projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
Actualment, l'administració a Catalunya ha impulsat diverses iniciatives de recollida de deixalles marines, així com diversos projectes orientats a evitar que certs fluxos de residus arribin al mar.
Totes aquestes iniciatives permeten mostrar i sensibilitzar sobre la problemàtica de les deixalles marines i, en darrera instància, permeten retirar del medi marí uns residus que poden tenir una nova vida.
També mostren com és de costós i complicat a nivell tècnic i econòmic retirar només una part simbòlica d'aquests residus que són recursos que malbaratem abocant-los al medi.
Les deixalles recollides en diverses d'aquestes iniciatives són transformades en nous productes, com ulleres de sol, fil, peces de roba, catifes, fundes de mòbil, envasos de xampú...
Com a persones consumidores teniu opcions per a afavorir aquestes iniciatives i afavorir l'economia circular tot promovent la conservació de mars i oceans.
Cal tenir present que la solució final per a la problemàtica de les deixalles al mar i als oceans passa per la prevenció per evitar que aquestes arribin al mar.
Reciclatge de xarxes de pesca dels pescadors
Protocol per a l'extracció d'arts de pesca abandonats o perduts
La durabilitat de les deixalles marines: un greu problema
A banda, un altre problema és la fragmentació dels plàstics en microplàstics.
Els microplàstics (partícules de plàstic inferior a 5 mil·límetres de diàmetre) poden classificar-se (segons la procedència) en microplàstics primaris (que es fabriquen per a l'ús directe en productes i aplicacions industrials, com ara additius en cosmètica, pintura o pèl·lets de la indústria plàstica) i microplàstics secundaris (deguts a la fragmentació d'objectes plàstics més grans).
" Els microplàstics, és a dir, peces de plàstic de menys de 5 mm de diàmetre,
com per exemple els pèl·lets de la indústria del plàstic o les microfibres (partícules de menys d'1 mm que són alliberades a l'aigua durant el procés de rentat de la roba), constitueixen una font de contaminació no visible."
Segons dades de l'any 2017 de l'UNEP (Programa de les Nacions Unides per al Medi Ambient), s'estima que cada any arriben als mars i oceans uns 10 milions de tones de residus, com si d'un gran abocador es tractés.
D'aquests, 8 milions són plàstics, cosa que equival a abocar-hi un camió sencer cada minut.
Alguns estudis consideren a la Mediterrània la sisena regió del planeta que més deixalles marines acumula, després de les grans concentracions de plàstics als principals girs oceànics.
En termes percentuals, a la Mediterrània s'estima que s'acumula entre el 21% i el 54% de les partícules de plàstic mundials, i entre el 5% i el 10% de la massa de plàstic mundial (Suaria et al., 2016).
Cal remarcar que el plàstic és el component més comú trobat al fons del mar, i fins i tot s'ha trobat una bossa de plàstic al punt més profund de l'oceà, la Fosa de les Marianes, a 10.898 metres de fondària.
Al món es produeixen unes 300 milions de tones de plàstic anualment, sent el 40% d'aquestes embalatges d'un sol ús (UE Environment DG).
"Més d'1 milió d'aus marines i 100.000 mamífers marins i tortugues moren cada any
per enredament o ingestió de deixalles marines."
Si una granja realitza una activitat de compostatge dels seus fems, i vol posar al mercat el seu compost com un producte fertilitzant, haurà de complir amb les condicions establertes al Reial Decret 506/2013 de 18 de juliol, sobre productes fertilitzants.
Algunes de les condicions que s'hi estableixen són, per una banda, garantir que es compleixen els requisits del Reglament (CE) núm. 1069/2009, de 21 de octubre, relatiu als subproductes animals no destinats al consum humà (SANDACH) i, per l'altra, la inscripció prèvia del producte al Registre de Fertilitzants del Ministeri d'Agricultura, Pesca i Alimentació.
Per dur a terme aquests tràmits, heu d'adreçar-vos al Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, i Alimentació.
Quan els plàstics esdevenen residus, es classifiquen d'acord al Catàleg de Residus de Catalunya en funció de llur origen.
Aquests residus poden tenir diferents vies de gestió (valorització i/o eliminació).
