projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
La Constitució espanyola ( article 148.1.22 ) i l'Estatut de Catalunya ( article 164 ) atorguen al Govern de Catalunya la planificació i la regulació del sistema de seguretat pública i l'ordenació de les policies locals.
Aquesta competència està desenvolupada a la Llei 16/1991 de les policies locals de Catalunya.
El marc legal determina que tots els municipis de més de 10.000 habitants tenen la potestat, que no l'obligació, de crear un cos de policia local.
Actualment, tots els que superen aquesta població tenen policia local i algun altre de més petit, per autorització excepcional del Departament, també.
Així, dels 947 municipis que té Catalunya, 213 tenen policia municipal, amb més d'11.000 policies que donen servei directe a una població de més de 5 milions d'habitants, el 73% del total català, tot i que només és present en els nuclis principals de població, és a dir, en el 20% del territori català.
S'ha passat de 162 policies locals l'any 1983 a 213 el 2011, amb un increment del 31,48%.
L'àmbit d'actuació de les policies locals és constituït pel territori del seu municipi.
Només poden actuar fora del seu àmbit territorial en situacions d'emergència i amb l'autorització prèvia de les autoritats competents, donant compte d'aquestes actuacions al Departament titular de les competències en matèria de seguretat pública.
Cada policia local és un cos únic, sota la direcció superior de l'alcalde o alcaldessa, tot i que el comandament directe l'exerceix el cap del cos, que és el comandament policial de major graduació.
La diferència de població entre els municipis catalans configura un escenari de les policies municipals molt plural i diversificat.
Determinats municipis compten amb cossos policials amb només 4 o 5 agents, mentre que la Guàrdia Urbana de Barcelona té prop de 3.000 agents (vegeu la taula de distribució d'efectius a l'Idescat ).
El model de desplegament territorial de la Policia de la Generalitat és d'àmbit supramunicipal, en demarcacions comarcals dependents de regions policials.
Aquesta organització permet concentrar determinats serveis en els principals municipis catalans i, des d'aquestes bases, desplegar els serveis a la resta del territori.
El desplegament ha configurat un model d'implantació policial diferent segons els municipis.
Així, alguns municipis tenen comissaria de la Policia de la Generalitat i de la Policia Local, d'altres només de la Policia Local, d'altres només de la Policia de la Generalitat i d'altres no tenen base operativa de cap policia i els serveis de seguretat els assumeix la Policia de la Generalitat des de la comissaria més propera.
El sistema de seguretat pública català incorpora importants estratègies de coordinació, ja que el model de desplegament territorial comporta com a prioritat implementar instruments, procediments i mètodes de coordinació policial, tant operativa com d'informació.
L'any 1996 el Departament d'Interior i la Federació de Municipis de Catalunya, en el marc de la Comissió de Coordinació de la Policia de Catalunya, avui Comissió de Policia de Catalunya, van subscriure un acord en què s'especificava les funcions de cada cos policial:
La cooperació entre cossos de seguretat que operen en el territori és un reflex de la Normativa ).
Respectant l'autonomia dels municipis, la Generalitat és l'administració responsable de la coordinació entre les diferents policies locals i entre la Policia de la Generalitat − Mossos d'Esquadra i les policies locals.
El model de relacions entre cossos s'estableix mitjançant els convenis de col·laboració signats pel Departament i pels ajuntaments, en concret, el Conveni de coordinació i col·laboració en matèria de seguretat pública i policia.
Aquest conveni estructura les funcions que els dos cossos policials tenen al terme municipal en consonància amb el Pla general de seguretat de Catalunya.
Així mateix, regula totes les iniciatives i activitats policials, així com els principis generals d'intervenció, que estableixen les responsabilitats i titularitats i distribueixen les funcions.
L'objectiu és que la col·laboració i la cooperació recíproca funcionin.
Les polítiques de seguretat local estan regulades per les juntes locals de seguretat en els municipis amb policia local.
