L'Agència Catalana de l'Aigua (ACA) és l'empresa pública de la Generalitat de Catalunya que s'encarrega de la planificació i la gestió de l'aigua d'acord amb els principis bàsics de la Directiva marc de l'aigua.
Creada l'any 2000, l'ACA impulsa el seu pla d'acció per garantir, ara i en el futur, l'abastament, la disponibilitat d'aigua i la seva qualitat en origen (aigües subterrànies i superficials).
Aquest pla d'acció també impulsa el sanejament de les aigües residuals i la protecció i conservació de les masses d'aigua i dels ecosistemes associats.
L'Agència Catalana de l'Aigua (ACA), adscrita al Departament de Territori i Sostenibilitat de la Generalitat de Catalunya, va sorgir de la fusió de la Junta de Sanejament i la Junta d'Aigües.
Catalunya es divideix en dues demarcacions pel que fa a la gestió de l'aigua: les conques internes o el districte de conca fluvial de Catalunya (cursos fluvials que neixen en territori català i desemboquen a la Mediterrània) i les intercomunitàries (rius que travessen vàries comunitats autònomes, com són el riu Ebre, el riu Segre, les dues Nogueres i el riu Garona).
A les conques internes l'ACA té plenes competències, mentre que a les intercomunitàries són compartides amb l'Estat espanyol a través de la Confederació Hidrogràfica de l'Ebre (CHE) i la Confederació Hidrogràfica del Xúquer (CHX).
L'Agència, en aquest cas, exerceix de policia del domini públic hidràulic.
La Garona és una conca internacional.
Per una altra banda, l'ACA determina a Catalunya, en ambdues conques, la política d'abastament i sanejament d'aigües i la coordinació de les administracions competents (article 4 del Text Refós) i recapta el cànon de l'aigua.
El Pla de gestió del districte de conca fluvial de Catalunya (PGDCFC) és l'eina que ha de determinar les accions i les mesures necessàries per a desenvolupar els objectius de la planificació hidrològica del districte de conca fluvial de Catalunya.
El seu àmbit territorial està constituït per les conques hidrogràfiques internes de Catalunya i per les aigües subterrànies i costaneres associades.
La Directiva marc de l'aigua establia que l'any 2009 s'havien d'aprovar els primers plans i programes i les mesures de gestió a dur a terme per assolir els objectius de bon estat de les masses d'aigua.
També establia la necessitat de revisar aquests plans cada 6 anys.
Per tant el primer cicle de planificació correspon al període 2009-2015, i el segon al període 2016-2021.
Catalunya disposa de diferents fonts de proveïment d'aigua per garantir les demandes.
Per una banda, els embassaments que tenen una doble funció (emmagatzemar l'aigua i retenir les riuades per evitar danys) i, per una altra, les reserves dels aqüífers els quals aporten, de mitjana, uns 580 hm3 d'aigua a les conques internes.
Catalunya també disposa de fonts alternatives de subministrament d'aigua no convencional com les provinents de la reutilització (aigua regenerada) i de la dessalinització.
Dos grans exponents de tractaments de regeneració són els que es fan a les depuradores del Prat de Llobregat i Vila-seca i Salou.
Pel que fa a les dessalinitzadores, actualment n'hi ha dues d'actives: la del Llobregat (Prat de Llobregat) i la de la Tordera (Blanes), amb una capacitat conjunta per produir 80 hm3, el que equival al consum d'aigua de la regió metropolitana de Barcelona durant 4 mesos.
La competència en l'evacuació i tractament de les aigües residuals és municipal.
L'ACA però s'encarrega de la planificació, del finançament i de la gestió de l'explotació, en aquest cas de manera subsidiària, dels més de 500 sistemes de sanejament existents a Catalunya, que sanegen l'aigua residual del 97% de la població catalana.
El Pla de sanejament de Catalunya, iniciat els anys 90 ha permès dotar el país de les infraestructures necessàries per garantir el correcte tractament de les aigües residuals i tancar el cicle.
La Directiva marc de l'aigua (DMA) estableix com el seu principi bàsic l'assoliment del bon estat de les masses d'aigua.
En un territori amb escassetat de recursos hídrics, com és Catalunya, la qualitat del medi hídric esdevé un factor fonamental per garantir la disponibilitat d'aigua.
L'ACA treballa per controlar i millorar la qualitat del medi mitjançant la construcció de nous sistemes de sanejament; la implantació de programes de seguiment i control; la regulació de les condicions dels abocaments al medi a través de les autoritzacions; la implementació de programes de restauració i descontaminació; la sanció de conductes infractores i, finalment, la definició i progressiva implantació de cabals de manteniment als rius de Catalunya.
Qualsevol intervenció al medi hídric ha de comptar amb el vistiplau de l'ACA, que, amb els criteris tècnics adequats, garanteix que l'impacte sigui compatible amb la preservació dels ecosistemes hídrics.
A més, l'Agència impulsa de manera directa actuacions sobre el medi, com els programes de conservació i manteniment de lleres, la restauració de riberes, el suport als ajuntaments en la correcció hidrològica als entorns urbans, o la restauració de danys.
La definició de les zones potencialment inundables és una altra funció de l'ACA per a la protecció dels béns i les persones, però també per dotar els ecosistemes fluvials de l'espai necessari per garantir la seva preservació i qualitat.
L'ACA és finança bàsicament a través del cànon de l'aigua, un impost ecològic que s'aplica en el rebut de l'aigua.
El cànon de l'aigua suposa, aproximadament de mitjana, un 30% de la factura final de l'aigua.
Per tant, preu final no el determina l'ACA sinó els ajuntaments, com a titulars del subministrament.
L'ACA ingressa al voltant de 450 milions d'euros/any.
Des de 2011, l'Agència aplica la tarifa social del cànon de l'aigua, una mesura destinada als col·lectius més vulnerables.
També es disposa de l'ampliació de trams del cànon, una mesura per reduir el cànon en habitatges amb 4 membres o més.