Berrugues genitals / Berrugues venèries
Els condilomes acuminats, també anomenats berrugues genitals o berrugues venèries, són una infecció de transmissió sexual causada pel virus del papil·loma humà.
La infecció pel virus del papil·loma humà és molt freqüent, tant en homes com en dones, en el nostre entorn i en diversos països del món.
Existeixen més de 140 tipus diferents de virus del papil·loma humà.
Alguns d'ells (40) poden infectar les mucoses de l'àrea anogenital.
Una persona es pot contagiar amb més d'un tipus diferent d'aquests virus.
Alguns tipus (majoritàriament els tipus 6 i 11) poden originar berrugues (condilomes), generalment indolores a la regió genital o anal i més rarament a la boca.
Uns altres tipus de virus del papil·loma humà (el 16 i el 18 principalment, i també el 31, el 33, el 35 i altres) no donen lloc a berrugues però s'associen a un risc més elevat de contraure càncer de coll d'úter i d'altres tipus (de l'anus, del penis o de la vulva).
Pel que fa a les berrugues genitals, rarament progressen a canvis precancerosos o càncer.
Tampoc no hi solen haver complicacions en el cas de la dona embarassada: moltes dones que han tingut condilomes abans de quedar-se embarassades no han patit complicacions ni problemes durant l'embaràs ni el part.
D'altra banda, cal assenyalar que les berrugues genitals poden comportar problemes afectius i socials a les persones que les pateixen atès que, tant per la seva localització com per la seva aparença, poden resultar desagradables.
La transmissió d'aquest virus es produeix durant les relacions sexuals amb o sense penetració (vaginal, anal); la transmissió urogenital és poc freqüent.
El contacte directe per la pell és la manera més eficaç de transmissió.
Es calcula que un 60% de les parelles de persones amb berrugues genitals se'n contagiaran.
Només en rares ocasions una dona embarassada transmetrà el virus al seu fill o filla durant el part i, en aquest supòsit, també en molt pocs casos el contacte amb el virus provocarà que el nadó presenti berrugues o condilomes.
La infecció pel virus del papil·loma humà pot afectar qualsevol persona sexualment activa, encara que sol ser més freqüent en persones joves amb diverses parelles sexuals.
El risc d'infectar-s'hi augmenta si:
Aquest virus es pot contagiar encara que la persona infectada no presenti símptomes visibles.
Així, és possible que les berrugues genitals es propaguin malgrat que no es vegin.
Moltes persones no saben que estan infectades pel virus del papil·loma humà perquè no presenten cap lesió ni símptoma o perquè tenen lesions difícils de veure a primera vista, bé sigui a causa de la mida, bé de la localització (coll de l'úter, uretra, etc.).
D'altra banda, de vegades passen diversos mesos entre el moment del contagi pel virus i l'aparició de les berrugues genitals.
Les berrugues genitals o condilomes són generalment lesions aspres, indolores, de color carn, grisós o blanc rosat.
Tot i no provocar dolor, quan s'irriten poden causar picor i fins i tot sagnar una mica.
Poden tenir diferents mides, ser planes o tenir forma de coliflor, i també presentar-se com a lesions úniques o estar agrupades.
En la dona, poden aparèixer a la vulva, al coll de l'úter o matriu, i a l'interior de la vagina.
En l'home, a la punta i a la pell del penis, a l'escrot i a la uretra.
Tant en un cas com en l'altre, és possible l'aparició de les berrugues genitals al voltant de l'anus, al recte i a les cuixes.
Encara que no amb tanta freqüència, també podem trobar berrugues genitals fora de l'àrea genital, com ara la boca, els llavis o la gola.
En les persones que tenen alguna malaltia o problema de salut que els afecti el sistema immunitari (les defenses) i també en les dones embarassades, les berrugues genitals poden tenir un mida més gran o ser més nombroses.
En la majoria de casos, el diagnòstic dels condilomes es fa mitjançant l'examen visual i manual de les lesions a l'àrea genital i anal.
El metge o la metgessa realitza un examen de la pell al voltant de l'anus i els genitals, i en les dones també un examen vaginal i de cèrvix durant la revisió ginecològica.
També pot fer-se l'avaluació de berrugues intraanals per anoscòpia.
Algunes vegades pot ser necessari prendre una mostra del teixit afectat (biòpsia) per avaluar-ne l'estat evolutiu.
Els diversos tractaments emprats per a les berrugues genitals o condilomes serveixen per tractar o destruir aquestes lesions però no per eliminar-ne el virus.
Per tant, hi ha moltes probabilitats que tornin a sortir al cap d'un temps.
Aquests tractaments es basen en l'aplicació sobre la berruga de substàncies que la destrueixen (podofil·lí o imiquimod en crema); la congelen (ús de nitrogen líquid o crioteràpia) o l'extirpen mitjançant tècniques de petita cirurgia (làser, cauterització).
Normalment, aquests tractaments els du a terme el metge o la metgessa directament, però, en algunes circumstàncies, se'ls pot aplicar la mateixa persona.
En qualsevol cas, en el tractament dels condilomes hi ha d'haver seguiment mèdic.
En alguns casos és difícil curar les berrugues i en d'altres no es poden eliminar del tot i van apareixent de manera recurrent.
El fet que una persona s'hagi curat de berrugues genitals no vol dir que no n'hi tornin a sortir, encara que hagi estat molt de temps sense tenir-ne.
En ocasions, els condilomes poden desaparèixer sols, sense tractament.
L'objectiu principal de les vacunes contra el virus del papil·loma humà és prevenir les lesions malignes en el tracte genital associades al virus, particularment del cèrvix o coll uterí.
Amb aquesta finalitat s'utilitza una vacuna bivalent que protegeix contra els virus dels tipus 16 i 18, que causen set de cada deu càncers de cèrvix.
Existeix una vacuna tetravalent que, a més, de protegir contra els tipus 16 i 18, ho fa contra els tipus 6 i 11, causants de nou de cada deu berrugues genitals.
Per tant, a més de complir amb el principal objectiu, l'ús d'aquesta vacuna tetravalent ajuda a disminuir el nombre de nous casos de condilomes acuminats.
Tota persona sexualment activa pot estar en risc d'infectar-se amb el virus del papil·loma humà.
La utilització correcta i regular del preservatiu en les pràctiques sexuals (vaginals, anals o orals) pot reduir el risc de contraure i de transmetre la infecció per aquest virus.
No obstant això, cal tenir en compte que aquelles zones que no es poden cobrir amb el preservatiu, restaran desprotegides (per exemple, l'escrot o la vulva).
D'altra banda, les següents mesures poden també a ajudar a evitar el contagi de les berrugues a altres zones del cos i a altres persones:
Quan una persona té condilomes, és important que ho faci saber a la seva parella o parelles sexuals, tant per decidir quines mesures de protecció cal adoptar en les seves relacions sexuals com per la conveniència que l'altra persona sigui avaluada per un professional sanitari i rebi el tractament adequat si escau.
És especialment important que les dones, especialment amb parelles que tenen o han tingut condilomes, segueixin la pauta dels controls periòdics (prova de Papanicolau o citologia cervicovaginal) per detectar com més aviat millor una possible infecció pel virus del papil·loma humà.