La Mesa de coordinació operativa és l'òrgan permanent i estable de coordinació i cooperació policial en les actuacions en matèria de seguretat pública orientades a assolir els objectius fixats per la Junta Local de Seguretat.
En aquesta mesa només hi participen comandaments dels diferents cossos de seguretat presents al municipi, que poden ser assistits per funcionaris i facultatius.
És la violència que s'exerceix contra les dones com a manifestació de la discriminació i de la situació de desigualtat en el marc d'un sistema de relacions de poder dels homes sobre les dones i que, produïda per mitjans físics, econòmics o psicològics, incloses les amenaces, les intimidacions i les coaccions, tingui com a resultat un dany o un patiment físic, sexual i psicològic, tant si es produeix en l'àmbit públic com en el privat.
La Llei catalana 5/2008, ha apostat per un concepte global de violències masclistes, en la línia de les recomanacions internes.
de 24 d'abril, del dret de les dones a eradicar la violència masclista
És la violència que, com a manifestació de la discriminació, la situació de desigualtat i les relacions de poder dels homes sobre les dones, s'exerceix sobre aquestes per part de qui és o ha estat cònjuge o de qui està o ha estat lligat a elles per relacions similars d'afectivitat, encara que sense convivència.
La conceptualització de la violència de gènere de la Llei 1/2004 només recull la violència en el si de la parella o exparella.
No inclou totes les possibles manifestacions de violència contra les dones (agressions sexuals, laborals, mutilació genital femenina, matrimonis forçats, etc.) definides pels organismes internacionals ONU, Consell d'Europa i Unió Europea, cosa que la Llei catalana 5/2008 sí que recull.
de 28 de desembre, de mesures de protecció integral contra la violència de gènere.
És aquella que fa referència als actes de maltractament físic, psíquic, sexual i/o d'altres tractes vexatoris que es realitzen per part d'una determinada persona sobre un o més membres del seu nucli familiar i/o de convivència.
El concepte de violència domèstica està determinat pel lloc on succeeixen els fets delictius, en el si de la família o espai domèstic (la llar) La finalitat de la llei és protegir de la violència en el si de la família.
de 29 de setembre, de mesures concretes en matèria de seguretat ciutadana, violència domèstica i integració social dels estrangers.
És un acció única o repetida, o bé la falta d'una resposta adequada, que causi dany o angoixa a una persona gran i que tingui lloc dins de qualsevol relació on hi existeixi una expectativa de confiança.
En aquest sentit, el tipus d'acció, les conseqüències del maltractament sobre la persona gran, i l'escenari en què tinguin lloc aquestes accions donaran lloc a diferents formes i tipologies de maltractaments, que poden ser: maltractaments/violència física, maltractaments/violència psicològica, maltractament/violència sexual, maltractament/violència econòmica, negligència, entre d'altres.
Els maltractaments d'infants i adolescents es produeixen quan qualsevol persona, institució o la mateixa societat, per acció, omissió o tracte negligent, no accidental, priva l'infant o adolescent dels seus drets i del seu benestar, amenaça o interfereix el seu desenvolupament físic, psíquic i social.
Els maltractament pot ser físic, psíquic o emocional, maltractament prenatal, per negligència o abandonament, per abús o sotmetiment sexual, per explotació sexual, explotació laboral o inducció a la mendicitat, corrupció, sotmetiment a drogues o fàrmacs, entre d'altres.
La Guia per a l'elaboració de diagnòstics de seguretat amb visió de gènere a l'àmbit rural i urbà convida a incorporar la perspectiva de gènere com a punt de partida per garantir una gestió de la seguretat adequada a les demandes i necessitats reals (no simbòliques) d'una ciutadania diversa.
Reconèixer la complexitat dels problemes de seguretat derivats de les necessitats d'una ciutadania diversa requereix un plantejament integral i interdisciplinari d'aquests problemes.
L'objectiu principal de la guia és proporcionar consells i eines perquè les administracions públiques assumeixin aquest repte amb la preparació necessària.
Està dirigida principalment al personal tècnic i polític de les corporacions municipals, pel fet que són les administracions més properes a la població i tenen un paper fonamental en la garantia dels drets de la ciutadania.
Tanmateix, també pretén aportar enfocaments i metodologies d'utilitat per a altres administracions i institucions.
Aquest telèfon centralitza totes les trucades d'urgències sanitàries, de seguretat ciutadana, d'extinció d'incendis i salvaments i de protecció civil davant una situació d'emergència.
És gratuït, únic a tot l'àmbit europeu i dona resposta immediata les 24 hores del dia.
L'atenció i la protecció de les víctimes formen part de les funcions principals de la Policia de la Generalitat.
En aquest enllaç trobareu la comissaria més propera al vostre domicili.
El servei d'atenció permanent de la línia 900 900 120 és gratuït i confidencial i funciona tots els dies de l'any, durant les 24 hores del dia.
S'hi pot accedir per telèfon i correu electrònic ( [EMAIL] ).
Atén les demandes relacionades amb qualsevol forma de situació de violència contra les dones.
Aquest telèfon ajuda en qualsevol demanda d'informació sobre la salut, les malalties i els serveis sanitaris i ofereix tota la informació disponible per poder prendre les millors decisions.
S'hi pot contactar les 24 hores del dia, els 365 dies de l'any.
Quan es pateix violència convé explicar-ho al personal sanitari del centre de salut.
El metge o metgessa, infermer o infermera poden ser persones de confiança, informen dels serveis i recursos, i poden ajudar a sortir de la situació.
Ofereixen atenció, suport i orientació a les víctimes i persones perjudicades per un delicte o falta, i punts de coordinació de les ordres de protecció de les víctimes de violència domèstica i de gènere que adopten els òrgans judicials a Catalunya.
Els equips bàsics d'atenció social dels ajuntaments informen dels recursos i serveis de què disposen.
Estar en contacte amb els serveis especialitzats de l'entorn ajuda a estar protegir i sortir de la situació de violència.
Aquesta eina és d'accés exclusiu per a persones professionals: a través seu es poden consultar tots els serveis i recursos que intervenen en l'abordatge de la violència masclista, tant adreçats a les dones com a les seves filles i fills, arreu de l'àmbit nacional de Catalunya.
Ofereix les dades de contacte o la ubicació dels equipaments públics.
Es pot consultar a través del portal de la Generalitat de Catalunya.
de 24 d'abril, del dret de les dones a eradicar la violència masclista
Ei era violéncia que, coma manifestacion dera discriminacion, era situacion de desigualtat e es relacions de podèr des òmes sus es hemnes, s'exercís sus aguestes per part de qui ei o a estat cònjuge o de qui ei o a estat ligat ada eres per relacions similares d'afectivitat, encara que sense conviuença.
de 28 de desembre, de mesures de protecció integral contra la violència de gènere.
Eth concèpte de violéncia domestica ei determinat peth lòc on succedissen es hèts delictius, en sen dera familha o espaci domestic (era casa).
de 29 de setembre, de mesures concretes en matèria de seguretat ciutadana, violència domèstica i integració social dels estrangers.
Ei ua accion unica o repetida, o ben era falta d'ua respòsta adequada, que cause danh o angoisha a ua persona grana e qu'a lòc laguens de quinsevolhe relacion on i existisque ua expectativa de confiança.
Damb aguest Plan, eth Departament d'Interior apòste pera prevencion e era proximitat e vò profitar era tecnologia tà auferir mès utisi que donguen seguretat as hemnes mautractades.
Ua aplicacion especifica tà telefons mòbils gestionarà es trucades d'emergéncia des victimes de violéncia masclista a trauèrs deth Cat112.
Er objectiu dera naua App ei era geolocalizacion e era urgència.
Es politiques publiques an d'anar dirigides a milhorar era qualitat de vida e seguretat d'aguestes persones, causa que requerirà era implicacion d'entitats publiques e privades, eth tercer sector, eth volentariat e era ciutadania en generau.
