Hem entrevistat Antonio Olaya, coordinador de les comunitats de pràctica de l'àmbit penitenciari.
Fa d'espònsor o enllaç entre les comunitats i la direcció, en terminologia d'E. Wenger.
Com ens explica Antonio, la cultura de compartir i l'ús de les eines 2.0 està calant progressivament en la manera de fer de l'organització, de manera que es millora la cultura col·laborativa del seu conjunt.
Antonio Olaya és psicòleg de formació.
En l'àmbit laboral, sempre ha estat vinculat a l'Administració: quatre anys en l'Administració local i, des de 1986, a serveis penitenciaris, inicialment, a l'antic Centre Penitenciari de Lleida 2.
A partir d'aleshores ocupa diferents llocs de treball i diferents càrrecs en cinc centres, dels quals gairebé quinze anys han estat com a director de centres penitenciaris.
Des de l'abril de 2005 desenvolupa la seva activitat professional a la Subdirecció General de Programes de Rehabilitació i en aquest lloc, des del seu càrrec actual com a responsable de programes, entre d'altres funcions, coordina les comunitats de pràctica de l'àmbit de centres penitenciaris.
Com va començar la teva implicació en el programa Compartim?
L'any 2005 deixo la direcció del Centre Penitenciari de Dones i m'incorporo a la Subdirecció General de Programes de Rehabilitació.
Atesa la meva experiència anterior i el coneixement acumulat en la gestió dels centres, se'm fa l'encàrrec de buscar la manera de millorar la coordinació i la formació entre els professionals de l'àrea de rehabilitació.
En aquest context, em vaig assabentar que el Centre d'Estudis Jurídics estava treballant per introduir algun projecte de millora de la formació dels professionals a partir del treball col·laboratiu i de la compartició de bones pràctiques.
En aquesta línia, conjuntament amb Jesús Martínez, amb qui tenia una llarga relació professional als centres penitenciaris d'Homes i de Dones de Barcelona, i amb l'assessorament d'un expert extern, Sergio Vasquez, vam posar en marxa un projecte de gestió del coneixement i que ha evolucionat fins al que coneixem actualment com a programa Compartim.
Evidentment, en tot aquest projecte hi han participat d'altres experts i companys.
Què representava per a tu aquest projecte?
Al començament, va representar un desafiament per aprendre a utilitzar noves eines; fins aleshores només havia fet servir el correu electrònic i el processador de textos, i m'iniciava en el PowerPoint.
Recordo que ja començava a tenir una petita xarxa social, però aquest projecte em va comportar també una manera diferent de relacionar-me i de conèixer molta gent.
Des de mitjans de 2005, vam començar recollint l'experiència de l'any anterior de dues jornades de bones pràctiques de dos col·lectius professionals de presons: docents i educadors socials.
A la darreria de 2005, es van fer tres jornades de bones pràctiques de tres col·lectius diferents: docents, educadors de presons i tècnics (psicòlegs i juristes de presons).
I una mica més tard, se'n va fer una altra de treballadors socials.
Per a alguns assistents, van ser les primeres jornades que s'havien fet en 10 anys, una gran experiència socialitzadora en tots els sentits i que es va generalitzar a d'altres col·lectius professionals (monitors artístics, monitors esportius.... i d'altres àmbits de fora de serveis penitenciaris, com ara justícia juvenil, bibliotecaris i arxivers judicials, etc.).
Aquest moment coincideix amb el desenvolupament del pla d'equipaments de nous centres penitenciaris, la qual cosa implicava la creació de més centres i la transformació dels antics; en definitiva, més professionals de rehabilitació que no es coneixien o que tenien noves funcions, però, sobretot, més dispersos geogràficament, i, per tant, era complicat connectar els professionals dels diferents centres i compartir experiències i coneixements entre ells.
Què us va motivar a posar en marxa aquest estil de treball propi de les comunitats de pràctica?
Al principi va ser una decisió difícil perquè ningú no sabia on ens posàvem, però vam veure que hi havia il·lusió per aprendre i motivació per fer les coses d'una manera diferent.
