projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
La Guia de pràctiques correctes d'higiene per a les explotacions avícoles de reproductores i incubació (GPCH de reproductores) ha de ser una eina d'autocontrol per a les empreses i explotacions de producció avícola que faciliti el compliment dels requisits establerts en les diferents normatives –europees, estatals o autonòmiques– relacionades amb la seguretat alimentària, a fi d'aconseguir tenir les explotacions al corrent de la normativa vigent.
El principi de seguretat alimentària del camp a la granja i de la granja a la taulaens obliga a treballar transversalment la producció i el control d'aliments, d'acord amb els principis de sistema APPCC.
El sistema de gestió de la seguretat alimentària té com a aspecte fonamental identificar, localitzar i corregir les causes que poden generar aliments insegurs en cada explotació, tenint en compte que cadascuna té les seves peculiaritats i condicions d'explotació, amb aspectes positius i negatius.
Aquesta Guia va adreçada a tota la cadena de producció i distribució i, molt especialment a les empreses i explotacions de producció avícola de ponedores criades en gàbies ja que, com a primera baula de la cadena de producció alimentària, han d'assumir la seva part de responsabilitat en la consecució d'uns productes segurs i de qualitat.
Les condicions de criança, maneig, higiene i sanitat de les nostres explotacions són factors determinants en la qualitat i innocuïtat dels productes que se'n deriven.
Catalunya és la principal productora de carn de conill, tant en tones de producció com en nombre d'explotacions i escorxadors, i disposa de la principal infraestructura productiva de l'Estat i una de les primeres del món.
La normativa europea sobre seguretat alimentària determina un marc legislatiu general per a totes les empreses que operen en qualsevol de les etapes de producció, transformació i distribució d'aliments, així com en els pinsos d'alimentació animal, amb l'objectiu d'aconseguir un grau elevat de protecció de la salut de les persones.
Per aconseguir-ho, la legislació alimentària es basa en el sistema de l'anàlisi del risc, però permet a determinades empreses –com ara les del sector primari– elaborar guies de pràctiques correctes d'higiene (GPCH) en què els mateixos sectors determinen quines són les millors pràctiques que cal seguir i els autocontrols que cal realitzar a fi de produir amb seguretat alimentària.
A Catalunya, la cria de conills ha estat molt important per a les explotacions agràries –ja sigui com activitat principal o complementària des de temps immemorials–, per això la carn de conill és protagonista de molts plats de la cuina tradicional catalana.
D'entre les seves qualitats, destaquen especialment les propietats nutritives, ja que la seva carn blanca aporta a la dieta proteïnes de bona qualitat, poc greix i poca sal, alhora que és una font important de vitamines.
La carn de conill que es produeix a Catalunya ja és una carn de qualitat; amb tot, el sector cunícola català ha elaborat aquesta Guia per transmetre les bones pràctiques de producció i elaboració a productors i consumidors.
D'aquesta manera, quan el consumidor adquireix carn de conill de granja, pot tenir la confiança d'emportar-se una carn de qualitat que garanteix una dieta sana i equilibrada, fet que contribueix a aconseguir un estil de vida saludable.
L' objectiu, doncs, d'aquesta Guia és ajudar a la millora contínua de les explotacions cunícoles de Catalunya.
El sector productor de llet d'oví i de cabrum a Catalunya representa aproximadament l'1% del total de la producció lletera.
La llet d'aquestes explotacions es destina bàsicament a l'elaboració de productes lactis, especialment formatges, alguns dels quals s'obtenen a partir de llet crua.
Aquest ús ens ha d'empènyer no només a produir una llet de gran qualitat sinó també, a garantir la protecció de la salut dels consumidors.
El context normatiu actual és relativament complex i, entre d'altres, estableix tota una sèrie de requisits dirigits a assolir un alt nivell de seguretat alimentària.
En la Guia de pràctiques correctes d'higiene per a les explotacions lleteres de bestiar oví i cabrum (GPCH de l'oví i el cabrum) hi trobareu la normativa interpretada, ja que s'estableixen unes directrius per facilitar-ne el compliment i alhora per donar les màximes garanties de seguretat alimentària pel que fa a les llets d'oví i de cabrum.
Aquesta Guia ha estat revisada i reconeguda oficialment per les organitzacions que tenen caràcter d'autoritat sanitària a Catalunya.
Per aquest motiu, també esdevé el document de referència per a aquelles persones que realitzen els controls oficials.
La interpretació de la norma que s'exposa en la Guia és la que es considera correcta d'aplicar, amb la qual cosa es volen evitar interpretacions subjectives, tant per part de ramaders com per part de qui fa el control oficial.
