El desembre de 2018 celebrem l'aniversari de moments històrics en l'avenç de la humanitat cap a un món més just.
Aquest mes es commemoren, de manera gairebé simultània, el 70è aniversari de la Declaració Universal dels Drets Humans, el 20è aniversari de la Declaració sobre les persones defensores de drets humans i el cinquè aniversari de la Resolució sobre la protecció de dones defensores.
El 1998, representats a l'Assemblea General els estats membres de Nacions Unides van adoptar per unanimitat la Declaració sobre el dret i el deure dels individus, els grups i les institucions a promoure i protegir els drets humans i les llibertats fonamentals universalment reconeguts, culminant quinze anys d'un procés col·lectiu pel reconeixement formal de l'imprescindible paper de les persones, organitzacions, col·lectius i comunitats que treballen en la defensa dels drets humans, en la promoció de societats democràtiques i la necessitat peremptòria de la protecció d'aquesta tasca.
El 2013, la comunitat internacional va donar un altre pas per apuntalar la seva protecció, reconeixent l'especificitat de les vulneracions de drets que enfronten les dones defensores de drets humans i les persones defensores dels drets de les dones i la necessitat d'establir mesures especials per a l'abordatge de la seva situació.
Aquest desenvolupament normatiu a nivell internacional ha impulsat l'adopció de mesures en el marc del dret intern dels Estats.
En l'última dècada s'ha viscut una notòria expansió de la legislació i institucions dedicades a la protecció dels i les defensores de drets humans.
Tanmateix, aquest desenvolupament formal normatiu i institucional s'emmarca en un context global de desigualtat, discriminació extrema, acumulació per espoli, augment dels fonamentalismes i debilitament dels principis democràtics.
Els i les defensores de drets humans que s'enfronten a aquest context són objecte d'una escalada de persecució sense precedents, tot rebent fustigació, intimidació, vigilància, censura, detenció arbitrària, desaparició forçada i fins i tot assassinat.
El 2017 han estat assassinades almenys 312 persones defensores dels drets humans, el doble que el 2015.
Més de dos terços d'aquestes persones defensaven el dret a la terra, el medi ambient i drets dels pobles indígenes.
Aquestes amenaces i atacs són acompanyats per una narrativa de descrèdit i per un ús desproporcionat i il·legítim del dret penal contra les organitzacions i individus que defensen els drets humans.
Darrere d'aquestes amenaces i atacs hi ha agressors i perpetradors intel·lectuals, entre els quals freqüentment s'hi troben organismes d'estat, estructures paraestatals, grups empresarials o crim organitzat que, en moltes ocasions, queden impunes malgrat ser els veritables responsables de les esmentades agressions.
Els programes de protecció i acollida temporal que s'han posat en marxa en els últims anys a nivell internacional busquen donar resposta a les necessitats creixents de protecció de les persones, organitzacions i comunitats que defensen els drets humans, i complir les responsabilitats en matèria de drets humans que estableix la pròpia Declaració que, en la seva part expositiva, reconeix el dret i el deure dels individus, els grups i les institucions de promoure el respecte i el coneixement dels drets humans i les llibertats fonamentals a nivell nacional i internacional.
Assumint aquest deure, els següents programes: