projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
La Direcció General de Formació Professional Inicial i Ensenyaments de Règim Especial del Departament d'Educació de la Generalitat de Catalunya, organitza els Entrenaments d'skills 2019, preparatoris pels Campionats d'FP de Catalunya, Catskills 2020.
Els entrenaments d'skills 2019 i els Campionats d'FP de Catalunya, CATSkills 2020, tenen com a objectiu principal la promoció de la Formació Professional a través de la participació de l'alumnat en una competició que afegeix una motivació extra en el seu itinerari professional, i també una experiència personal enriquidora.
Al mateix temps, el centre educatiu i el professorat que participa en la preparació de l'alumnat pot intercanviar experiències i establir xarxes de col·laboració entre els centres i les empreses que hi participen.
Pot participar als entrenaments d'skills, l'alumnat dels centres educatius de formació professional de Catalunya, matriculat en un cicle formatiu de grau mitjà o de grau superior d'FP, durant el curs 2019-2020.
Cada centre pot inscriure un o més participants, en funció de l'skill escollit, i pot proposar-ne de reserva per cobrir les eventualitats que puguin sorgir.
Aquest alumnat ha de tenir, abans de l'inici del campionat, els coneixements teòrics suficients respecte als components materials sobre els quals versen les proves.
A més, ha de reunir les qualitats següents: concentració, capacitat de resoldre problemes i de treballar sota pressió.
El dia de les proves, els participants han d'anar acompanyats pel professor/a que els ha preparat i que ha d'actuar de jurat.
Es poden consultar a l'apartat "skills".
Així mateix, es publicaran models de proves d'anteriors edicions a Odissea:
La llista d'equipament que aporta l'organització i la que han de portar els participants es publicarà al respectiu curs d'Odissea:
S'han establert els premis següents:
La resta de participants rep un certificat de participació en la competició.
El campionat de Catalunya de formació professional, que es celebra cada dos anys, permet mostrar les habilitats i les competències professionals dels alumnes que hi participen.
Les proves estan inspirades en les descripcions tècniques que regeixen la competició internacional WorldSkills Competition.
El progrés econòmic d'una regió està íntimament lligat a la formació de la seva població activa.
El jovent que es vol introduir en el món laboral ha de saber donar resposta a la necessitat empresarial del seu territori; és per això que empreses i autoritats educatives han de treballar conjuntament a fi d'ajudar al progrés econòmic del territori.
Els alumnes matriculats en cicles formatius de formació professional de Catalunya (cada prova té un requisit d'edat que s'especifica a la directriu tècnica corresponent).
Els centres de formació professional poden inscriure una persona candidata per professió emplenant el formulari en línia quan la inscripció està oberta.
per la qual es crea el Programa d'innovació "Campionat de Catalunya de la Formació Professional i proves tècniques de les olimpíades d'FP Skills" (DOGC núm. 7243, de 9.11.2016)
L'any 1946, José Antonio Elola, director general de l'Organització de Joves Espanyols (OJE), en col·laboració amb Francisco Albert-Vidal i Antonio Almagro, va començar a preparar els primers campionats de formació professional, que es van celebrar quatre anys després, el 1950, a Madrid.
En aquesta primera competició, van participar-hi dotze joves de formació professional de Portugal i Espanya.
Un gran nombre de persones observadores de diferents països van ser convidats a la competició, i, com a resultat, l'any 1953 s'hi van afegir joves d'Alemanya, el Marroc, la Gran Bretanya, França i Suïssa; fou llavors quan nasqué Worldskills, una organització internacional de la formació professional que opera a tot el món, registrada a Amsterdam i regida per les lleis dels Països Baixos.
Espanya va participar en els campionats Worldskills des del seu inici fins a l'any 1991.
Entre els anys 1959 i 1975 van organitzar-ne onze edicions.
El maig de 2005, Espanya es va adherir novament a l'organització.
Catalunya va participar en totes, i va seleccionar els seus candidats i candidates a través del campionat de Catalunya Catskills.
