Objecte i àmbit d'aplicació de la Llei
Règim general dels recursos turístics
Recursos turístics d'interès local
Declaració i inventari dels recursos turístics
Consideració urbanística dels recursos turístics
Objecte, caràcter i àmbit d'aplicació territorial
Vigència, modificació i revisió
Altres efectes de la declaració de municipi turístic
Pèrdua de la condició de municipi turístic
Indrets, béns i serveis d'interès turístic
Denominacions d'àmbit supramunicipal o intercomarcal
Promoció dels recursos turístics
Mitjans alternatius de resolució de conflictes
Règim general de les empreses turístiques
Classificació de les empreses turístiques
Drets de les empreses turístiques
Deures de les empreses turístiques
Dret d'accés als establiments turístics
Empreses turístiques d'allotjament
Establiments d'allotjament turístic
Subsecció primera - Subsecció cinquena
Dret d'accés als establiments d'allotjament turístic
Categories, especialitats i tipologies
Empreses turístiques de restauració
Empreses turístiques de mediació
Agents de viatges i intermediaris en els serveis turístics d'allotjament
Requisits dels agents de viatges
Altres empreses turístiques de mediació
Equipaments d'informació, difusió i atenció turística
Establiments i activitats d'interès turístic
Categorització i distinció turística
Formació professional reglada i ocupacional
Activitats informatives turístiques
Les administracions turístiques
Administracions públiques competents en matèria de turisme
Competències del Consell General d'Aran
Règim de les competències provincials
Altres disposicions sobre les administracions turístiques
Xarxa d'Oficines de Turisme de Catalunya
Funcions dels serveis d'inspecció
Infraccions constitutives de delicte o falta
Criteris per a la graduació de les sancions
Constància i publicitat de les sancions
Devolució de quantitats percebudes indegudament
Tancament d'empreses, d'establiments i d'habitatges d'ús turístic per incompliment dels requisits establerts
Reconeixement de responsabilitat i pagament voluntari
Disposició addicional Primera - Disposició addicional Desena
Paradors de turisme de Catalunya
Inventari dels recursos turístics essencials
Municipis turístics i declaracions turístiques
Afectació d'ingressos procedents de sancions i dels preus públics abonats amb relació a processos de categorització, especialitat i excel·lència turística impulsats pel departament competent en matèria de turisme
Disposició final Primera - Disposició final Quarta
Creació i regulació de l'agència Catalunya Turisme
Habilitació per a desenvolupar i aplicar la Llei
Derogació de normes de rang igual o inferior
La situació geogràfica de Catalunya, la diversitat dels seus recursos i el caràcter obert del poble català han determinat que el nostre territori hagi estat històricament un lloc de pas visitat per pobles i persones d'altres països i cultures.
És en els inicis del segle que hem deixat enrere quan es comença a prendre consciència que molts d'aquests desplaçaments responen a finalitats de caràcter turístic.
Es detecta així la presència en el nostre territori de persones que hi arriben per conèixer una realitat diferent de la que els és pròpia, per ampliar els coneixements, per gaudir de paisatges, belleses o recursos naturals o, simplement, per trobar un espai de lleure o de repòs.
En aquest marc, el 1908 entra en funcionament a Barcelona la Societat d'Atracció de Forasters, amb el patrocini de l'Ajuntament de la ciutat i amb la cooperació de moltes entitats culturals i recreatives.
És en aquesta època que es duen a terme els dos primers congressos de turisme a Catalunya, i que comença a ésser perceptible la influència en els corrents turístics d'infraestructures com el port de Barcelona o les instal·lacions aeroportuàries o d'esdeveniments com l'Exposició Universal o la Fira de Barcelona.
El turisme, però, encara és molt incipient, com ho prova la manca de referències a aquest sector en la distribució de competències realitzada en l'etapa republicana a l'empara de la Constitució del 1931 i de l'Estatut d'autonomia del 1932.
No obstant això, és en aquesta etapa republicana quan el caràcter atent i la sensibilitat de la societat catalana envers aquest fenomen propicien la primera intervenció de les institucions públiques catalanes en l'àmbit del turisme.
A partir de la representació conferida pel Patronat Nacional de Turisme espanyol, en un moment en què les autoritats centrals mostraven llur escepticisme envers les possibilitats del turisme, la Generalitat constitueix l'Oficina de Turisme de Catalunya, la qual desenvolupa amb molt pocs recursos una tasca d'eficàcia remarcable.