I, sobretot, per col·laborar entre centres que estaven molt dispersos geogràficament.
La formació tradicional tenia i té el seu propi espai, però es començava a parlar d'aprenentatge informal, de formació no reglada, d'horitzontalitat en la gestió de la tasca diària, perquè de vegades la formació tradicional no dóna resposta als problemes del dia a dia, el conflicte que he tingut avui o el que tindré demà.
Moltes vegades als centres es feien coses que ja s'estaven fent a d'altres centres, però no se n'aprofitaven per desconeixement.
Per tot això, aquesta idea de compartir experiències estava present des del principi, almenys des de la perspectiva de l'Administració.
Quin paper va tenir la direcció en l'aplicació del programa Compartim?
La subdirectora general de Rehabilitació que hi havia l'any 2005-2006 ja tenia un cert coneixement del que eren les comunitats i la gestió de coneixement perquè havia conegut diferents experiències de comunitats a la Diputació de Barcelona.
Ella ho va impulsar, però sobretot ens va deixar fer.
Realment, l'impulsor va ser el Centre d'Estudis Jurídics i Formació Especialitzada i, en concret, Jesús Martínez, com a responsable de Nous Programes Formatius, va donar l'oportunitat de fer-ho a la gent que tenia aquesta predisposició a compartir el coneixement i l'experiència acumulada.
Una persona important en aquest camí va ser Sergio Vasquez, l'expert que inicialment ens va proposar crear comunitats de pràctica com a grups de treball per intentar millorar compartint el que ja sabíem per no haver de reinventar constantment, per trobar solucions als problemes, sempre amb la idea de produir nous documents que afegissin el nou coneixement aportat al que la gent ja tenia.
Quines han estat les claus de l'èxit?
Sens dubte la figura de l'e-moderador, i l'encert en la selecció de les persones per exercir aquest rol, ha estat una de les claus determinants.
Les persones escollides s'hi van implicar d'una manera tan personal que van arrossegar els seus companys amb una il·lusió tan tremenda que van fer possible respondre al compromís de cada any de presentar un o dos documents treballats en cada jornada anual.
També ha estat molt important la formació contínua que s'ha ofert a aquestes persones i a la resta de membres motivats de les comunitats.
El CEJFE va fer una inversió important en aquest projecte, que va comptar amb els millors experts en la matèria com a assessors i també amb experts en l'ús de noves tecnologies; així, ens vam anar introduint en les eines 2.0.
Com s'ha integrat la vida de les comunitats en el dia a dia de l'organització?
Com a coordinador, he servit de pont entre l'organització en l'àmbit directiu i l'organització de base.
Aquest és un equilibri delicat, perquè moltes vegades es pretén que tot funcioni com una màquina, que totes les peces facin el que han de fer, però no hem d'oblidar que aquestes peces són persones, que tenen els seus propis interessos, i que a vegades no són coincidents, i encara menys en una situació tan jerarquitzada, piramidal i directiva com és un centre penitenciari, i en general, com ho és tot l'àmbit dels serveis penitenciaris.
El fet que els professionals de rehabilitació no intervinguin en els seus programes o no estiguin atenent directament els interns en els centres és complicat.
Una cosa és fer una jornada a l'any, absentar-se un dia, i una altra és fer reunions presencials cada mes.
Al principi això va ser complicat, pels motius que he exposat, per la novetat, i pel nombre tan important de professionals participants en els grups de treball que es van crear.
Igualment, cal reconèixer, malgrat que això no sempre s'ha entès, que vam tenir molta ajuda des dels centres i la direcció amb una actitud de deixar fer, perquè sempre s'ha pensat que tot està orientat a produir quelcom en benefici de l'organització.
Tanmateix, hi ha hagut dificultats en els números clausus perquè al principi hi havia comunitats molt grans i, és clar, no es podia convocar 2 o 3 psicòlegs d'un mateix centre sense que això no tingués una repercussió al centre penitenciari, ja que s'hi han de sumar altres absències (assumptes personals, hores de formació, convocatòries de coordinació alienes al projecte, etc.).
