El 8 de juliol de 1981 es va restablir l'Administració de la Generalitat de Catalunya a Girona.
El 8 de juliol de 1981 es restablia l'Administració de la Generalitat de Catalunya a Girona, un fet que enllaçava amb una legitimació històrica: s'unien per la memòria col·lectiva l'antiga Comissaria Delegada de la Generalitat republicana i la transició política a les nostres comarques.
L'Honorable Joan Vidal i Gayolà, conseller de Governació i saltenc, va nomenar Xavier Soy i Soler delegat territorial a Girona.
Amb només el delegat i el secretari, Pere Casals, la Delegació es va instal·lar provisionalment a la Casa de Cultura i, d'aquesta manera, retornava la Generalitat a les nostres comarques.
Durant la tardor de 1981 es va inaugurar la seu històrica, a l'entresòl de la Gran Via de Jaume I, núm. 9.
En aquesta oficina s'hi agrupen la Unitat Bàsica d'Administració Local, traspassada pel Govern Civil, i el Pla d'Obres i Serveis i la Secció d'Activitats Classificades, provinents de la Diputació de Girona; Al cap de poc temps, el 1982, es traspassen el Servei d'Extinció d'Incendis (Bombers) de la Diputació de Girona i el Servei del Joc des del Govern Civil.
També es descentralitza l'Escola d'Administració Pública de Catalunya i el Gabinet de Prevenció.
Posteriorment, també s'hi instal·la el Registre d'Associacions.
Des d'un primer moment es fa evident una característica que serà clau: cal una coordinació de tots els serveis de la Generalitat.
I així ho reconeix, de bon començament, el Decret 171/1982, de 18 de juny que, per això, atorga la representació i coordinació del Govern a les comarques al delegat territorial.
Aquest paper es consolidarà amb el Decret 280/1986 i la llei 13/1989.
L'any 1984 arriben els sis primers mossos d'esquadra, i el 1985 es traspassa el control sobre els espectacles.
Amb el pas del temps i, fins avui, el paper de la Delegació es consolida políticament i administrativa, i creix progressivament en funcions i recursos humans.
S'hi sumen nous serveis com el Gabinet Jurídic (1987), el Gabinet del Delegat (1989), el Servei de Premsa i Protocol, la Seguretat Privada, l'Institut Català de la Dona, l'Arxiu Administratiu (1991), el Servei d'Atenció al Ciutadà, Joventut i Política Lingüística.
La Generalitat recuperada havia de cercar fórmules per tenir una presencia al territori que garantís que els ponts de comunicació entre el Govern i el món local funcionaven.
Es tractava de fer un esforç paral·lel al que es feia en l'Administració local amb la revitalització deis ajuntaments democràtics, que justament han estat els grans interlocutors de la Delegació del Govern.
La història dels trenta anys de la Delegació del Govern gira al voltant d'aquest objectiu, fonamentalment, però també es persegueixen altres fites que ja s'albiraven als inicis, i que han anat guanyant importància en els darrers anys.
A mesura que l'administració autonòmica es consolidava quedaven més palesos els riscos d'un excés de "departamentalització".
Cada cop era més clar que una administració excessivament sectoritzada pot generar ineficiències i contradiccions que redueixen notablement la qualitat del servei públic, que representa el gran objectiu.
Gairebé sempre, els grans temes que afecten els ciutadans i que tenen una importància estratègica per al nostre futur requereixen l'esforç de diferents departaments per ser afrontats convenientment.
I així, cada cop més, la tasca de coordinació entre departaments, la tasca d'induir a treballar transversalment ha anat prenent més i més importància.
L'any 2007 es va inaugurar la nova Oficina d'Atenció Ciutadana als baixos de l'edifici de la Gran Via de Jaume I. Finalment, el juny de 2010, després d'un llarg procés de planificació i organització, s'inaugura el nou Edifici de la Generalitat, que agrupa tots els serveis territorials dels diversos departaments de l'Administració a l'antic hospital de Santa Caterina.
Un projecte que disposa d'una única Oficina d'Atenció Ciutadana per atendre qualsevol consulta referida a la Generalitat.
El projecte d'unificar en un únic espai un complex administratiu que abraci el conjunt d'organismes de l'administració territorial de Girona és un projecte pioner i un procés singular en matèria d'organització administrativa.
Aquest projecte és el reflex de la innovació i la modernització de l'administració de la Generalitat que busca l'accessibilitat, l'apropament de la ciutadania i el servei de qualitat.
Aquest projecte té un marcat caràcter interdepartamental i de representació del conjunt del Govern al territori.
Aquest nucli administratiu es caracteritza per una nova organització, funcional i flexible, amb capacitat d'innovació tecnològica i d'adaptació a les necessitats de la ciutadania del segle XXI.
Per una feliç coincidència, les noves instal·lacions a la illa de l'antic hospital de Santa Caterina fan retornar la Delegació just davant d'on va iniciar-se.
Un projecte de nova seu, ambiciós, transformador i innovador per a l'Administració i per als ciutadans.
Són molts els temes emblemàtics que s'han liderat des de la Delegació en aquests anys.