La façana de la plaça de Pompeu Fabra (zona de l'OAC) i la del carrer de Joan Maragall, amb plafons de vidre de grans dimensions, en ocasions serveixen d'aparador a exposicions i mostres per a la ciutadania.
Actualment s'hi exposen els plafons de l' exposició "350 anys al teu costat.
Memòria de l'antic Hospital de Santa Caterina", ofert a amb motiu de la commemoració dels 350 anys de l'edifici l'any 2016.
Mostra retrospectiva de cartells dels Festivals de fotoperiodisme Visa Pour l'Image Off (estiu 2016)
El passatge d'Aristides Maillol, que enllaça la plaça de Pompeu Fabra amb l'avinguda de Jaume I, és un passatge obert a la ciutadania i, en ocasions serveix d'escenari a exposicions públiques.
El 14 d'octubre arriba al passatge d'Aristides Maillol l'exposició " Ànima ", una exposició que dona a conèixer els 15 anys d'història de la Fundació.cat i la tasca que ha portat a terme per fomentar, impulsar i facilitar l'ús del català a Internet com a eina de normalització lingüística i com a element indispensable per a seguir reforçant la cultura catalanoparlant a la xarxa.
Aquesta mostra pretén ser el reflex de l'ànima de l'entitat, una ànima entesa com tot allò que uneix els catalanoparlants.
La nostra llengua i la nostra cultura, la nostra història i el nostre futur, tot allò que compartim com a poble i que ens connecta els uns als altres.
Una ànima col·lectiva que ens identifica.
El recorregut de l'exposició està pensat perquè el visitant viatgi per la història del domini.cat i en conegui la tasca de fomentar l'ús del català a Internet.
Podeu visitar l'exposició fins al 30 de novembre!
L'Auditori Josep Irla està situat a la capella de l'antic Hospital de Santa Caterina.
Inaugurada amb gran pompa el 28 de desembre de 1679, va servir per donar per acabada la primera fase constructiva del complex hospitalari de Santa Caterina.
La capella annexa a l'hospital tant permetia l'accés als malalts a participar de les misses com l'accés a la resta de feligresos aliens a l'hospital.
La capella té l'entrada per la façana principal i tot i que austera, en destaca la decoració de la portalada que flanquejada per pilastres coronades per capitells jònics, té un frontó trencat i una fornícula també buida.
A dins descobrim que la capella és d'una sola nau, coberta amb volta de canó rebaixat amb llunetes.
L'absis queda rematat per una semi cúpula i a banda i banda de les parets, trobem una decoració molt austera que es redueix a capitells toscans i unes pilastres adossades a la paret, rematades amb un basament.
A l'altre extrem de l'absis el cor s'aixeca per damunt del cancell, un element molt característic de l'arquitectura barroca.
Avui la capella ha estat totalment rehabilitada i reconvertida avui en l'Auditori Josep Irla.
Aquest esdevé un gran espai que compta amb una decoració innovadora de tractament monocromàtic, fosc i neutre, que ajuda a centrar l'atenció del visitant vers l'element destacat, la gran pintura de Ramon Martí Alsina El gran dia de Girona.
La Generalitat de Catalunya a Girona, a través de la Delegació del Govern, pot cedir a terceres persones, físiques o jurídiques, l'Auditori Josep Irla.
La cessió està prevista i descrita en el Protocol pel qual s'estableixen les bases que regeixen l'ús de l'Auditori a tercers i on s'hi especifica qui en pot fer ús i les condicions bàsiques necessàries per autoritzar-ne la cessió.
Aquest espai compta amb un anell magnètic, que és una ajuda tècnica per a persones usuàries de pròtesi auditiva que assisteixin a reunions o a cursos.
Aquest aparell actua com amplificador de so i té un radi aproximat de 250 a 1000 m 2.
En cas que tingueu la previsió d'utilitzar-lo s'haurà de fer constar a l'apartat d'observacions de la reserva de sala corresponent.
Atesa la situació de crisi sanitària per la COVID19, a partir del març de 2020 els actes han quedat restringits.
