projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
El nou hospital va suposar estrenar un edifici de quasi 27.000 m 2, el que triplicava la superfície de l'anterior centre, on es van traslladar les antigues instal·lacions del carrer Sant Llorenç i es va ampliar l'oferta assistencial per tal de poder oferir una assistència integral a 150.000 habitants de vuit municipis del Vallès Oriental.
Les dotacions del nou hospital van suposar una important ampliació quantitativa i qualitativa en relació a l'antic centre.
Així, l'àrea d'hospitalització quasi dobla la seva capacitat, passant de 90 a 160 llits en 80 habitacions; el mateix succeeix amb les consultes externes, dotada amb 42 consultes, 5 gabinets d'exploració i una unitat de rehabilitació funcional.
A més, es disposa d'un Hospital de Dia Mèdic amb 20 places per diàlisi, passant l'Àrea Quirúrgica de 4 a 6 quiròfans, la Unitat de Cirurgia sense Ingrés augmenta les places de 9 a 13, i el Servei d'Urgències passa a tenir 21 boxs d'Urgències pels 17 de l'anterior centre.
L'edifici es composa d'un volum horitzontal, calat per patis de llum, que s'adapta a la topografia i els condicionants del solar, adoptant una tipologia escalonada que aprofita el pendent per alleugerir la seva volumetria i reduir l'impacte visual.
Es tracta, doncs, d'un edifici horitzontal on la plaça pública d'accés entra fins a l'edifici configurant una gran rambla pública de comunicació.
L'hospital incorpora criteris de sostenibilitat, estalvi energètic i aprofitament de recursos naturals.
Les façanes i les cobertes s'aïllen tèrmicament i la ventilació o la il·luminació es realitzen a través de patis.
Sostenible des de l'eficiència energètica
L'Hospital de la Santa Creu i Sant Pau va inaugurar el 2009 la seva nova seu, un complex sanitari situat a l'extrem nord-est del conjunt modernista i separat d'aquest.
El trasllat dels serveis assistencials al nou hospital va permetre la rehabilitació dels pavellons modernistes i la conversió del recinte en un dels espais centrals de la capital mediterrània de la ciutat amb la ubicació d'institucions, entitats i organismes internacionals.
El nou hospital, format per cinc cossos quasi independents que s'uneixen en un gran vestíbul que redistribueix les circulacions i relaciona tot el complex hospitalari, va permetre incrementar el nombre de llits i de consultes.
Però el més important és l'increment de la capacitat per gestionar un volum de pacients molt superior al de l'antic hospital modernista, ja que l'edifici disposa d'espai suficient i és prou versàtil per expandir les àrees que ho necessitin.
Està situat en el triangle nord del recinte històric de l'Hospital de la Santa Creu i Sant Pau.
La topografia del terreny i els diferents límits urbans plantegen dues situacions diferents: l'actual entrada a l'hospital, que dóna resposta i façana a l'Eixample i a la Sagrada Família, i la proposta d'edifici que dóna façana i resposta al traçat de la Ronda del Mig.
El nou Hospital de la Santa Creu i Sant Pau consta de dues zones clarament diferenciades.
Una conté el programa destinat a serveis i l'altra ocupa la zona d'hospitalització.
Aquestes dues zones estan unides per una zona intermèdia que actua com a vestíbul de relació.
Per una banda, l'edifici de serveis i consultes dóna façana i es recolza al carrer Mas Casanovas, assumint el paper d'edifici límit de la parcel·la, De l'altra, la zona hospitalària es formalitza com a dits d'una mà que s'introdueixen en l'espai verd, que la separa de l'antic hospital.
Amb això s'aconsegueix una escala menor de l'edifici i una relació més subtil amb els antics pavellons.
Adequació a les noves necessitats funcionals d'un centre d'aguts
La posada en funcionament del Parc Hospitalari Martí i Julià a Salt va suposar la creació d'un espai sanitari que integra l'atenció hospitalària d'aguts, la de salut mental i sociosanitària en un mateix recinte que recull i resumeix amb les seves edificacions l'evolució de l'atenció a la salut mental i psiquiàtrica des de finals del segle XIX.
