El Consell Nacional de la Cultura i de les Arts reconeix enguany amb el Premi Nacional de Cultura la cantant Maria del Mar Bonet, la residència de treball per a artistes i investigadors Centre d'Art i Natura de Farrera (CAN), la directora i guionista de cinema Carla Simón, la companyia de teatre Tricicle i el projecte musical Xamfrà.
Els cinc guardonats són per al Plenari del CoNCA, jurat dels Premis, «una expressió magnífica de qualitat, prestigi, passió i professionalitat».
La Capella del MACBA acollirà el diumenge 29 de novembre l'acte de lliurament.
Pel conjunt de la seva obra artística, amb més de cinquanta anys de trajectòria, en què ha excel·lit com a cantant i ha exercit com a ambaixadora de la música popular mediterrània en tota la seva diversitat.
Com a compositora, ha contribuït a divulgar l'obra de grans poetes mallorquins i universals i ha establert col·laboracions fructíferes amb músics d'arreu del món, combinant sons i ritmes i promovent els valors de l'intercanvi i el diàleg.
La seva obra abraça també l'escriptura i la pintura.
Va formar part del col·lectiu Els Setge Jutges i la seva presència en els principals escenaris del país és constant.
Té més de quaranta discos publicats i compta amb els principals reconeixements de les institucions de les Illes Balears, la Generalitat de Catalunya i el Ministeri de Cultura.
Maria del Mar Bonet fa més de cinquanta anys que és als escenaris, amb el privilegi que nomès tenen alguns de saltar de dècada en dècada sentint-se igual d'estimada i respectada.
Va celebrar els seus 50 ANYS D'ESCENARIS des del desembre del 2016 i fins a les acaballes de l'any passat arreu dels Països Catalans.
A les Illes i a pobles i ciutats del País Valencià i Catalunya; a capitals de l'Estat Espanyol, però també a l'Òpera del Caire a Egipte, a Torí i a Roma, a Tunis, i al Coliseu Herodes Atticus del Partenó - a l'Acròpòlis d'Atenes - en un gran concert retransmès per la Televisió Nacional de Grècia el juliol de 2017.
És una de les grans veus de referència de la cançó al món.
La Mediterràna ha estat sempre el punt de referència a la seva vida artística i personal, considerant-la la seva font de inspiració.
Des de la seva inmensa nau balear ha passejat pel món sencer la seva música en la seva llèngua, col·laborant amb desenes d'artistes d'arreu i publicant gairebé una cuarentena de discs que formen un trajectòria sòlida i coherent, basada en la seva relació amb el públic i des dels escenaris dels seus centenars i centenars de concerts.
Per la seva tasca de prop de vint-i-cinc anys com a residència de creació per a artistes i investigadors, en un entorn natural privilegiat, amb un projecte sòlid de conservació del patrimoni material i immaterial; per l'afavoriment i la divulgació de la creació, la recerca i les arts; i pel compromís amb el territori i la integració en la comunitat de l'Alt Pirineu.
El centre, gestionat per una associació sense ànim de lucre, Amics del CAN, té un programa propi de cursos, seminaris i activitats que l'han convertit en un nucli d'irradiació cultural i atracció de creadors al seu voltant.
El Centre d'Art i Natura de Farrera (CAN) també treballa en xarxa amb altres centres de creació nacionals i internacionals.
El Centre d'Art i Natura de Farrera (CAN) és una residència de treball per a artistes i investigadors d'arreu del món.
Localitzada al poble de Farrera (Pallars Sobirà), des dels seus inicis s'ha concebut com un projecte de desenvolupament local en el que la cultura, i molt especialment la creació i la recerca,n'han estat el seu motor principal.
El centre pren forma després que Bernard i Mary Loughlin, una parella irlandesa de pas per Farrera, convencin als veïns del municipi d'iniciar el projecte.
Amb la implicació de l'ajuntament, de veïns i d'amics, i la gestió de Cesca Gelabert i Lluís Llobet, el Centre comença a funcionar l'any 1995.
En els 25 anys d'activitat han passat pel CAN uns 4.000 residents de Catalunya i d'arreu del món, i s'ha significat pels seus programes internacionals, els seminaris singulars, les beques i intercanvis amb altres països, els cursos, petits festivals i publicacions, la promoció de recerques regionals de muntanya, i l'oferta de programes a escolars i a creadors locals.
Pel reconeixement del seu talent personal i la seva trajectòria professional, que han suposat també un impuls decisiu a la participació i el reconeixement per a tota una generació de directores catalanes per a les quals ha esdevingut inspiració i referent.
Després d'haver realitzat curtmetratges i documentals, va ser multipremiada als principals festivals del món amb el seu primer llargmetratge, Estiu 1993 (2017).