Tot això és un cúmul d'hores que resten presència dels professionals als centres.
A poc a poc, aquestes qüestions es van anant perfilant, compensant i regulant.
Per exemple, les reunions van passar a ser bimestrals en comptes de mensuals, encara que també s'han pogut fer reunions extraordinàries si es considerava necessari o quan no s'arribava a temps d'acabar els productes compromesos per a les jornades.
Sempre s'ha mirat de trobar la manera de resoldre aquesta dificultat als centres de treball de manera consensuada entre el grup, el centre penitenciari i la Direcció General per tal de trobar un punt d'equilibri.
Paral·lelament, es va donar molt valor al fet de treballar en línia, tot i que no estàvem gaire preparats per treballar així i que els centres no estaven prou ben dotats per poder-ho fer, ja que sovint els nostres professionals comparteixen ordinador.
Aquesta dificultat també està sempre present i al final sempre se soluciona invertint temps personal o sumant temps a la feina diària.
Com s'avalua l'esforç de les persones actives a les comunitats?
El temps que la gent dedica, restant del seu temps personal, a treballar en aquest projecte és incalculable; jo diria que és d'una intensitat de treball desmesurat, però això ho sabem els que hi participem.
Moltes vegades, crec que s'han buscat objectius massa alts que requereixen un esforç molt important, si bé és veritat que s'han produït documents molt bons, l'exigència és molt gran.
Possiblement la inversió d'energia seria menor si es treballessin documents menys ambiciosos o que no impliquin tants professionals.
Com està impactant al conjunt de l'organització el treball de les CoP?
Per exemple, la CoP d'educadors socials ha produït fins ara nou documents, i un d'aquests documents, el Programa de mobilitat segura, orientat als condemnats per delictes de trànsit, és d'una qualitat extraordinària i s'està aplicant pràcticament a tots els centres penitenciaris; fins i tot, un grup de treball d'un dels centres l'ha digitalitzat i es presentarà, el mes de febrer de 2012, a la jornada anual del educadors socials de presons.
Un altre exemple, també de la CoP d'educadors socials, ha estat el treball d'emocions, que ha tingut una grandíssima acceptació i que els educadors socials de presons apliquen en la intervenció en grup.
Per a l'elaboració d'aquests documents s'ha comptat amb experts externs fantàstics que han orientat els nostres professionals, els quals han fet una gran tasca.
Una altra comunitat, la CoP de psicòlegs, va fer l'any 2007 un document potentíssim que no ha tingut continuïtat, però algunes de les seves aportacions s'han fet servir al programa RisCanvi de la Direcció General.
Dels juristes de presons, que sovint es troben amb situacions que han de resoldre de manera individualitzada, podem dir que són els usuaris que més utilitzen la plataforma col·laborativa e-Catalunya, perquè troben respostes als seus problemes al Manual de processos que ells mateixos han publicat al seu espai professional.
Un indicador d'impacte és el nombre de consultes, que és elevadíssim.
Hi ha d'altres comunitats més petites, com ara els monitors esportius o els monitors artístics, que han fet documents aplicables directament a la seva pràctica diària als centres; i aquesta idea és un molt bon indicador d'èxit, que siguin documents d'aplicació pràctica, que connectin amb les seves necessitats i interessos i que, sobretot, els utilitzin la resta de companys.
Has fet esment d'indicadors d'impacte, podries fer-nos cinc cèntims dels que consideres més útils?
Primer de tot, cal que siguin capaços d'elaborar un document, que hagin tingut el compromís de gestionar una producció relacionada amb la seva praxi diària o amb els interessos o suggeriments recollits pels participants de les jornades.
La perspectiva d'èxit que pugui tenir el document en la seva aplicació i reutilització futura és un indicador molt important.
Un altre indicador d'èxit seria que el document escollit estigui alineat amb els objectius i les necessitats de l'organització i que sigui concret i específic.