Per a més informació, adreceu un correu a la bústia [EMAIL]
Destaca per les voltes de canó rebaixades amb llunetes i els arrambadors de ceràmica.
Aquest gran espai actua com a distribuïdor de les diferents ales de l'edifici ja que als dos extrems s'obren els accessos que dirigeixen a les sales contínues.
A banda i banda de la porta d'accés trobem dues sales nobles més petites.
D'estructura rectangular, l'espai d'aquest vestíbul destaca per un costat pels arrambadors ceràmics del segle XVII i per les voltes de canó rebaixades amb llunetes, molt comunes en l'arquitectura d'aquesta època, rematades per culs de llàntia amb decoració ornamental, totalment emblanquinades.
A partir del 8 de març del 2019 fruit del concurs d'idees proposat entre el col·lectiu de treballadors i treballadores de la Generalitat a Girona, i en el marc del Dia Internacional de les Dones, l'espai passa a denominar-se Vestíbul Institucional Narcisa de Caramany i Fontdevila.
Isabel Juan, historiadora i companya dels Serveis Territorials de Cultura, ens ofereix una aproximació al personatge:
"Narcisa de Caramany i Fontdevila va ser una ciutadana il·lustre de la Girona del segle XVIII.
El 20 de febrer de 1781 va instituir davant notari la Fundació de la Casa de la Convalescència, la qual havia de ser una institució que procurés el repòs dels malalts encara convalescents de l'Hospital de Santa Caterina.
Al 1739 va contraure matrimoni amb Antoni de Caramany, hereu d'una noble nissaga empordanesa, i totes les propietats i rendes de la seva família dels Fontdevila van passar a la família dels Caramany, entre elles la casa del carrer de Ciutadans, números 2-4 (on hi ha l'actual establiment de Casa Moriscot).
En el seu testament Narcisa de Caramany deixava 15.000 lliures per a la Fundació de la Convalescència, per al manteniment i repòs dels malalts, i demanava que s'instal·lés dins de l'edifici de l'Hospital, aprofitant alguna part en desús.
El cost de la construcció va anar a càrrec d'un altre benefactor, el Bisbe Tomàs de Lorenzana."
Té una inscripció de l'any 1881 explicant que és un hospital de malalts.
El pati va ser totalment enllosat al 1881 pels taller dels Porcalla els quals deixaren un testimoni escrit de la seva tasca, en forma de carreu ben tallat, al costat inferior esquerra del pati.
Aquesta inscripció en llatí diu "ANNO HUMANAE REPARATIONIS MDCCCLXXXI SECTILIA HUJUS NOSOCOMI PAVIMENTA FRATRIBUS PORCALLA SUFFRAGANTIBUS INSTAURATA FUERE", que traduït vindria a dir "L'any de la humana redempció del 1881 es posaren els paviments enllosats d'aquest hospital de malalts, costejats pels germans Porcalla".
Les lloses de format rectangular s'articulen de manera recta i ordenada al llarg del pati, però just al llindar de la porta principal desapareixen per deixar pas a un mosaic fet de còdols que representen les armes martirials de Santa Caterina: la roda de molí, la palma i l'espasa.
Deu magnòlies repartides en dues bandes engalanen el pati.
Rere el llindar de la porta principal de l'antic Hospital, s'obre un dels espais més emblemàtics d'aquest edifici: el Pati de les Magnòlies.
D'estructura rectangular actuava com a distribuïdor de les dependències hospitalàries alhora que contribuïa a la il·luminació de les dependències i a un millor ventilació de l'aire, totalment necessari en edificis amb funcions hospitalàries.
El pati fou remodelat a finals del segle XIX amb la col·locació del paviment a càrrec del taller dels Porcalla i al 1928 fou rehabilitat i s'hi incorporaren els esgrafiats a càrrec del decorador Josep M. Busquets.
Els tons ocres dels esgrafiats juntament amb les deu magnòlies, repartides en les dues bandes del pati, ajuden a tenyir aquest espai d'una elegància i melangia romàntiques.
