, el llibre ofereix punts de vista produïts des d'enfocaments i perspectives diferents.
Tots tenen, com a denominador comú, el propòsit d'ajudar els directius públics a entendre millor els escenaris complexos de la governança en les societats contemporànies.
És un propòsit emprès des de la perspectiva de la gestió pública, en la seva caracterització més àmplia i ambiciosa.
Línia de recerca: doctors i doctores (Universitat Pompeu Fabra)
Les administracions públiques a Catalunya no han restat alienes als canvis introduïts per la Nova Gestió Pública, entre els quals destaca l'externalització de serveis públics.
Aquest canvi en la gestió dels serveis públics, concretat en la contractació d'un agent privat amb ànim de lucre o sense per a la prestació de serveis, constitueix el fenomen d'estudi del present treball.
Per a més concreció, el focus d'anàlisi en aquest document es troba en l'externalització com a instrument de modernització de l'Administració pública a Catalunya.
Per tal de fer una aproximació a aquest canvi, cal distingir els següents elements, que esdevenen objectius de l'anàlisi: El primer objecte d'anàlisi es remet als determinants de la decisió d'externalitzar, és a dir, a la delimitació dels principals arguments existents en la decisió d'externalitzar, el seu pes explicatiu, l'abast de l'externalització i la valoració de l'externalització com a eina de gestió.
El segon dels objectes d'anàlisi s'adreça de manera específica a la gestió dels serveis públics externalitzats, és a dir, a la creació d'instruments de coordinació entre proveïdors privats i gestors públics.
Per tal de perfilar amb més precisió el canvi en la gestió dels serveis públics externalitzats, es poden identificar un seguit d'objectius d'anàlisi: el contracte, en tant que instrument formal principal de gestió dels serveis externalitzats, i les capacitats de gestió específiques, és a dir, la planificació, l'avaluació i el control dels serveis externalitzats.
L'estudi s'encarrega en primer lloc de la revisió dels principals arguments oferts per la bibliografia sobre costos de transacció i de la gestió en favor de la decisió d'externalitzar, així com dels problemes i oportunitats de l'aplicació d'aquest instrument de gestió de serveis a l'àmbit públic.
En segon lloc es presenta el referent internacional de 6 països –Regne Unit, Nova Zelanda, Austràlia, Estats Units, Dinamarca i França– en els seus processos d'externalització, per tal d'il·lustrar l'impacte de les tradicions administratives en el procés.
El nucli de la investigació el constitueix l'anàlisi de l'evidència empírica provinent de l'administració d'un qüestionari a 95 gestors públics locals i de 27 entrevistes semiestructurades en profunditat amb els directius responsables de la gestió de serveis externalitzats en els àmbits dels serveis socials, els serveis informàtics i els serveis de promoció econòmica.
La investigació ha permès contrastar les prescripcions de la teoria i bastir una sòlida evidència empírica de la realitat de l'externalització a Catalunya, d'acord amb els dos objectes d'estudi consignats.
Finalment, en les conclusions es revisen els principals resultats obtinguts, així com les principals propostes de millora per repensar una externalització de serveis públics des de premisses neopúbliques, és a dir, planificada, avaluada, controlada i que aporti valor al sector públic i als ciutadans.
Línia de recerca: doctors i doctores (Universitat de Barcelona)
El desenvolupament de l'Administració electrònica està determinat per la difusió d'informació i la prestació d'uns serveis de qualitat que facilitin l'exercici dels drets i deures dels ciutadans, i els transmetin la confiança i la seguretat necessàries perquè decideixin tramitar els procediments en què estiguin interessats a través dels mitjans electrònics.
La Llei d'accés electrònic dels ciutadans als serveis públics, que preveu els criteris de qualitat i responsabilitat com a principis de l'Administració electrònica, representa un pas endavant en la regulació de la difusió d'informació pública a través de mitjans electrònics.
En el llibre que el lector té a les seves mans s'analitza detingudament l'abast del principi de qualitat de la informació pública i els mecanismes per fer-lo efectiu.
Així mateix, es plantegen les conseqüències dels danys que la informació pública pugui provocar en els ciutadans i els mecanismes per exonerar l'Administració pública de la responsabilitat patrimonial que se'n pugui derivar.
Línia de recerca: doctors i doctores (Universitat de Barcelona)
Les agències constitueixen un dels elements clau de la reforma de les administracions públiques que es consolida a partir de la dècada dels vuitanta a la majoria de democràcies avançades.
La delegació de poder polític a favor d'aquest tipus d'organismes s'inicia en sectors econòmics relacionats amb la regulació dels mercats de les telecomunicacions i l'electricitat, així com els mercats financers, i de l'energia ampliant-se més tard cap a qüestions de tipus social, com la seguretat alimentària o el sector farmacèutic.