Encara que acollir-se a la GPCH de l'oví i el cabrum té caràcter voluntari, l'opció contrària comporta que cada explotació ha d'elaborar el seu document d'autocontrol, el qual caldrà que sigui valorat, doncs, per les persones responsables d'aquest control oficial.
Així mateix, aquest document ha obtingut el vistiplau del Consell Català del Consum –Consell que acull les associacions de consumidors que actuen a Catalunya–, la qual cosa suposa que la present Guia també esdevé un compromís cap als ciutadans per treballar d'una manera determinada.
Amb la finalitat de prevenir i reduir la contaminació de les aigües per nitrats, el DECRET 136/2009, d'1 de setembre, d'aprovació del programa d'actuació aplicable a les zones vulnerables en relació amb la contaminació de nitrats que procedeixen de fonts agràries i de gestió de les dejeccions ramaderes, regula els procediments per garantir la correcta gestió de les dejeccions ramaderes i dels fertilitzants nitrogenats en tot l'àmbit de Catalunya.
Aquest programa d'actuació, és d'obligat compliment per a totes les zones vulnerables designades mitjançant Decret 283/1998, de 21 d'octubre, el Decret 476/2004, de 28 de desenbre i per l'Acord de Gorvern GOV/128/2009, de 28 de juliol.
D'altra banda, s'estableix l'obligatorietat de determinats preceptes relatius a les dejeccions ramaderes també a les zones no designades com a vulnerables, per bé que en aquestes la regulació es limita a menys aspectes, tots ells bàsics però suficients per assegurar-ne una correcta gestió.
El 5 de febrer del 2015, s'ha publicat al DOGC l'Acord GOV/13/2015, de revisió de les zones vulnerables (ZV):
Amb efectes des del dia 6 de febrer, deixen d'estar designats com a ZV els municipis de Castelló d'Empúries, Sant Pere Pescador i l'Escala (Alt Empordà).
Cal considerar aquests tres municipis com a zones no vulnerables en els plans de gestió presentats a partir de la data esmentada.
Amb efectes des del dia 5 de febrer, passen a ser designats com a ZV els municipis d'Argençola (Anoia), Santa Coloma de Queralt, les Piles, Conesa i Forès (Conca de Barberà).
El programa d'actuació (Decret 136/2009) passa a ser aplicable en aquestes noves ZV des del dia de la publicació de l'Acord al DOGC, és a dir, des del dia 5 de febrer del 2015.
Tots 5 municipis es consideren inclosos en l'àrea 6 (zona vulnerable núm. 6).
A efectes d'ampliacions de capacitat de bestiar en aquests municipis, tots 5 són de baixa càrrega ramadera: càrrega inferior al 80%, segons l'article 20.2 del Decret 136/2009, per la qual no cal complir cap dels supòsits de l'article 20.1.
pel qual es revisen i s'amplien les zones vulnerables a la contaminació per nitrats procedents de fonts agràries.
d'aprovació del programa d'actuació aplicable a les zones vulnerables en relació amb la contaminació de nitrats que procedeixen de fonts agràries i de gestió de les dejeccions ramaderes.
pel qual es designen noves zones vulnerables en relació amb la contaminació de nitrats procedents de fonts agràries.
És ben coneguda la importància de les analítiques de sòls ja sigui per al coneixement de l'estat d'un sòl abans d'una plantació de cultius arboris, per a la determinació de la fertilitat d'un sòl en un moment determinat o per mirar d'esbrinar les causes d'una fisiopatia.
Malgrat això, una analítica podrà donar lloc a indicacions errònies si no s'ha obtingut a partir d'un mostreig representatiu i en condicions adequades.
Aquest full d'informació, vol ser una guia orientativa per a la presa de mostres de sòls on s'indiquen unes pautes bàsiques per evitar mostrejos incorrectes.
Aquesta Guia s'ha elaborat per aconseguir objectius de cabdal importància tant per als consumidors com per als mateixos pescadors.
És una eina que s'adapta a les exigències en matèria sanitària de la Unió Europea i la seva aplicació comportarà atendre els requisits de seguretat alimentària que cal aplicar dins una llotja.
Així mateix, permetrà visualitzar el treball que el sector pesquer està portant a terme per oferir al consumidor un producte de gran qualitat i tractat amb la màxima exquisidesa, fet que ha de representar una valor afegit en la rendibilitat del sector.
La Guia de pràctiques correctes d'higiene per a les barques de pesca és un document útil, entenedor i de fàcil aplicació per a totes les persones que treballen a bord de les barques de pesca.