Aquesta escultura està ubicada al Passatge d'Aristides Maillol
El Tors de Venus data del 1918-1925 i té unes dimensions de 115 cm x 48 cm x 33cm.
Està instal·lada de manera asimètrica sobre una enorme peanya de fusta laminada que s'adiu amb l'entorn, i que emergeix d'una làmina d'aigua.
L'escultura es troba situada a la plaça pública que comunica la Gran Via de Jaume I amb la plaça de l'Hospital, just davant la Casa de Cultura.
Aquest indret ofereix espais on conviuen i dialoguen de forma perfectament harmònica els dissenys més agosarats, metàl·lics, de ciment i vidre, de nova construcció, amb les estructures de pedra de l'antic edifici barroc.
Aquesta escultura forma part d'una sèrie de sis que es van realitzar a la foneria d'Émile Godard, directament al Museu Maillol, Fundació Dina Vierny (la musa de l'artista) de París.
Aquesta obra va formar part de l'exposició L'art de Maillol, que es va instal·lar a la Pedrera de Barcelona des de l'octubre de 2009 fins al gener de 2010.
L'escultura forma part del patrimoni cultural de Catalunya, i la seva adquisició i instal·lació és important i remarcable ja que a Catalunya només hi ha una altra escultura de Maillol instal·lada, a la rodalia del MNAC, a Barcelona.
La inauguració oficial fou el 26 de febrer de 2010.
Arístides Maillol (Banyuls de la Marenda, 1861-1944) ha estat un dels escultors més rellevants del segle passat i el seu art se situa entre els cànons estatuaris del segle XIX i la modernitat que es va imposar, primer amb els avantguardistes i, després de la Primera Guerra Mundial, amb futuristes, surrealistes i cubistes.
Va iniciar la seva activitat artística l'edat de tretze anys, quan va pintar una marina, el seu primer quadre.
Als 18 anys publica una revista, La Figue; ell n'era l'únic redactor, l'impressor, l'il·lustrador i, finalment, l'únic client.
Després d'una estada a Perpinyà, va marxar a París, on després de moltes temptatives va ser admès, el 1885, a l'École des Beaux-Arts; és en aquesta època quan passà més penúries i quan va fer amistat amb Antoine Bourdelle i Paul Gauguin.
Va ingressar en el grup del nabís i durant una primera etapa va fer pintures i ceràmiques d'estètica nabí.
Començà a interessar-se pels tapissos i en va fer diverses exposicions, però el treball de la tapisseria li afectava la vista i l'obligà a abandonar definitivament aquest art. És quan es dedicà exclusivament a l'escultura; molt influenciat pel seu amic Gauguin, les seves escultures tenen un caràcter alhora solemne i senzill, amb un gran equilibri i sempre emmarcant-les en figures geomètriques, centrant-se en el nu femení, moltes vegades amb la basades en la model Dina Vierny.
El 1905 li va arribar l'èxit al Saló de l'Automne, on hi exposa la Mediterrània.
A partir d'aquest moment, va fer exposicions a París, Nova York, Berlín, Chicago, etc. Rebia encàrrecs i també il·lustrava diversos llibres, com les Èglogues de Virgili, el 1925, L'Art d'estimar d'Ovidi, el 1935, o Cants pour elle, de Paul Verlaine.
La campanya arqueològica de 2006 va descobrir el polvorí i la muralla.
La muralla construïda al segle XV i que es troba just a sota de l'avinguda Jaume I, és doble i té dos panys de pedra amb un farcit intern de terra.
El pany de fora ressegueix la vorera i l'intern l'avinguda.
Al final, ja fent xamfrà entre el carrer Joan Maragall i la plaça Sibil·la de Fortià, trobem una construcció que segons plànols del segle XIX defineixen com un polvorí, un recinte per guardar-hi armes i pólvora.
Durant el segle XVII i la Guerra dels segadors i posteriorment la de Successió, les forces franceses varen intentar envair Girona diverses vegades.
