Els tastets s'organitzen des de l'any 2004 per la Biblioteca i l' Institut Ramon Muntaner, Fundació Privada dels Centres d'Estudis de Parla Catalana, qui s'encarrega de prestar suport i difusió als projectes d'estudi del patrimoni i promoció cultural fets des dels centres d'estudis.
Aquesta tardor 2019 coneixerem Riba-roja d'Ebre i Ascó.
Dimecres 16 d'octubre a les 19 h
Conferència: "Els forns d'oli de ginebre: una indústria a Riba-roja d'Ebre a càrrec de Judit Vidal.
Els forns d'oli de ginebre són construccions de pedra seca, de planta més o menys circular, assentades sobre una roca en forma de cubeta i amb una coberta en forma de cúpula.
S'utilitzaven per obtenir un preuat producte: l'oli que contenien les soques del càdec o, en menor mesura, del ginebre comú.
Les dues espècies són arbustos, amb les fulles en forma de petites agulles.
Els fruits són petites baies de color rogenc en el càdec i més fosques pel ginebre.
L'oli s'obté de la destil·lació en sec, mitjançant aplicació de calor.
Els forns que es construïen per aquesta finalitat contenen una boca per on s'introduïa tota la llenya per fer la destil·lació.
El ginebre desprenia la substància que sortia per un orifici i es recollia en una pila exterior.
Després d'un senzill procés de purificació, s'obtenia l'oli.
Un líquid de color fosc, de consistència molt densa, fort aroma balsàmic i molt amarg.
L'oli de ginebre té moltes propietats: antisèptic, cicatritzant, antiparasitari, desinfectant, dermatològic...
S'utilitza i s'ha utilitzat al llarg de la història per una infinitat de remeis, tant en veterinària com en medicina humana, així com en cosmètica i aromateràpia.
Pel seu ús tan extens podem trobar forns de ginebre des del sud de França, la península Ibèrica o el nord d'Àfrica; tot i així, algunes zones es van especialitzar en aquesta producció.
S'hi 'ha identificat una notable concentració de forns de grans dimensions, que tenien finalitat industrial i comercial.
Conferència: "L'Ascó medieval: la vila de dins i la vila de fora" a càrrec de Felip Fucho.
La vila d'Ascó guarda en el seu sarró uns passatges importants forjats en el decurs de la seva història, sobretot, durant el període medieval.
La raó la trobem en què ja els musulmans hi establiren un assentament important, no sols des del punt de vista social, sinó també polític i administratiu.
El seu hins Adkum, o fortalesa militar asconenca, ens ho demostren.
Fou a mitjans del segle XII quan el conglomerat de forces militars que s'aplegaven sota el paraigua de les tropes cristianes van conquerir la Vall de l'Ebre, des de Lleida fins a Tortosa.
I tot seguit, el darrer reducte musulmà d'aquestes terres, Siurana.
A partir d'aleshores, la vila asconenca s'enriquí d'un nou teixit social, les persones de creença cristiana.
L'esmentada conquesta no foragità pas la població musulmana, ans al contrari.
La Carta de Seguretat de Ramon Berenguer IV, els donà un ampli ventall de drets, amb el resultat d'una permanència majoritària de la seva capa social.
A partir d'aleshores, hagueren de conviure dos grups ben diferenciats a la vila, els cristians -minoritaris- i els musulmans -majoritaris-, no sense oblidar el petit grup de jueus que hi residia.
Atenent que no podien -o no volien- compartir les mateixes parets de veïnatge, els cristians hagueren de construir un nou assentament.
Així naixerien dues barriades, la Vila de Dins i la Vila de Fora.
Inscripció prèvia a partir del 12 de novembre a la Secció Local de la Biblioteca.