projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
Figueres ha estat una de les primeres ciutats de l'estat en què es practicava el ciclisme.
L'any 1896 es va constituir la primera entitat d'aquest esport amb el nom de Velo Club Figueres que arribà a tenir un velòdrom, situat a l'Horta d'en Macau, de mides reglamentàries.
Poc després s'instal·là la fàbrica de bicicletes Gimson, portada per Pere Gimbernat, i s'organitzaren competicions alhora que el ciclisme guanyava seguidors; tenien la seu al Cafè Progrés de la Rambla.
Encara que es dissolgueren amb motiu de la guerra, de seguida l'any 1945 reaparegué l'afecció organitzada pel ciclisme, amb l'aprovació dels estatuts del Club Ciclista Empordanès.
El primer president de l'entitat fou Robert Prim i Viñas, el vicesecretari Joaquim Cusí i el secretari Joan Pujol.
Passats alguns anys ocupà la presidència el Sr.
En record d'aquest últim organitzen, des de l'any 1958, una competició que porta el seu nom.
Aquest jove, encara que no practicava aquest esport, hi col·laborava anant davant de les curses fent el que es diu 'obrir carrera'.
Pere Cardona de la Jonquera hi col·laborava econòmicament, per augmentar la qualitats dels premis, entre els quals destacava una bicicleta de cursa francesa que en aquells moments era un objecte molt valuós.
Després d'alguns canvis d'estatge, passaren al Casino Menestral on s'hi estigué fins l'any 1990, en què es traslladà al Patronat de la Catequística on va romandre fins a la seva extinció legal el 2003.
El Club Ciclista Empordanès arribà a comptar fins a sis-cents socis.
Han organitzat la Volta Ciclista a l'Empordà des dels anys seixanta, volta per etapes de quatre dies de durada, a més de proves de fires de la Santa Creu, festes de la bicicleta, campionats comarcals, critèriums internacionals, festa de la bicicleta, trofeu Francesc Guillamet, etc., havent estat classificat en algunes temporades com el segon millor club ciclista de Catalunya.
Estava recolzat per les dues fàbriques de bicicletes locals: Gimbernat i Riera i Juanola.
Continuador en certa manera va ser l'actual Esport Ciclista Figueres va ser creat l'any 1980 amb membres del Club Ciclista Empordanès.
L'any 2000 començaren a organitzar el I Cinturó Ciclista de L'Empordà, que és la primera etapa per carrera de la comarca després de la desapareguda Volta a l'Empordà.
El Cinturó Ciclista de L'Empordà aviat va ser internacional i la cinquena edició va ser dedicada al pintor empordanès Salvador Dalí.
L'any 2007 la Federació Catalana de Ciclisme va cedir-los l'organització del Trofeig Francesc Guillamet Navarra en la seva 50a. edició, així com els drets d'ús de la denominació Volta a l'Empordà.
L'Axiu Comarcal de l'Alt Empordà té diposit el fons documental, el qual és consultable a 'Arxius en Línia', a part de la documentació en paper, inclou dos centenars d'imatges.
La cursa de muntanya i pujada a peu al Santuari dels Àngels, organitzada pel GEiEG, estava prevista pel passat 15 de març.
La Pujada a Peu als Àngels és una cursa de muntanya entre Girona i el Santuari dels Àngels.
El Grup Excursionista i Esportiu Gironí (GEiEG) organitza aquesta prova des de l'any 1964 i s'ha convertit en una de les primeres curses de muntanya d'Espanya i Catalunya.
Amb motiu de la crisi del Covid-19, el GEiEG s'ha vist obligat a ajornar l'edició d'enguany.
La prova comença a la pujada de Santa Llúcia, prop del monestir de Sant Pere de Galligants (Girona) i finalitza al primer graó del Santuari dels Àngels.
Un recorregut espectacular que transcorre gran part per corriols dins del bosc, de 9,1 km i 425 metres de desnivell; si aixequem el cap del terra podem veure la font del Bisbe, l'Olivet d'en Saureda, la casa de les Figues...
Cal sobretot reservar energia per a la part final, la dura pujada del Matahomes.
El Santuari dels Àngels és un dels santuaris més visitats i de més devoció de les terres gironines.
S'hi venera la Mare de Déu dels Àngels.
És al cim del Puig Alt al massís de les Gavarres, al terme municipal de Sant Martí Vell (Gironès).