La Direcció General d'Administració de Seguretat va publicar, del maig del 2008 al desembre del 2013, la revista Apunts de Seguretat, amb la voluntat de consolidar un projecte que volia contribuir a millorar el coneixement dels professionals de la seguretat sobre temàtiques d'especial interès i també enfortir els lligams i la col·laboració entre responsables polítics i tècnics i especialistes del món acadèmic, social i policial.
Apunts de Seguretat va ser una eina clau en aquest procés atès que permetia fer la difusió d'aquests continguts i anar copsant i posant en relació i contacte periòdic els professionals i màxims responsables de la seguretat a Catalunya, a través de la xarxa virtual que es va anar generant amb la consolidació d'aquest projecte.
Pel que fa a la tasca divulgativa, la revista va servir per difondre textos bàsics sobre seguretat que, per motius diversos, eren desconeguts a Catalunya.
La tasca de difusió va garantir la difusió periòdica d'informacions rellevants aparegudes sobre temàtiques d'especial interès per als professionals del món de la seguretat, com són l'àmbit del crim organitzat, l'àmbit penitenciari, els canvis jurídics o legislatius, la violència masclista, les bandes juvenils, el terrorisme o l'organització de la convivència i el civisme, i també l'anàlisi de dades estadístiques o policials noves o d'especial interès.
La voluntat era, en tots els casos, que l'enfocament de l'anàlisi s'orientés a afavorir una tasca diària més eficaç i eficient dels professionals de la seguretat, tant des d'un punt de vista preventiu com reactiu, lligant l'anàlisi teòrica amb la vessant d'aplicació pràctica i aportant, en la mesura que fos possible, reculls de bones pràctiques o propostes de millora.
Els col·legis d'advocats de Catalunya ofereixen el Servei d'Orientació Jurídica (SOJ), que és un servei públic i gratuït d'atenció personalitzada i presencial que proporciona una primera orientació sobre el tema plantejat i la possibilitat d'acudir als tribunals.
També us poden informar de la manera de trobar un advocat (informació que també es troba a les guies d'advocats que tenen els col·legis d'advocats, on consten tots els advocats de Catalunya, amb les seves dades de contacte).
Les oficines del SOJ acostumen a ser als jutjats.
Per saber si teniu dret a un advocat d'ofici, presenteu una sol·licitud al Servei d'Orientació Jurídica del col·legi d'advocats.
El dret a l'assistència gratuïta es reconeix en funció dels ingressos.
La participació d'un advocat no sempre és preceptiva.
No cal un advocat d'ofici pel fet que desaparegui una persona, ni per interposar la denuncia, ni en la jurisdicció voluntària.
Un cop el jutge declara judicialment la defunció de la persona desapareguda, ja es poden iniciar els tràmits per repartir els béns de l'herència.
Els familiars de la persona desapareguda no tenen l'obligació de pagar els deutes que hagi deixat.
Una vegada la persona desapareguda és declarada morta pel jutge, en termes generals, si té deutes que provenen d'un préstec personal o factures pendents, els familiars no tenen l'obligació de pagar el deute.
Sí que tenen aquesta obligació els hereus que han acceptat l'herència.
Si es tracta d'un deute que prové d'una hipoteca el creditor pot reclamar-lo als hereus de la persona declarada morta o als avaladors, si n'hi ha, atès que aquest deute afecta el patrimoni (per exemple una casa, un terreny).
Només pot accedir als comptes bancaris de la persona desapareguda aquella altra persona que consti com a cotitular.
Si el cònjuge no n'és cotitular ni persona autoritzada, no podrà accedir-hi.
Per fer-ho, s'ha de sol·licitar l'autorització de representació i administració dels béns i el patrimoni de la persona desapareguda al jutge.
Enquesta realitzada a 2.000 persones de 65 anys i més residents a Catalunya.
S'estudien els maltractaments patits per les persones grans per part de persones conegudes properes a l'entorn de la víctima en fets com negligències, abusos patrimonials, abusos psicològics, amenaces i abusos físics.