L'objectiu d'aquest estudi és explicar des d'una perspectiva politològica perquè en alguns sectors les agències són independents de l'executiu i tenen amplis poders reguladors, mentre que en altres els departaments ministerials mantenen un control elevat sobre les agencies que bàsicament assumeixen funcions de tipus consultiu.
La investigació analitza dos casos concrets, l' Agencia del Medicament (Agemed) i la Agencia de Seguretat Alimentària (Aesa), amb l'objectiu de contribuir a la investigació de les Agències de regulació independents en sectors de caràcter social.
L'estudi s'organitza en sis parts.
La primera consisteix en definir què és una agència.
El segon bloc analitza diferents marcs analítics desenvolupats fins el moment per l'estudi de les agències.
La tercera part analitza la regulació en el sector de la seguretat alimentària i farmacèutica a Espanya, tenint en compte les pautes de continuïtat i canvi en les últimes dècades.
Això serveix de base per desenvolupar la quarta part a on es descriuen les característiques de les dos agències.
La cinquena part analitza la delegació de funcions, i el grau de despolitització de les agències a partir de la construcció d'uns indicadors que permeten mesurar i explicar de forma sistemàtica les característiques de les agències.
La última part es dedica a fer un anàlisi de les variables explicatives.
Es tenen en compte (1) els arguments funcionals –teoria del principal-agent—; 2) la transferència d'idees; 3) els processos de reforma de l'administració pública i 4) l'herència històrica i la distribució prèvia de competències en els sectors objecte d'estudi.
Línia de recerca: doctors i doctores (Universitat de Barcelona)
Responsable: Josep M. Castellà Andreu
El treball tracta dels drets i deures dels administrats davant les administracions públiques catalanes i dels principis rectors que han de regir l'actuació dels poders públics de Catalunya que incorpora l'Estatut d'autonomia de 2006.
Aquests drets es poden classificar en drets de participació i informació, drets de bona administració, drets d'accés a serveis públics i drets lingüístics.
Es tracta de drets que actuen dintre del marc competencial establert i despleguen els drets i principis constitucionals relacionats amb l'Administració pública.
L'Estatut ha previst també un sistema de garanties normatives, institucionals i judicials, entre les quals cal destacar l'atribució al Consell de Garanties Estatutàries de la potestat d'emetre dictàmens vinculants en relació amb les propostes de llei que discuteix el Parlament en matèria de drets estatutaris.
En bona mesura són drets de configuració legal, que l'Estatut enuncia però que el legislador català ha de desplegar a través de lleis específiques o de la Carta dels drets i els deures dels ciutadans de Catalunya.
Línia de recerca: doctors i doctores (Universitat de Girona)
El desenvolupament de la gestió dels recursos humans i la implantació de sistemes de gestió de qualitat han afavorit la importància adquirida pel tema de la comunicació en les empreses i organitzacions modernes.
La comunicació interna es considera actualment una eina de gran utilitat en la gestió de les organitzacions, així com un factor a tenir en compte a l'hora d'augmentar el grau de compromís i implicació del personal, i en conseqüència, millorar l'eficiència de l'organització en general.
Per aconseguir obtenir el màxim rendiment possible d'aquesta eina es necessari avaluar el seu estat, així com quins factors, mitjans i condicions en determinen l'estat i el compromís de tots els membres de l'organització envers aquest.
A tal efecte és necessari plantejar una metodologia d'auditoria de comunicació que permeti determinar la situació a nivell intern d'aquesta dins l'organització respecte a la situació ideal, establint així uns plans d'actuació que permetin arribar a ella.
El projecte de recerca objecte d'aquest resum desenvolupa un model destinat a avaluar l'estat i la qualitat de la comunicació interna en un organisme d'àmbit públic.
El model plantejat té en compte per una banda els criteris de qualitat i excel·léncia per a les organitzacions, basats en el model EFQM d'excel·léncia en la gestió a l'administració pública, i per altre el seu impacte en els diferents canals de comunicació (ascendent, descendent, horitzontal, transversal) seguint els principis del model SERVQUAL per a la valoracio de la qualitat en els serveis.
Addicionalment, i amb l'objectiu de valorar l'aplicabilitat del model desenvolupat, s'ha portat a terme una prova pilot a l'Escola d'Administració Pública de Catalunya, amb la participació desinteressada de tots els treballadors d'aquesta institucio.
Els resultats obtinguts en aquesta prova pilot són satisfactoris i en validen el model.
D'aquesta forma, i a partir de l'aplicació del model, es possibilita la identificació dels punts forts i febles de la comunicació interna en aquesta organització, permetent establir posteriorment un pla d'actuació i millora de la comunicació interna i, en definitiva, de la qualitat de la gestió en l'organització.
Les TIC generen una gran quantitat d'oportunitat per als governs i les administracions públiques, entre elles hi ha la del govern electrònic (eGovern).