Des del cim es pot gaudir d'una panoràmica espectacular del pla de Girona, el Baix Empordà, les Illes Medes, el Pirineu, el Montseny i les Guilleries.
Com a curiositat, Salvador Dalí i Gala s'hi van casar, en una cerimònia íntima, el 8 d'agost del 1958.
En el fons patrimonial Teixidor de Madremanya que conservem a l'Arxiu trobem la petició fet l'any 1805 per Carles Torra, prevere rector de la parròquia de Madremanya, juntament amb l'ajuntament de dit lloc, de poder anar en processó al Santuari dels Àngels i fer rogatives davant les greus i freqüents pedregades que contínuament amenaçaven les collites.
Aquest document és una prova que el santuari ha estat sempre un referent espiritual de tota la zona nord de les Gavarres.
Podeu llegir-lo complert al cercador Arxius en Línia ( Teixidor de Madremanya, signatura 23/7 ).
El GEiEG està valorant la possibilitat de buscar nova data per poder realitzar l'edició d'enguany d'aquesta prova esportiva històrica.
Tant si us agrada caminar com córrer per muntanya us animem a fer-la.
(1) XV edició de la Pujada als Àngels, 1978 (Ajuntament de Girona.
(Fons Arxiu Municipal de Girona)
Notícia inclosa al projecte Catalunya des dels arxius: esdeveniments i festes populars digitals de la Xarxa d'Arxius Comarcals de Catalunya
L'any 2013 es va celebrar els 50 anys de piragüisme a la Noguera Pallaresa i hem volgut fet un recull dels cartells des de 1969 fins al 2012.
L'any 1955 un petit grup d'estiuejants belgues i francesos fan la descoberta del riu Noguera Pallaresa, com un indret extraordinari per a la pràctica del descens amb les seves piragües.
L'activitat piragüística s'incrementà any rere any fins al primer Ral·li, el 1964.
La vila de Sort, es va implicar des del primer moment en l'organització del Ral·li i just després de celebrar-se la primera edició, que comptà amb un centenar d'embarcacions, l'Ajuntament va iniciar els tràmits per a la cessió gratuïta d'un terreny a la FEP per instal·lar l'Escola Nacional de Piragüisme, cessió que se signà el 30 de juliol de 1965.
Per la seva implicació, l'Ajuntament de Sort va rebre una de les primeres medalles al mèrit piragüístic.
Ara fa 7 anys es presentava l'exposició itinerant "50 anys de piragüisme a la Noguera Pallaresa" i, en el marc del capítol 4, esports i activitat física, del projecte "Catalunya des dels arxius: esdeveniments, festes populars i altres celebracions", que, en aquest període de confinament, impulsa la Xarxa d'Arxius Comarcals de la qual formem part, hem volgut participar amb el recull de 44 cartells del Ral·li Noguera Pallaresa, des de 1969 fins al 2012.
Podeu accedir a la mostra de cartells, clicant al següent enllaç; https://acpallarssobiracul.wixsite.com/cartells
Moltes gràcies i esperem que gaudiu del cartellisme del Ral·li Noguera Pallaresa!
L'Arxiu Comarcal de l'Anoia posa en línia les imatges en moviment de l'exposició 'Quan l'esport era un divertiment', i el projecte 'Fem esport...fem arxiu' on es repassa la història de l'esport igualadí des de finals del segle XIX fins als anys seixanta.
Igualada és una ciutat on es viu i se sent l'esport des de fa molts anys.
'Quan l'esport era un divertiment' és una exposició que permet fer un repàs per dècades de l'activitat esportiva, des de finals de segle XIX fins als anys seixanta.
Ara posem en línia l'audiovisual que es va fer i en el que es poden veure les imatges inèdites d'una cursa ciclista de l'any 1917 i un partit de futbol a Igualada del 1918.
També són inèdites les filmacions de Ramon Godó i Franch, de diversos esports practicats per la seva família o altres campionats locals, com les Jornades de Palestra, el 1934, o els entrenaments de l'equip del Club Futbol Igualada l'any 1941.
Finalment, es passen fragments de la pel·lícula de Josep Castelltort i Ferrer, 'El Campió', film guanyador de molts premis nacionals i internacionals, com el Premi d'Honor a Cannes l'any 1952.
Per veure el video, cliqueu aquí
Des de l'any 2016, l'Arxiu Comarcal de l'Anoia (ACAN) ha anat ampliant el projecte 'Fem esport... fem arxiu', a la web 'acanoia.wixsite.com/femesport-arxiuanoia'.