Amb aquests i altres instruments, la Generalitat porta a terme una tasca intensa i decidida en l'àmbit del turisme, estroncada, però, per l'inici de la Guerra Civil.
Poques dècades després, la necessitat d'obrir i d'afavorir el desenvolupament econòmic de l'Estat descobreix en el turisme un recurs econòmic de primera magnitud.
És l'etapa del turisme massificat, un turisme que, conjuntament amb els beneficis que genera en termes de volum de negocis i de llocs de treball, produeix disfuncions urbanístiques i ambientals, compromet els recursos que sustenten l'atractiu turístic del país i emfatitza l'increment quantitatiu de turistes per damunt de la qualitat dels serveis que se'ls presta.
La nova organització política i territorial que arrenca amb la Constitució espanyola del 1978 permet canviar aquest estat de coses.
L'article 9.12 de l'Estatut d'autonomia de Catalunya atribueix a la Generalitat la competència exclusiva en matèria de turisme, exclusivitat que el Tribunal Constitucional ha reforçat en nombroses sentències, i amb molt poques excepcions, davant de l'actitud i de les iniciatives estatals, no sempre respectuoses en termes competencials amb les atribucions constitucionals i estatutàries de la Generalitat en l'àmbit del turisme.
El gran dinamisme i la qualitat general del sector turístic català han dut la Generalitat a assumir un paper essencialment subsidiari o complementari de la iniciativa turística privada, per la qual cosa ha centrat els seus esforços en el foment i la promoció dels recursos turístics i de la formació especialitzada dels professionals del sector, sens perjudici de la necessària ordenació dels serveis i les activitats turístiques.
En l'àmbit normatiu, el Govern ha concretat aquesta tasca en l'aprovació de diversos decrets de caràcter organitzatiu o de regulació i classificació bàsica de les empreses, els establiments i les activitats de caràcter turístic.
Aquesta regulació normativa també ha inclòs disposicions amb rang de llei, d'importància indubtable en el sector, com la Llei sobre la disciplina del mercat i de defensa dels consumidors i dels usuaris, la Llei de l'estatut del consumidor, la Llei d'activitats firals o la Llei sobre centres recreatius turístics.
Aquest marc legal ha fet innecessari, fins avui, d'aprovar una llei de turisme de caràcter general.
Tanmateix, l'experiència acumulada, la voluntat de comptar amb una ordenació general del sector amb rang de llei, el desig de continuar impulsant el turisme amb nous instruments i la necessitat de satisfer plenament el principi de reserva de llei en matèria d'inspecció i de règim sancionador justifiquen i fonamenten aquesta iniciativa.
La Llei de turisme de Catalunya respon als nous valors inspiradors de la promoció i la gestió del turisme, tots ells expressats en el Congrés de Turisme de Catalunya, que tingué lloc a Tarragona el febrer de 2001, i recull les recomanacions i les directives internacionals i comunitàries en aquesta matèria.
La Llei té en compte la repercussió i les oportunitats econòmiques que una activitat d'aquest tipus té sobre el progrés i el desenvolupament social del país, però no defuig la responsabilitat de preservar els valors naturals, històrics, culturals i ambientals dels recursos que fan possible aquesta activitat, d'acord amb el principi de desenvolupament sostenible.
La Llei posa l'accent en els usuaris turístics, o turistes, i emfatitza llurs drets i la necessitat que rebin un tracte adequat i uns serveis de qualitat.
També reconeix els drets de les empreses o els subjectes turístics i, en ocupar-se de la necessària col·laboració entre el sector privat i les administracions turístiques, fixa les possibilitats i els límits de les actuacions respectives.
En aquest sentit, l'ordenació dels títols, capítols i preceptes de la Llei no és neutral ni respon merament a solucions contingents de caràcter tècnic.
Es fa referència en primer terme als usuaris turístics, es regulen tot seguit els drets i els deures dels subjectes turístics i només en darrer terme apareixen les determinacions relatives a les administracions turístiques.
Pel que fa a això, destaca l'atribució de competències turístiques a les administracions locals.
