Els resultats en general són força bons, tant en el conjunt de Catalunya com en les regions sanitàries, els quals són molt propers a les dades obtingudes el 2003.
Durant la realització de l'estudi, com ja va passar en anteriors edicions, s'han posat de manifest algunes situacions que aconsellen la prudència a l'hora d'analitzar els resultats, sobretot en relació amb el baix nombre de persones que s'ha pogut entrevistar per raons cognitives i de comportament, que cal prendre com una gran limitació.
Tot i això, volem destacar de nou que, en contra del parer habitual en la societat, les persones ateses en aquesta línia de servei i que complien els criteris d'inclusió són força capaces de donar una opinió i diferenciar entre aspectes com el tracte i la confiança, sobre els quals mostren un elevat grau de satisfacció, i aspectes com els organitzatius, sobre els quals, de manera força homogènia, mostren opinions més desfavorables.
En el conjunt del qüestionari hi ha majoria de preguntes que superen el 75% de valoracions positives (22 preguntes de 30), tenint en compte un interval de confiança del 95%).
Els ítems més ben valorats (amb percentatges de valoració positiva superiors al 90%) són: el tracte personal dels psicòlegs, dels monitors, dels infermers i el fet de no donar informació contradictòria als pacients.
Els aspectes menys valorats, és a dir, que no arriben al 75% de valoracions positives, tenen a veure amb les qüestions relacionades amb les explicacions sobre la medicació (efectes secundaris, per a què serveix, etc.), amb aspectes de confort (menjar de l'hospital) i de relació amb els altres malalts (per exemple, tenir por que li prenguin les coses).
El tracte dels professionals és una de les dimensions més ben valorades, seguit d'aspectes de confiança.
La satisfacció amb el menjar se situa en un baix 46,5% de valoracions positives, o el fet d'avorrir-se, amb un 35,3% d'enquestats que diu avorrir-se sempre o sovint.
També són millorables els aspectes de relació i de suport emocional, ja que es tracta de pacients amb un temps d'ingrés prou llarg com per considerar que el seu entorn de relació habitual és el mateix centre (companys i professionals).
En aquest cas, el 25,6% diu no tenir relació amb els altres companys i el 34,4% no està a gust amb altres pacients que tenen malalties diferents.
Per contra, són pocs els que tenen problemes pel fet de compartir habitació (un 14,9%).
La nota global de satisfacció és de 7,3 sobre 10 amb una desviació estàndard de 2,4.
La intenció de tornar al mateix hospital és del 63%, que representa el valor més baix de totes les línies estudiades.
Pel que fa a les variables sociodemogràfiques, el gènere, la percepció de la salut i el nivell d'estudis i l'edat només mostren influència en algun dels factors, però no actuen com a determinants de satisfacció.
Quant al temps d'ingrés, les diferencies més significatives es troben en les persones que porten de 5 a 10 anys i, particularment, pel que fa referència a l'atenció del personal mèdic, on s'observa una nivell de satisfacció més alt.
Es podria dir que es produeix un efecte "d'institucionalització".
S'identifiquen com a predictors de la satisfacció la confiança de sentir-se en bones mans, el tracte personal dels psiquiatres, el tractament farmacològic adequat, aspectes organitzatius interns i el menjar en últim terme.
Per tant, les àrees de millora a nivell general, segons els resultats, són:
Destaquen com a àrees d'excel·lència: