projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
Monografies d'un o més autors —incloent-hi tesis doctorals— i treballs de recerca sobre matèries relatives a l'administració i la funció públiques, realitzats normalment per personal sènior, i publicats únicament en format digital.
Treballs de recerca sobre l'Aministració pública que, per la seva reduïda extensió, no poden constituir-se en una publicació en paper.
Excepcionalment obres de més extensió que, per raons de limitació pressupostària, no s'han pogut materialitzar en suport llibre.
Publicacions de la Secretaria de Funció Pública i Modernització de l'Administració i de l'Escola d'Administració Pública de Catalunya que tenen com a objectiu donar suport a les persones que tenen encomanada la gestió dels recursos humans a l'Administració.
Actes de congressos referents a la gestió pública en general, així com conferències de jornades, cursos i activitats generals de l'Escola d'Administració Pública de Catalunya a les quals es vol donar una difusió especial.
Textos de divulgació i formularis d'utilitat per al desenvolupament de la tasca diària de les persones que treballen a l'Administració.
Llista de col·leccions i llibres editats per l'Escola, sigui amb organismes públics o privats.
Treballs d'investigació, d'extensió més aviat breu, fets per personal júnior, que s'inicia en les tasques de recerca sobre administració i funció públiques.
Col·lecció de documents de treball sobre la gestió interna de l'Escola fets per professionals tècnics de l'Escola.
Publicacions de disposicions legals que l'Escola d'Administració Pública de Catalunya edita en col·leccions interdepartamentals de la Generalitat de Catalunya.
Monografies d'un o més autors —incloent-hi tesis doctorals— i treballs de recerca sobre matèries relatives a l'administració i la funció públiques, realitzats normalment per personal sènior.
Publicacions diverses que no formen part de cap col·lecció o epígraf anterior.
Manuals per aprendre català en els seus diferents nivells, així com per aprendre llenguatge administratiu, llenguatge jurídic, puntuació, tècniques de redacció i aprofundiment divers de la gramàtica.
Llibres, coeditats conjuntament amb Marcial Pons entre 1998 i 1999, amb la finalitat de donar resposta a problemes dels operadors jurídics de l'Administració local.
Traducció d'obres de recerca ja editades en català, que, per la matèria tractada i la seva vàlua, són d'interès per a les administracions de fora de Catalunya, en especial de tot Espanya i Iberoamèrica.
La Revista catalana de dret públic, de periodicitat semestral, publica aportacions relacionades amb qualssevol de les disciplines del dret públic.
ISSN 1885-5709 (versió impresa, fins al número 44)
La Revista de Llengua i Dret, Journal of Language and Law, de periodicitat semestral, publica estudis acadèmics sobre el llenguatge administratiu i jurídic, el dret lingüístic, la política lingüística i la sociolingüística.
ISSN 0212-5056 (versió impresa, fins al número 57)
El Butlletí Escola Innovació, es va publicar entre 2007 i 2015 amb periodicitat quadrimestral, amb l'objectiu d'informar els alts càrrecs, càrrecs electes i directius públics de l'Administració de la Generalitat i de les administracions locals de Catalunya sobre les transformacions del món de la gestió pública.
L' Escola d'Administració Pública de Catalunya n'era l'entitat editora.
En aquest apartat, hi trobareu propostes de bases generals i temaris de processos selectius per a l'accés a places de funcionari/ària de l'Administració local; aspectes referits a l'àmbit de selecció de l'Estatut bàsic de l'empleat públic i criteris per a la seva aplicació; el procediment i el model de bases relatius a l'acreditació del coneixement de la llengua catalana.
El passat dissabte 1 de juny la sub-directora general de Recerca i de Formació en Alta Direcció de l'EAPC, Eulàlia Pla, i la directora de la Revista de Llengua i Dret, Eva Pons, van lliurar el Premi EAPC Luciana Calvo sobre llengua i dret, en el marc de l'acte de lliurament dels Premis de Recerca Jove (PRJ) promoguts per la Generalitat de Catalunya per fomentar l'esperit científic del jovent.
L'entrega es va fer en presència del director general de Recerca, Joan Gómez Pallarès; la consellera d'Empresa i Coneixement, Àngels Chacón; i el president de la Generalitat, Quim Torra.
Es tracta de la primera edició del Premi EAPC Luciana Calvo, que ha guardonat dos alumnes de secundària de Manresa i Tremp pels seus treballs de recerca en l'àmbit de la llengua i el dret.
Els treballs seleccionats han estat "Aprendre un idioma en set dies" d'Amin El Messaoudi Aarab, de l'Institut Lluís de Peguera (Manresa) i "El català, una assignatura pendent" de Mercè Feliu Cuberes, de l'Institut de Tremp.