Així mateix estudia els fraus i estafes patides per part de persones conegudes o desconegudes.
Cal que sapigueu el lloc on són les claus de pas per tancar el llum, l'aigua i el gas.
Fora de casa, heu de conèixer les vies d'evacuació i les zones de seguretat.
El telèfon únic d'emergències és el 112.
Si teniu mòbil, identifiqueu-hi una persona a qui trucar en cas d'emergència, amb el nom "SOS" o "emergència".
D'aquesta manera, en cas d'accident, els serveis d'emergència que us atenguin sabran a quin número dels contactes del mòbil cal trucar.
Les emergències de gran impacte poden durar més del previst i afectar el subministrament dels serveis bàsics d'aigua, electricitat i gas.
Tingueu preparats els articles bàsics de supervivència per a situacions d'aïllament temporal com, per exemple, en el cas de fortes nevades.
Cal tenir preparada una motxilla amb els articles més importants per als casos d'evacuació.
Per exemple, en cas de perill d'ensorrament de l'edifici o una fuita de gas.
Contingut mínim de la motxilla d'emergència:
Cal seguir les informacions de les autoritats a través dels diferents mitjans de comunicació i informació a la població: ràdio, televisió, Twitter de Protecció Civil i web de Protecció Civil www.gencat.cat/emergencies, on s'anirà donant informació actualitzada de l'emergència.
Per això és molt important tenir a casa una ràdio portàtil i piles de recanvi per als casos de problemes de subministrament elèctric.
El maltractament a les persones grans es produeix quan una persona o institució, per acció, omissió o tracte negligent, causa dany o angoixa a una persona gran.
Aquesta acció pot ser puntual o repetida en el temps, vulnera la integritat física, psíquica, sexual o econòmica de la persona gran i es dona quan hi ha una expectativa de confiança entre qui agredeix i la víctima.
Quan algú de la teva família o entorn...
Si estàs patint maltractaments:
El dret de reunió és una manifestació primordial dels drets fonamentals protegits per la Constitució espanyola.
La Constitució consagra la llibertat de reunió i una llei orgànica en regula el dret.
Cap reunió no està sotmesa al règim d'autorització prèvia.
Pel que fa a les reunions en llocs de trànsit públic i manifestacions, es demana la comunicació prèvia a l'autoritat, que només les pot prohibir quan hi hagi raons fundades d'alteració d'ordre públic, amb perill per a persones o béns.
Del bon ordre de les reunions i manifestacions en són responsables els organitzadors, els quals han d'adoptar les mesures perquè es desenvolupin adequadament.
Se tracte de tres fases successives, mès i a casi en que non a per qué èster atau, com per exemple quan agen passat molti ans des deth dia dera desaparicion.
Aguest defensor representarà ar absent en judici o en aqueri negòcis que non se poguen retardar sense comportar un prejudici grèu tara persona absenta.
Quinsevolh acte que pogue modificar o afectar aguesta situacion juridica, donques, l'a de validar un jutge.
Non i a orde de prioritat: per tant, quinsevolh pòt sollicitar eth nomentament d'un defensor dera persona desapareishuda.
S'era persona desapareishuda auesse deishat a ua persona autorizada (apoderada) tà administrar toti es sòns bens, era declaracion d'abséncia se pòt demanar a compdar des tres ans dera desaparicion.
En cada partit judiciau de Catalonha i a jutjats de prumèra instància.
Cau presentar ua sollicitud ath jutge, que tramitarà un procediment de jurisdiccion volontària tà determinar era situacion d'abséncia o de declaracion de mòrt.
Damb caractèr generau, li correspon era cerca dera persona desapareishuda, representar-la, protegir e administrar es sòns bens e complir es obligacions qu'age era persona desapareishuda.