Aquest document és un estàndard de bones pràctiques d' higiene i manipulació dels productes pesquers.
El sector pesquer català, amb el suport de la Generalitat de Catalunya, ha estat pioner en l'elaboració de guies pràctiques correctes d'higiene per a tota la cadena alimentària, des de la barca de pesca fins a la peixateria, passant per la llotja.
Aquestes guies són una bona eina per millorar la feina a bord i donar confiança als consumidors quant a la seguretat alimentària.
El tractament exquisit del producte incideix directament en la seva qualitat i, per tant, en la millor rendibilitat econòmica dels pescadors.
Document per a la implantació de l'autocontrol basat en el sistema d'anàlisi de perills i punts de control crític.
El reconeixement oficial de les guies de pràctiques correctes d'higiene (GPCH) per part de l'Administració i el fet que les empreses s'hi acullin voluntàriament comporta l'adopció d'un compromís mutu i d'un llenguatge comú entre empreses i l'Administració.
Són elements de coordinació, cooperació i col·laboració publicoprivats per assolir un objectiu comú: garantir la seguretat dels aliments.
No oblidem que el reconeixement d'una GPCH compromet tant a les empreses com a l'Administració, a uns a implantar-la i als altres a valorar-ne l'ús adequat com a part del procés d'avaluació de les autoritats competents.
La Guia de pràctiques correctes d'higiene vitivinícola s'estructura en dues parts ben diferenciades: la primera part està dedicada als programes de prerequisits i registres derivats, a més conté tots els plans voluntaris que configuren el sistema d'higiene en un celler –disseny higiènic, formació, bones pràctiques de manipulació, manteniment de locals i equipaments, pla de neteja, control de la traçabilitat–; la segona part conté l'anàlisi dels perills que hi podem trobar, els consegüents punts de control i les mesures correctores que ens permeten obtenir una producció de vi i cava més segura per al consum humà.
La Guia ha estat elaborada per l'Institut Català de la Vinya i el Vi i el Centre Especial de Recerca Planta de Tecnologia d'Aliments (CeRPTA-UAB), amb la participació de l'Institut del Cava, PIMECAVA, l'Associació Catalana del Vi, l'Associació Catalana d'Enòlegs, l'Institut Agrícola, l'Associació de Viticultors del Penedès, la Unió Vinícola de les Comarques de Tarragona, la Federació de Cooperatives Agr��ries de Catalunya i els sindicats agraris JARC i ASAJA.
El Decret 153/2019 estableix que els titulars de les explotacions agrícoles o centres de gestió, han de disposar d'assessorament tècnic en fertilització en determinats supòsits (veure fitxa tècnica 33 " Assessorament en fertilització: casos en què cal disposar-ne ")
La tasca d'assessorament la pot fer el propi titular de l'explotació si disposa de la titulació requerida (Annex 16.2 del Decret 153/2019), contractant el servei a una persona assessora acreditada o es pot fer a través de l'entitat a la que pertany l'explotació si aquesta disposa de personal tècnic assessor.
Atenent al Decret, pot fer assessorament en fertilització una persona tècnica que disposi d'alguna d'aquestes titulacions: enginyeria agrònoma, enginyeria tècnica agrícola, màster en enginyeria agronòmica, màster en gestió de sòls i aigües, grau en enginyeria agrícola i grau en enginyeria agrària i alimentària.
Per iniciar l'activitat de persona assessora en fertilització cal que aquesta presenti prèviament una comunicació al DARP a través del següent enllaç: tràmit comunicació persona assessora en fertilització.
Fitxa tècnica 33: Assessorament en fertilització: casos en què cal disposar-ne
Termini de sol·licitud: fins al 23 d'octubre
Data d'actualització: 06/10/2020
de gestió de la fertilització del sòl i de les dejeccions ramaderes i d'aprovació del programa d'actuació a les zones vulnerables en relació amb la contaminació per nitrats que procedeixen de fonts agràries.
Fulletó informatiu amb recomanacions generals per fer un bon ús de les dejeccions ramaderes.
És un protocol d'actuacions per a la gestió de les dejeccions ramaderes a Catalunya.
De manera molt abreujada indica les principals obligacions de les explotacions agrícoles i ramaderes, esmenta els avantatges de la fertilització orgànica i dóna unes recomanacions generals per fer un bon ús de les dejeccions ramaderes.