L'objectiu del Premi Luciana Calvo és reconèixer els dos millors treballs sobre la llengua i el dret redactats per alumnes de tercer i quart d'educació secundària obligatòria (ESO) i d'educació postobligatòria (batxillerat i cicles formatius de grau mitjà i superior).
El jurat valora que aportin reflexió, anàlisi i propostes sobre temes relacionats amb alguns dels tres àmbits temàtics de la Revista de Llengua i Dret (RLD): llenguatge administratiu i jurídic, dret lingüístic i política lingüística.
La iniciativa és possible gràcies al llegat econòmic que va deixar a l'Escola la lingüista i catedràtica d'institut lleonesa Luciana Calvo Ramos, que fou col·laboradora de l'RLD des de la seva creació l'any 1983 i fins al 2007.
Luciana Calvo era especialista en llenguatge administratiu i, a més de ser una gran experta en la seva matèria, era una persona de mentalitat oberta, preocupada profundament pel benestar comú i els problemes socials, compromesa amb els seus ideals.
Calvo va voler deixar aquest llegat a l'EAPC pel bon tracte rebut en les seves relacions amb l'equip editorial de la Revista de Llengua i Dret.
L'Escola ha decidit invertir-lo en els Premis de Recerca Jove en reconeixement a la seva trajectòria com a docent d'educació secundària i amb el propòsit d'afavorir la reflexió sobre la llengua i el dret en el context escolar.
El Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya ha publicat aquest 11 de juny la convocatòria dels Premis de Recerca Jove 2019 per fomentar l'esperit científic del jovent.
La resolució inclou la segona edició del Premi EAPC Luciana Calvo, oberta a tots els estudiants i centres de secundària interessats.
El Premi, creat gràcies al llegat d'aquesta lingüista lleonesa a l'EAPC, ha reconegut dos treballs d'alumnes de secundària de Manresa i Tremp)
L'Escola d'Administració Pública de Catalunya (EAPC) està enllestint els preparatius del camp d'innovació ' La construcció del sentit de pertinença dels joves fills de famílies immigrades ' que tindrà lloc els propers 23 i 24 d'octubre a l'Espai Bital de l'Hospitalet de Llobregat.
El 12 de setembre va tenir lloc una sessió preparatòria al mateix equipament amb la participació dels propietaris dels quatre reptes principals, facilitadors, cofacilitadores i personal de l'Escola.
Podeu consultar l' àlbum fotogràfic de la trobada.
La sessió va servir per perfilar els continguts dels reptes que abordaran els participants del camp i articular les dinàmiques de treball i participació que generaran resultats prototipats, amb l'objectiu que puguin materialitzar-se a mitjà termini.
A partir de quatre grans àmbits -sentit de pertinença, interacció, participació i igualtat d'oportunitats­-, van prendre la paraula el director general de Participació Ciutadana i Processos Electorals, Ismael Peña; la directora general del SOC, Mercè Garau; el director general de l'Agència Catalana de Joventut, Francesch Poch; l'adjunt al secretari d'Igualtat, Migracions i Ciutadania, Carles Macian; i la subdirectora general de Recerca i de Formació en Alta Direcció, Eulàlia Pla.
La direcció va anar a càrrec del facilitador en cap Paolo Martínez, expert en dinamització de camps d'innovació.
La iniciativa està coorganitzada amb la Secretaria d'Igualtat, Migracions i Ciutadania del Departament de Treball, Afers Socials i Famílies, compta amb el suport i el finançament del Centre Comú de Recerca de la Comissió Europea (JRC) i la col·laboració de l' Institut Català d'Avaluació de Polítiques Públiques.
L'objectiu principal és identificar i proposar mesures que s'incorporaran al Pla de ciutadania i de les migracions 2021-2024, en línia amb aconseguir una societat més cohesionada, que consideri la seva diversitat com una riquesa i promogui la interacció positiva entre els seus membres.
El camp d'innovació està adreçat a participants de diferents àmbits per invitació (Administració, acadèmia, tercer sector social, societat civil i comunitat educativa), tot i que la sessió inaugural -amb un diàleg a càrrec de diversos testimonis dels principals processos migratoris que ha viscut Catalunya en el darrer segle- i la cloenda -amb la lectura de les conclusions- estan obertes al públic en general.
Consulteu el programa per a més detalls i inscripcions.