En concret, a d'amiar a tèrme es actuacions següentes: inventariar es bens mòbles (coches, jòies, sòs...) e descríuer es bens immòbles (cases, terrens, parcatges...) dera persona desapareishuda; prestar era garantia qu'eth jutge fixe prudenciaument; conservar e defensar eth patrimòni dera persona desapareishuda; obtier des bens dera persona desapareishuda es rendiments normaus qu'aguesti bens poguessen auferir.
Damb caractèr generau, eth jutge pòt declarar era mòrt dera persona desapareishuda en tres casi: a) Quan an passat dètz ans des darrères noticies que s'auien der absent o, se non i a auut cap de notícia, dera sua desaparicion. b) Quan an passat cinc ans des darrères notícies que s'auien der absent o, se non i a auut cap de notícia, dera sua desaparicion, s'en finalizar aguest termini era persona absenta auesse complit setanta cinc ans. c) Quan a passat un an, des d'ua situacion de risc imminent de mòrt per causa de violéncia contra era vida dera persona desapareishuda, sense que s'agen auut notícies sues posterioraments.
En çò que tanh ath patrimòni dera persona desapareishuda, que ja se considère defunta perque s'a dictat ua declaracion de mòrt, se pòt iniciar eth tràmit tà poder repartir era eréncia.
Enes qüestions de tipe personau, era declaracion de mòrt supòse era dissolucion deth matrimòni, o ben s'extingís era pàtria potestat.
Per çò que hè ath patrimòni, era persona reapareishuda recuperarà toti es sòns bens en estat que se trapen.
Non poirà reclamar as sòns sucessors es rèndes, es fruts ne tanpòc es productes obtenguts damb es bens dera eréncia.
Convie aportar ara denóncia eth maxim nombre de donades dera persona desapareishuda: fotografia recenta; descripcion detalhada, damb totes es caracteristiques fisiques e trèts diferenciaus; ròba que portaue en moment de desaparéisher; donades identificatives (DNI, libre de familha, carnets...); informacion relevanta tant dera desaparicion com sus era persona desapareishuda.
Un viatge hèta era denóncia, s'iniciarà ua investigacion tà esclarir s'era desaparicion a estat volontària, accidentau o forçada, ath viatge que se meteràn en marcha tota ua sèrie d'actuacions dirigides a localizar ara persona desapareishuda.
Ei recomanable denonciar era desaparicion des deth moment que n'ajam constància, perque era policia o eth còs operatiu encargat dera cerca pogue meter-se a trabalhar ena localizacion immediatament.
Damb era presentacion dera denóncia dauant des Mòssos d'Esquadra ja n'i a pro.
Un viatge presentada era denóncia, es Mòssos d'Esquadra la comuniquen as païsi europèus qu'an formalizat er acòrd de Schengen: Alemanha, Àustria, Belgica, Dinamarca, Eslovàquia, Eslovénia, Estònia, Finlàndia, França, Grècia, Ongria, Islàndia, Itàlia, Letònia, Liechtenstein, Lituània, Loxemborg, Malta, es Païsi Baishi, Polònia, Portugau, era Republica Chèca, Suécia e Soïssa.
Se i a indicis qu'era persona desapareishuda pogue trobar-se en bèth aute país, se comunique a trauèrs dera INTERPOL ara rèsta de policies deth món, o sonque ara policia deth país on se sospite que pòt trobar-se era persona.
Deth punt de vista judiciau, damb era denóncia s'inicie un procediment (que se coneish coma deligéncies prèvies) en quau eth jutge analize se i a indicis de delicte o non, se se tracte d'ua desaparicion volontària o ei deguda a d'autes circomstàncies, com ara un accident o era desorientacion d'ua persona grana.
Ei important comparéisher enes deligéncies prèvies (ei a díder, exercir era accion penau en tot designar un avocat e un procurador) damb era finalitat de hèr eth seguiment judiciau e poder demanar ath jutjat que hèsque es actuacions que siguen de besonh tà localizar ara persona desapareishuda.
S'ena desaparicion non i a arren que hèsque a pensar que s'a cometut un delicte, eth jutge archivarà provisionaument eth procediment.