L'Estatut d'autonomia de Catalunya recull i regula expressament la delegació legislativa.
«El Parlament de Catalunya –diu l'article 33.1– exerceix la potestat legislativa mitjançant l'elaboració de lleis.
Aquesta potestat només serà delegable al Consell Executiu o Govern en termes idèntics a aquells que per al supòsit de delegació de les Corts Generals al Govern estableixin els articles 82 83 i 84 de la Constitució».
Dels preceptes constitucionals als quals remet l'Estatut d'autonomia de Catalunya s'ha de destacar que la delegació legislativa es pot atorgar mitjançant una llei ordinària quan es tracti de refondre diversos textos legals en un de sol però s'haurà d'atorgar d'una manera expressa per a una matèria concreta i fixant el termini de l'exercici i haurà de determinar l'àmbit normatiu al qual es refereix el contingut de la delegació així com especificar si resta circumscrita a la mera formulació d'un text únic o si hi inclou l'autorització de regularitzar aclarir i harmonitzar els textos legals que s'hagin de refondre (art. 82.2.3. i 5 de la CE).
En vista de la transcrita disposició final sisena de la Llei 2/1991 de 18 de març de mesures urgents per a la reducció i gestió dels residus industrials molt ajustada al marc constitucional i estatutari ressenyat és clar que en aquest cas s'està davant d'un projecte a través del qual el Govern de la Generalitat exercirà la delegació que li ha estat conferida pel Parlament.
La jurisprudència del Tribunal Suprem s'ha ocupat freqüentment de la delegació legislativa.
Es tracta ha dit (STS 20 de maig de 1987) d'una delegació receptícia per la qual s'amplia el poder normatiu de l'Administració mitjançant un apoderament singular referit a un tema i a una matèria concreta.
Els decrets legislatius tenen la naturalesa i rang de lleis així com les seves principals propietats (irresistibilitat jerarquia força derogatòria) però sempre que l'exercici de la delegació « se mantenga en los límites de la autorización » (SSTS de 21 de gener i 20 de juny de 1986 4 de febrer i 20 de maig de 1987 entre d'altres).
Precisament per vetllar perquè aquesta exigència es compleixi el nostre ordenament jurídic exigeix el dictamen de la Comissió Jurídica Assessora en «els projectes de disposicions normatives que elabori el Govern de la Generalitat en virtut de delegació legislativa (art. 3.1.a) del Decret legislatiu 1/1991 de 25 de març) i aquest dictamen correspon aprovar-lo al Ple» (art. 11.1.a)).
La formació d'un text refós és una « labor puramente técnica y no creadora que consiste en sistematizar en un texto único una pluralidad de leyes que inciden sobre un mismo objeto sin alterar la regulación material que de esa pluralidad de normas se desprende » (STS de 5 de març de 1980) amb l'objecte com ha explicat la doctrina científica de resoldre problemes d'accessibilitat i comoditat en la utilització del material normatiu així com dubte entorn a la vigència de determinats preceptes.
Consegüentment el dictamen de la Comissió Jurídica Assessora ha d'examinar si la refosa estava ajustada al mandat legislatiu i si s'han produït infraccions de procediment.
Aquesta Comissió Jurídica Assessora ha verificat en primer lloc que s'ha inclòs en el text refós la totalitat dels preceptes amb rang legal a què es refereix la disposició final sisena de la Llei 2/1991 i que s'ha fet la refosa tenint en compte les modificacions introduïdes per l'esmentada llei.
De l'autorització per regularitzar aclarir i harmonitzar les disposicions refoses s'ha fet un ús molt moderat que substancialment s'ha reduït al següent:
a) No donar autonomia a l'article 2 de la Llei 2/1991 sobre els objectius a assolir per la Junta de Residus; el contingut no es reprodueix literalment però està recollit encara que dispersament en d'altres preceptes del text refós.
b) Dotar el text refós d'una nova estructura.
Des d'un punt de vista semàntic és objectable que seguint la terminologia de la Llei 2/1991 es reprodueixi la rúbrica «Règim disciplinari» que no es considera encertada perquè el règim disciplinari es reserva habitualment per a la funció pública.
c) Posar a cada article una rúbrica indicadora de l'objecte.
Ara bé aquesta Comissió considera que dins la facultat d'harmonitzar seria possible i també aconsellable substituir en tot el text refós la denominació de Consell Executiu per la de Govern de la Generalitat que a més ja es recollia a l'última llei objecte de la refosa.
D'altra banda malgrat que no es pot incloure en el text refós perquè no entra dins els límits de la delegació legislativa aquesta Comissió vol fer esment de dos llacunes que es troben en els textos objecte de refosa i que poden donar lloc a inseguretat per si es considerés oportú tenir-ho en compte en futures normes legals o reglamentàries sobre la matèria.
Una d'elles és el destí que s'ha de donar a l'import de les multes imposades en un expedient sancionador i l'altra és que mentre no s'aprovi la planificació territorial de Catalunya (art. 23.4 del text refós) podria resultar que el Govern de la Generalitat no pogués determinar el lloc adequat per a la instal·lació d'eliminació i d'aprofitament de residus industrials.
Atès que s'ha fixat un termini d'exercici de la delegació conferida el text refós s'ha d'aprovar abans del seu venciment.
El termini s'ha de començar a comptar des del 28 de març de 1991 data de l'entrada en vigor de la llei de delegació.
És per aquesta raó que encara que no hi ha hagut petició formal de l'òrgan consultant aquesta Comissió emet el dictamen amb urgència i no fa ús de la facultat de fer-ho en el termini de dos mesos prevista com a normal a l'article 12 del Decret legislatiu 1/1991.
V. El Tribunal Constitucional per proveïment de 10 de desembre de 1986 va acordar admetre a tràmit el recurs d'inconstitucionalitat núm. 1314/1986 plantejat pel president del Govern de l'Estat contra la disposició addicional de la Llei 6/1983 de 7 d'abril creada pel Decret legislatiu 2/1986 de 4 d'agost d'adequació de l'esmentada Llei 6/1983 sobre deixalles industrials a la normativa comunitària.
Com que en el recurs s'ha invocat l'article 161.2 de la Constitució s'ha produït la suspensió de la vigència i aplicació de l'esmentada disposició addicional.
El projecte de decret legislatiu recull al text refós (disposició addicional primera) el text de la disposició addicional de la Llei 6/1983 creada per l'article únic del Decret legislatiu 2/1986 de 4 d'agost.
Aquesta circumstància aconsella preveure en l'esmentat projecte en el preàmbul i com l'article 2 o la disposició transitòria la suspensió de la vigència de l'aplicació de la disposició addicional impugnada tal com s'ha fet en casos anàlegs (Decret legislatiu 1/1988 de 28 de gener pel qual s'aprova la refosa de les disposicions vigents que regulen l'organització i el funcionament de l'Administració hidràulica de Catalunya i el Decret 155/1988 d'11 de juliol de reorganització parcial del Departament d'Indústria i Energia).
S'informa favorablement –sempre que es deixi en suspens la disposició addicional primera segons l'expressat en el fonament jurídic V d'aquest dictamen– sobre el Projecte de decret legislatiu pel qual s'aprova el text refós de les disposicions legals vigents a Catalunya en matèria de residus industrials.