El ciberassetjament contra les dones constitueix una forma de violència masclista.
Quan parlem de ciberassetjament ens referim a tots aquells comentaris sexistes, insults, amenaces contra la integritat física de la dona o el seu entorn produïdes mitjançant internet, especialment a les xarxes socials.
Segons un estudi d'Amnistia Internacional de 2017, a Espanya un 19% de les dones afirma haver patit abusos o assetjament a través d'Internet.
L'assetjament en línia repercuteix greument en la salut i els hàbits de les dones que el pateixen, podent generar danys físics i emocionals com ara dolor corporal, estrès, ansietat, insomni, pèrdua d'autoestima o por a Internet i les xarxes socials.
En moltes ocasions, després d'haver estat víctimes d'assetjament a través de les xarxes, les dones canvien els seus hàbits, continguts i forma de relacionar-se a través d'Internet, tenint també efecte en les relacions amb el seu entorn personal, el que suposa que, el ciberassetjament és, també, una forma de minvar o eliminar la presència de les dones en els espais virtuals, una extensió més de les discriminacions que pateixen en els espais públics.
El ciberassetjament envers les dones pot ser penalment punible.
No obstant això, les noves tecnologies sovint avancen a major velocitat que la resposta penal.
L'opció d'interactuar a les xarxes a través de perfils anònims, i la possibilitat d'ocultar l'ordinador i ubicació des d'on s'actua, dificulta la identificació de la seva autoria.
Reforma per a incloure la violència digital com a violència masclista
No obstant, el passat mes de desembre del 2019, el Govern va avançar que s'impulsarà una reforma de la Llei 5/2008, de 24 d'abril, del dret de les dones a erradicar la violència masclista, per a incloure-hi la violència institucional i la digital.
En l'àmbit laboral, el ciberassetjament sexual o per raó de sexe s'ha d'incloure específicament en els protocols de prevenció i abordatge de l'assetjament sexual i per raó de sexe, a les empreses.
Tal i com especifiquen el conveni i la recomanació de la OIT, sobre violència i assetjament, aprovats el 2019, les interaccions virtuals entre persones treballadores es consideren espai laboral i, per tant, entra dins a l'àmbit de prevenció i actuació.
A raó d'això, l'empresa ha d'aplicar el protocol en aquests casos.
A diferència d'altres formes de discriminació i violència contra les dones, el ciberassetjament té un component d'escarni i linxament públic i, en moltes ocasions, un efecte bola de neu degut a la viralitat de les xarxes socials, que amplifica l'abast i efectes psicològics dels comentaris i insults realitzats a través d'aquestes.
Així mateix, a Internet l'agressor pot actuar en qualsevol lloc i moment, pel que els espais de seguretat per a la dona assetjada desapareixen.
Rebre el suport de les institucions i la ciutadania pot significar molt per a la dona que és o ha estat víctima.
En el cas de la feina, tant les persones treballadores que tenen coneixement de l'existència d'imatges o correus intimidatoris tenen la responsabilitat d'aturar-ne la difusió i posar-ho en coneixement.
L'empresa ha de realitzar una investigació interna tot i no existir denúncia de la persona implicada i reiterar, tant com calgui, la tolerància zero amb l'assetjament sexual i per raó de sexe, així com endegar les mesures de prevenció i sensibilització necessàries.
Resulta, per tant, imprescindible la implicació i el rebuig explícit com a societat i com a empreses, davant qualsevol conducta d'assetjament que observem a les xarxes.
Tots i totes som corresponsables de posar fre a la violència contra les dones a Internet.