Per dir-ho d'una altra manera, el tema escollit per treballar ha d'estar consensuat prèviament amb la direcció.
Em pots dir altres indicadors o formes d'impacte de les CoP a l'organització?
La metodologia no només ha arribat als col·lectius professionals, també a l'organització.
Nosaltres ho hem fet servir per treballar en alguns moments, en altres circumstàncies, per a diferents objectius.
Els caps de programes i els caps de serveis als centres directius hem fet servir aquesta metodologia i les eines del Compartim d'una manera menys visible, treballant altres productes més immediats i en un temps molt més acotat.
En aquest sentit, la innovació ha estat més en com es treballa i en com ens relacionem habitualment.
Com veus la figura del coordinador i el seu futur?
Penso que aquesta figura no està institucionalitzada, les persones que fem de coordinadors desenvolupem un rol que no es visualitza i crec que ha de ser així; no som fiscalitzadors, ja que les regles del joc estan molt definides i la bondat del projecte ens el facilita.
Tampoc no som impulsors ni motivadors, perquè això ho fan principalment els e-moderadors.
Nosaltres, els coordinadors, intervenim principalment com a facilitadors, per formalitzar les trobades, per potenciar els espais on es reuneixen els equips de motivats, recollim les dificultats, i des de la nostra posició contribuïm a buscar solucions als problemes, servim de pont entre les aportacions de les CoP i l'estructura directiva, i facilitem arribar a punts d'equilibri i consens entre les CoP i l'organització, però de manera molt informal, mai d'una manera directiva.
Quines millores hi podria haver per facilitar la feina de les CoP?
Hem de mantenir el que ja tenim i hem d'estar atents a tot allò que aporti millora o pugui ser d'interès per al col·lectiu.
Les comunitats són espais fantàstics perquè la gent se senti acompanyada, però també per trobar valors ocults.
Són un bon instrument que facilita i mobilitza les bones idees dels professionals per prendre bones decisions.
La dinàmica d'aquest aprenentatge informal compartint experiències i coneixements és cada dia més necessària, perquè ens trobem amb una realitat canviant als mateixos centres penitenciaris, perquè ens forma en l'ús de les tecnologies i contribueix a preparar millor les persones per fer front als nous reptes.
Personalment, crec que s'hauria de millorar el reconeixement de la feina de les persones actives a les comunitats, s'hauria de fer més explícit, hauríem de trobar més eines de reconeixement de l'energia utilitzada pels seus membres.
A més a més, crec que pot ser molt útil introduir una nova direcció en la composició professional de les comunitats.
Seria interessant afegir interdisciplinarietat a les CoP, de manera que permeti treballar problemes i objectius des de punts de vista interprofessionals.
Després de més de sis anys de treball de comunitats de pràctica del programa Compartim del Departament de Justícia, en aquesta època de major exigència professional i organitzacional, és oportú preguntar-se pel valor real que estan aportant les comunitats.
Per això repassarem els cinc últims anys de les comunitats i intentarem saber què hi ha passat i quines han estat les seves aportacions.
Abans d'aprofundir-hi convé establir alguns aclariments previs:
Les comunitats de pràctica es poden establir a les organitzacions des de diferents enfocaments.
L'esquema que hi ha a continuació els resumeix:
S'orienta a potenciar la intel·ligència de l'organització, a través de diversos aspectes, com ara vigilància de l'entorn, estat de l'art sobre la temàtica que tracta la comunitat, identificació de fonts de coneixement externes, mapa de xarxa de col·laboració i sinergies, etc.
Aquest enfocament s'acostuma a produir en organitzacions que estan en alerta i que es doten d'estructures i recursos per desplegar una estratègia de recerca permanent.
Enfocament d'organització saber fer
S'orienta a potenciar la capacitat d'explotació i reutilització del coneixement existent en el si de l'organització i per mitjà de base documental compartida, difusió de bones pràctiques organitzatives, compartició de les lliçons apreses, banc d'experts i especialistes de l'organització...