El projecte té com a objectiu la recuperació, conservació i accessibilitat del patrimoni de les entitats esportives.
També es pretén sensibilitzar a la societat de la importància de conservar i difondre la documentació vinculada a les activitats esportives i aquesta recuperació ha d'estar vinculada a una política d'accés i difusió.
Per aquest motiu des de l'ACAN, es proposen aquestes exposicions, de fotògrafs igualadins o esdeveniment esportius a la nostra ciutat, per tal, de donar-los a conèixer i ampliar la informació que els usuaris vagin donant.
Un altre dels esdeveniments que s'ha vist alterat per la pandèmia pel COVID-19 ha estat la celebració d'aquesta important cita esportiva que enguany arribava a la seva 100a edició.
Des de l'Arxiu recordem el pas de la 38a edició de la Volta per la ciutat i província de Lleida
El 7 de setembre del 1958 arrencava del Circuit de Montjuic la 38a edició de la Volta Ciclista a Catalunya, que fins el dia 14 havia de passar per gairebé tot el territori en 9 etapes.
Entre els 100 ciclistes inscrits hi figuraven ele lleidatans Jaume Calucho, a qui se li adjudicà el dorsal número 43 i Josep Escolà, amb el dorsal número 59.
Segons informa el diari "La Mañana", el 9 de setembre un gran nombre d'aficionats van anar als Camps Elisis per veure l'arribada dels ciclistes participants a la Volta.
El fet d'arribar amb gairebé 10 minuts d'antelació sobre l'hora prevista va fer que nombrosos lleidatans arribessin quan la lluita pels primers llocs s'havia decidit.
Pels altaveus s'anava informant de la marxa de l'etapa, sobretot de la gesta de Mitjà, que durant molts quilòmetres des de la sortida de Valls va marxar en solitari, sent superat a l'alçada dels Mangraners quan ja tenia el triomf a l'abast.
A la meta es van presentar 5 corredors lluitant fins al final pel podi, que finalment fou per San Emeterio, que va a aconseguir treure mitja roda a Masip.
Els 69 corredors supervivents dels 100 que havien iniciat la cursa, van sortir de Lleida a les 12.30 des de l'avinguda Blondel, després de donar una volta neutralitzada per la ciutat.
Pel que fa a la classificació general, Barceló va desbancar Montilla del primer lloc i el lleidatà Escolà va passar a tercer de la general.
Com a curiositat cal dir que aquestes fotografies estan extretes de l'expedient del Tribunal provincial de Contraban i Defraudació núm. 274/1958 (fons Hisenda).
Es veu que en un d'aquests vehicles que acompanyen els ciclistes es va aprofitar per introduir de contraban certa beguda.
Però aquesta és una altra història...
Cartell de la Volta ciclista a Catalunya de l'any 1930
Memòria visual de la Volta Ciclista a Catalunya i el Pallars Jussà (1930-2020).
A finals de març de 2020 hauria d'haver-se celebrat la 100a edició de la Volta Ciclista a Catalunya i el seu recorregut hauria tornat a trepitjar carreteres pallareses.
Estava previst que la sortida d'una de les seves etapes tingues lloc a La Pobla de Segur.
Tot s'ha ficat potes amunt per l'epidèmia del Covid 19.
El que no impedeix que des de l'Arxiu Comarcal del Pallars Jussà puguem fer una abstracció d'aquesta situació i recórrer amb imatges i documents dipositats pel diferents fotògrafs i ciutadans, la petita història que ha deixat la Volta a la comarca del Pallars Jussà.
De les noranta nou edicions de la tercera prova més antiga del calendari internacional, en 22 ocasions el seu traçat ha transitat pels paratges del Pallars Jussà i en 10 d'elles ha sigut final o sortida d'etapa.
Cal destacar la 12a edició de l'any 1930 per ser la primera vegada que la Volta tenia un final d'etapa a una població del Pallars Jussà: Tremp.
Va guanyar Mariano Cañardo, tot un heroi de l'època i que ostenta fins ara, l'honor de ser el ciclista que més vegades ha guanyat aquesta prova: set.
Tremp tornaria a ser final d'etapa l'any 1968 i aquell peloton estava integrat per glories del ciclisme internacional com: Eddy Merckx, Felice Gimondi o Luis Ocaña.