Subcapítol 04 02: Residus de la indústria tèxtil
Capitol 07: RESIDUS DE PROCESSOS QUÍMICS ORGàNICS
Subcapítol 07 02: Residus de la FFDU de plàstics, cautxú sintètic i fibres artificials
Capitol 12: RESIDUS DE L'EMMOTLLAMENT I TRACTAMENT FÍSIC I MECÀNIC DE SUPERFÍCIE DE METALLS I PLÀSTICS
Subcapítol 12 01: Residus de l ́emmotllament i tractament físic i mecànic de superfície de metalls i plàstics
Capitol 15: RESIDUS D'ENVASOS; ABSORBENTS, DRAPS DE NETEJA; MATERIALS DE FILTRACIÓ I ROBA DE PROTECCIÓ NO ESPECIFICATS EN CAP ALTRA CATEGORIA
Subcapítol 15 01: Envasos (inclosos els residus d ́envasos de la recollida selectiva municipal)
Capitol 16: RESIDUS NO ESPECIFICATS EN CAP ALTRE CAPÍTOL DE LA LLISTA
Subcapítol 16 01: Vehicles de diferents mitjans de transport (inc. les màquines no de carretera) al final de la seva vida útil i residus del desballes. de vehicles al final de la seva vida útil i del manten. de vehicles (excepte els dels capítols 13,14, 1606, 1608)
Capitol 17: RESIDUS DE LA CONSTRUCCIÓ I DEMOLICIÓ (inclosa la terra excavada de zones contaminades)
Subcapítol 17 02: Fusta, vidre i plàstic
Capitol 19: RESIDUS DE LES INSTAL·LACIONS PER AL TRACTAMENT DE RESIDUS, DE LES PLANTES EXTERNES DE TRACTAMENT D'AIGÜES RESIDUALS I DE LA PREPARACIÓ D'AIGUA PER A CONSUM HUMÀ I D'AIGUA PER A ÚS INDUSTRIAL
Subcapítol 19 12: Residus del tractament mecànic de residus (per exemple, classificació, trituració, compactació, peletització) no especificats en cap altra categoria
Capitol 20: RESIDUS MUNICIPALS (residus domèstics i residus assimilables procedents dels comerços, indústries i institucions), INCLOSES LES FRACCIONS RECOLLIDES DE MANERA SELECTIVA
Subcapítol 20 01: Fraccions recollides de manera selectiva (excepte les especificades en el subcapítol 15 01)
La normativa aplicable a la gestió de les piles és el Reial Decret 106/2008, d'1 de febrer, sobre piles i acumuladors i la gestió ambiental dels seus residus modificat pel Reial Decret 943/2010, de 23 de juliol i, recentment, pel Reial Decret 710/2015, de 24 de juliol.
El Reial decret 106/2008 incorpora els principis de «qui contamina paga» i de responsabilitat del productor.
Segons aquesta norma, els productors, entesos com les persones físiques o jurídiques que posen per primer vegada les piles al mercat (fabricants, importadors i distribuïdors, entres altres), estan obligats a fer-se càrrec de la recollida i gestió de la mateixa quantitat, en pes i tipus, de les piles i bateries que hagin posat al mercat.
Amb el nou canvi normatiu, el Reial decret 710/2015, s'incorpora allò estipulat a la directiva 2013/56/UE que modifica la directiva 2006/66/CE, en relació a la posada en el mercat de piles i acumuladors portàtils que continguin cadmi i de piles botó amb baix contingut en mercuri i també introdueix canvis en relació a la forma d'extreure les piles dels aparells que les contenen i en relació al procediment de registre dels productors de piles i acumuladors.
Aquest nou decret també introdueix canvis en relació a la informació que els productors i les instal·lacions de reciclatge i tractament de piles han de facilitar a les administracions públiques, aplica el procediment de càlcul del nivell d'eficiència del reciclatge del reglament UE 493/2012 de la comissió d'11 de juny de 2012.
Finalment aquest decret adapta el decret 106/2008 al règim previst sobre responsabilitat ampliada del productor a la llei 22/2011.
Cal destacar que aquest decret introdueix nous objectius de recollida selectiva.
Modifica el Reial Decret 106/2008
Els usuaris o posseïdors de residus de piles i acumuladors han de lliurar-los als punts de recollida selectiva o dipositar-los als contenidors que els productors posen a la seva disposició en diferents punts de fàcil accés (centres comercials, botigues, mercats, deixalleries, etc.).
El lliurament de les piles usades ha de ser lliure de cost pels posseïdors.
Per tal d'establir els mecanismes i les condicions perquè els productors (mitjançant els SIGs) es facin càrrec de la gestió dels residus de piles i acumuladors d'origen domèstic, el 26 de juliol de 2010 es va signar un conveni marc entre l'Agència de Residus de Catalunya i els sistemes integrats de gestió (SIG) de residus de piles i acumuladors Fundación Ecopilas i European Recycling Platform España (ERP).