Al costat del nou Hospital de Santa Caterina i en convivència amb els antics edificis del Parc, alguns d'ells encara en funcionament, s'hi ha anat construint altres nous dispositius assistencials: un centre sociosanitari d'internament i un centre de salut mental per atendre trastorns mentals severs (TMS).
Les noves edificacions adopten una forma de pinta, o de malla al voltant de patis de llums, amb una baixa altura i molt ben integrades en un entorn enjardinat.
La proposta del nou Hospital de Santa Caterina dóna resposta a les mancances del vell hospital, derivades en part de la seva situació al centre urbà de Girona (impossibilitat de creixement, amb espais poc funcionals i circuits anòmals, i amb instal·lacions obsoletes junt amb la impossibilitat d'instal·lar noves tecnologies), i ha millorat les condicions en què es fa l'assistència sanitària i el confort per als usuaris.
El projecte va estar influenciat pel caràcter dels edificis i jardins del sanatori psiquiàtric situat al seu costat.
Es tracta d'un hospital baix i extens, organitzat segons una malla reticular en dues direccions sobreposada a una estructura lineal de creixement est-oest.
La malla de circulacions, coincident amb aquesta direcció, és un conjunt circulatori paral·lel que recull aquestes circulacions jerarquitzades, és a dir, unes per al personal i les altres per a usuaris externs.
Aquestes circulacions divideixen l'hospital en franges.
D'aquesta manera s'obté una estructura hospitalària oberta on el creixement i les modificacions no només són possibles sinó que són considerades com a premisses del disseny general.
La proposta arquitectònica possibilita un enteniment directe i evident de l'edifici per part dels usuaris de manera que, en tot moment, s'orienten dins de l'hospital.
La llum (a través de lluernes i patis) i les vistes a l'exterior contribueixen a augmentar el confort del personal sanitari i dels usuaris.
Integració de serveis hospitalaris, sociosanitaris i de salut mental
Brullet – de Luna i Associats, SLP – Pineda, arquitectes, SL
Joan Meléndez, Cap de Ginecologia de l'Institut d'Assistència Sanitària ( IAS ).
Explica el canvi que ha suposat passar de l'hospital de Santa Caterina de Girona al nou equipament de Salt
L'Hospital de Mataró és un dels equipaments de més repercussió per a la ciutadania de Mataró i les poblacions del seu voltant; una àrea molt activa i amb un gran potencial de creixement.
L'Hospital va sorgir després d'una continuada aspiració social per disposar d'uns serveis sanitaris de primer nivell i pròxims.
L'hospital s'ha ubicat en un important nus de comunicacions i de serveis (zona comercial i de lleure, autopista) i disposa de molt bones vistes sobre la ciutat i el mar.
L'hospital està dotat d'uns equipaments moderns que responen a les exigències assistencials, i permet atendre millor les necessitats de salut de la població i afavorir el seu benestar amb una assistència de qualitat.
Amb la creació del Consorci Sanitari del Maresme i la posada en funcionament del nou Hospital de Mataró va culminar el procés d'unificació de l'activitat assistencial de la ciutat i de la seva àrea d'influència.
El nou hospital substitueix l'Hospital de Sant Jaume i Santa Magdalena i l'Aliança Mataronina, que fins al moment havien estat el marc físic d'atenció dels malalts aguts.
L'hospital està situat a pocs metres de la sortida Mataró Oest de l'autopista C-32 en un solar orientat al sud-est amb un pendent aproximat del 7% en els sentits longitudinal i transversal.
L'edifici s'adapta a la topografia i aconsegueix, d'aquesta manera, disminuir l'impacte visual i permet l'accés a peu pla a cinc de les vuit plantes.
La volumetria edificada en dos cossos, un per a l'activitat assistencial i l'altre per a la cuina, l'àrea de manteniment i la central d'energies, s'evidencia pel tractament formal diferenciat: un edifici civil de formigó blanc i un edifici industrial de xapa metàl·lica.