Aquest esperit descentralitzador s'emmarca en la necessitat de reconèixer els esforços duts a terme en matèria turística per totes les institucions i sumar-los per multiplicar-ne els efectes, i es troba presidit per l'establiment d'un marc de relacions que ha de fer possible un règim de responsabilitats compartides i la coordinació, la col·laboració i la cooperació entre totes les administracions.
La Llei opta per una promoció decidida del turisme a partir de previsions com les relatives als recursos turístics o l'adopció d'instruments de naturalesa diversa, com el Pla de turisme de Catalunya, la declaració de municipis turístics, la declaració de comarques o altres àrees d'interès turístic o les denominacions geoturístiques.
Entre les altres novetats que la Llei incorpora, també destaca la voluntat de promoure la realitat de Catalunya com a marca turística o destinació turística global, i la regulació dels deures dels subjectes turístics, de la inspecció i del règim sancionador, amb el propòsit d'incrementar la certesa i la seguretat jurídica dels diversos operadors.
Els continguts de la Llei es troben estructurats en sis títols.
En el títol I s'estableix l'objecte i l'àmbit d'aplicació de la Llei, les definicions dels conceptes que s'hi utilitzen i les finalitats que han de perseguir l'Administració i els subjectes turístics en l'activitat que desenvolupen.
El títol II es dedica als recursos turístics, a establir-ne la classificació i a definir mecanismes per a promoure'ls.
Els subjectes turístics són objecte del títol III, que, principalment, en fa la definició, els classifica i en regula els drets i els deures essencials.
Les competències i l'organització de les administracions turístiques són tractades en el títol IV, completat pels títols V i VI pel que fa a l'exercici de llurs potestats inspectores i sancionadores.
Completen la Llei les disposicions addicionals, transitòries i finals, indispensables per a assegurar la màxima eficàcia de l'articulat.
Als efectes de la interpretació i l'aplicació d'aquesta Llei i de la normativa que la desplegui, s'entén per:
a) Recursos turístics: tots els béns materials i immaterials i totes les manifestacions de la realitat física, social, històrica i cultural que puguin generar o incrementar els corrents turístics cap a Catalunya o dins el seu territori, la infraestructura d'establiments i de serveis adreçats al turisme i el manteniment d'un nivell adequat de qualitat en la prestació dels serveis turístics.
b) Subjectes turístics: el conjunt de persones físiques o jurídiques que, com a prestadores de serveis, promotores del desenvolupament del sector o d'activitats concretes, treballadores o usuàries, tenen una relació directa amb el sector turístic.
c) Administracions turístiques: els ens i els òrgans públics amb competències sobre l'activitat i els serveis turístics, i els organismes que, per raó de llur creació, adscripció o participació, hi resten vinculats, sigui quina sigui llur naturalesa jurídica.
d) Activitat turística: els serveis i les actuacions adreçades als usuaris turístics i el conjunt d'actuacions públiques i privades d'ordenació i promoció del turisme.
e) Serveis turístics: els serveis adreçats a atendre les demandes dels usuaris turístics, inclosos les instal·lacions i els béns mobles que en fan possible la prestació.
e bis ) Serveis turístics d'allotjament: els serveis amb contraprestació econòmica que possibiliten l'hostalatge temporal en infraestructures, instal·lacions, equipaments o béns mobles destinats a aquest efecte.
f) Unitat empresarial d'explotació: forma d'exercici de l'activitat d'allotjament turístic que manté la disponibilitat permanent de totes les unitats d'allotjament de l'establiment.
g) Allotjament turístic: qualsevol establiment, habitatge, instal·lació o infraestructura regulada per la normativa turística en què es prestin serveis turístics d'allotjament.
Són empreses turístiques les que es dediquen professionalment a la prestació de serveis turístics retribuïts d'allotjament o mediació.
Les empreses turístiques han de complir les condicions fixades per aquesta llei i per la normativa que la desplegui per a la prestació de serveis turístics.