En el procés d'elaboració també van participar activament la Federació de Municipis de Catalunya (FMC), Associació Catalana de Municipis i Comarques i l'Entitat Metropolitana de Serveis Hidràulics i Tractament de Residus (EMSHTR).
Aquest document estableix el marc de funcionament i les activitats que duran a terme els SIG de residus de piles i acumuladors a Catalunya, així com la seva relació amb les diverses administracions públiques.
Els ens locals que vulguin beneficiar-se de les condicions establertes en aquest conveni i de les compensacions econòmiques previstes han de formalitzar la seva adhesió al conveni, seguint les indicacions del Procediment d'adhesió.
Els SIGs han creat una oficina de coordinació OFIPILAS perquè els ens locals adherits puguin realitzar les gestions relacionades amb la gestió dels residus de piles i acumuladors, mitjançant plataforma informàtica o línia telefònica.
Prorroga la seva vigència per 5 anys i modifica algunes condicions de l'annex IV de l'esmentat conveni
El Real Decret 106/2008 d'1 de febrer, sobre piles i acumuladors i la gestió ambiental dels seus residus preveu la creació de sistemes integrats de gestió (SIGs), entitats sense ànim de lucre formades pels productors de piles i acumuladors.
Aquests SIGs són un instrument al qual poden acollir-se els productors de piles i acumuladors per tal de garantir la recollida al final de la seva vida útil de les piles i acumuladors que han posat al mercat nacional.
Els productors que decideixen adherir-se a un SIG financen les operacions de gestió amb un import per unitat i tipus de pila i acumulador posat per cadascun d'ells en el mercat nacional, com contraprestació pels serveis que el SIG els dóna.
Els SIGs han de ser autoritzats per les CCAA on desenvolupin la seva activitat, en el cas de Catalunya, per l'Agència de Residus de Catalunya.
Per a saber quines entitats estan autoritzades a Catalunya cliqueu aquest enllaç
Les piles i acumuladors contenen diversos metalls pesants en concentracions diferents.
Algunes piles i acumuladors són residus perillosos i, quan es barregen amb altres que no ho són, confereixen a la barreja de piles caràcter especial.
Els tractaments específics de les piles i acumuladors permeten, per una banda, recuperar part dels metalls que contenen i poder-los reintroduir en el cicle productiu,i, per altra banda, facilita la gestió de les instal·lacions de disposició del rebuig (abocadors i incineradors) a les que arribarien si no se'n fes una separació prèvia.
Els usuaris o posseïdors de les piles, acumuladors o bateries usades han de lliurar-los als punts de recollida selectiva o dipositar-los als contenidors que els productors posen a la seva disposició en diferents punts de fàcil accés (centres comercials, botigues, etc.)
El lliurament de les piles usades ha de ser lliure de cost pels posseïdors.
El tractament de les piles va ser un servei públic de la Generalitat de Catalunya des de l'aprovació de la Llei 6/1993, de residus, fins l'1 de setembre de 2010.
Per donar aquest servei l'ARC va construir i posar en funcionament el 1998 el Centre de tractament i reciclatge de piles i làmpades fluorescents del Pont de Vilomara i Rocafort, on es van tractar les piles i làmpades recollides a Catalunya.
Actualment, un cop que els productors ja han començat a fer-se càrrec de la gestió de les piles, el seu tractament ha deixat de ser servei públic.
Un cop finalitzat el servei públic, es va licitar el dret de superfície del Centre de tractament i reciclatge del Pont de Vilomara i Rocafort, que l'agost de 2010, es va adjudicar a UTE VILOMARA.
Al Centre, es mantenen, entre altres, els processos de classificació i trituració de piles estàndard i la destil·lació de piles botó, així com la classificació i tractament de làmpades de vapor de mercuri.
Actualment, un cop que els productors ja han començat a fer-se càrrec de la gestió de les piles, el seu tractament ha deixat de ser servei públic, i ha de realitzar-se a instal·lacions autoritzades d'acord amb la normativa vigent.
Per més informació es pot consultar a altres preguntes freqüents del Ministeri d'Indústria, Turisme i Comerç
El Reial decret 106/2008, d'1 de febrer (modificat pel reial decret 710/2015 ), sobre piles i acumuladors i la gestió ambiental dels seus residus, estableix que els costos de les operacions de recollida selectiva, transport, classificació, emmagatzematge temporal, tractament i reciclatge dels residus de piles i acumuladors han de ser sufragats pels productors de piles i acumuladors.