Finalment, es va decidir invertir en defensa i es començaren a renovar les muralles tot seguint el model francès de Vauvan, un model que ja no construïa muralles altes sinó una defensa més baixa, amb murs inclinats i baluards, estructures pentagonals que s'adossaven al mur i que permetien una millor defensa de flanc a un tram de muralla; a més per dins s'hi podia circular, transportar artilleria i canons i a Girona es va optar per aquest model.
La construcció de l'Hospital Santa Caterina va paral·lela a la construcció del Baluard de Santa Clara.
La remodelació de la muralla va provocar que edificis emblemàtics com l'Hospital Nou, l'antic hospital medieval precursor del Santa Caterina i el convent de Santa Clara, desapareguessin per la construcció d'aquests baluards.
Fins a cinc d'aquestes estructures foren construïdes en el barri de Mercadal: Figuerola, Santa Creu, el del Governador, Santa Clara i Sant Francesc però no només provocaren la demolició de certs edificis sinó també part de carrers, com ara el de Savaneres, just davant de l'antic hospital i que va ser descobert i estudiat durant una campanya arqueològica, l'any 2006.
El taller dels Passoles va crear els arrambadors ceràmics.
Els arrambadors ceràmics que trobem a Santa Caterina s'han conservat en el seu lloc original i ocupen les parets el vestíbul principal i les dues cambres, la sala dels homes i les dones.
Daten del segle XVII i estan atribuïts al taller barceloní dels Passoles, el mateix taller que realitzà els arrambadors de la Casa de la Convalescència de Barcelona.
En total es conserven prop de 157,30m d'arrambador, unes quinze mil peces que es reparteixen en tres registres decoratius: les rajoles de "cartabó" de triangles blancs i verds; la sanefa barroca amb motius vegetals grogs, blaus i blancs i per últim la sanefa marc, una doble filera de rajoles de decoració vegetal amb volutes i rocalla de diversos colors.
A la zona inferior, el sòcol, es repeteix la sanefa barroca.
La funció d'aquests arrambadors no era només decorativa sinó que respon a una necessitat pràctica i encarada a la higiene i al bon manteniment.
Els arrambadors no permeten que traspassi la humitat, són fàcils de netejar i resistents i pel que fa al manteniment, les peces malmeses es podien substituir fàcilment.
Amb la rehabilitació de l'edifici es van restaurar els arrambadors originals i les peces malmeses es van substituir per unes de noves, idèntiques als originals a càrrec de tallers artesans.
Connecta el vestíbul amb el Pati de les Magnòlies.
Travessant el Pati de les Magnòlies en direcció al cos principal de l'edifici, s'alça en l'eix central l'escalinata construïda al voltant del 1678, la qual dóna accés al primer pis i al vestíbul de l'hospital.
Aquesta escalinata d'un sol tram està emmarcada per un arc de formes sinuoses, barroques i lobulades, que ressegueix el mur amb unes capitells toscans, unes pilastres adossades i uns pedestals escalonats.
Aquest arc divideix l'escala en dues seccions, alhora que aconsegueix donar-li més entitat escultòrica: el tram més recte, inserit ja dins l'edifici i acompanyat d'arrambadors, està cobert per una volta de mocador.
Per contra, el tram final que va de l'arc al pati, sembla talment imitar la forma d'una colada.
La porta d'accés al vestíbul, de vidre amb bastidors de fusta, és just al tram final de l'escalinata i s'emmarca en un arc rebaixat amb un frontó ondulant i unes pilastres rematades per uns pedestals.
Un vitrall amb l'escut de Girona, en forma de timpà, presideix l'entrada.
Hi destaquen un rellotge de sol i les figures de Santa Caterina i Sant Jaume.
L'any 1928 el decorador Josep M. Busquets va realitzar aquesta sèrie d'esgrafiats en les parets del pati del pati de les magnòlies, que ajuden a tenyir d'elegància i melangia aquest espai.
La temàtica és ornamental, columnes salomòniques i figures geomètriques, però en destaca a la paret sud un rellotge de sol i les figures de Santa Caterina i Sant Jaume, els sants titulars de l'hospital amb els atributs del seu martiri, a la paret nord.