Als efectes d'aquesta Llei, les empreses turístiques es classifiquen en:
a) Empreses turístiques d'allotjament.
b) Empreses turístiques de mediació.
a) Formalitzar amb dades certes i fidedignes les comunicacions i les declaracions responsables requerides, disposar de les autoritzacions i les inscripcions que, en funció de llurs característiques, els siguin exigibles en aplicació de la legislació vigent per a iniciar i desenvolupar llur activitat, i comunicar a l'Administració els canvis que es produeixin en les dades facilitades.
c) Informar els usuaris sobre les condicions de prestació dels serveis que ofereixin, prèviament a la prestació, i donar la màxima publicitat al preu d'aquests serveis.
d) Prestar els serveis que ofereixin amb la màxima qualitat, en els termes contractats i d'acord amb la categoria de l'establiment turístic.
e) Facturar els serveis prestats d'acord amb els preus establerts.
f) Tenir cura del bon funcionament de totes les instal·lacions i tots els serveis de l'establiment i fer-ne el manteniment corresponent.
g) Tenir cura de la seguretat, la comoditat, la tranquil·litat i la intimitat dels usuaris i assegurar que rebin un bon tracte de tot el personal de l'empresa.
h) Facilitar als usuaris la informació turística que sol·licitin o, si escau, indicar-los on poden obtenir-ne de qualitat.
i) Facilitar als usuaris, sense cap mena de dilació, la documentació preceptiva per a formular reclamacions.
j) Facilitar a l'administració turística competent la informació i la documentació preceptives per a l'exercici correcte de les atribucions legals que li corresponen, prestar-li la col·laboració necessària en cas d'inspecció o d'incoació d'un expedient sancionador i, així mateix, aportar les dades no confidencials que siguin necessàries per a l'elaboració dels estudis que duguin a terme les administracions turístiques, tant per a l'elaboració del Pla de turisme de Catalunya com per a altres estudis o treballs estadístics que dugui a terme l'Administració de la Generalitat.
k) Vetllar per la formació del personal que tinguin contractat.
l) Prestar els serveis que ofereixin d'acord amb el principi de sostenibilitat i vetllar per la preservació dels recursos turístics que siguin objecte de llur activitat.
Tenen la consideració d'establiment d'allotjament turístic els que, d'una manera habitual i amb caràcter professional, ofereixen als usuaris turístics, mitjançant preu, allotjament temporal que no constitueixi un canvi de residència per a la persona allotjada, d'acord amb les condicions i les característiques que siguin establertes per reglament.
Les persones titulars dels establiments d'allotjament turístic han d'obtenir l'autorització o presentar la comunicació o declaració responsable exigida per la normativa vigent abans de l'inici de llur activitat.
Els establiments d'allotjament turístic tenen la consideració de local públic.
L'accés i la permanència en els establiments d'allotjament turístic són lliures per als usuaris que n'hagin contractat els serveis i no es poden restringir per raó de raça, sexe, religió, opinió o qualsevol altra condició o circumstància personal o social.
L'accés i la permanència en els establiments d'allotjament turístic es poden condicionar al compliment de reglaments d'ús o de règim interior.
Aquests reglaments no poden contenir disposicions contràries a aquesta llei o a la normativa que la desplegui i s'han d'anunciar de manera ben visible en els punts d'accés a l'establiment.
Els titulars de les empreses turístiques poden impedir la permanència en llurs establiments d'allotjament turístic dels usuaris que incompleixin algun dels deures que estableix l'article 31.
Els titulars de les empreses turístiques poden sol·licitar l'auxili dels agents de l'autoritat per a desallotjar d'un establiment d'allotjament turístic les persones que incompleixin les regles usuals de convivència social i les que pretenguin entrar-hi amb finalitats diferents a la del gaudi pacífic del servei que s'hi presta o de l'activitat que s'hi desenvolupa.
El règim d'admissió d'animals domèstics en un establiment d'allotjament turístic ha de constar en llocs visibles de l'establiment i en la informació de promoció.
En tot cas, de conformitat amb el que estableix la normativa sectorial, les persones amb disminució visual, total o parcial, hi han de poder accedir acompanyades de gossos pigall o d'assistència.
Els establiments hotelers són establiments que presten servei d'allotjament temporal en unitats d'allotjament als usuaris turístics, com a establiment únic o com a unitat empresarial d'explotació amb els serveis turístics corresponents.
Les condicions de prestació del servei d'allotjament a què es refereix l'apartat 1, que ha d'incloure en tot cas la neteja diària de totes les unitats d'allotjament, s'han de determinar per reglament.
Els apartaments turístics són establiments que presten servei d'allotjament temporal en edificis o conjunts continus constituïts en la seva totalitat per apartaments o estudis, com a establiments únics o com a unitats empresarials d'explotació, amb els serveis turístics corresponents.
