És el procés que comporta la materialització de l'urbanisme, el qual s'ha de regir pels principis generals de desenvolupament sostenible, de participació de la comunitat de les plusvàlues que es generen, de repartiment equitatiu de beneficis i càrregues, de dret a la propietat sota el principi de la funció social, entre altres, d'acord amb la legislació.
Així mateix, atès que l'urbanisme és una funció publica el procés ha de garantir la publicitat i la participació de la ciutadania.
Conjunt de les operacions o tasques que duu a terme una entitat, destinades a la producció, l'intercanvi i el consum.
Tota activitat es duu a terme en un local o espai, però en aquests s'hi poden dur a terme més d'una activitat.
És el document que fixa les previsions temporals relatives a l'execució de les determinacions del planejament urbanístic, i s'ha de d'actualitzar cada 6 anys.
Pot ser substituït pel Programa d'actuació urbanística municipal (PAUM).
És lla més petita de les dimensions d'una figura plana qualsevol, formant angle amb la més gran o llargada.
És el valor econòmic d'un sòl resultant de ponderar l'edificabilitat, els usos i la intensitat dels usos que li assigna el planejament.
É s una entitat urbanística col·laboradora que té per objecte participar amb l'administració actuant o el concessionari en la gestió urbanística integrada.
Aquesta entitat es preveu en el cas de desenvolupament pel sistema d'actuació urbanístic de reparcel·lació en la modalitat de cooperació.
Correspon al conjunt dels límits que conformen el polígon que defineix la parcel·la.
És una construcció que sobresurt de la coberta d'un edifici i que forma la part superior de la caixa de l'escala.
És el conjunt d'obligacions que ha d'assumir una parcel·la, polígon o sector, que corresponen a la cessió i urbanització de sòls, així com d'infraestructures necessàries per al seu desenvolupament, d'acord amb la legislació.
Contribucions especials urbanístiques: part econòmica que s'aporta a l'administració per tal de contribuir a una despesa comuna de caràcter urbanístic, la qual beneficia al contribuent.
Cos sortint: part d'una construcció, és l'element construït, ocupable o transitable, que sobresurt dels plans de les façanes d'un edifici a partir de la primera planta pis.
Cotes de referència: nombre que en els plans topogràfics indica l'altitud d'un punt geogràfic sobre un pla pres per base.
És una enumeració descriptiva i ordenada de coses agrupades per un nexe comú.
Pati interior d'un edifici que permet il·luminar i ventilar les habitacions que no són exteriors.
D ocument expedit per l'administració competent que dona fe de l'aprofitament urbanístic d'una finca durant el període de vigència del mateix, el qual ve regulat per la legislació corresponent.
És la obligació legal dels propietaris de sòl de transferir la titularitat de determinats terrenys a l'administració, renunciant al dret propi, en virtut del desenvolupament del planejament.
Obertura feta al sostre o a la part alta d'una paret, protegida amb vidres, per on entra la llum natural, i en alguns supòsits l'aire.
És la tècnica urbanística que fa la distribució del territori segons diverses categories o classes, les quals comporten diferents drets i obligacions jurídiques.
D'acord amb la legislació urbanística hi ha tres classes de sòl: urbà, urbanitzable i no urbanitzable.
És el pla terminal o parament inclinat de l'edifici que té la finalitat de protegir la construcció de la pluja i altres agents atmosfèrics.
Les cobertes poden ser planes o inclinades (d'una o diverses vessants).
És la funció o conjunt de funcions públiques, la titularitat de les quals s'atribueix a un ens públic o a un dels seus òrgans, en relació a la legislació urbanística.
Obra o estructura material integrada per unitats jeràrquicament organitzades seguint una tècnica de treball.
És la part econòmica que s'aporta a l'administració per tal de contribuir a una despesa comuna de caràcter urbanístic, la qual beneficia al contribuent.