La composició bicromàtica d'aquests esgrafiats s'adapta a l'estructura original del pati barroc, així com la distribució de les finestres i balcons.
Josep M. Busquets, membre de tota una nissaga familiar dedicats a les arts decoratives va realitzar diversos treballs, la majoria vinculats al cercle artístic de l'arquitecte noucentista Rafel Masó.
La restauració d'aquests esgrafiats es va dur a terme durant el 2008.
La instal·lació del rellotge de sol
Es va completar l'any 2016 dins dels actes commemoratius dels 350 anys de l'antic Hospital de Santa Caterina, amb la col·laboració de la Societat Catalana de Gnomònica, que va facilitar els càlculs, els estudis tècnics i la proposta de disseny.
Es va optar per un disseny harmònic amb el conjunt de l'esgrafiat històric tant en composició com en colors.
La lectura dóna la informació de l'hora i també el detall dels equinoccis i els solsticis.
Amb aquesta opció es fomenta la cultura del coneixement i la ciència, aspectes molt presents en aquest edifici des dels orígens.
Finalment, la peça es completa amb la inscripció d'un lema, que recull les paraules del primer president de la Mancomunitat de Catalunya, Enric Prat de la Riba: "La força de les nostres idees la mesurarà el temps".
Evoca quan Felip II va encarregar la constitució de l'Hospital de Santa Caterina com a Reial.
Aquest escut és dels pocs elements que es conserven del primer Hospital de Santa Caterina derruït al 1654 i que estava situat a l'actual emplaçament de la plaça del Lleó.
El significat d'aquest escut que reprodueix l'escut de Girona, ens evoca a l'any 1571 quan l'edifici va esdevenir Hospital Reial per encàrrec de Felip II, arran d'uns disturbis i enfrontaments que demanaven més inversions per Catalunya.
En aquest cas, l'escut significava que fer destrosses a l'Hospital era sinònim d'atac a la figura del senyor Rei.
Així ho indica la làpida: "DEL SENYOR REY EN SALVAGUARDA DELL ESPITAL GENERAL DE GIRONA.
La façana es va edificar als segles XVII i XVIII seguint les tendències barroques.
L'entrada a l'edifici per la plaça de l'Hospital permet observar l'antiga façana amb el seu accés original.
Dividida en tres cossos corresponents a la Capella, l'Hospital i la Casa de la Convalescència, va ser edificada al llarg del segles XVII i XVIII, seguint les tendències arquitectòniques barroques de l'època.
Construïda amb pedra de Girona, la portalada de l'Hospital està emmarcada amb pilastres dobles que sostenen una llinda treballada amb decoracions classicitzants.
Al damunt es troba una fornícula buida que molt probablement deuria contenir una imatge, o bé de la Verge Maria o potser de la titular Santa Caterina, avui desapareguda i la flanquegen unes decoracions geomètriques ornamentals.
A més, trobem dues finestres enreixades amb decoracions molt pròpies d'aquesta època a banda i banda de la porta; quatre balcons amb baranes, i a sobre, als extrems, dues obertures circulars com ulls de bou; una galeria de solana amb 25 finestres arrenglerades en el pis que superior, que permetien una millor circulació i renovació de l'aire, i un coronament que remata l'obra.
Aquests elements descrits donen prou harmonia al conjunt però són els únics que constitueixen l'austera façana que dóna accés al pati interior, en part perquè l'arquitectura civil d'aquesta època prefereix invertir més en la funcionalitat que en consideracions estètiques.
L'OAC a Girona disposa d'un espai a manera de tauler d'anuncis per a l'exposició pública de convocatòries de provisió de llocs de treball de l'Administració, d'edictes i altres anuncis oficials que requereixen ser exposats en taulers d'anuncis presencials.
L'OAC a Girona disposa de pantalles informatives als espais d'espera i d'un videomosaic amb visibilitat des de l'exterior.
Així mateix, en aquests espais i als taulers de l'entrada hi ha expositors de tríptics, fullets i altre material divulgatiu.