Dos anys desprès, Tremp serà la sortida d'etapa amb motiu del cinquantenari de la Volta, oferint un homenatge a Mariano Cañardo i tancant per a l'edició 52a l'inici de la Volta a la capital del Pallars, el que va suposar tota una festa de ciclisme per la comarca.
A la 59a edició de l'any 1979, La Pobla de Segur recull per primera vegada una sortida de la prova.
A l'any 1988 es va disputar a Tremp una contrarellotge individual inèdita, que incloïa una pujada a l'Acadèmia General Bàsica de Suboficials, que va guanyar el jove Miguel Indurain quan encara era un gregari de Pedro Delgado.
Vint anys després i de rebot, La Pobla de Segur torna a acollir la sortida del peloton en una etapa de la 98a edició, que devia haver sortit de Vielha i que a causa de factors meteorològics es va haver de traslladar a La Pobla de Segur.
Desitgem tornar a veure la tercera sortida d'una etapa de la Volta des d'aquesta ciutat.
Pablo Martínez Delgado (Col·laborador voluntari)
Excursionisme, Muntanyisme, Esquí, Futbol i Ciclisme, així és la història de les activitats esportives a la vall
Fotografia de membres del Centre Excursionista de Catalunya pujant a l'Aneto.
L'orografia de la Val d'Aran ha propiciat que els primers esports documentats a la Val siguin l'excursionisme i el muntanyisme.
Les primeres notícies d'aquestes activitats es produeixen a finals del segle XIX amb els nomenats Pirineïtes.
Aquests s'enamoren de la serralada Pirinenca i comencen a descobrir-la fent excursions.
Un d'ells, és el francès Maurice Gourdon que entre 1878 i 1881, visita la Val d'Aran.
Uns anys més tard, són les expedicions dels membres del Centre Excursionista de Catalunya, les que se centren en aquesta descoberta.
El 16 d'agost de 1904, alguns d'aquests membres, i guies aranesos assoleixen el cim de l'Aneto.
L'any 1919, un grup de membres del Centre Excursionista de Catalunya, Josep Maria Solé, Pau Badia i Lluís Estasent, per ordre del president de la Mancomunitat de Catalunya, Josep Puig i Cadafalch, arriben al Pirineu de Lleida per a intentar implantar l'esquí com un potencial econòmic per a les valls pirinenques.
El 9 de febrer, arriben al Port de la Bonaigua i ensenyen a esquiar a grups d'aranesos dels pobles de Montgarri, Salardú, Arties i Vielha.
Entre els anys 40 i 60 del segle XX, ja havia una sòlida afició a aquest esport a la Val.
El 28 d'agost de 1962, es va constituir a Salardú la Societat "Telecables Valle de Aran, S.A" (TEVASA) amb la finalitat de construir el primer telecadira en la muntanya de Vaquèira.
És en 1964 quan s'inaugura el Telecadira-I i en 1965 el Telecadira-II.
En aquells anys el forfait de dia té un cost de 150 pessetes.
És en 1977, quan es canvia el nom de l'empresa TEVASA per Baqueira Beret S.A.
Als voltants dels anys 20 i 30 del segle XX, tenim notícies d'equips de futbol a les poblacions de Bossòst i Les.
La Unió Esportiva Bossòst es funda l'any 1934 i en els anys 40, ja hi ha un equip de futbol a la capital, Vielha.
Partit de futbol al camp esportiu de Bossòst.
Totes les grans Voltes Ciclistes, Tour, Vuelta i Volta, han fet arribar alguna de les seves etapes a la Val d'Aran.
En concret, la Volta Ciclista a Catalunya va celebrar el seu 50 aniversari amb un final d'etapa.
Grup de dones a la celebració del Primer de Maig a les Estunes.
Arxiu Comarcal, fons del Consell Comarcal, 4474
La celebració del Primer de Maig a Banyoles tenia un to popular, festiu i reivindicatiu alhora.
La gent, petits i grans, homes i dones, solien anar a fer un dinar a l'aire lliure a les Estunes (indret rocós de Porqueres, prop de l'Estany i lloc emblemàtic per als forasters i estiuejants).
Era una festa familiar i del món del treball.
I, a diferència de les festes patronals (d'ofici), no hi havia distinció d'ofici ni la participació dels empresaris.
El Primer de Maig de 1894 hi va haver una jornada de vaga, que va acabar amb una ballada de sardanes a la plaça Major.