Només com a exemple podem esmentar els expedients de segregació de Salt i Sarrià de Ter, les propostes de comandament d'emergències, les ajudes per catàstrofes, el seguiment dels processos electorals, les presentacions de l'Acció de Govern, el desplegament dels Mossos, la creació de l'Arxiu Administratiu, la proposta d'Oficina de Gestió Unificada, la Llibreria de la Generalitat, el Protocol de violència domèstica, la promoció de l'Aeroport de Girona, la Comissió Gironina de l'Acord Estratègic per la Competitivitat...
I, finalment, el projecte de la nova seu de la Generalitat.
La història de la Delegació ho és també de les persones que han estat al capdavant de la Delegació Territorial, on s'han succeït Xavier Soy, Josep Maria Padrosa, Carles Llorens, Pia Bosch, Ferran Cordon, Jordi Martinoy, Eudald Casadesús i, actualment, Pere Vila.
L'abril de 1931, després de la proclamació de la II República, Catalunya recupera el dret a l'autogovern i, per això, deixaren d'existir les diputacions provincials, els serveis de les quals van ser assumits pel Govern de la Generalitat, centrat a Barcelona.
En el cas de Girona, Lleida i Tarragona, la continuïtat de les prestacions territorials va ser encomanada a la Comissaria Delegada de la Generalitat, que millora l'obra de cultura, la xarxa de carreteres i camins veïnals i els serveis socials.
Com a delegats territorials del Govern de Catalunya, per representar-lo en tota mena de relacions amb les altres autoritats, i com a executor de les funcions que abans eren exercides per les comissions provincials, fou creada la figura del comissari delegat.
A causa del resultat de la Guerra Civil, la vida de l'organisme fou breu, però les vicissituds polítiques que contextualitzaren l'etapa republicana determinaren també que la Comissaria de Girona hagués de ser dirigida, successivament, per nou persones.
El president Francesc Macià va tenir l'oportunitat de signar el nomenament dels dos primers comissaris: Josep Irla i Bosch (28 d'abril de 1931) i Josep Puig i Pujades (8 de febrer de 1933).
Arran dels fets del 6 d'octubre de 1934, el darrer va ser cessat per l'autoritat militar, empresonat i condemnat, més endavant, a trenta anys de reclusió.
Aleshores, en el període de suspensió de l'Estatut, el coronel Francisco Jiménez Arenas, responsable del Govern de la Generalitat desnaturalitzada, va designar com a comissari el tinent coronel Jesús Masia Oltra, que assumí el càrrec entre el 13 d'octubre de 1934 i el 7 de generde 1936.
El substituí l'advocat Santiago Masó i Valentí, militant de la Lliga Catalana, nomenat per Felix Escalas, governador general de Catalunya, quan encara estava vigent la suspensió de l'Estatut.
Arran del triomf del Front d'esquerres, el 19 de febrer de 1936, Masó deixa el càrrec al jutge Pau Balsells i Morera, home d'esquerres, que cessa el dia 2 de març següent i havia estat nomenat per Joan Moles i Armella com a president interí de la Generalitat.
En recuperar Lluís Companys la Presidència de la Generalitat, el 2 de març fou reposat Josep Puig i Pujades al capdavant de la Comissaria de Girona, però en cessa el 16 del mes següent, car el figuerenc havia estat elegit diputat a Corts en les eleccions del mes de febrer.
Amadeu Oliva i Ayats, antic funcionari del Govern Civil de Girona, vinculat a Esquerra Republicana, desenvolupa el càrrec entre el 2 de març i el5 de juny de 1936, interinament.
La comesa passa llavors al barceloní Eduard Layret i Foix, germà del cèlebre advocat assassinat pels pistolers del Sindicat Lliure el 1920, que es troba amb l'enrenou insalvable del cop d'estat militar del 19 de juliol i tot el procés revolucionari que seguí, i que el 2 de setembre de 1936 traspassà la responsabilitat al palafrugellenc Martí Jordi i Frigola, d'Esquerra Republicana.
Jordi va mantenir la funció fins que l'agost de 1938, en ser cridada la seva lleva, hagué d'incorporar-se a l'exèrcit republicà, fet pel qual troba la mort.
Per rellevar-lo, el23 d'agost de 1938, Lluís Companys designa el darrer responsable capdavanter de la Comissaria gironina, la qual va ser assumida pel mestre Josep Mascort i Ribot, militant d'Esquerra Republicana i diputat a Corts, que va estar al davant de l'organisme fins al moment de marxar a l'exili.
Com a dades sociològiques del conjunt cal remarcar la vinculació d'origen o residència dels designats a les comarques gironines; només Layret residia a Barcelona.
Majoritàriament, els comissaris foren persones vinculades a Esquerra Republicana, el partit hegemònic del moment, i només en l'etapa de suspensió de l'Estatut el càrrec fou atribuït a altres persones.
En la biografia deis comissaris es reflecteixen totes les vicissituds generals de l'època.
Cap dels designats no arriba als dos anys de mandat: Jordi, en temps de guerra, protagonitza l'estada més llarga, i Balsells, que només actua durant onze dies, fou el comissari més fugaç.