Les condicions de prestació del servei d'allotjament a què es refereix l'apartat 1 s'han de determinar per reglament.
La prestació dels serveis d'allotjament s'inicia quan es fa la publicitat o la comercialització de l'allotjament, directament o per mitjà d'un intermediari.
Els ajuntaments poden establir procediments de control periòdic de l'activitat d'habitatge d'ús turístic en els termes, els terminis i les condicions que estableixin en les ordenances respectives.
En cas que resultin desfavorables, els controls periòdics poden comportar l'extinció del títol habilitant.
Tenen la consideració d'oficina de turisme les dependències obertes al públic que ofereixen orientació als usuaris turístics per mitjà d'un suport global a llur estada i els faciliten informació i prestacions relacionades amb l'allotjament, el transport, els serveis, els espectacles i la resta d'activitats relacionades amb la cultura i el lleure.
L'Administració de la Generalitat ha de fomentar l'adhesió de les oficines de turisme a la Xarxa d'Oficines de Turisme de Catalunya, i ha de vetllar també perquè disposin de la informació turística general editada per la Generalitat i dels materials de promoció de Catalunya com a marca turística.
L'activitat de guia de turisme és de lliure prestació excepte a l'interior dels monuments declarats bé cultural d'interès nacional i dels museus inscrits al Registre de Museus de Catalunya.
Les vies o espais públics de lliure circulació són sempre espais de lliure prestació de serveis de guia de turisme.
Per establir-se a Catalunya per desenvolupar l'activitat de guia de turisme als llocs on no és de lliure prestació, cal disposar de l'habilitació corresponent, atorgada o reconeguda per l'Administració de la Generalitat en els termes que preveu la normativa.
Tant l'habilitació per a l'exercici de l'activitat com el seu reconeixement comporten la inscripció d'ofici al Registre de Turisme de Catalunya.
Les persones guies de turisme establertes a altres comunitats autònomes de l'Estat espanyol o en altres estats membres de la Unió Europea poden exercir l'activitat de guia de turisme de forma temporal a Catalunya als llocs on no és de lliure prestació si formalitzen una declaració prèvia, en els termes que preveu la normativa.
Corresponen a l'Administració de la Generalitat, entre altres, les atribucions següents:
a) El desplegament i l'execució de les mesures d'ordenació i promoció del turisme determinades per aquesta Llei.
b) La protecció i la preservació dels recursos turístics existents i el foment de la creació, o la creació directa, de nous recursos turístics.
c) La promoció i la protecció de la imatge de Catalunya com a marca turística, i la coordinació de les activitats públiques i privades que hi tinguin relació.
d) L'elaboració del Pla de turisme de Catalunya.
e) La declaració dels recursos turístics essencials, la declaració dels municipis turístics, la declaració d'àrees, béns o serveis d'interès turístic i la creació i la definició de les denominacions geoturístiques.
f) La potenciació dels ensenyaments de turisme i de la formació i el perfeccionament dels professionals del sector.
g) L'exercici de les potestats administratives de planificació, programació, foment, inspecció i sanció regulades per aquesta Llei, duna [sic] manera exclusiva o en col·laboració amb altres administracions.
h) El sosteniment i la gestió del Registre de Turisme de Catalunya i l'elaboració d'estadístiques turístiques.
i) L'exercici de les potestats administratives vinculades a la protecció de les empreses turístiques legalment constituïdes i a la defensa de llur activitat enfront de l'intrusisme.
j) La inscripció d'ofici en el Registre de Turisme de Catalunya dels establiments d'allotjament turístic, els habitatges d'ús turístic i els guies de turisme habilitats.
Les atribucions especificades en l'apartat 1 són exercides pel departament competent en cada cas, sota la direcció i la coordinació del Govern.
El Registre de Turisme de Catalunya és un òrgan de naturalesa administrativa que té per objecte l'exercici de la funció registral relacionada amb l'ordenació i el control del sector turístic.
També li correspon de dur a terme activitats informatives, estadístiques, de certificació i de suport als òrgans amb competències relacionades amb l'estudi i la recerca en matèria turística.
El Registre de Turisme de Catalunya és adscrit a l'Administració de la Generalitat, per mitjà de la direcció general competent en matèria de turisme.
S'inscriuen en el Registre de Turisme de Catalunya totes les empreses i els establiments turístics regulats per aquesta llei i la normativa que la desplega.