Ja al segle XX, el 1910, els paletes i paperers van sortir a quarts de nou del matí dels seus locals i, precedits de l'orquestra "Unió Banyolina", es van dirigir cap a la plaça Major.
Des d'allí, reunits amb els blanquers, fusters, ferrers i obrers d'altres feines, van anar en manifestació fins a les Estunes, on van dinar.
Després es va llegir el missatge elaborat i un líder obrer va fer el seu discurs.
Un cop aprovat el missatge es va lliurar a l'ajuntament banyolí.
Un exemple del caire d'aquestes celebracions a Banyoles el tenim en les fotografies preses pel banyolí Manel Pigem i Roset durant la Segona República.
Es tracta d'instantànies dels anys 1934-1935, on es veuen grups de gent menjant i d'altres posant per al fotògraf, com aquesta d'unes dones amb mainada.
Viu la Fira a través de les imatges de l'Arxiu!
Fira de bestiar al Firal de Balaguer l'any 1947.
Des de l'Arxiu Comarcal de la Noguera ens hem sumat al projecte, impulsat per la Xarxa d'Arxius Comarcals de Catalunya, " Catalunya des dels arxius.
Esdeveniments i festes digitals", a través del qual podreu reviure moltes de les festes i esdeveniments que enguany no podrem gaudir presencialment a causa de les circumstàncies tant excepcionals que ens toca viure.
A partir de les imatges que conservem a l'Arxiu, us proposem l'exposició en línia titulada La Fira de Balaguer, que permetrà recordar, als més grans, i conèixer, als més joves, com era la tradicional fira agrícola i ramadera de Balaguer.
Un popular esdeveniment que té el seu origen al segle XIX a la fira de Sant Isidre i continua a l'actualitat a la Fira Q de Balaguer.
Projecte "Catalunya des dels arxius: Esdeveniments i festes populars digitals" (2)
Les fires anuals de la Bisbal d'Empordà es van crear a iniciativa dels jurats i consellers de la vila que van aconseguir l'any 1448 un privilegi de la reina Maria, esposa del rei Alfons IV el Magnànim i lloctinent del Rei.
El privilegi atorgà dues fires anuals, una que començava el dilluns de Pentecosta (la Cinquagesma) que durava 10 dies i una altre el 20 de setembre que durava 5 dies.
Significaven dies de festa a la ciutat i van promoure que la Bisbal es convertís en el centre econòmic de la comarca.
A partir del segle XVIII es va reduir la durada d'aquestes fires i es crearen la Fira de Ninou, el primer de gener, i la Fira de Sant Pere, el 29 de juny.
A partir del segle XIX les fires es celebraren a la llera del riu Daró, on els compradors deixaven carros i cavalls, i els tractants de bestiar feien les vendes a la vora del riu.
Al llarg del segle XX la durada de les fires es reduí a un sol dia, amb excepció de la Cinquagesma que s'estenia dos dies.
La Cinquagesma era la fira més important i la que aportava un major nombre de visitants a la població.
Ha quedat molt especialment en el record la Fira de Cinquagesma del 6 de juny de 1911, quan la Comissió de Fires i Festes contractà al capità Paufila, que enlairà un enorme globus aerostàtic sobre la ciutat.
Les fires van decaure a partir de la dècada de 1940.
La de Cinquagesma i la de Sant Pere foren les darreres a desaparèixer.
El 1991 sorgeix la Fira de Mercat al carrer de l'1 de maig, com a reinvenció de l'antiga Fira de Cinquagesma i s'ha celebrat sense interrupció fins a avui.
Hi participen una gran part dels botiguers de la població i una gran quantitat de marxants eventuals.
Progressivament s'han anat creant espais temàtics, i així el 2019 es va celebrar la 8a edició de l'Espai Fireta, l'11a edició de la fira de Vehicles d'Ocasió, la 10a edició de l'Espai d'Art i la 5a Mostra de Playmobil.
També es programen diverses activitats lúdiques i culturals per a tots els públics.
La romeria es celebra l'1 de maig i es tracta d'una de les més tradicionals i concorregudes de la Ribera d'Ebre
Reportatge sobre la Diada de Sant Jeroni de 1974.
Des de l'Arxiu Comarcal de la Ribera d'Ebre (ACRE), en el marc del projecte 'Catalunya des dels arxius: esdeveniments i festes populars digitals' us proposem fer un viatge en el temps per conèixer una de les romeries més tradicionals i participatives de la comarca; la romeria al paratge de Sant Jeroni, de Móra d'Ebre, on estan situades les ermites de Santa Madrona i Sant Jeroni.
