Marta Navarro de la Vega, Anna M. Gómez López i Danae Ortiz de Viñaspre Murcia, referents d'Ocupació Juvenil del Baix Llobregat
La situació d'emergència actual està generant moltes incerteses en l'àmbit de l'ocupació, especialment entre les persones més joves.
Ens trobem davant d'una crisi a la qual ens hem vist abocats d'una manera precipitada, sense haver tingut temps per organitzar-nos ni preparar-nos per gestionar i adaptar la nostra activitat a les circumstàncies actuals i a les limitacions que s'hi associen.
Això ens porta a buscar referents, experiències anteriors que ens mostrin com s'han afrontat en el passat situacions semblants, per intentar establir connexions i similituds que ens ajudin a respondre a la necessitat d'identificar i definir el que ens és desconegut.
Des dels mitjans de comunicació es fan constants referències a l'analogia amb la crisi econòmica iniciada l'any 2008, una reminiscència que, sumada a l'estat d'alarma i a l'adveniment de la "nova normalitat", evoca les connotacions d'inestabilitat i d'incertesa que es desprenen de la paraula crisi.
Tot i així, no hem d'oblidar que es tracta de situacions que, tot i que comparteixen un efecte en l'economia que en ambdós casos ha ocasionat pèrdues de milers de llocs de treball, tenen orígens i característiques diferents.
Tal com apunten alguns analistes, la crisi del 2008 es va originar a causa de factors interns que influenciaven i afectaven directament el mercat financer i l'economia.
En canvi, en la crisi actual el desencadenant és un factor extern, el virus SARS-CoV-2, amb conseqüències econòmiques derivades de les mesures de control social que es requereixen per protegir la salut de la ciutadania i evitar el col·lapse sanitari.
Per constatar aquestes diferències considerem que és interesant contraposar algunes dades de les dues crisis experimentades.
Per exemple, observem que en l'anterior període de crisi econòmica el nombre de joves de menys de 30 anys afiliats a la seguretat social a Catalunya va caure gradualment durant el període 2012 i 2014, moment a partir del qual la xifra es va començar a recuperar.
En la crisi actual, en les dades provisionals del març de 2020 s'observa una caiguda dràstica de les persones joves afiliades a la seguretat social, amb xifres similars a les de la crisi anterior.
La diferència consisteix en la velocitat d'afectació que, enguany, és d'un –9,18% respecte de les dades del desembre de 2019, i d'un –7,9% respecte del març de 2019, en comparació amb la progressió esglaonada amb què es va produir la caiguda del nombre d'afiliacions entre els anys 2012 i 2014.
Caldrà veure l'evolució de les dades durant els propers mesos per poder-ne fer una anàlisi comparativa més acurada.
Si ens fixem en l'atur, s'observa que en el primer trimestre de 2013, un dels pitjors de l'anterior crisi, la taxa d'atur a Catalunya entre els joves de 16 a 24 anys era del 39,8%, en comparació amb el 28,3% registrat en el primer trimestre de 2020 en la mateixa franja d'edat.
Els efectes són considerables, però no equiparables a la gravetat dels de la recessió viscuda l'any 2008.
Un aspecte diferenciador és l'existència del programa de Garantia Juvenil, que a Espanya es va començar a implementar l'any 2014 coincidint amb l'inici de la recuperació de l'ocupació juvenil, tal com apunten les dades de l 'Idescat.
Pensem que, en la situació actual, la consolidació de la Garantia Juvenil i el desplegament de les mesures i programes que en deriven poden ajudar a esmorteir lleugerament els efectes de la crisi entre el col·lectiu jove.
Sigui com sigui, el que queda clar és que, com afirmen diverses fonts, les persones joves són les que surten més afectades des la crisi provocada per la Covid-19 i, en general, de qualsevol crisi que repercuteixi en el mercat de treball.
Una mostra en són les dades aportades per l' enquesta sobre l'impacte de la COVID-19 realitzada pel Centre d'Estudis d'Opinió, en la qual un 40,8% dels joves enquestats d'entre 16 i 24 anys i un 56,2% dels joves d'entre 25 i 34 anys consideren que la seva situació econòmica "ha empitjorat" o "ha empitjorat molt" en el darrer mes (amb referència al període de març - abril de 2020), davant del 37,3% de la població total que feia aquestes mateixes.
Així, la incidència de les conseqüències més negatives en l'ocupació dels joves esdevé, en aquest cas, un punt en comú de les dues crisis.
D'altra banda, pensem que les previsions, les comparacions amb anteriors moments de crisi, els estudis i les estadístiques que intenten anticipar com serà l'economia i el mercat de treball durant els propers mesos o anys poden ser perillosament contraproduents, en tant que estableixen i projecten unes expectatives generals que corren el risc de ser interpretades més com a certesa que com a probabilitat.
Com a professionals, hem de ser crítics i evitar caure en el parany del que es preveu que passarà i, sobretot, treballar per desintoxicar els i les joves de la negativitat que de vegades sembla que s'inocula pels mitjans de comunicació.
L'assimilació, potser inconscient, d'aquestes previsions, pot produir una mena d'efecte Pigmalió, condicionar els i les joves i fer-los creure que les seves trajectòries i experiències individuals es veuran afectades ineluctablement pels efectes que vaticinen les dades, una visió que els indueix cap a una interpretació pessimista i descoratjadora del seu futur professional.