Les malalties transmeses pels aliments segueixen constituint un important problema de salut pública en el món, la qual cosa ha col·locat la seguretat alimentària en el centre d'atenció de la societat; per tant, hi ha la necessitat d'abordar-la sota un plantejament global que comprengui tota la cadena, des de la producció primària fins al subministrament als consumidors finals i amb un únic objectiu: protegir la salut de la població, és a dir, garantir a la persona consumidora la innocuïtat dels aliments amb relació als perills biològics, físics i químics que puguin contenir els aliments.
Les explotacions agràries –com a empreses alimentàries que són– han de complir una sèrie de requisits que té per objectiu garantir la seguretat dels aliments que produeixen mitjançant l'establiment d'un sistema d'autocontrol eficaç.
Per això, el sector oleícola, de forma voluntària, s'ha unit per elaborar i dissenyar una guia de bones pràctiques agrícoles (GBPA), que garanteixi la seguretat alimentària en la producció d'olives.
Amb aquesta Guia de bones pràctiques agrícoles per a la producció d'olives, volem proporcionar als titulars d'aquestes explotacions una eina de treball que els faciliti la implantació de les mesures d'autocontrol, les quals permeten mantenir un alt nivell de seguretat alimentària, tal com disposa la normativa corresponent.
Pel que fa als requisits i les observacions que apareixen en aquest document, val a dir que s'han simplificat mirant de concretar al màxim què cal fer.
Utilitzar una GBPA com a referent per aplicar el que anomenem autocontrols és, però, voluntari; no obstant això, els responsables d'explotacions oleícoles que no utilitzin aquest document han d'elaborar un de propi amb uns continguts de caire similar, alhora que han d'interpretar la norma.
Segurament, doncs, el principal avantatge de la Guia que us presentem és que sorgeix del sector, per la qual cosa les autoritats responsables han valorat que amb la seva aplicació queda garantida la salubritat de les olives i hauran de tenir-la en compte durant les activitats de control.
Per tant, el fet que una explotació agrícola s'aculli a una guia reconeguda oficialment esdevé un element de seguretat no només per al responsable d'aquesta explotació i els consumidors sinó també per a les persones que han de realitzar el control oficial, de manera que les autoritats sanitàries, sobre la base d'aquest compliment, poden decidir disminuir la freqüència d'inspecció.
El vermicompost, que es defineix com aquell producte estabilitzat obtingut a partir de materials orgànics per digestió amb cucs sota condicions controlades, està regulat per dos reials decrets.
Per una banda, es troba dins l'àmbit d'aplicació del Reial decret 506/2013, de 28 de juny, que és l'ampliació estatal per adobs i esmenes del Reglament 2003/2003, sobre productes fertilitzants.
D'altra banda, existeix una altra normativa que el regula, com és el Reial decret 865/2010, de 2 de juliol, sobre substrats de cultiu, que incorpora productes que fins ara no tenien empara legal i que majoritàriament eren coberts amb el Reial decret de fertilitzants.
En aquest sentit, la regulació del vermicompost haurà de regir-se per una o altra norma en funció de l'ús que se'n derivi.
És a dir, si el destí és com a esmena orgànica haurà de seguir el Reial decret de fertilitzants mentre que si és com a substrat es regirà pel Reial decret de substrats:
El tipus vermicompost, així com alguns dels requisits que la normativa demana, estan especificats en els quadres dels annexos I dels reials decrets esmentats.
A banda dels requisits específics per al producte, cal tenir en compte que cada norma té una sèrie de punts que cal complir, com ara les condicions del fabricant, l'envasament, l'etiquetatge, la posada en mercat, límits de metalls pesants, etc.
Una diferència a destacar entre el fet de considerar el producte esmena o substrat té a veure amb el Reial decret 506/2013, on especifica que els productes inclosos en algun dels grups 2, 3 o 6 de l'annex I només podran ser posats al mercat si prèviament han estat inscrits al registre de productes fertilitzants de la Direcció General d'Agricultura del Ministeri d'Agricultura, Alimentació i Medi Ambient.
D'altra banda, el Reial decret 865/2010 no preveu el registre dels substrats de cultiu.
Per una banda hi ha el grup dels adobs i les esmenes, regulats pel Reglament 2003/2003 del Parlament Europeu i del Consell, de 13 d'octubre, relatiu als adobs, i el Reial decret 506/2013, de 28 de juny, sobre productes fertilitzants.
El Reglament 2003/2003 està encarat als adobs minerals, que anomena Adobs CE i que inclou en el seu annex I. D'altra banda, com a complement d'aquesta normativa europea sorgeix a l'Estat espanyol el Reial decret 506/2013, que dóna cobertura als adobs orgànics i a les esmenes.
Per l'altra banda hi ha els substrats, que estan regulats pel Reial decret 865/2010 de 2 de juliol, de substrats de cultiu.