Part d'una construcció, és l'element construït, ocupable o transitable, que sobresurt dels plans de les façanes d'un edifici a partir de la primera planta pis.
És el n ombre que en els plans topogràfics indica l'altitud d'un punt geogràfic sobre un pla pres per base.
És l'índex resultant de la relació entre els habitatges admesos pel planejament i una unitat de superfície determinada, que pot ser referida al sòl o al sostre construïble d'ús residencial.
En el cas del sòl per a activitat econòmica, la densitat de la parcel·la sol expressar-se en establiments.
És un dret d'intervenció de l'administració per a la protecció pública de determinats béns, es caracteritza pel següent: la titularitat pública de los béns; l'afectació dels béns objecte del domini públic a una finalitat pública prevista per Llei; i se'ls hi aplica un regim jurídic especial de protecció i ús, regulat pel Dret Administratiu.
Es poden distingir els dominis públics naturals provinents de la regulació de la naturalesa pròpia dels elements (costes, rius, llacs, forest..) i els dominis públics artificials provinents de la regulació per a l'ús o servei públic al qual són afectats (carreteres, ports, aeroports, determinats equipaments, zones verdes...)
Conjunt de lleis, de preceptes i de regles, a què estan sotmeses les persones en una societat.
És l'índex resultant de la relació entre el sostre edificable admès i una unitat de superfície de sòl determinada.
Construcció d'una certa grandària destinada a habitació o altres usos.
Objecte que pot ésser considerat com a pertanyent a un conjunt.
Són les associacions integrades per la propietat de les finques i l'administració, i les empreses urbanitzadores si escau, que tenen per objecte el desenvolupament i gestió urbanística dels sector de planejament o polígons urbanístics.
Són les següents en funció del sistema de gestió: les juntes de compensació, juntes de concertació, associacions administratives de cooperació, juntes de conservació.
Es regeixen per la legislació urbanística, els propis estatuts i la legislació de les administracions públiques i procediment administratiu comú.
És l'espai volumètric màxim format pels plans intersecats següents: els de posició vertical situats sobre els límits de perímetre de l'ocupació màxima definida en planta, limitats per l'alçada reguladora màxima de les façanes i les mitgeres, segons es determini en els paràmetres de cada zona; i els plans de les cobertes definides i/o admissibles en cada zona.
Principi urbanístic que comporta el repartiment just entre els propietaris inclosos en un polígon d'actuació urbanística dels beneficis i càrregues que preveu el planejament.
Són el sòls destinats a determinats usos col·lectius que el planejament diferència de la resta atès el seu valor estructurant per al funcionament de l'activitat social.
Medi on s'estableixen les relacions entre el sistema físic i l'activitat humana.
Activitat econòmica radicada en un sòl, edifici o local.
És la unitat de mesura per fixar la intensitat dels usos a efectes del càlcul dels aprofitaments urbanístics.
És la norma urbanística que fixa la legislació en referència a l'índex de sistemes de cessió obligatoris en determinades actuacions urbanístiques.
Són els sòls necessaris i imprescindibles pel correcte funcionament del model urbanístic definit pel planejament urbanístic i/o territorial.
Inclou els sistemes generals de comunicacions, espais lliures, equipaments (inclòs els serveis tècnics) i les seves reserves.
Forma d'extinció del dret de propietat i despossessió d'un bé fet per l'Administració pública, en base a una necessitat social d'interès general.
Són els plans verticals de l'edifici, incloses les parets mitgeres, resultant d'aplicar els paràmetres urbanístics de posició en planta de l'edificació i l'alçada reguladora corresponent, segons si l'edifici se situa en relació amb el vial o la parcel·la.
Són els documents que permeten dur a terme la planificació urbanística.
La unitat de sòl o d'edificació atribuïda exclusiva i excloentment a un propietari o diversos en proindivís, que pot situar-se en la rasant, en el vol o al subsòl.
És la línia límit de parcel·la contraposada a la del front (vial).