Els espais assistencials es distribueixen de la manera següent: a les plantes 1 i 2 s'ubiquen les unitats d'hospitalització; a la planta -1 es troben la resta de serveis; i a la planta 0, independitzada de la resta de serveis, hi ha la consulta externa.
L'accés i els espais públics es troben a la planta 0.
La planta -2 acull les àrees de personal, els laboratoris i els serveis generals.
Les plantes -3 i -4 acullen la cuina, la central d'energies i manteniment.
L'heliport es troba a la planta +3.
Primera fusió d'antics hospitals en un Consorci
Situat en un solar de topografia accidentada, al peu de la carretera que connecta els municipis de Blanes i Lloret de Mar, aquest centre hospitalari s'adapta al terreny mitjançant l'escalonament gradual de diversos volums lineals.
La disposició d'un cos transversal a l'eix general longitudinal del conjunt origina dos àmbits ben diferenciats, un d'ús públic i l'altre destinat estrictament a ús intern i tècnic.
L'accés principal al centre es manté independent, sense contacte visual amb altres àrees de l'hospital.
En destaquen les solucions que potencien l'accessibilitat, entesa com a aproximació al ciutadà, que es tradueix en un acostament al territori i també en una potenciació de l'accessibilitat física a l'equipament: un edifici a escala humana i que planteja l'espai públic com un preàmbul o una prolongació de l'edifici en la zona d'accés.
La disposició en horitzontal i en contacte amb el terreny facilita l'accessibilitat a l'interior de l'edifici i també una bona resolució de les circulacions internes.
Al soterrani se situen els serveis generals que es comuniquen a través d'un passadís tècnic, sense cap contacte amb els serveis assistencials o centrals, que també s'ubiquen a la mateixa planta.
Totes les dependències tenen sortida al pati exterior.
A la planta baixa –on es troba l'entrada principal- hi ha tots els serveis que requereixen contacte amb l'usuari extern.
Connectada directament amb el vestíbul principal, l'àrea d'administració i direcció està situada a la primera planta.
Les plantes segona, tercera i quarta –que formen una ala obliqua respecte a l'eix longitudinal de l'edifici- recullen les unitats d'hospitalització, els despatxos mèdics i la biblioteca.
El tanatori, situat a la planta cinquena, té una entrada independent.
L'Hospital Comarcal de Móra d'Ebre va néixer l'any 1988 com a centre de referència del programa ALTEBRAT, una experiència pilot per què tot dels serveis sanitaris de les comarques de la Ribera d'Ebre, del Priorat i de la Terra Alta funcionessin de manera integrada.
També es pretenia dotar el territori d'un potent motor de reequilibri territorial, en una zona marcada per l'amenaça del despoblament i la falta de teixit industrial.
Construït sobre el turó adjacent a l'antic castell i a la part alta de la població de Móra d'Ebre, la seva disposició horitzontal s'integra harmoniosament en el paisatge i li va fer merèixer el premi FAD d'arquitectura l'any 1988.
Les seves unitats d'hospitalització ofereixen a cada habitació una sortida a l'exterior amb un mirador espectacular sobre l'Ebre, en un ambient assistencial proper i familiar.
El progressiu increment de la seva cartera de serveis especialitzats, la incorporació de nous elements tecnològics i la d'una unitat de serveis sociosanitaris han permès, amb el pas dels anys, oferir un ampli ventall de serveis, imprescindibles per garantir la qualitat de vida dels seus 45.000 usuaris de referència.
L'any 2012, a banda de l'informe general, la Central de Resultats va publicar dos informes específics, un d'àmbit hospitalari i un d'atenció primària.
Tots dos informes contenien indicadors que per primera vegada es van nominalitzar per cadascun dels hospitals i centres d'atenció primària del SISCAT amb dades corresponents a l'any 2011, i relatives a les dimensions d'atenció centrada en el pacient, efectivitat, eficiència, sostenibilitat, recerca i docència.