El seu objectiu principal és la definició de pràctiques i canals que permetin accedir ràpidament a la informació i al coneixement, comunicar i difondre el coneixement, proveir de recursos per recuperar el coneixement, dissenyar productes d'explotació alineats amb les necessitats d'informació dels diferents col·lectius de l'organització.
S'orienta a potenciar la capacitat d'interacció i connectivitat entre els membres de l'organització gràcies a entorns de col·laboració, fòrums de discussió temàtica, accés i consulta a experts de l'organització, aprenentatge en línia...
Es sustenta en la configuració d'una cultura que inclogui intercanvi de coneixement, actitud per a la formació permanent i motivació per contribuir i rebre ajuda dels iguals.
S'orienta a potenciar la capacitat de la innovació i la creació de nou coneixement, està orientada a l'elaboració de productes, a la renovació del coneixement existent i a la innovació i millora de processos.
Es basa en una organització que s'orienta als resultats i considera com a factors clau la innovació i la millora per a l'evolució organitzativa.
En el cas del programa Compartim ja des de l'inici vam optar per defensar i impulsar l'enfocament de creació de nou coneixement i la resolució col·laborativa de problemes, però no de manera exclusiva.
També s'han anat succeint comunitats que han optat per orientacions diferents: col·laboració, organització del know how, innovació i resolució de problemes, etc. Aquesta evolució i especialització d'itineraris ha estat possible, pensem ara, pel fet de no comptar amb un model de govern de les comunitats rígid.
Vam optar perquè fos cadascuna de les comunitats, dins del seu ecosistema natural (l'espai organitzatiu on s'ubiquen) i dins l'orientació global esmentada de creació de nou coneixement, que fes el seu propi –i possible– camí.
Amb perspectiva podem dir que s'ha produït una estranya combinació del que anomenem l'indòmit de les comunitats dins i en el marc uniformador de les organitzacions formals.
Durant els primers anys del programa, establir mètriques dures de retorn per a cadascun dels productes acabats i transferits a l'organització no ha estat la premissa bàsica del manteniment i la sostenibilitat de les comunitats.
És, justament ara, quan ja es demanen d'ofici mètriques d'impacte en cadascun dels lliurables que cada comunitat finalitza.
Amb aquestes premisses reflexionarem sobre les aportacions de les comunitats de pràctica (CoP) en un triple sentit:
D'una banda, presentarem un quadre comentat i agrupat en tendències amb tota la producció de coneixement de les CoP aquests últims anys.
A continuació, n'avaluarem les implicacions en termes d'aprenentatge organitzacional i personal.
I, finalment, ens referirem a possibles aportacions d'aquestes figures organitzatives en el model de governança de les organitzacions en la societat de la informació i el coneixement.
Anàlisi de la producció de coneixement 2007-2011
Les tendències més destacables en una primera anàlisi són les següents:
Més de la meitat de la producció total de les CoP s'ha orientat a la creació de guies, protocols, manuals, etc. Interpretem que darrere d'aquesta orientació hi ha present una necessitat real tant de reafirmació professional com a col·lectiu com una necessitat d'eficiència organitzacional.
E. Wenger destaca com a signe identificador de les CoP el fet de posseir un codi comú (a banda del compromís mutu i l'empresa conjunta).
Creiem, doncs, que més enllà de l'evident aportació bàsica de codificació de coneixement tàcit que comparteixen –i que és molt important per a l'organització–, rau aquesta altra necessitat de sentir-se com a grup i col·lectiu identificat amb una pràctica professional que els dóna identitat.
Una altra gran part de producció té a veure amb aportacions de noves solucions a problemes (innovació) que el col·lectiu laboral ha identificat com a pressionants i que és al seu abast (coneixement intern) posar-hi remei.
Aquestes aportacions, com és d'esperar, són les més valorades per l'organització i darrere d'aquestes aportacions hi ha un nou crèdit institucional per continuar l'impuls de noves CoP.