Per tal de dissenyar els programes d'administració pública els decisors públics necessiten comptar amb dades i estudis sobre l'ús que es fa d'aquests serveis, els perfils dels qui els utilitzen i els rendiments que poden generar.
Aquesta recerca pretén donar als decisors públics d'aquests elements de judici.
En el pla metodològic la recerca pretén demostrar la utilitat de l'enquesta sobre usos de Noves Tecnologies a les llars per als científics socials i la conveniència de fer servir mètodes bayesians per a la inferència estadística en administració pública.
Ser usuari de Serveis Públics Electrònics es donarà si el ciutadà ha obtingut informació de pàgines web de l'administració, ha descarregat formularis o ha enviat formularis per a qualsevol dels nivells de l'administració.
Per a la recerca empíirica s'opta per un model logístic jeràrquic d'efectes fixes a les variables individuals i constants aleatòries per mesurar els efectes de la competència entre administracions autonòomiques al segon nivell.
A un primer nivell les variables sociodemogràfiques que més preocupen habitualment han demostrat que, al contrari del que sembla passar amb l'escletxa digital, la divisió per gènere en el contacte amb l'administració és encara visible.
L'edat és una variable amb força poder explicatiu i que té el seu efecte màxim en individus de vora 40 anys: per a individus més joves i més vells la probabilitat es va reduint.
L'educació, a banda de generar demanda d'ús de la xarxa i de donar habilitats per emprar-la, dóna també als individus unes habilitats per utilitzar la xarxa que aquests aprofiten per al contacte amb l'administració.
Utilitzar diàriament Internet també té un efecte fort en la probabilitat d'emprar SPE.
Ambdós efectes suggereixen que existeix la probabilitat de segregar l'administració en dos nivells de qualitat i eficàcia força impermeables.
L'estructura de les llars (el nombre d'individus que hi viuen i si hi ha infants o no) no tenen efecte en l'ús de SPE.
La mida del municipi és rellevant per explicar l'ús de SPE, però el seu efecte és relativament fort nomès per als ciutadans de grans ciutats de més de mig milió d'habitants.
Els avantatges que l'administració electrònica i per extensió de la SI podria portar als municipis més petits no acaben de fer-se realitat.
Finalment, la competència entre administracions autonòmiques per desenvolupar projectes d'administració electrònica mostra que, descomptant l'efecte de variables individuals, el País Basc no ha tingut èxit en aquest procés, mentre que Extremadura sí.
Línia de recerca: llincenciats i llicenciades
Fins fa poc es parlava únicament de la responsabilitat social de les empreses (RSE) arran de les actuacions irresponsables, especialment de les empreses transnacionals, denunciades per les ONG.
Però en el moment en que les administracions públiques s'han posat a promoure la responsabilitat social (RS), s'ha considerat que s'ha de predicar amb l'exemple i es comença a parlar de la responsabilitat social de les administracions (RSA).
Al mateix temps les entitats no lucratives es van incorporant a la RS a través de la coherència entre les finalitats i l'esdevenir diari de les organitzacions socials (RSONL).
Existeix el tòpic que tant l'administració pública com les entitats no lucratives són responsables per què la seva finalitat és social, mentre que es considera que les empreses són necessàriament irresponsables pel fet que el seu objectiu és obtenir beneficis econòmics.
La realitat és que ni les administracions públiques ni les organitzacions socials són del tot responsables, ni que les empreses són del tot irresponsables.
En el present treball es parteix d'una visió general de la responsabilitat social de tot tipus d'organització per estudiar el cas de les universitats públiques.
S'arriba al concepte de responsabilitat social de les universitats fent una revisió històrica de l'origen del concepte fins a l'actualitat i traslladant-lo després al món universitari, desenvolupant aspectes com la diferència entre la responsabilitat i el compromís social, la missió de la universitat d'acord amb el concepte, la relació entre el compromís social i la legislació, el paper de la competitivitat i la diferència entre l'acció social i la responsabilitat social.
Els criteris de responsabilitat social de les universitats s'articulen en dos eixos: els àmbits i les dimensions.
Els àmbits es refereixen als col·lectius de persones que s'identifiquen en funció del tipus de relació que mantenen amb les universitats: treball, estudis, societat i proveïdors.
Les dimensions es refereixen als tres aspectes transversals als diferents àmbits: la pròpia activitat, la democràcia i la territorialitat.
A continuació s'identifiquen els criteris de responsabilitat social de cada àmbit, tenint en compte les tres dimensions.
Aquest és l'apartat més extens de tot el treball, doncs a partir d'una definició de cada criteri es comença a justificar la seva importància i s'introdueixen una colla de qüestions per reflexionar sobre el disseny dels indicadors.
Els indicadors de responsabilitat social s'aborden d'una forma preliminar a través de les definicions i les característiques generals que haurien de complir.
I finalment és a les conclusions on es plantegen les intuïcions sobre aquests indicadors, intentant donar resposta a les qüestions plantejades a l'apartat de criteris.