La publicació d'aquests informes nominals va suposar una fita pionera a l'Estat espanyol, ja que si bé hi ha alguna iniciativa de publicació d'informació relativa al sistema de salut, en cap cas aquesta presenta nominalment resultats assistencials, docents i de recerca dels centres.
Això fa que la Central de Resultats estigués alineada amb els països més avançats en polítiques de transparència i retiment de comptes.
Més informació a Central de Resultats.
Les etapes maternal i infantil són fonamentals per promoure la salut, prevenir i detectar precoçment malalties, entre d'altres, les minoritàries.
Les immunodeficiències primàries (IDP) són un grup de malalties causades per l'alteració quantitativa i/o funcional dels diferents mecanismes implicats en la resposta immunitària, les quals inclouen més de 300 defectes congènits.
Es classifiquen en 9 grans grups segons les característiques que tinguin.
Dins d'aquestes immunodeficiències, les immunodeficiències combinades greus (SCID) representen entre un 10 i 15%.
Es tracta d'una malaltia genètica del sistema immunitari que afecta anualment a Catalunya entre 1 i 4 nadons, els coneguts com a 'nens bombolla'.
Són les formes més greus d'IDP.
Si no tenen un diagnòstic i tractament precoços, duen inexorablement a la mort del pacient abans de l'any de vida.
Els plans directors s'encarreguen de fer operatives les polítiques marcades en el Pla de salut, definint les activitats i l'ordenació de serveis necessària per assolir les polítiques plantejades amb una visió integrada de la situació i abordant-la des de la promoció de la salut i la prevenció de la malaltia fins a la rehabilitació, amb les actuacions de diagnòstic i tractament.
L'actual Pla tindrà un horitzó temporal del 2015 al 2020.
A més del Pla director d'oncologia, el Departament de Salut disposa dels plans directors següents:
Una cambra hiperbàrica és un recinte tancat que pot mantenir en el seu interior una pressió ambiental elevada, en condicions d'habitabilitat i confort per a persones sanes o malaltes.
El fet d'augmentar la pressió i respirar aire ambient pot produir un efecte beneficiós per a algunes malalties.
Si, a més, dins la cambra s'hi respira oxigen a alta concentració, s'aconsegueix que penetri per tot l'organisme i tingui un efecte curatiu en malalties que cursen amb falta d'oxigen en els teixits.
Al llarg dels anys, i sobretot a partir del 2010, la cambra hiperbàrica de l'Hospital de Palamós s'ha consolidat com una instal·lació de referència a tot Catalunya i especialment a la demarcació de Girona.
El 87% de les sessions de la cambra no estan relacionades amb descompressions de bussos o tractaments d'intoxicacions, que són els usos més coneguts.
A més de recuperar-hi intoxicats per inhalacions de gasos –especialment monòxid de carboni per la mala combustió d'estufes o calderes domèstiques–, s'ha acumulat experiència en el tractament de cicatritzacions de ferides o afeccions de ceguesa i sordesa sobtada, per l'obstrucció de les artèries de la retina o l'aparell auditiu.
També es col·labora amb el servei de l'Institut Català d'Oncologia (ICO) a Girona, que hi deriva malalts amb seqüeles de tractaments contra el càncer.
Igualment, els tractaments a la cambra són de gran ajuda per a diabètics o cures de radioteràpia.
Hospital Granollers és l'aplicació mòbil de l'Hospital General de Granollers que permet als pacients conèixer el temps d'espera a urgències, localitzar on és l'Hospital i trucar als telèfons d'atenció a l'usuari.
A més, disposa d'una part privada on els pacients poden informar-se de les seves visites programades.
Mes informació a App Hospital Granollers.
Les unitats de patologia dual ofereixen un servei d'hospitalització total de curta estada que atén de manera integrada a persones amb un trastorn mental i un trastorn per ús de substàncies psicoactives.
La Unitat de l'Hospital Sagrat Cor de Martorell disposa de 24 llits, els quals permeten cobrir uns 300 ingressos a l'any.