El 12 de setembre propietaris dels reptes, facilitadors i personal de l'Escola van participar en una sessió preparatòria a l'Espai Bital
Aquesta activitat forma part de la sessió d'obertura del camp d'innovació sobre la construcció del sentit de pertinença dels joves fills de famílies immigrades, que organitza l'Escola d'Administració Pública de Catalunya (EAPC) amb la Secretaria d'Igualtat, Migracions i Ciutadania (SIMC) de la Generalitat de Catalunya.
Aquest camp d'innovació compta amb el suport del Centre Comú de Recerca (Joint Research Centre) de la Comissió Europea.
El projecte ha estat seleccionat per la Comissió Europea en el marc del programa Science Meets Parliaments / Science Meets Regions, que té per objectiu promoure el disseny de polítiques públiques basades en l'evidència.
La sessió planteja una reflexió en primera persona sobre els processos de construcció de la identitat i del sentit de pertinença a la societat catalana.
Sentirem les experiències personals de fills de famílies que van arribar a Catalunya amb alguna de les tres grans onades migratòries del segle XX: la dels anys vint-trenta, la dels anys seixanta-setanta i la dels anys noranta.
Aquesta reflexió servirà de punt de partida al treball que es farà tot seguit en el camp d'innovació.
Programa | Inscripcions obertes fins al 21 d'octubre
C. José Agustín Goytisolo, 22-28, L'Hospitalet de Llobregat
L'ampliació, per part de les ciències lingüístiques i paralingüístiques, de l'estudi de les varietats internes de la llengua ha comportat un creixement important de la taxonomia que s'utilitza per a designar aquestes varietats.
No obstant això, encara no s'ha aclarit de forma absoluta i radical quina taxonomia és la correcta per definir les varietats internes de la llengua i, en especial, la varietat administrativa.
L'autora d'aquest treball, el propòsit del qual és analitzar les complexitats que presenta l'esmentada taxonomia, considera que és molt necessari repassar, matisar i aclarir els nombrosos termes que ofereixen les ciències lingüístiques per definir el llenguatge administratiu abans de decidir emprar-ne un o diversos.
Aquest repàs de termes amb els quals es designen les varietats intralingüístiques ve precedit per una introducció on l'autora enumera una sèrie de punts que cal analitzar amb deteniment per tal de poder definir amb precisió una varietat intralingüística.
El repàs, amb definicions diverses de molts autors, es divideix en tres apartats: anàlisi dels termes. de caràcter més comú i general (antics, moderns i estrangerismes, amb definicions polisèmiques i, fins i tot, poc científiques i borroses); anàlisi dels termes més específics i d'ús més restringit (emprats per la sociolingüística, la dialectologia, etc); i, finalment, anàlisi d'alguns adjectius, expressions i termes metafòrics que s'apliquen als substantius «llenguatge » o «llengua» per nomenar les varietats internes (concretament, es repassen els termes que s'apliquen a la varietat administrativa).
Finalment, es transcriu una definició del llenguatge administratiu, possiblement la més completa i més sistematitzada fins al moment, tot i que l'autora opina que encara manca investigació teòrica per tal de poder fer una definició exhaustiva que comprengui totes les perspectives des de les quals es pot definir la varietat administrativa.
Els correctors i els traductors automàtics proporcionen una ajuda de primer ordre per a l'ús de la llengua en l'àmbit digital, en un moment en què el canal escrit hi és el més utilitzat.
En llengües minoritzades i pluricèntriques com la nostra, la manera en la qual les aplicacions d'assistència ortogràfica i gramatical gestionen la variació lingüística admesa per la normativa, és a dir, les variants que configuren les especificitats dels tres grans paraestàndards del català, pot influir decisivament en la percepció de la unitat de la llengua i en la seguretat lingüística dels parlants, sobretot dels més llecs en qüestions lingüístiques.
El present estudi analitza aquesta gestió, tant la manera que trien aquests programes per a presentar la nostra llengua entre la resta d'opcions lingüístiques com la gestió efectiva de les variants, que pot anar des de l'opció única –opció, per tant, més restrictiva que la mateixa normativa– a la de reflectir el mateix polimorfisme que l'IEC o l'AVL organitzat o no per paraestàndards, en una panoràmica de resultats considerablement heterogènia.
L'article té el propòsit d'examinar els problemes de la traducció jurídica des de l'òptica lingüística.
La traducció jurídica forma part de les denominades traduccions especialitzades, que són les que fan servir un llenguatge d'especialitat i que tenen característiques lexicosemàntiques, temàtiques o textuals que són fruit de les normes del sistema lingüístic del dret.
En l'article analitzem entre altres particularitats del text jurídic, les que fan referència a qüestions lingüístiques estrictament, tot i que som conscients que n'hi ha d'altres que caracteritzen i matisen aquests textos.