Hem de dir que, al llarg d'aquest anys, hem trobat magnífics productes de coneixement ( Programa d'educació emocional en l'àmbit penitenciari: competències personals, Guia d'activitats de lleure per a centres de justícia juvenil, Programa de mobilitat segura, etc.) que han sorprès tota l'organització en aportar solucions que mai pensaríem que estarien a l'abast de les aportacions col·laboratives (intel·ligència distribuïda com a factor de millora organitzacional en àrees i camps de tot tipus).
Menors en proporció, però també importants qualitativament, han estat les aportacions següents:
- Confecció de bases de dades col·laboratives.
En aquests productes es troba la potència de la gent treballant de manera coordinada i aportant el seu coneixement per millorar productes i serveis.
Les bases de dades de lleure i els recursos de medi obert en són un bon exemple.
Dues CoP han aportat millores que passaven per investigar sobre la seva pràctica professional i després han confeccionat nous protocols i eines.
Han estat les comunitats d'assessors penals d'adults (Escala de valoració de la credibilitat) i la de mediadors de justícia juvenil (Valoració de la mediació).
- Virtualització de la producció.
Un cop que s'han elaborat guies d'activitats o bases de dades, una tendència rellevant és aconseguir que sigui fàcilment consultable o aplicable per part de la resta de l'organització (procediment de consulta i aportacions al núvol de la base de dades recursos comunitaris (2), aplicació pràctica de la Guia d'avaluació del testimoni en violència de gènere (GAT-VIG-R)) o bé la transformació en un producte interactiu que vagi més enllà del format en paper o arxiu de text com és el cas del grup d'interculturalitat a Moodle.
Anàlisi i implicacions en l'aprenentatge organitzacional i personal
Podem afirmar que, de manera general i d'acord amb E.Wenger, les principals aportacions de les CoP són dins de la millora de l'aprenentatge individual i organitzatiu.
Per l'experiència que tenim, els membres directes i implicats (el nucli dur o entusiastes), al llarg de l'evolució del treball que han agafat, es tornen els veritables experts dins de l'organització en aquesta àrea de coneixement.
Si es fa bé aquest aprenentatge, una part de la tasca de l'e-moderador s'ha de transferir progressivament a la resta del col·lectiu professional mitjançant la participació tant en el procés de confecció (almenys un 10% de membres han de fer-hi aportacions i, del 90% al 100% han de llegir les aportacions o assistir a la jornada final de bones pràctiques on es presenta el producte acabat).
A banda, i en aquelles CoP més actives quant a interaccions i connexions, ens trobem que arriben a establir un espai comú i continu entre feina i aprenentatge.
Podríem hipotetitzar que passa alguna cosa semblant al que als anys noranta NonaKa i Takeuchi en deien l'espiral de coneixement.
Més recentment, Jay Cross parla de workscape, com a fusió entre espais de treball i formació que també es podria aplicar a algunes d'aquestes CoP més evolucionades.
Anàlisi implicacions en el model de governança de les organitzacions
Recentment, Carlos Merino afirma que una de les aportacions de les CoP a les organitzacions menys quantificables (però no per això menys importants) és tot el que suposa de vertebració i socialització de les organitzacions en aquests moment que es volen fer més obertes i participatives.
Fa servir la paraula anglesa feeling, la qual trobem molt adequada.
Com a anècdota que reflecteix el que diem, hi ha les paraules d'un subdirector que, amb cara de sorpresa, va dir: És la primera vegada que em trobo tot el col·lectiu laboral junt sense que hi hagi una raó de tipus sindical.
Com que molts comandaments i directius fan tot el possible per crear i donar suport a espais de compartició de coneixement, sabem que les CoP estan contribuint netament a una nova vertebració matricial que s'alinea perfectament amb aquesta necessitat de conjugar alhora autonomia, flexibilitat i aportacions d'equip i persones a l'organització.
VI Jornada del Programa Compartim de Gestió del Coneixement: Com els processos col·laboratius poden millorar les organitzacions
Amb les intervencions de Jaume Barberà, periodista, director del programa Singulars de TV3; Pedro Nueno, professor titular d'IESE; i Gabriel Ginebra, professor d'habilitats directives de la Universitat Abat Oliva CEU.