És per això que pensem que les estadístiques, les xifres i els pronòstics, tot i que tenen un paper important per explicar i contextualitzar el fenomen que estem vivint, també poden ocasionar una sensació d'impotència que faci subestimar el marge d'actuació i de canvi que tots i totes tenim sobre nosaltres mateixos i sobre la capacitat pròpia per fer front als efectes que la crisi pugui causar a cada persona.
Malauradament, la situació que estan patint molts joves no afavoreix la seva percepció d'un futur laboral gaire favorable.
A més, la pressió que se'ls genera per treballar, juntament amb les ganes i/o la necessitat d'accedir a una ocupació, fan que moltes vegades hagin d'acceptar contractes temporals, jornades parcials no desitjades i feines informals, en la seva majoria corresponents als sectors turístics, de restauració, comercial i hoteler, que justament són els més afectats per aquest escenari.
Tot aquest cúmul de circumstàncies agreugen la situació i fan encara més precària la relació dels joves amb el mercat laborat, especialment davant dels estralls causats per la Covid-19.
Si traslladem aquestes consideracions a la nostra pràctica diària, prenen sentit moltes de les percepcions que estem tenint aquests dies.
Molts dels joves que atenem han anat transformant la seva actitud, des de la motivació i predisposició per afrontar el procés de cerca de feina en un mercat de treball que per si mateix ja els presentava dificultats, fins a derivar en el negativisme i la pèrdua de confiança i seguretat en ells mateixos davant la situació actual.
Una situació de crisi que les persones joves interpreten i viuen cadascú de la seva manera, i que encaren com poden, sovint des de la impotència, mentre veuen com gent del seu entorn o fins i tot de la seva pròpia família perd la feina, pateix la malaltia, o es veu afectada directament o indirectament per les conseqüències del virus.
Un panorama desolador que, sumat a les inquietuds i inseguretats prèvies i a la situació de vulnerabilitat de molts joves, enterboleix l'albirament del futur d'èxit laboral i professional per al qual amb tant d'esforç els havíem encoratjat durant el procés d'actuació i orientació que ofereix el nostre servei.
Els i les joves, desproveïts dels al·licients per continuar llaurant la seva estratègia professional, han de reinventar-se i adaptar-se a les necessitats d'un mercat laboral inestable i impredictible.
Per afrontar aquesta realitat, un dels recursos més potents són les polítiques de joventut.
Però, davant de situacions sobrevingudes com la que ens afecta, es produeix un desajustament entre els objectius a assolir i els mitjans, la metodologia i els recursos amb què es preveia dur-los a terme.
En aquest punt pensem que, com a professionals i executors en última instància d'aquestes polítiques, assumim la responsabilitat de ser el canal que possibilita que els serveis, els programes i les activitats es duguin a terme en el context territorial concret que pertoqui.
I potser és justament l'assumpció d'aquesta responsabilitat el que genera la predisposició, la flexibilitat, l'esforç, l'enginy i la creativitat que aportem entre tots i totes i que fan possible que hàgim trobat vies i maneres alternatives de funcionar que permetin mantenir el suport i l'acompanyament a les persones joves i continuar acomplint així l'objectiu principal de la nostra tasca com a professionals de la joventut.
No obstant, aquesta obligació professional, i gosaríem dir que també moral, de continuar fent arribar el servei públic a les persones destinatàries, pot ensopegar amb les dificultats i les limitacions que deriven de la situació actual, i amb l'inevitable contagi del desànim que percebem en les persones joves.
Per això pensem que en aquests moments és d'una importància vital que com a professionals mantinguem i reforcem l'ajuda i el suport que oferim a la joventut.
Cal mantenir la seva motivació, procurar que transformin i adaptin els seus objectius, que potenciïn les seves capacitats i que es formin per adquirir-ne de noves.
Cal que els encoratgem a continuar avançant malgrat les dificultats i que els acompanyem en aquest procés complex que representa la cerca de feina i el desenvolupament professional, una complexitat agreujada encara més en una situació de crisi com la que estem vivint.
I és que, sovint, la clau de l'èxit està en la suma d'accions petites, en la constància per assolir els objectius i en el treball en xarxa, allò que ens complementa i que ens podem oferir els uns als altres.
Volem acabar amb la referència a un últim aspecte que considerem indispensable en aquesta situació: la comunicació entre professionals.
Ara més que mai hem de compartir experiències, reflexions, punts de vista, informació, recursos, idees..., que ens ajudin a seguir focalitzant-nos en l'objectiu prioritari d'ajudar les persones, en el nostre cas concretament les persones joves.
Un objectiu que ha de donar valor a la nostra feina i que ens fa aportar el nostre granet de sorra a la superació d'aquesta crisi.
Us animem a no perdre l'optimisme i a mantenir l'esforç per oferir a les persones joves una atenció i un servei que els ajudi a superar aquesta situació de la millor manera possible.
Estem segures que la suma d'accions, com la publicació d'informació a les xarxes socials, els missatges de seguiment, el suport emocional, la creació de recursos per a la cerca de feina, l'assessorament formatiu, el suport en l'elaboració del currículum, l'acompanyament davant de situacions laborals diverses..., causen en els i les joves que els reben un impacte que, per molt insignificant que pugui semblar, pot marcar la diferència en la seva manera de gestionar la crisi actual, una diferència que de ben segur contribuirà a la millora del seu desenvolupament personal i professional.