L'anèmia és una condició comuna en pacients que seran intervinguts quirúrgicament.
La seva prevalença dependrà del grup de pacients inclosos o tipus de cirurgia (oncològica, cardíaca, etc.).
Això no obstant, en grans estudis retrospectius europeus i americans s'ha estimat que un terç de pacients que s'intervenen arriben amb anèmia a la cirurgia [1].
Per estudis observacionals, els pacients amb anèmia preoperatòria moderada o greu són associats a una major mortalitat hospitalària i, al cap de trenta dies, una major estada hospitalària i més necessitat d'ingrés postoperatori a cures intensives que aquells amb concentracions d'hemoglobina preoperatòries normals [2-4].
Així mateix, l'anèmia es va associar a una transfusió d'hematies més freqüent que als no anèmics [5].
En els pacients quirúrgics, la transfusió d'hematies s'associa de manera independent a un augment de pitjors resultats clínics [4].
L'associació entre anèmia i mortalitat perioperatòria també afectaria els pacients intervinguts de cirurgia cardíaca i a la població pediàtrica [2,4].
S'han observat resultats similars en els subgrups cardíacs i no cardíacs [2,4].
Encara que, en revisions sistemàtiques d'assaigs clínics aleatoritzats [6,7] i de la guia de pràctica clínica (GPC) del NICE [5], refereixen que l'evidència era limitada de l'efecte del tractament de l'anèmia preoperatòria sobre els resultats clínics (reduir la mortalitat i morbilitat perioperatòria).
En aquest context, en general, les recomanacions segons GPC [4,5] i documents de consens es troben alineats: a) en el tractament de l'anèmia preoperatòria s'hauria d'arribar a una hemoglobina ≥ 13 g/dL en ambdós sexes; b) oferir ferro oral abans de la cirurgia a pacients amb anèmia lleu per deficiència de ferro; c) considerar el ferro intravenós abans o després de la cirurgia per als pacients que tenen anèmia ferropènica i no tolerin ni absorbeixin el ferro oral, també en casos en què l'interval entre el diagnòstic d'anèmia i la cirurgia es preveu que sigui massa curt perquè el ferro oral sigui eficaç o en anèmia greu; d) eritropoetina subcutània en pacients de cirurgia ortopèdica amb anèmia no ferropènica (anèmia de procés crònic, anèmia renal, anèmia de l'ancià, mielodisplàsia, manca de temps per optimitzar amb ferro endovenós (FEV) sol, etc.) [1,2,4,5,8,9].
La pràctica clínica de poc valor és la manca d'optimització de l'hemoglobina i/o de l'estat nutricional (sobretot del ferro) en els pacients que han de ser intervinguts de cirurgia en què es preveu que hi haurà una pèrdua significativa de sang (>500 mL).
En aquest sentit, algunes debilitats que poden presentar-se en la pràctica clínica habitual són: a) els valors d'hemoglobina al voltant d'11 a 12 g/dL són considerats com a normals per un nombre important de professionals i fins i tot el tractament amb ferro oral se suspèn en arribar a aquests valors, sense tenir en compte l'estat del ferro de dipòsit; b) els metges referents del pacient relativitzen la importància que els pacients tinguin nivells adequats d'hemoglobina preoperatòria, tot i que per consens internacional l'hemoglobina hauria de ser ≥13 g/dL per ambdós sexes.
Aquest punt de tall va ser establert per reduir el risc de resultats adversos potencialment prevenibles associats a l'anèmia preoperatòria no tractada i, així mateix, reduir el risc prevenible de transfusions durant i/o en el postoperatori i de les seves complicacions pròpies relacionades.
A més, cal considerar que la cirurgia pot produir una pèrdua de sang, en molts casos moderada, que pot ser compensada pel pacient.
En el cas que el pacient tingui aquesta pèrdua de sang partint d'un estat anèmic, produirà una anèmia més greu i a voltes haurà de rebre transfusió d'hematies.
La manca de ferro als dipòsits també dificulta l'anèmia postoperatòria.
En resum, la percepció de les raons perquè es relativitza la importància de diagnosticar i tractar l'anèmia preoperatòria en la pràctica clínica habitual podrien ser perquè hi ha desconeixement de l'impacte rellevant negatiu en l'evolució clínica del pacient a deixar sense tractar oportunament l'anèmia preoperatòria.
Les excepcions on es podria considerar realitzar la cirurgia sense l'optimització de l'hemoglobina i/o tractament de la ferropènia dins del període preoperatori són: a) pacients amb eritropatia o anèmia que no responguin a cap tractament (talassèmia major, drepanocitosi, aplàsia, mielodisplàsia greu, etc.); b) pacients amb dèficits de nutrients que no puguin ser corregits per al·lèrgia, intolerància o contraindicació als preparats; c) pacients amb resistència a l'eritropoetina o que no poden rebre-la pel risc elevat tromboembòlic; d) en infants, la manca d'autorització d'alguns preparats per la falta d'estudis i e) pacients anèmics que s'han d'intervenir de cirurgia urgent o electiva no demorable a qui no hi ha temps suficient per optimitzar [1,2,4,5,8].
Per tant, tenint en compte en pacients amb anèmia candidats a cirurgia electiva de risc de sagnat alt o moderat (>500 mL), no hauria de deixar-se sense tractar aquesta anèmia (objectiu hemoglobina preoperatòria ≥13 g/dL homes o dones) abans de realitzar la cirurgia.