Fragment de la carta col·lectiva que les entitats femenines catalanes envien al president Francesc Macià, 20 de maig de 1932.
El document d'aquest més és la carta col·lectiva que diferents entitats femenines, liderades per Acció Femenina van enviar al president Francesc Macià per demanar el reconeixement del vot femení i així poder participar en les primeres eleccions a Catalunya després de l'aprovació de l'Estatut de 1932.
La carta forma part del fons documental President Francesc Macià (documentació institucional) dins de la sèrie de correspondència rebuda ANC1-818-T-1456
Inicialment ja havien aconseguit expressar el seu suport a l'Estatut de Núria durant el referèndum per la seva aprovació, convocat per la Generalitat el 2 d'agost del 1931.
La llei no permetia que les dones votessin però malgrat l'impediment van aconseguir que el mateix dia del referèndum, en diversos ajuntaments catalans i altres locals o mercats, es dugués a terme una recollida de firmes.
Calia posar-hi el sentit del vot, l'adreça i la signatura, després de mostrar la cèdula personal o algun altre document d'identitat.
El resultat va ser de prop de 400.000 vots femenins d'adhesió a l'Estatut.
Francesc Macià sempre va comptar amb el suport massiu de les dones catalanes i Esquerra Republicana de seguida havia donat suport a la recollida de signatures per l'Estatut.
Però davant de la convocatòria electoral, inesperadament, Macià s'hi va mostrar contrari apel·lant a la inexistència d'un cens oficial femení.
Les raons veritables però eren de caràcter polític.
Els partits d'esquerra consideraven que les dones estaven sotmeses a la influència de l'Església i que per tant el vot pogués ser conservador.
Per això, algunes organitzacions i col·lectius femenins de caràcter catalanista van adreçar-se al president per poder participar en les eleccions al Parlament de 1932.
A més, la mateixa Constitució espanyola del 9 de desembre de 1931 havia inclòs el sufragi universal per a tots els ciutadans més grans de 23 anys.
En la carta ho deixaven ben clar: "cap raó circumstancial de temps (...) no pot oposar-se a aquesta aspiració legítima nostra que és avui ja una realitat preceptiva per a tots els organismes que actuïn al territori espanyol, sancionada en la Constitució de l'Estat".
El document manifestava l'oposició frontal de totes les signants davant la possibilitat que les dones catalanes no poguessin votar en les eleccions al primer Parlament de Catalunya restaurat " (...) fóra ofensiu als nostres sentiments patriòtics i a la nostra catalanitat irrenunciable, pretendre excloure el nostre sexe de les primeres eleccions que han de celebrar-se una volta aprovat l'Estatut de Catalunya (...)"
Entre les signants s'hi comptaven: Francesca Soler de Fargas i Carme Karr d'Acció Femenina; Francesca Bonnemaison d'Acció Femenina de la Lliga Regionalista; Júlia Marimon del Comitè de Millores Socials; M. Mercedes Ricart per la Cívica Femenina; Caritat V. Vídua de Miquel i Badia de la Lluita contra la Mortalitat Infantil i per la Lliga de senyores per a l'Acció Catòlica; Angeles de Janer de l'Agrupació Tradicionalista Femenina; Conxa Farol per la secció femenina del Comitè de Defensa d'Interessos Catalans; Luisa Justeny per Orientación Católica para señoritas oficinistas; M. De Carbonell de Unió Democràtica de Catalunya; Concepcion Gallardo del Sindicat de Modistes; Angelina Palomas per el Grup de Dones Socialistes de la Casa del Poble del PSOE; Matilde Freixes de l'Agrupació Femenina Catòlica Republicana.
La resposta del president Macià va ser que no podrien votar a causa de les dificultats que havien trobat per fer el cens.
N'és significativa la reacció de la Secció Femenina del Comitè de Defensa dels Interessos Catalans (DIC) en la seva carta al president de 7 de maig de 1932 ( ANC1-818-T-4446 ) "Les vostres declaracions del dia 27 d'abril indiquen que les dones de Catalunya serem exloses de les eleccions que forjaran el primer Parlament Català (...) abans de veure ratificada una decisió tan greu, ens creiem obligades a exposar-vos les injustícies i perills que comporta."
Les dones catalanes, així com les de la resta del país, van veure els seus esforços recompensats en la votació per primer cop a les eleccions generals espanyoles de 19 de novembre de 1933, on la victòria dels partits de dretes va ser clara.
Els partits d'esquerres van atribuir com una de les causes de la derrota la participació de la dona.
El 16 de febrer de 1936 es van celebrar a Espanya les terceres eleccions generals que van donar el triomf a la coalició d'esquerres denominada Front Popular.
"cap raó circumstancial de temps (...) no pot oposar-se a aquesta aspiració legítima nostra..."