Va rebre els premis Goya i Gaudí de direcció, i la pel·lícula va ser la representant d'Espanya als premis Oscar.
També volem destacar la seva col·laboració amb «Cinema en curs», un programa de pedagogia del cinema i amb el cinema a escoles i instituts.
Es va criar en un petit poble de la Garrotxa.
Va estudiar Comunicació Audiovisual a la UAB i a la Universitat de Califòrnia.
El 2011 va rebre una beca per estudiar un màster a la London Film School, on va dirigir diversos curtmetratges.
Estiu 1993 (2017) és el seu debut autobiogràfic.
Es va estrenar a la Berlinale, on va ser doblement premiat.
La pel·lícula ha recollit més de 30 guardons a tot el món, va representar a Espanya als Oscars i va guanyar 3 premis Goya i 5 premis Gaudí.
Alcarràs, projecte desenvolupat a la Residència del Festival de Cannes i premiat per
Euroimages al Co-Production Market de Berlín, serà la seva segona pel·lícula.
Mentre treballa en els seus projectes, educa en cinema a nens i joves al projecte Cinema en curs, a la Universitat Pompeu Fabra, o a l'ESCAC.
El seu treball més recent és el curtmetratge Correspondència (2020), un intercanvi de cartes fílmiques amb la cineasta xilena Dominga Sotomayor.
Per la seva aposta per un teatre que els permetés arribar, amb el gest i l'humor, a tots els públics amb una proposta original basada en la poètica de la vida quotidiana i la relació interpersonal, la qual els ha dut des de Barcelona a teatres de tot el món i a ser mereixedors de grans èxits amb el llenguatge universal de la mímica.
Des de la representació de petits esquetxos en carrers i espais alternatius mentre estudiaven a l'Institut del Teatre de Barcelona, la companyia formada pels actors Joan Gràcia, Carles Sans i Paco Mir acaba d'anunciar la seva retirada dels escenaris després de quaranta anys de trajectòria professional.
Al llarg de la seva carrera han rebut els principals premis de les arts escèniques del país.
Un 1 de novembre de 1979, Joan Gràcia, Carles Sans i Paco Mir, aleshores estudiants d'expressió corporal, formen la companyia Tricicle.
Les seves primeres actuacions tenen lloc al Cafè Teatre Llantiol, on forgen el seu estil directe i eficaç.
Posteriorment estrenen el seu primer espectacle, Manicomic (1982), a la Sala Villarroel, i fan una petita gira per Catalunya.
A partir d'aquí, comença una trajectòria que passa per escenaris però també per televisions —començant pel popular programa Un, dos tres... responda otra vez; seguint amb Tres estrelles i, més tard, Dinamita!, entre altres—, així com per ràdios, publicitat, cinema...
Amb la seva segona obra, Exit (1984), comencen a fer-se renom a l'Estat, i amb Slastic (1986) es consoliden dins el panorama teatral europeu.
Amb un total d'onze espectacles que han donat la volta al món i intervencions en esdeveniments com la clausura dels Jocs Olímpics
del 92, ja fa més de quaranta que estan junts i saben que amb prou feines acaben de començar.
Per la seva tasca educadora i d'inclusió social a través de l'ensenyament i la pràctica de la música i les arts escèniques amb l'objectiu de garantir el dret universal a la pràctica artística.
Xamfrà és una iniciativa de la Fundació L'Arc Música, que fa més de cinquanta anys que treballa per l'educació integral de les persones.
Amb la creació d'espais de trobada als barris del Raval, Sant Antoni i el Poble-sec, milers d'infants, joves i famílies s'han pogut trobar per fer música, teatre, dansa..., amb la complicitat de diferents agents socioeducatius de la ciutat per aconseguir l'equitat en l'accés, el rigor artístic i l'atenció a les persones.
El seu model d'intervenció socioeducatiu ha estat inspirador d'altres projectes arreu del país.
Xamfrà neix de la Fundació L'ARC Música l'any 2004 al barri del Raval de Barcelona com un espai de trobada
entre persones que comparteixen les arts escèniques i la música per conèixer-se i relacionar-se.
Des de la seva fundació, més de 5.000 persones —de totes les edats, condició i situació— han participat en diferents propostes artístiques i espectacles comunitaris.
Xamfrà desenvolupa la seva activitat sota la ferma reivindicació dels drets culturals a l'experiència i pràctica artística de totes les persones i la creença en el potencial dels processos artístics per contribuir a la construcció de societats que tenen per valors la generositat, la confiança, el compromís
A través de la música, el teatre i la dansa, l'oferta formativa de Xamfrà ajuda a nenes i nens, joves, adults i famílies de l'entorn — especialment del Districte de Ciutat Vella—, a viure l'art de manera col·lectiva i cooperativa, de manera respectuosa, rigorosa i diversa.