Els substrats de cultiu, com a substitutius del sòl tradicional, permeten l'ancoratge i l'adequat creixement del sistema radicular de la planta.
Malgrat poder contenir nutrients no són considerats fertilitzants.
El Reial decret 506/2013, d'adobs, exclou el seu àmbit d'aplicació dels substrats o suport de cultiu indicant que es regularan per una norma específica que prevegi les seves característiques, ingredients i comercialització, considerant que existeixen productes fertilitzants que poden incorporar-se com a additius als substrats de cultiu.
En aquest sentit, hi ha en vigor el Reial decret 865/2010, de 2 de juliol, sobre substrats de cultiu, que defineix i tipifica tots aquells productes així denominats a fi de garantir que els que es posen al mercat siguin agronòmicament eficaços i evitar els seus possibles efectes nocius en l'aigua, el terra, la flora, la fauna i l'ésser humà.
Actualment la societat demanda cada cop més productes alimentosos de qualitat, és a dir, productes bons, saludables i segurs; el fet de poder garantir la seva seguretat alimentària davant el consumidor fi nal constitueix el principal factor de confiança a l'hora d'escollir determinats aliments o marques comercials.
Per això, qualsevol acció en favor de la seguretat alimentària no s'ha de considerar un cost afegit a la producció sinó una acció beneficiosa per a la marca de qualitat d'un producte.
Els apicultors son els principals responsables dels productes que obtenen a través de la seva activitat; per aquest motiu, i amb la finalitat de posar a disposició dels consumidors aliments de gran qualitat i amb la màxima garantia de seguretat alimentària, han d'establir una sèrie d'autocontrols basats en l'aplicació d'unes mesures higièniques de caràcter general (prerequisits).
L' objectiu de la Guia de pràctiques correctes d'higiene per al sector apícola és exposar de manera clara i simplificada quines són aquestes mesures.
La utilització d'aquesta Guia per part dels apicultors té caràcter voluntari, malgrat que en qualsevol cas els criteris que recull són els de referència per a les persones responsables dels controls oficials.
Així doncs, la Guia de pràctiques correctes d'higiene per al sector apícola pretén ser un document de consulta fàcilment utilitzable tant pels productors com per qui ha de fer el control d'aquest sector, ja que de manera àgil i entenedora mostra els aspectes essencials on cal anar amb compte higiènicament a fi que la producció obtinguda compleixi tota la normativa vigent i, consegüentment, tingui la màxima seguretat alimentària.
Associació d'Apicultors de Barcelona
Associació Catalana d'Apicultors
La Guia està destinada als apicultors i orientada a totes les activitats que es realitzen en l'apicultura dins del marc de producció primària; això inclou: l'apicultura pròpiament dita –encara que els apiaris siguin lluny de les instal·lacions de l'apicultor–, la recollida de mel, l'extracció, l'envasament i l'embalatge en les instal·lacions de l'apicultor.
La Guia pretén oferir un recull de bones pràctiques i obligacions que marca la normativa, però aplicat amb la màxima flexibilitat que la llei permet a fi de simplificar i facilitar les tasques, sense comprometre la seguretat alimentària, i elaborant un producte amb totes les garanties de qualitat.
La guia de les bones pràctiques agrícoles per a les explotacions vitícoles aborda, entre d'altres, aspectes relatius a la innocuïtat dels aliments i a la protecció dels consumidors, que tenen com a objectiu minimitzar el risc de contaminació dels aliments, ja sigui per agents microbiològics, químics o físics; així, des de la perspectiva del Consumidor, tenen especial rellevància els sistemes de traçabilitat durant tota la cadena alimentària.
Les bones pràctiques agrícoles promouen models de gestió de riscos destinats a garantir la innocuïtat dels aliments.
El contingut d'aquest document ha estat elaborat pel sector vitícola de Catalunya coordinat a través de l'Institut Català de la Vinya i el Vi (INCAVI).
Aquesta guia ha estat reconeguda oficialment per les autoritats competents en matèria de seguretat alimentària de Catalunya.
No te caràcter normatiu, és un document orientatiu a fi d'aconseguir els objectius i les finalitats fixats, entre els quals hi és la seguretat alimentària.
L'objectiu final d'aquesta Guia és que sigui un document útil, facilitador dels autocontrols que cal establir en una explotació vitícola i que, alhora, permeti unificar criteris per decidir quan una actuació concreta del procés que neix a la vinya es considera correcta o incorrecta, a causa del grau de deficiència que pot presentar des del punt de vista de la seguretat alimentària.