En el cas de parcel·les en cantonada, es pot especificar si el concepte s'aplica pels dos o tres carrers que hi confronten o només pel carrer que es consideri principal, si aquest es pot definir.
Això s'ha de tenir en compte si les distàncies d'edificació a límits de parcel·la són diferents entre les dels límits laterals i les de fons de parcel·la.
És la situació jurídica específica en la qual resta una edificació, instal·lació o ús, per raó del planejament, en els supòsits que quedin subjectes a expropiació, cessió obligatòria i gratuïta, enderrocament i cessament.
Part anterior d'un monument, d'un edifici, etc. Vegeu façana.
És el volum definit dins de la parcel·la on s'admet posicionar-hi l'edificació.
És el conjunt de procediments establerts legalment per a la transformació de l'ús del sòl, i especialment per a la transformació física d'aquest, d'acord amb el planejament urbanístic i respectant el règim urbanístic aplicable a cada classe de sòl.
I quan s'escau, per tenir l'obtenció per part de l'administració dels terrenys destinats a titularitat pública segons el planejament.
La gestió es du a terme d'acord amb dos mètodes:
Edificació fixa destinada a residir-hi persones físiques, inclosos els espais i els serveis comuns de l'immoble en que està situat i els annexos que hi són vinculats, si té acreditats el compliment de l'habilitat segons la legislació sectorial.
Pertanyent a la ciència que estudia l'equilibri i el moviment de l'aigua i altres líquids.
Relatiu o pertanyent a l'aigua.
Pertanyent a la ciència de la geografia física que tracta de la descripció dels mars, dels corrents d'aigua i dels llacs.
Pertanyent a la ciència natural que tracta de les aigües terrestres, continentals i marines i de les seves propietats i aplicacions.
Conjunt de parcel·les urbanes incloses en un mateix perímetre delimitat per les alineacions del vial i d'espais lliures públics.
És l'ús que inclou el c onjunt d'activitats dedicades a la transformació de les matèries primeres mitjançant maquinària i treball per tal d'obtenir béns manufacturats.
És un paràmetre d'aprofitament que descriu la magnitud de l'ús per unitat de superfície.
En l'ús residencial s'expressa en nombre d'habitatges per hectàrea (Hab/Ha) usualment i s'anomena densitat.
En altres usos es fixa el nombre màxim d'establiment per hectàrea, sostre o parcel·la.
És una entitat urbanística col·laboradora que té per objecte la gestió que possibilita el desenvolupament urbanístic d'un sector o polígon.
Aquesta entitat es preveu en el cas de desenvolupament pel sistema d'actuació urbanístic de reparcel·lació en la modalitat de compensació.
És una entitat urbanística col·laboradora que té per objecte la gestió que possibilita el desenvolupament urbanístic d'un sector.
És una entitat urbanística col·laboradora que té per objecte la conservació de les obres d'urbanització i el seu manteniment en els termes que estableixi el planejament o conveni establert amb l'administració.
Són els límits que interseccionen amb el front de la parcel·la.
Línia de projecció vertical que separa l'edificació, en el seu contacte amb el terreny, de l'espai públic o privat no edificable.
Autorització atorgada per l'Administració per a la realització d'activitats sotmeses per l'ordenament jurídic a aquest requisit previ.
Ells actes de transformació o utilització dels sòl o subsòl, d'edificació, de construcció o d'enderrocament d'obres estan subjectes a llicència prèvia, d'acord amb la legislació, encara que les actuacions es proposin en terrenys de domini públic, sens perjudici de la legislació sectorial.
Finestra o claraboia vertical oberta en un pendent d'una teulada.
Lloc o part d'un edifici que té una destinació determinada.
Element que és comú a dues propietats contigües.
En llenguatge comú es refereix a la paret que separa dues propietats contigües, sigui o no comuna, la qual es caracteritza per no tenir obertures per tal de no crear servituds al predi veí.