L'emplaçament està ubicat a 7,5 quilòmetres de la població, al peu de la Picossa, la muntanya més emblemàtica de la vila.
La celebració de la romeria, probablement, es remunti a època moderna (almenys així s'afirma a nivell popular), però es a finals dels anys 60 del segle XX quan es trasllada, des del següent diumenge a la Pasqua de Resurrecció, a l'1 de maig, probablement com una estratègia de desmobilització de les classes populars en relació a la festivitat de l'1 de maig.
El nucli central de la romeria té caràcter religiós.
Els actes s'inicien mitjançant la processó, en la qual es transporta la peanya del sant, amb l'acompanyament d'una banda musical, entre l'ermita de Sant Jeroni i la de Santa Madrona.
Seguidament, es porta a terme l'ofici religiós, previ al retorn de la peanya a l'ermita de Sant Jeroni.
Posteriorment es fa la benedicció del "ranxo", que es serveix a tots els participants.
La recepta és la típica carn d'olla, que es prepara utilitzant uns grans calders.
A continuació, la menja és servida pels membres del Patronat de Sant Jeroni, organitzadors de la diada, i pels membres del consistori.
La jornada també consta d'altres actes festius complementaris, com ara ballades de sardanes i jotes o, entre d'altres esdeveniments, concursos de paelles.
Els assistents a la romeria eren, principalment, els ciutadans de Móra d'Ebre, però també hi prenien part els habitants de poblacions veïnes, especialment d'Ascó i la Fatarella.
Entre els assidus a la Diada de Sant Jeroni s'hi comptava el fotoperiodista asconenc Carmel Biarnés, de qui us proposem consultar el següent reportatge, que us traslladarà a la romeria de l'any 1974.
Malauradament aquest any 2020 els morencs/ques no podreu viure en primera persona la Diada de Sant Jeroni, però esperem que aquests fotografies us ajudin a reviure-la o, com a mínim, a passar un confinament més agradable.
Les mobilitzacions socials i el camí cap a la democràcia a la Vilanova dels anys setanta.
Manifestació de l'1 de maig a la plaça la Vila.
Coincidint amb aquest 1 de maig tancats a casa, l'Arxiu Comarcal del Garraf vol compartir amb vosaltres unes imatges històriques de les principals mobilitzacions sindicals i polítiques que es visqueren a Vilanova i la Geltrú durant la segona meitat dels anys setanta.
Com les protestes al carrer de l'1 de maig protagonitzades majoritàriament per treballadors de la indústria local i estudiants de la comarca del Garraf, en defensa dels seus drets i millors condicions de vida.
Aquestes mobilitzacions coincidiren amb les de la campanya "Volem l'Estatut", organitzada per l'Assemblea Democràtica, amb un acte històric a Vilanova el 10 de setembre de 1977, vigília de la Diada Nacional de Catalunya, que aplegà més de cinc mil persones a la plaça de la Vila per escoltar els parlaments d'Oriol Pi de Cabanyes, Assumpta Baig, Albert Bastons, Joan Rodríguez i Araceli Ibañez.
Dos anys després, el 3 d'abril de 1979, se celebrarien les primeres eleccions municipals democràtiques després de la guerra.
Una Vilanova molt il·lusionada políticament visqué una multitud d'actes i mítings del que fou la primera campanya electoral.
El pavelló d'esports de la plaça de les Casernes era el lloc més adient per a aquests actes de masses.
També hi ha constància dels primers actes feministes a la ciutat com el que es va fer a la Sala l'any 1977.
El 19 d'abril de 1979 va prendre possessió el nou govern municipal amb el socialista Jaume Casanovas com a alcalde de la ciutat.
Molts vilanovins ho celebraren a la plaça de la Vila veient els seus nous regidors i alcalde sortint al balcó de l'ajuntament.
L'Arxiu Comarcal del Garraf aplega diversos fons documentals d'entitats socials i partits polítics d'aquella època.
D'aquesta manera es preserva la memòria històrica d'aquell període i es promou el seu estudi.
Organitzacions com el PSUC, les CCOO del Garraf i la facció local de l'Assemblea Democràtica de Catalunya, a més dels moviments socials reivindicatius com l'AV de Sant Joan, formen part d'aquest important patrimoni documental, a més dels importants fons fotogràfics com a testimoni gràfic d'aquells fets històrics.