Per això proposem una classificació dels problemes lingüístics de la traducció jurídica en funció del moment del procés de traducció en el qual sorgeixen i de la importància que tenen en una traducció jurídica.
A més, aportem algunes estratègies que poden ajudar a solucionar o a comprendre l'essència de les singularitats que hi ha en el procés d'ensenyament i aprenentatge de la traducció jurídica.
La Carta de la Llengua Francesa declara el francès idioma oficial a Quebec i estableix que els objectius de la política lingüística d'aquesta província canadenca són els següents: utilització més gran del francès a la feina, gestió dels negocis en francès, escola francesa obligatòria per a tothom, tret dels membres de la comunitat històricament anglo-parlant, accés de franco-parlants als llocs directius de les empreses i reconeixement del dret de tots els habitants del Quebec a utilitzar el francès a la vida pública.
També conté unes disposicions que fan referència a la utilització del francès en el món mercantil: l'article 5 sobre drets dels consumidors i l'article 58 sobre el llenguatge de la retolació i dels anuncis públics.
L'article 5 de la Carta de la Llengua Francesa diu que «els consumidors de béns o serveis tenen dret a ser informats i atesos en francès».
Pel que fa a l'article 58, la Carta estableix que la retolació comercial només es pot fer en francès i que la no comercial podia, donat el cas, ser bilingüe o unilingüe en un altre idioma sense que l'idioma oficial fos obligatori.
L'ús del francès en la retolació no té un paper simbòlic i hi ha fets que ens permeten afirmar que aquest ús està molt relacionat amb l'ús que els dependents dels establiments comercials fan de l'idioma.
L'article exposa la política de bilingüisme del Canadà pel que fa a les llengües de treball de l'Administració de justícia, als drets d'accés a la justícia en la llengua oficial pròpia i com aquesta política s'ha de posar en relació amb la política de normalització del francès que practiquen des de fa dècades les autoritats quebequeses.
S'analitzen en primer lloc els dispositius legislatius que han permès el reconeixement d'un seguit de drets lingüístics a les comunitats de llengua oficial en situació minoritària (anglòfons al Quebec i francòfons fora d'aquesta província) i com la jurisprudència, principalment la de la Cort Suprema del Canadà, ha anat modificant el reconeixement d'aquests drets de manera evolutiva, considerant primer que el dret a fer servir una llengua oficial o l'altra als tribunals derivava d'un compromís polític però no es reconeixia com un veritable dret lingüístic, fins a la sentència Beaulac, on es donava una interpretació àmplia i liberal d'aquests drets i es considerava l'absoluta obligatorietat per a l'Administració de fornir les millors condicions per a llur desenvolupament.
D'altra banda, aquest context legislatiu i jurisprudencial s'ha de posar en relació amb la política de normalització lingüística del francès a l'Administració quebequesa, la qual ha de reconèixer, però, els drets dels anglòfons a una justícia en llur llengua en una província on el francès està declarat com a única llengua oficial.
L'article s'ocupa de les llengües a Andorra des d'un punt de vista demolingüístic, és a dir, partint bàsicament de les dades sociolingüístiques quantitatives que ens procuren les enquestes periòdiques sobre el tema.
Es descriuen els elements clau de l'evolució sociolingüística de la societat andorrana durant les últimes dècades i posteriorment es presenten les principals característiques de la situació el 2014, que és l'any de l'última enquesta disponible.
Aquesta anàlisi mostra que la societat andorrana constitueix un cas especial en el panorama demolingüístic mundial, entre altres motius, perquè l'ús interpersonal de la seva llengua pròpia havia anant disminuint ostensiblement i posteriorment ha remuntat de manera notable.
L'article té per objecte analitzar el model lingüístic escolar de Catalunya a partir de les sentències del Tribunal Suprem de 23 i 28 d'abril de 2015 i dels diversos pronunciaments del Tribunal Superior de Justícia i del Tribunal Suprem de l'any 2014, especialment, a partir de la fixació de l'obligació d'impartir un 25% del currículum escolar en llengua castellana com a llengua vehicular.
També s'analitza l'impacte en el model del nou dret a rebre ensenyament en castellà i en l'idioma cooficial de la comunitat autònoma en una proporció raonable, previst a la LOE, i la garantia econòmica desenvolupada per via reglamentària d'aquest nou dret.
El valencià/català parlat a l'àrea oriental dels municipis murcians de Favanella, Iecla i Jumella, com a minoria lingüística incontestable en el si de la Regió de Múrcia (i a la vegada l'expressió més petita de totes les que componen el domini lingüístic català), és la que menys protecció i reconeixement rep, en tots els ordres imaginables.