Es poden inscriure al Registre de Turisme de Catalunya el conjunt d'empreses, entitats i establiments que desenvolupen activitats d'interès turístic a Catalunya.
El número d'inscripció dels allotjaments turístics en el Registre de Turisme de Catalunya ha de constar en tota mena de publicitat, promoció o comercialització.
a) Els intermediaris i qualsevol persona que intervingui en la publicitat, l'oferiment o la mediació d'un servei o activitat turística.
b) Les entitats bancàries o financeres que portin a terme la gestió o el cobrament de comissions o del preu.
c) Les autoritats, qualsevol que sigui llur naturalesa, els òrgans de l'Estat, les comunitats autònomes, les entitats locals, els organismes públics, les entitats d'administració corporativa, les associacions professionals i les altres entitats amb finalitats públiques resten obligats a subministrar a l'Administració turística totes les dades, informes i antecedents amb transcendència turística i a prestar-li recolzament, concurs, auxili i protecció per a l'exercici de les seves funcions.
a) No posseir, no exhibir o exhibir defectuosament els distintius, els anuncis, els senyals o la informació d'exhibició obligatòria.
b) Incomplir el termini o les condicions establerts per a fer les comunicacions o les notificacions preceptives.
c) Faltar al respecte i la consideració deguts als usuaris turístics.
d) Fer una utilització negligent dels recursos turístics que els produeixi desperfectes lleus o comporti un menyscabament lleu de llurs valors ambientals, culturals, històrics o econòmics.
e) Incórrer en deficiències lleus en la prestació dels serveis amb relació a la categoria de l'establiment i a les condicions anunciades o pactades.
f) Incórrer en deficiències en el manteniment i la higiene dels establiments i en els serveis de neteja i reparació dels locals, les instal·lacions, el mobiliari i els estris.
g) Incomplir les obligacions establertes per la normativa turística relatives a facturació, informació, llibres, registres i altres documents.
h) No exhibir permanentment al públic el rètol que anuncia la disponibilitat dels fulls de reclamació.
i) Incomplir les normes sobre la publicitat de les prestacions, dels serveis i dels preus.
j) Qualsevol infracció classificada com a greu que, en atenció a la seva naturalesa o a les circumstàncies concurrents, no mereixi aquesta qualificació.
k) Qualsevol altra inobservança de les disposicions contingudes en aquesta llei i en la normativa que la completa o desenvolupa, sempre que no tingui transcendència econòmica directa ni comporti perjudicis greus per als usuaris turístics.
Es considera infracció greu, als efectes d'aquesta Llei:
a) Oferir, prestar o exercir activitats o serveis turístics, o fer-ne publicitat, sense disposar del títol habilitant corresponent, sempre que es compleixin tots els requisits establerts per a poder-lo obtenir.
b) Emprar denominacions, rètols o distintius diferents dels que pertoquen a la classificació de l'establiment o de l'activitat.
c) Dur a terme reformes no autoritzades prèviament per l'Administració, si es modifiquen els requisits bàsics essencials per a l'exercici de l'activitat, es disminueix la qualitat reconeguda a l'establiment o en resulta afectada la classificació, la categoria o la capacitat d'allotjament.
d) Incomplir obligacions contractuals o legals relatives als drets dels usuaris turístics.
e) Faltar greument al respecte i la consideració deguts als usuaris turístics, o tractar-los d'una manera ofensiva.
f) Prohibir als usuaris d'accedir lliurement als establiments, expulsar-los-en o privar-los de fer ús dels serveis, si no és per causa justificada.
h) Fer publicitat que sigui enganyosa o que pugui afavorir la confusió sobre els elements essencials dels serveis oferts.
i) Dur a terme activitats que produeixin danys greus als recursos turístics o comportin un menyscabament substancial de llurs valors inherents i en minvin la capacitat d'atracció d'usuaris turístics.
j) Apropiar-se indegudament o fer un ús no autoritzat de noms, dissenys o materials directament relacionats amb la promoció de Catalunya com a marca turística, o de les declaracions i denominacions turístiques reconegudes legalment.
k) Emprar, en la prestació de serveis turístics, elements, persones o béns que no comptin amb l'habilitació corresponent.
l) Haver sobrecontractat places o reserves, si l'empresa infractora facilita allotjament en condicions similars a les persones afectades, en establiments d'una categoria igual o superior situats en una altra localitat de la mateixa zona.