Actualment hi ha cinc unitats de patologia dual en la xarxa assistencial pública catalana.
Les malalties minoritàries són aquelles que la seva prevalença és inferior a 5 casos per cada 10.000 habitants, presenten altes taxes de mortalitat i/o són crònicament debilitants.
Actualment, el nombre total de malalties minoritàries conegut es situa entre les 7.000 i les 8.000.
Tant a nivell europeu com català, gràcies al treball de les associacions de persones afectades i de molts professionals, aquestes malalties s'han reconegut institucionalment de forma progressiva i s'ha adoptat el compromís públic per millorar-ne l'atenció.
A Catalunya, l'any 2009 es va crear la Comissió Assessora en Malalties Minoritàries (CAMM) com a òrgan assessor del Departament de Salut i del CatSalut, formada per representants de les federacions d'associacions de pacients, professionals experts, societats científiques i representants de l'Administració competent en matèria d'acció social i ciutadania, educació i salut.
A partir dels treballs d'aquesta Comissió s'han establert les bases per garantir la continuïtat assistencial en l'abordatge d'aquestes malalties, apostant per un model d'atenció multidisciplinari, basat en xarxes integrades, que permetin assegurar l'equitat en l'accés i en els resultats.
En aquest sentit, el model pivota en la designació d'unitats expertesa clínica (UEC) que s'integren en xarxes d'UEC (XUEC) per abordar l'atenció integral de les malalties minoritàries.
En aquest context, des de l'any 2013 el Departament de Salut disposa d'un Programa de detecció precoç neonatal, que s'ha anat ampliant i inclou actualment 24 malalties minoritàries.
Aquest Programa inclou el cribratge universal de tots els nadons nascuts en els centres maternals de Catalunya, el diagnòstic definitiu dels nadons amb resultat positiu del cribratge, el tractament precoç per evitar complicacions i seqüeles i poder garantir-los una millor qualitat de vida i la coordinació i l'avaluació del Programa des de l'Agència de Salut Pública de Catalunya (ASPCAT).
En l'àmbit dels tractaments farmacològics d'alta complexitat (TAC), que inclouen els tractaments orfes, els avenços per facilitar-ne l'accés també han estat importants.
Especialment rellevant és la creació del Consell Assessor de Tractaments Farmacològics d'Alta Complexitat i la creació del Programa d'avaluació, seguiment i finançament de tractament farmacològics d'alta complexitat (PASFTAC), adreçat a les teràpies farmacològiques òrfenes, teràpia avançada i d'altres.
Cal destacar que actualment s'està desplegant el Model d'atenció a les malalties minoritàries de Catalunya, en línia amb l'estratègia Europea d' European Reference Networks (ERN) en malalties minoritàries i complexes, en les quals participen centres catalans.
Tècnica de l'Àrea d'Atenció Sanitària
Consultora sènior d'Endocrinologia de l'Hospital Sant Pau, Catedràtica de la Universitat Autònoma de Barcelona, i presidenta de la Comissió Assessora en Malalties Minoritàries (CAMM).
Catalunya és pionera en l'àmbit europeu en l'organització de l'atenció als pacients amb ictus.
Gran part de l'èxit del nostre model rau en la implementació i el desplegament del Codi ictus, un codi d'emergència que permet donar una atenció immediata als pacients amb sospita d'aquesta malaltia.
Aquest model assistencial comprèn l'activació d'una xarxa d'hospitals comarcals i hospitals de referència que cobreix tot el territori de Catalunya i garanteix que els pacients siguin avaluats, diagnosticats i tractats en el menor temps possible.
En aquest sentit, quan una persona té una sospita d'ictus pot trucar al 112 o al 061 CatSalut Respon, adreçar-se al CAP o al servei d'urgències d'un hospital.
En tots els casos, el Codi ictus garanteix que, o bé el pacient sigui traslladat a un dels 26 hospitals que disposen de la tecnologia adequada i l'expertesa professional necessària; o bé sigui atès en un dels 12 hospitals comarcals que estan connectats amb els primers a través del Teleictus.