Un possible intent de capgirament de la situació seria el que podria fer l'Administració regional murciana en virtut de l'establert en l'article 3.3 de la Constitució, i d'una lectura finalista de l'Estatut d'autonomia de la Regió de Múrcia i de la pròpia legislació autonòmica murciana (en matèria de patrimoni cultural; de mitjans de comunicació audiovisual; educativa; toponímica i, inclús, de caire honorífic i simbòlic), que conté els vímets jurídics per a protegir i reconèixer el català que s'hi parla, almenys com a peculiaritat cultural.
I més encara si es vincula aquest enclavament, geogràficament murcià –el territori conegut com el Carxe- però vinculat culturalment i perifèricament a allò valencià, amb el que suposa la normativa internacional a nivell europeu relativa a les llengües regionals o minoritàries.
Tanmateix, pel que ha ocorregut fins al dia, l'eventual actuació de l'Administració regional murciana en pro del valencià a terres murcianes resulta molt improbable, just pel fet paral·lel que tampoc no protegeix el patrimoni lingüístic dialectal murcià pròpiament dit.
En qualsevol cas, aquesta expressió lingüística catalana a i del Carxe, en situació de molt seriós i greu camí de minorització i desaparició, té l'avantatge de poder rebre, com a única protecció alternativa i efectiva, el que puga fer la veïna Administració valenciana, com a realitat immediata i transfronterera.
En el present article s'analitza la protecció de l'expressió lingüística valenciana/catalana de l'àrea oriental dels municipis murcians de Favanella, Iecla i Jumella (l'àmbit del Carxe) en el marc de la Carta europea de les llengües regionals o minoritàries, a partir del seu tractament en els informes de supervisió del compliment d'aquest tractat pel Consell d'Europa.
En segon lloc, s'examinen altres normatives internacionals i estatals que poden fonamentar també aquesta acció de protecció.
En els darrers apartats s'aprofundeix en els instruments jurídics i administratius que empra la Comunitat Valenciana per vehicular el suport al valencià parlat a la zona del Carxe, així com certs debats i dificultats que han trobat aquestes iniciatives.
Els textos administratius són productes comunicatius diferenciats, peculiars.
Entre els elements lingüístics que provoquen el distanciament del text de la llengua general destaca el component lèxic, el vocabulari propi comunament emprat.
Hom sap que el lèxic administratiu està constituït per un conjunt no molt ampli de termes i expressions, que s'utilitzen amb freqüència insistent, que s'integrarien en dues àrees semàntiques (Calvo Ramos): la regulació i gestió institucional i la comunicació administrativa.
Dins d'aquest conjunt lèxic abunden les construccions pluriverbals; pot tractar-se de combinacions lèxiques fixes: locucions, expressions fixes, unitats fraseològiques oracionals.
És precisament en el component lèxic on apareix una de les divergències més clares del llenguatge administratiu respecte d'altres usos especialitzats del llenguatge.
A diferència dels termes tècnics, les unitats lèxiques dels textos administratius no s'ajusten sempre a la pauta de la univocitat; en efecte, admeten la polisèmia, la sinonímia, i fins i tot per la seva opacitat semàntica poden tenir valors connotatius, és a dir, usos semàntics similars als de la llengua estàndard.
Per altra banda, és un vocabulari conservador, amb tendència a l'estabilitat.
Aquest lèxic està, generalment, recollit als diccionaris generals de l'espanyol amb extensió adequada.
Els termes que no solen aparèixer -sobretot al Diccionario de la lengua española de la Real Academia Española (DRAE)- són els nombrosos mots creats per afixació.
El DRAE és també més parc que altres diccionaris actuals en la inclusió d'elements pluriverbals.
Quant al caràcter especialitzat del vocabulari, en general se li reconeix, tot i que la majoria dels diccionaris no li assignin l'abreviatura diatècnica o de materia: o no en figura cap, o bé la general del dret.
És de nou el DRAE el menys disposat a assignar a aquest vocabulari entitat pròpia en el seu tractament lexicogràfic; o bé l'engloba dins la classificació genèrica Der. (dret) o bé no porten cap tipus d'indicació, com a formes de la llengua comú.
En canvi, el diccionari de María Moliner sembla més complet i marca el domini temàtic corresponent.
En alguns casos, és el diccionari Vox el que admet les entrades més properes a l'ús actual dels parlants.
Però no se salva, com tampoc el DRAE, de les definicions tautològiques, mentre que el Moliner no incorre en cercles viciosos.
Finalment, el diccionari inclòs en el Manual de estilo del Ministeri per a les Administracions Públiques estableix categories terminològiques poc delimitades, amb una taxonomia dispersa.