És el terreny que resulta d'aplicar paràmetres per a l'adaptació topogràfica d'una parcel·la per a ser edificada.
És la xifra d'habitatges que es permet construir en una parcel·la, d'acord amb el planejament.
És la xifra de plantes, conjuntament la planta baixa i les plantes pisos, admeses en una parcel·la, d'acord amb el planejament.
Són instruments de planejament urbanístic general que supleixen els plans d'ordenació urbanística municipal en els supòsits de suspensió o pèrdua de vigència d'aquests.
Són les regles fixades pel planejament a que s'han de subjectar les actuacions urbanístics.
És el concepte que relaciona la superfície màxima que pot ocupar una edificació en relació a una unitat de superfície.
És l'obtenció avançada del terrenys que, essent afectats pel planejament urbanístic a qualsevol tipus de sistema urbanístic, local o general, s'han d'incorporar per cessió obligatòria al domini públic.
L'administració actuant ha de reconèixer els drets de la propietat dels sòls en el procés de l'equidistribució en el si d'un sector de planejament o polígon d'actuació, o bé indemnitzar-la en funció d'aquells.
Planificació dels usos, els paràmetres d'edificabilitat i condicions d'edificació que han de tenir els sòls municipals.
Els tipus d'ordenació física bàsica són: edificació segons alineació a vial, edificació aïllada i volumetria específica.
Disposició general de caràcter reglamentari.
En el camp urbanístic inclouen habitualment els aspectes propis per a la regulació de la urbanització, l'edificació, la rehabilitació i aspectes tècnics d'instal·lacions, energia i medi ambient, i no inclouen els aspectes urbanístics propis que es regulen en les normes.
Són els elements variables en funció del qual són fixades les característiques urbanístiques.
És la porció de sòl en rasant, subsòl o vol, que té atribuït edificabilitat i ús, o només ús urbanístic independent, que constitueix o pot constituir una unitat registral de propietat.
És tota divisió simultània o segregació successiva de terrenys en dos o més lots, en qualsevol classe de sòl, que per raó de diverses característiques faciliti la construcció d'edificacions o instal·lacions; o bé aquelles operacions que permeten el dret d'utilització exclusiva de parts concretes d'una finca major.
És la paret que se situa en els límits entre dues parcel·les o edificacions, i que s'eleva des dels fonaments a la coberta, encara que el seu pla s'interrompi per celoberts o patis de ventilació.
Espai tancat i descobert, o cobert per vidres, a dins o al costat d'un edifici que permet il·luminar i ventilar les estances d'una edificació.
Quocient que resulta de dividir la diferència de nivell que hi ha entre dos punts per la distància que els separa.
És la relació en tant per cent, entre les superfícies de sòl destinat als diferents sistemes de cessió i la superfície computable del sector.
És el perfil exterior màxim que pot tenir una edificació en alçat.
És el perfil exterior màxim que pot tenir una edificació en planta.
Conjunt orgànic de directrius i de mesures adreçades a resoldre un problema o una situació determinats.
Tan pot ser en referència al pla de façana com al pla de la paret mitgera
Defineix les zones del territori amb característiques homogènies per raó del potencial de desenvolupament i de la situació socioconòmica, tot indicant els nuclis de població que, per les seves característiques, hauran d'exercir una funció impulsora i reequilibradora (sistema territorial d'assentaments).
Per altra banda, determinen els espais i dels elements naturals, i les terres d'ús agrícola o forestal d'especial interès que cal conservar per raó d'interès general (sistema territorial dels espais oberts); i preveuen l'emplaçament de grans infraestructures de comunicacions, de sanejament, energètiques i d'equipaments d'interès general (sistema territorial de mobilitat i transport).
Impliquen l'ordenació sistemàtica integral, total o parcial, d'un municipi o més, en previsió i amb programació del seu desenvolupament futur.