Per complir amb les obligacions que marca aquest Reial Decret els productors de piles i acumuladors, entenent com a tals a qualsevol persona física o jurídica que, amb independència de la tècnica de venda utilitzada, posi per primera vegada al mercat les piles o els acumuladors, incloses les piles o els acumuladors incorporats a aparells o vehicles, en el marc d'una activitat professional, han de:
La normativa aplicable a la gestió dels olis minerals usats és la Llei 2/2014, del 27 de gener, de mesures fiscals, administratives, financeres i del sector públic, que modifica la Llei Reguladora dels Residus establint l' obligatorietat de regenerar el 100% dels olis usats produïts a Catalunya i el Reial Decret 679/2006, de 3 de juny de 2006, pel qual es regula la gestió d'aquests residus, i d'acord amb els principis europeus s'aplica la responsabilitat del productor, és a dir, els fabricants i altres productors que posen en el mercat els olis minerals són els que s'han de fer càrrec de la seva gestió.
Per això es poden constituir, d'acord amb el Reial Decret, Sistemes Integrats de Gestió, SIG, per a facilitar la seva gestió.
D' acord amb la normativa vigent, continua sent responsabilitat del productor entregar la totalitat de l'oli produït exclusivament per la seva regeneració en plantes autoritzades.
Tots els recollidors i transportistes, tant els autoritzats a Catalunya com els autoritzats a altres comunitats autònomes, tenen l' obligació de entregar els olis usats produïts a Catalunya per ser regenerats en planta autoritzada utilitzant la documentació prevista a la normativa catalana per evidenciar la efectiva regeneració dels olis.
En relació a l'emmagatzematge i tractament, el Reial Decret 679/2006 estableix les següents obligacions dels productors d'oli usat:
a) Emmagatzemar els olis industrials usats en condicions adequades, evitant especialment les barreges amb aigua o amb altres residus no oliosos; s'evitaran també les seves barreges amb altres residus oliosos si amb això es dificulta la seva correcta gestió.
b) Disposar d'instal·lacions que permetin la conservació dels olis industrials usats fins a la seva recollida i que siguin accessibles als vehicles de recollida.
c) Evitar que els dipòsits d'olis usats, inclosos els subterranis, tinguin efectes nocius sobre el sòl.
d) Els productors d'olis industrials usats que generin més de 500 litres a l'any han de dur un registre amb indicacions relatives a quantitats, qualitat, origen, localització i dates de lliurament i recepció.
També cal tenir en compte que, vist que l'oli industrial usat és un residu perillós, el seu temps màxim d'emmagatzematge és de 6 mesos.
El DECRET LEGISLATIU 1/2009, de 21 de juliol, pel qual s'aprova el Text refós de la Llei reguladora dels residus, segons els seu article 3 corresponent a Definicions, en el punt 3 (g) indica que els residus municipals són els generats per l'activitat pròpia del comerç, al detall i a l'engrós, l'hoteleria, els bars, els mercats, les oficines i els serveis.
Són equiparables a aquesta categoria, als efectes de la gestió, els residus originats a la indústria que tenen la consideració d'assimilables als municipals d'acord amb el que estableix aquesta llei
D'altra banda el mateix Decret Legislatiu 1/2009 estableix al seu article 54 la gestió dels residus comercials, (on òbviament també queden inclosos els residus d'envasos)
El Decret Legislatiu 1/2009, de � 21 de juliol, pel qual s'aprova el Text refós de la Llei reguladora dels residus, segons els seu article 3 corresponent a Definicions, en el punt 3 (i) especifica que els residus industrials són els materials sòlids, gasosos o líquids resultants d'un procés de fabricació, de transformació, d'utilització, de consum o de neteja la persona productora o posseïdora dels quals té al voluntat de desprendre-se'n i que, d'acord amb aquesta Llei, no poden ser considerats residus municipals.
Els productes fitosanitaris són aquells productes destinats a combatre les possibles malalties i plagues que afectin els cultius (herbicides, insecticides i fungicides).
Un cop esgotat el producte fitosanitari cal gestionar correctament el residu que queda a l'envàs.
L'ús inadequat de productes fitosanitaris i l'eliminació no controlada dels envasos buits poden tenir conseqüències negatives sobre el medi ambient i agrícola.