A més, tindrà lloc el festival de narratives digitals i es presentarà la publicació Treballa diferent.
Xarxes corporatives i comunitats professionals
Conferència Buidant les presons: com reduir la delinqüència i les taxes d'empresonament
15 de desembre de 2011, de 12.15 a 14 h
A càrrec del professor Michael P. Jacobson, president i director del Vera Institute of Justice de Nova York.
En col·laboració amb el Màster Interuniversitari Oficial de Criminologia i Execució Penal (UAB - UPF - UdG).
Ressaltem, a més, l'èxit de les 3 jornades següents:
VI Jornada de Prevenció i Mediació Comunitària
Debat apassionant sobre el procés de reconciliació a Rwanda amb Jordi Palou
Vídeo i materials de la Jornada
Adolescència i Família en una societat canviant
Tertúlia sobre l'adolescència i la família en una societat canviant, amb Josep Miquel Pérez (Departament d'Ensenyament) i que va tenir una alta assistència a Altafulla (Tarragonès).
VI Jornada de Treballadors Socials del Departament de Justícia
Toni Comín va fer una reflexió sobre els serveis socials i l'estat de benestar en la societat actual.
Álvaro González-Alorda, professor expert en innovació i transformació de les organitzacions, fa una defensa en aquest llibre del tracte proper en les relacions entre els líders i els seus interlocutors i denuncia que darrerament la tendència a substituir converses cara a cara per correus electrònics s'ha convertit en una epidèmia que deteriora les relacions entre professionals i crea deficiències estructurals a les empreses.
Recull d'assajos de diferents experts filòsofs, sociòlegs i enginyers de telecomunicacions que reflexionen sobre el significat del que avui en dia anomenem societat del coneixement, i sobre l'immens univers telemàtic que l'acompanya (Internet, les TIC, etc.).
El seu objectiu és donar un toc d'atenció a la nostra societat sobre els límits, danys col·laterals, perills, dificultats, exigències i angoixes d'aquesta societat del coneixement que s'expandeix contínuament i que pot caure en un costat fosc i esdevenir una societat de la ignorància.
La força de les narratives digitals (ND) està tant el els missatges que transmeten com en la connexió i evocació d'experiències personals que provoca en les persones que les veuen.
En el decurs de la VI Jornada Compartim presentarem algunes ND elaborades dins del Compartim, a la CoP DigiTale i també us proposem participar en la generació de petits relats susceptibles de convertir-se en microguions d'ND.
Es tracta de plasmar i compartir què us suggereixen les ND que visualitzarem: quin record us han generat, quina sensació us han provocat, quina experiència personal us han evocat, quines emocions han alimentat, etc. i compartir immediatament tot això, de manera que l'efecte evocador i provocador es multipliqui.
Posteriorment, aquests microguions seran transformats en petites ND pels membres de la CoP DigiTale i es difondran a través del web.
Per participar-hi i compartir els vostres microguions a través de Twitter, heu de fer servir l'etiqueta.
Podeu escriure el vostre microrelat en tuits amb aquest etiqueta la difusió de les vostres impressions serà immediata.
Aquests microguions també seran integrats en la generació de les narratives digitals per la CoP DigiTale.
Diferents plataformes i blocs solen incloure ginys de núvols d'etiquetes, que permeten d'un cop d'ull saber de què s'està parlant en aquell entorn.
Si volem crear nosaltres mateixos un núvol d'etiquetes a partir d'un text, URL o un seguit de paraules clau, tenim una eina en línia que ens ho facilita: Wordle.
Per usar-la hem d'introduir les paraules o etiquetes i la mateixa aplicació ens ofereix diferents possibilitats d'arranjament, color, mida relativa de les paraules, etc. Així podrem fer un núvol d'etiquetes per compartir-lo en línia o per il·lustrar el contingut d'un document o presentació, com aquest que hem fet per il·lustrar aquest apartat.