m) Resistir-se a facilitar l'actuació dels serveis d'inspecció turística o no atendre, dins de termini, els seus requeriments d'informació.
n) Incomplir els terminis concedits per l'Administració per a esmenar deficiències detectades pels inspectors turístics.
o) Incórrer en deficiències manifestes en la prestació dels serveis, en el manteniment i la higiene dels establiments i en els serveis de neteja i reparació dels locals, les instal·lacions, el mobiliari i els estris.
p) No disposar de fulls de reclamació, o resistir-se o negar-se a facilitar-los en el moment d'ésser sol·licitats, fins i tot si la reclamació es fonamenta en la denegació d'accés al local o de prestació del servei sol·licitat.
q) No lliurar als usuaris turístics els documents a què tenen dret d'acord amb aquesta Llei i amb la normativa complementària.
s) Destinar les subvencions, els ajuts, els fons o els beneficis concedits per les administracions turístiques a finalitats diferents a l'establerta, o incomplir greument la resta de normes reguladores d'aquestes línies de foment.
t) Obstruir l'actuació inspectora de l'Administració, oposar-s'hi per qualsevol mitjà o aportar-hi informació o documentació falsa.
u) Exercir l'activitat d'establiment d'allotjament turístic sense tenir-ne la unitat empresarial d'explotació.
u bis) Ometre dades o aportar dades falses o inexactes en les declaracions responsables o en els documents que s'hagin de presentar davant l'Administració turística i que atorguin facultats o concedeixin drets.
u ter ) Comercialitzar, contractar, oferir o facilitar allotjaments turístics, o fer-ne publicitat, sense fer constar el número d'inscripció en el Registre de Turisme de Catalunya o fent constar números o expressions incorrectes.
u quater) Comercialitzar activitats o serveis turístics que no disposin de l'habilitació corresponent.
u quinquies ) Incomplir l'ordre de retirada de la publicitat sense número d'inscripció en el Registre de Turisme de Catalunya.
u sexies ) No comunicar a l'Administració competent que es desenvolupa una activitat turística clandestina en un habitatge de la seva propietat.
u septies ) Superar el nombre màxim d'usuaris allotjats que estableix la normativa turística o el títol habilitant.
u octies ) No adoptar les mesures establertes per la normativa quan es produeixen comportaments que atempten contra les normes bàsiques de convivència als allotjaments turístics situats en habitatges.
v) Qualsevol infracció classificada com a molt greu que, en atenció a la seva naturalesa o a les circumstàncies concurrents, no mereixi aquesta qualificació.
Es considera infracció molt greu, als efectes d'aquesta Llei:
a) Comercialitzar, oferir, prestar o exercir activitats o serveis turístics, o fer-ne publicitat, sense disposar dels requisits o les condicions normativament establertes per a obtenir l'habilitació corresponent.
b) Cometre infraccions de la normativa turística que comportin un perjudici greu per als recursos turístics essencials de Catalunya.
c) Haver sobrecontractat places o reserves, si l'empresa infractora no facilita allotjament a les persones afectades en les condicions que determina l'article 88.l.
d) Negar-se a allotjar clientela provinent d'una empresa intermediària, amb reserva feta i acceptada, o efectuada d'acord amb les condicions prèviament pactades, independentment del sistema i els terminis acordats per a la liquidació.
e) Incomplir obligacions contractuals o legals, si s'ocasionen perjudicis molt greus als usuaris turístics.
f) Reiterar l'omissió, falsedat o inexactitud en l'aportació de les dades de les declaracions responsables o dels documents que s'hagin de presentar davant l'Administració turística i que atorguin facultats o concedeixin drets, que l'Administració ja hagi comprovat abans en sentit idèntic.
