Les quatre diputacions catalanes es van començar a plantejar una actuació conjunta en el marc de l'extinció d'incendis i de salvaments l'any 1969.
És així com van establir contactes periòdics per coordinar-se i normalitzar el material que utilitzaven els bombers.
I les intencions de crear un servei mancomunat es van començar a concretar el 1977 amb la constitució de la Comissió Consultiva Regional contra Incendis.
Els informes que va fer aquesta comissió advertien de les greus deficiències en dotació de personal i infraestructures a causa de la baixa dotació pressupostària.
Van redactar un avantprojecte de servei català de bombers i el 1980 es va presentar l'informe final, conegut com el Llibre vermell.
Un cop constituït el primer Govern de la Generalitat, el Departament de Governació, encapçalat per Joan Vidal, va tirar endavant la creació del servei, recollint les competències que fins llavors duien a terme les diputacions.
El 27 de juny de 1980 es va crear, mitjançant decret, la Direcció General de Prevenció, Extinció d'Incendis i Salvaments, amb Alfons Ortí com a primer responsable.
El març de 1983 es va inaugurar la seu central de Bombers de la Generalitat en les instal·lacions de Bellaterra (Cerdanyola del Vallès).
Aquell mateix any va sortir la primera promoció de 50 bombers formats al servei.
El 1986 es transformà en Escola de Bombers i el 1995 es va traslladar a Mollet del Vallès, a l'Escola de Mossos d'Esquadra, que s'anomena Institut de Seguretat Pública de Catalunya des del 2007
La Llei 5/1986 de 10 de novembre de Cossos de Funcionaris de l'Administració autonòmica va crear el Cos de Bombers de la Generalitat, mentre que la Llei 5 /1994 de 4 de maig, coneguda com a Llei de bombers, va fixar les atribucions de bombers i de l'administració.
Després de diverses reivindicacions, els bombers van aconseguir que el Govern regulés les guàrdies amb un decret aprovat l'any 1998.
Les primeres dones bomberes van ser voluntàries, els anys 1980, mentre que les dues primeres funcionàries ho van ser el 1998.
Aquell mateix any que es va crear la nova Direcció General d'Emergències i Seguretat Civil, que va instaurar un servei d'atenció sanitària a les víctimes dels sinistres que assistien els bombers fins a la creació de l'actual Sistema d'Emergències Mèdiques del Departament de Salut.
Els bombers es van quedar amb els rescats de muntanya, l'atenció a víctimes de grans sinistres i l'evacuació a centres sanitaris, funció que desenvolupa el Grup d'Emergències Mèdiques (GEM).
Entre els cossos especialitzats hi ha el Grup de Rescat de Muntanya, creat el 1984, i el Grup de Rescat i Salvaments Subaquàtics (GRS), de 1982, que es van unir en els Grups de Recolzament d'Activitats Especials (GRAE) el 1997.
Arran dels focs que van afectar la Catalunya central el 1998, l'any següent es va crear el Grup de Recolzament d'Actuacions Forestals (GRAF), que treballa també en la prevenció d'incendis forestals.
L'adquisició de nous helicòpters bombarders per a l'extinció de focs forestals va portar a la creació de la Secció de Mitjans Aeris, a finals de 1988.
I el 1994, arran de greus incendis forestals, es va crear l'Oficina de Premsa, situada al Centre d'Informació i Coordinació Operativa de Catalunya (CICOC), a Bellaterra.
Quant als equipaments, el servei va fer una inversió important en telecomunicacions, amb la instal·lació de repetidors i la compra d'emissors-receptors de ràdio per als vehicles.
Després dels incendis de 1998, el Centre de Telecomunicacions de Catalunya va millorar la qualitat de la xarxa de telecomunicacions amb la implantació, acabada el 2004, de la tecnologia digital TETRA, coneguda entre els bombers com a àgora.
Respecte a les competències, el 1995 entrà en funcionament el pla d'emergències per incendis forestals, l'Infocat, dos decrets obligaven les companyies elèctriques a netejar de vegetació el recorregut de les seves línies en trams forestals i les urbanitzacions a establir mesures de protecció.
Aquell mateix any es va donar un impuls a la creació de les Agrupacions de Defensa Forestal (ADF), subvencionades per l'administració.
El 1997 es va aprovar la llei de protecció civil, que delimita les competències de la Generalitat i els ajuntaments en cas d'emergència; les administracions han de treballar de manera coordinada sota el comandament dels bombers.
Amb aquesta llei, diversos municipis amb superfície forestal van començar a elaborar els seus plans d'actuació municipal en cas de foc.
La millora de la gestió de les emergències va arribar amb el naixement del telèfon únic d'emergències, el 112, l'any 1999.
Des de 1991, les trucades específiques per als bombers es feien al 085.
El 2004 entrà en funcionament un sistema de seguretat, el Seqtaxi, per als taxis per enviar un senyal d'alarma directa en cas d'emergència.
La darrera reestructuració de la Direcció General es va fer el 2007 amb la creació de la Direcció General de Protecció Civil, que separa les competències de prevenció, extinció d'incendis i salvaments de la de protecció civil.
Així mateix, es van establir set regions d'emergència a Catalunya.
En aquests anys d'història dels Bombers de la Generalitat, el cos ha hagut de fer front a nombrosos sinistres, com ara riuades, aiguats, nevades, atemptats amb bombes, incendis i accidents de trens, accidents de petroliers, accidents químics i incendis forestals, els més greus dels quals van ser els anys 1986, 1994 i 1998.
Així mateix, els bombers catalans han col·laborat en missions d'ajuda a l'exterior, com ara situacions d'emergència causades per terratrèmols, i accions d'ajuda humanitària.
A l'exterior també han participat en els Jocs Mundials de Policies i Bombers, que l'any 2003 van tenir lloc a Barcelona.
Els bombers catalans hi van obtenir 63 medalles.