Com a transposició de la Directiva 94/62/CE les Corts Generals van aprovar la Llei 11/1997, de 24 d'abril, d'envasos i residus d'envasos i, posteriorment, el Reial Decret 782/1998, de 30 d'abril, pel qual s'aprova el Reglament per al desenvolupament i l'execució de la Llei d'envasos.
La Directiva 2004/12/CE va ser transposada a l'ordenament jurídic espanyol pel Reial Decret 252/2006, de 3 de març, pel qual es revisen els objectius de reciclat y valorització establerts en la Llei 11/1997, de 24 d'abril, d'Envasos i Residus d'Envasos, i pel qual es modifica el Reglamento per a la seva execució, aprovat pel Reial Decret 782/1998, de 30 d'abril.
Aquesta normativa té per objecte "prevenir i reduir l'impacte sobre el medi ambient dels envasos i la gestió dels residus d'envasos al llarg de tot el seu cicle de vida" i estableix mesures destinades a la prevenció de residus d'envàs com a prioritat i, en segon lloc, la reutilització, el reciclatge i altres formes de valorització.
Finalment, i com a complement d'aquestes normes, es va publicar l'Ordre de 27 d'abril de 1998 per la qual s'estableixen les quantitats a cobrar com a dipòsit i el símbol identificador per a aquells envasos que es posin al mercat mitjançant un Sistema de dipòsit, devolució i retorn i la Disposició addicional dinovena de la Llei 50/98, de 30 de desembre, de mesures fiscals, administratives i de l'ordre social amb la qual s'afegeix un apartat més a l'article 10 del text original de la Llei 11/1997 d'envasos i residus d'envasos.
Aquests textos legislatius reparteixen la responsabilitat de la reducció de l'impacte provocat pels envasos i residus d'envasos entre els diferents agents implicats en el cicle de vida d'un envàs, atribuint a cadascun d'ells unes obligacions determinades.
L'ARC tenia el compromís d'efectuar aquest estudi en el nou Programa general de Prevenció i Gestió de Residus i Recursos de Catalunya (PRECAT20), i el maig de 2016 el va encarregar.
L'estudi, que inclou un dictamen jurídic, efectua una anàlisi tècnica, ambiental i econòmic respecte la possibilitat d'implantació d'un sistema de dipòsit, devolució i retorn (SDDR) als envasos d'un sol ús de fins a 3 litres, de diversos materials (vidre, plàstic, metall o bric) per als següents productes: aigües, refrescos, cerveses i sucs.
La normativa vigent en matèria d' envasos i residus d'envasos preveu les obligacions que han de complir tots els agents implicats dins el cicle de vida dels envasos.
Aquestes obligacions han de permetre en última instància complir amb els objectius de valorització, reciclatge i reducció previstos pel Reial Decret 252/2006, de 3 de març, pel qual es revisen els objectius de reciclat i valorització establerts a la Llei 11/1997, de 24 d'abril, d'envasos i residus d'envasos.
L'envasador ha d'assumir la responsabilitat de la gestió correcta dels residus que generaran els envasos dels productes de consum domèstics posats per ell al mercat.
La gestió pot fer-se pels dos sistemes previstos per la mateixa llei:
Pel que fa als envasos industrials i comercials, la responsabilitat recau sobre el posseïdor final del residu d'envàs o envàs usat, i només de forma voluntària l'envasador assumeix aquesta responsabilitat a través dels SDDR o dels SIG.
Sempre que s'opti per sistemes diferents als SIG (és a dir, SDDR o disposició addicional primera), cal notificar a totes les comunitats autònomes on es comercialitza el producte l'opció escollida per l'empresa.
Una altra obligació de l'envasador és proporcionar la informació relativa a la quantitat d'envasos i de producte posat al mercat al llarg de l'any (per tal de realitzar aquest tràmit es disposa de la declaració anual d'envasos ).
La informació s'ha de proporcionar al Sistema integrat de gestió on hagi adherit els envasos que posa al mercat.
Cal dirigir-se a l'Administració autonòmica on tingui la seu l'activitat (abans del 31 de març de cada any) en cas d'haver optat per un Sistema de dipòsit, devolució i retorn o per acollir-se a la disposició addicional primera (envasos industrials i comercials).
Finalment, l'envasador ha de procurar reduir la quantitat de residus d'envasos que generen els productes que posa al mercat.
Per fer-ho, la llei preveu que aquelles empreses que més envasos posin al mercat elaborin els Plans empresarials de prevenció (PEP).