Les persones físiques i jurídiques que intervenen en els serveis o activitats turístics són subjectes responsables si cometen les infraccions que tipifica aquesta llei, amb les particularitats següents:
a) Si dues o més persones són responsables d'una infracció i no se'n pot determinar el grau de participació, aquestes persones són solidàriament responsables als efectes de les sancions que en derivin.
b) En les infraccions comeses per persones que presten llurs serveis en establiments turístics, se'n consideren responsables les persones físiques o jurídiques titulars d'aquests establiments.
c) Si una infracció és imputada a una persona jurídica, també se'n poden considerar responsables les persones que n'integren els organismes rectors o de direcció.
a) Els propietaris dels allotjaments turístics en què es duguin a terme les activitats constitutives d'infracció.
b) Les persones que, sense tenir la condició de propietari exigida per a ésser titulars de l'activitat d'allotjament turístic, hi duguin a terme les activitats constitutives d'infracció.
c) Les persones que duguin a terme activitats d'allotjament turístic constitutives d'infracció en allotjaments altres que els indicats en les lletres a i b sense l'autorització deguda del propietari.
d) Els comercialitzadors o gestors de les activitats d'allotjament turístic constitutives d'infracció.
Els titulars de les empreses, els serveis o les activitats de caràcter turístic són responsables subsidiaris dels danys causats als recursos turístics pels usuaris respectius, si els dits titulars incompleixen el deure de prevenir la comissió de la infracció, sens perjudici de les accions de rescabalament que siguin procedents.
a) Els perjudicis causats als usuaris turístics i el nombre d'afectats.
b) El benefici il·lícit obtingut.
c) El volum econòmic i la situació financera del subjecte turístic.
d) La categoria de l'establiment i les característiques del servei o l'activitat.
e) La reincidència o la reiteració en les conductes infractores.
f) La reparació total o parcial, durant la tramitació de l'expedient sancionador, de les anomalies o els perjudicis que n'han originat la incoació.
g) L'existència i el grau d'intencionalitat.
h) La transcendència social de l'actuació infractora.
i) La continuïtat o persistència en la conducta infractora.
j) La prestació de serveis turístics il·legals amb aparença de legalitat.
k) L'exercici il·legal de l'activitat d'allotjament turístic sense el coneixement o el consentiment del propietari de l'immoble.
l) El nombre d'allotjaments turístics comercialitzats il·legalment.
n) La posició de l'infractor en el mercat.
a) Les infraccions lleus, amb un advertiment o amb una multa de fins a 3.000 euros.
b) Les infraccions greus, amb una multa d'entre 3.001 i 60.000 euros o, si el caràcter i la gravetat de la infracció ho fan recomanable, amb la suspensió de l'activitat o el tancament temporal de l'establiment, per un temps màxim d'un any.
El procediment sancionador és iniciat d'ofici per l'òrgan competent:
b) Com a conseqüència de les actes aixecades pels serveis d'inspecció.
c) En virtut de les queixes, les denúncies o les reclamacions presentades pels usuaris turístics o per les associacions que els representen.
d) Si les autoritats o els òrgans administratius competents li comuniquen que han tingut coneixement de fets que puguin ésser constitutius d'infracció.
Amb caràcter previ a la incoació d'un procediment sancionador, es pot ordenar un tràmit d'informació per a l'aclariment dels fets.
A la vista de les actuacions, i un cop examinats els fets, cal determinar l'existència o la inexistència d'indicis d'infracció i, si n'hi ha, iniciar el procediment sancionador, d'acord amb els principis i els límits establerts per la legislació reguladora del procediment administratiu.
a) El reconeixement de responsabilitat per part del presumpte infractor i la seva renúncia a formular al·legacions.
b) La terminació del procediment, sense necessitat de resolució expressa, el dia en què es fa el pagament.
El termini per a interposar recurs contenciós administratiu s'inicia l'endemà del dia en què té lloc el pagament voluntari.
En el supòsit a què fa referència la lletra c, un cop s'hagi interposat el corresponent recurs contenciós administratiu contra la sanció, l'import de la reducció practicada, conforme al que estableix l'apartat 1, s'exigirà sense més requisit que la notificació a l'interessat.
Quan s'exigeix l'import de la reducció practicada, no cal interposar recurs independent contra aquest acte.
S'entén que la quantia a què es refereix el recurs interposat és l'import total de la sanció i s'estenen els efectes suspensius derivats del recurs a la reducció practicada que se li exigeix.
Les quantitats recaptades procedents de les sancions imposades pel departament competent en matèria de turisme, i també els preus públics abonats amb relació a processos de categorització, especialitat i excel·lència turística impulsats pel departament competent en matèria de turisme, s'afecten a finançar actuacions i ajuts per a millorar la qualitat en el sector turístic i generen crèdits en les partides corresponents de la direcció general competent en matèria de turisme.