P erímetre ocupat per un edifici o part d'aquest, sobre un determinat pla horitzontal de referència.
Divisió horitzontal de les que formen, superposades, un edifici o construcció.
És l'àmbit mínim territorial on es duu a terme la gestió urbanística integrada per tal de repartir equitativament els beneficis i càrregues derivats de l'ordenació urbanística i executar o completar les obres i els serveis urbanístics necessaris.
Distància compresa entre el punt més proper i el més allunyat de l'observador.
Són projectes d'obres per a l'execució material de les determinacions dels plans urbanístics.
És la cota de rasant a partir de la qual es mesura l'alçaria màxima d'edificació, en relació amb el vial o amb la parcel·la.
És la tècnica urbanística que consisteix en atribuir al sòl unes determinades qualitats o drets i obligacions jurídiques.
D'acord amb la legislació urbanística hi ha dos grups bàsics en funció del règim d'atribucions: els sistemes i les zones.
Pagament a càrrec dels propietaris inclosos en un polígon d'actuació per tal de dur a terme les determinacions del planejament.
Les quotes inclouen tant el cost de l'obra d'urbanització com les indemnitzacions i les compensacions econòmiques necessaris per al fer efectiu el principi d'equidistribució.
Part de la coberta que surt més enllà del pla de la façana.
És la cota que determina l'elevació del terreny en cada punt; es distingeix entre rasant natural del terreny, rasant de vial o de vorera, podent ser existents o projectades; per omissió s'entendrà la rasant de la via pública que estableixi el planejament.
És la línia que fixa l'altimetria de l'eix del vial.
Construir de nou tot reproduint, basant-se en elements coneguts o hipòtesis possibles, un edifici o construcció preexistent.
Separació de l'edificació, o part d'ella, que s'admet en alguns casos respecte de l'alineació de vial establerta pel planejament.
Conjunt de disposicions que regulen el sòl, el qual ve determinat per la classificació, la qualificació en zones o sistemes i la inclusió o no en un sector o polígon d'actuació urbanística.
És la recuperació, mitjançant procediments adequats, de la funcionalitat o activitat normal d'un edifici o construcció, que a causa del desgast o d'un sinistre havia perdut.
Tècnica urbanística consistent en la distribució justa entre les propietats incloses en un polígon d'actuació urbanística dels beneficis i càrregues previstos en el planejament urbanístic.
La reparcel·lació comporta la creació de noves finques a partir de les finques originals i la seva adjudicació; la determinació dels aprofitaments urbanístics de les noves parcel·les; la cessió de sòls a l'administració per a sistemes i en concepte d'aprofitament urbanístic; i la determinació de les quotes d'urbanització a càrrec dels propietaris i administració, si escau.
Quantum de sòls destinats a garantir terrenys per poder realitzar certes activitats que garanteixen el bon funcionament social.
Ús urbanístic que inclou totes les modalitats d'habitar permanentment o temporalment un lloc o edifici.
Es considera que un edifici es troba en estat ruïnós si el cost de les obres de reparació per a complir amb les condicions mínimes d'habitabilitat, en el cas d'habitatge i altres similars per altres usos, és superior al 50% del cost d'una construcció de nova planta equivalent, o bé perquè les danys de la construcció no són reparables tècnicament per mitjans normals o bé perquè les obres necessàries per garantir l'estabilitat no són autoritzables d'acord amb l'ordenament urbanístic vigent.
Material de rebuig propi de l'enderroc d'una construcció o d'una pedrera.
Àmbit de sòl, delimitat en funció d'un criteri tècnic, pendent de formular-hi un planejament urbanístic derivat per a la seva nova ordenació.
Reixa, estacada, bardissa, paret de pedra seca, de fusta, etc., amb què se circumda un espai i permet la separació entre terrenys, habitatges o propietats.
És l'ús que inclou les activitat productives excloent els usos industrials, residencials i els propis del sòl no urbanitzable.