Aquest sistema permet l'avaluació a distància del pacient per un professional expert mitjançant un sistema de videoconferència, la qual cosa possibilita l'inici ràpid del tractament al lloc on es troba el pacient i s'eviten les demores a causa del trasllat.
En una patologia en què el temps d'actuació és tan rellevant, l'aplicació d'aquest innovador model d'atenció, unit a l'esforç de tots els professionals, ha permès assolir que les taxes de malalts tractats i el temps transcorregut entre l'inici de l'episodi i el tractament siguin els millors d'Europa, com també que es consolidi el Codi ictus com un model de referència.
Tot i els bons resultats, cal tenir en compte que l'ictus és la segona causa de mort a Catalunya i la primera causa mèdica de discapacitat.
Per tal de continuar millorant aquests indicadors, cal avançar cap a una organització territorial que incorpori tècniques capdavanteres, disminueixi els temps de resposta i fomenti les mesures de prevenció de l'ictus, amb l'objectiu últim de millorar l'atenció que reben els pacients.
Cap Clínic de la Unitat de Neurovascular
En els darrers anys, en l'àmbit de la cardiologia, s'han produït molts avenços a Catalunya, gràcies a l'aplicació de diferents estratègies de diagnòstic ràpid i tractament precoç.
Si se n'hagués de destacar una, seria la implantació del Codi infart l'any 2009.
Aquest és un protocol d'actuació urgent a través del qual s'activen un conjunt de dispositius assistencials quan un pacient té, o és sospitós de tenir, una síndrome coronària aguda (angina de pit i/o infart agut de miocardi).
El Codi infart ha suposat consolidar un model de treball en xarxa (formada per 10 hospitals) que ha tingut gran impacte sobre la ciutadania.
S'ha assolit que prop del 70% de les persones que reben el tractament més apropiat per a l'infart agut de miocardi ho facin en el temps recomanat i s'ha reduït un 40% la mortalitat al cap de 30 dies per a aquesta patologia respecte a la prèvia implantació del Codi, amb la qual cosa ens situem a nivells similars als dels països més avançats.
Havent aconseguit aquests bons resultats en el tractament urgent de la cardiopatia isquèmica, el repte que tenim és millorar l'atenció integral a aquesta patologia, incloent-hi tant, actuacions de prevenció, com de rehabilitació i prevenció secundària en els ciutadans que han desenvolupat la malaltia.
Alhora, cal tenir en compte que la cardiologia és una especialitat que està en canvi continu, en la qual s'estan desenvolupant nous procediments diagnòstics i terapèutics i nous medicaments que estan modificant el paradigma del maneig de les malalties cardiovasculars.
Per tant, hem de continuar treballant per incorporar els tractaments i els processos més innovadors a la pràctica clínica diària dels professionals, per tal de poder prestar la millor atenció sanitària a la ciutadania i assolir resultats d'excel·lència.
Adjunta a la UC del Servei de Cardiologia de l'Hospital Vall d'Hebron
En els darrers 15 anys, hem après a classificar genèticament el càncer.
Això ens està permetent descobrir subtipus nous d'aquesta malaltia, entendre el seu comportament i trobar la manera de poder tractar-los amb fàrmacs de manera més específica.
És el que coneixem com a oncologia de precisió.
En l'actualitat, una de les estratègies més noves i prometedores en la lluita d'aquesta malaltia és la immunoteràpia.
Consisteix a utilitzar el nostre sistema immunològic per atacar i destruir el càncer.
També estem desenvolupant millors eines per mesurar, de manera més precisa, com evoluciona el càncer en l'individu, com la biòpsia líquida.
En els propers anys, veurem un gran avenç de la nanotecnologia i la nanomedicina en el tractament d'aquesta malaltia.
També aprendrem a tractar el càncer mitjançant el control i la modulació de les condicions de l'entorn del tumor.
Directora de l'Àrea d'Atenció Sanitària
Director d'assistència, recerca i innovació de la Xarxa Oncològica