És el model d'implantació de les edificacions en el territori, el qual es regula en relació al carrer públic, la parcel·la, i les condicions de regulació volumètrica.
És la ciència, la tècnica i l'art de l'ordenació de les ciutats i el territori, mitjançant un conjunt de normes i disposicions tècniques, administratives, poblacionals, socials i econòmiques que es refereixen al desenvolupament harmònic, racional i humà del territori.
Defineix les possibles activitats humanes a les quals es pot dedicar un sòl.
Els usos es poden agrupar o definir de maneres diferents en funció del mètode de classificació: per si són o no permesos pel planejament, per titularitat, per funcionalitat.
Els usos urbanístics es podes classificar:
a) admès: és el permès pel planejament urbanístic en la classificació i qualificació corresponent.
En funció de les limitacions que se'ls imposin els usos es poden classificar de la manera següent:
b) prohibits: són aquells que no s'admeten de forma explicita per la normativa urbanística, per la normativa sectorial o bé que tot i que no estiguin expressament vedats, son incompatibles amb els usos admesos.
a) generals: són els grups bàsics en que es poden classificar les activitats desenvolupades per la societat segons la funcionalitat.
b) específics: són les activitats que desglossen amb més precisió els usos generals:
a) espai lliure: forestals, paisatgístics, parcs, jardins, places, i similars.
c) habitatge dotacional: per a gent gran o jove, tutelats;
e) hidràulic: compren la zona fluvial i totes les activitats vinculades a la infraestructura: embassaments, rescloses, etc.
És la determinació reglada per Llei del preu dels terrenys als efectes urbanístics, expropiació, o responsabilitat patrimonial de l'administració pública.
Identifica els jardins i espais verds privats que s'han de mantenir lliures d'edificació i enjardinats.
Es tracta d'una protecció que es superposa sobre la qualificació urbanística de l'indret.
El verd privat no es pot admetre com a qualificació urbanística independent.
Són els béns de domini públic que formen les rutes o itineraris per on tradicionalment s'ha realitzat el trànsit ramader; la xarxa bàsica és la conformada per les carrerades o cabaneres.
És la condició geomètrica i la superfície màxima que permet que un cos, obert o tancat, sobresurti del pla de façana.
L'edificació s'emplaça i defineix d'acord amb una volumetria concreta sense que es reguli amb els paràmetres genèrics de les normes urbanístiques
2. volumetria flexible: és un tipus d'ordenació de l'edificació que parteix de les condicions d'ordenació establertes pel planejament, tals com índex d'edificabilitat, perímetres i gàlibs reguladors, ARM, etc, sense arribar a definir el volum gràficament.
És una xarxa bàsica de serveis d'aigua que pot contenir els elements següents: captació; dipòsit; xarxa canonades existent; i xarxa projectada.
És la/es xarxa/es de serveis basics de subministrament energètic; pot contenir els següents elements: centre generador d'energia (biomassa, eòlica, hidroelèctrica, nuclear, tèrmica,...); línia elèctrica de mitjana i alta tensió; centre de transformació (central, subcentral, subestació,...); estació transformadora (mitjana-baixa); dipòsit de gas aïllat; espai tècnic i de control (respiració, registre,...); etc.
És la xarxa bàsica de serveis que pot contenir els següents elements: bombeig; xarxa canonades sanejament existent; depuradora; punts d'abocament; cicle terciari o zona de reutilització d'aigües; dipòsit de residus; punts de recollida de residus; planta de triatge i recuperació; planta de tractament i compostatge; dipòsit controlat; etc..
És una xarxa bàsica de serveis que pot contenir els següents elements: centre d'emissió (repetidor de TV, antena de telefonia,...); estació de distribució (telefonia, fibra òptica...); central tècnica; punts de georeferenciació; etc.
És la qualificació que s'atorga als sòls que no es qualifiquen de sistemes i que es destinen a les activitats privades d'acord amb la legislació urbanística.