I. Se sotmet a dictamen de la Comissió Jurídica Assessora el Text refós de la legislació en matèria d'aigües a Catalunya.
El Ple de la Comissió és competent per conèixer dels projectes de decret legislatius d'acord amb el que disposa l'article 3.1.a) del Text refós de les lleis reguladores de la Comissió, aprovat per Decret legislatiu 1/1991, de 25 de març.
El Projecte normatiu és conseqüència del nou termini que la disposició final quarta de la Llei 31/2002, de 30 de desembre, de mesures fiscals i administratives, atorgà al Govern «perquè en el termini d'un any a partir de l'entrada en vigor d'aquesta Llei, refongui en un text únic la Llei 6/1999, de 12 de juliol, d'ordenació, gestió i tributació de l'aigua, les disposicions relatives a la creació de l'Agència Catalana de l'Aigua, establertes per la Llei 25/1998, de 31 de desembre, de mesures administratives, fiscals i d'adaptació a l'euro, i els preceptes vigents de la Llei 4/ 1990, de 9 de març, d'ordenació de l'abastament de l'aigua a l'àrea de Barcelona, la Llei 5/1990, de 9 de març, d'infraestructures hidràuliques de Catalunya, i la Llei 19/ 1991, de 7 de novembre, de reforma de la Junta de Sanejament, que integri les modificacions incorporades per altres lleis.
La refosa ha de comprendre també la regularització, l'aclariment i l'harmonització d'aquestes disposicions».
Prèviament, però, la disposició final segona de la Llei 6/1999, de 12 de juliol, d'ordenació, gestió i tributació de l'aigua, ja havia atorgat al Govern un termini d'un any per refondre les lleis esmentades al paràgraf anterior.
Ambdues habilitacions són quasi bé idèntiques, si no fos perquè la que s'inclou en la disposició final segona de la Llei 6/1999 no recull l'incís «que integri les modificacions incorporades per altres lleis» incorporat en la disposició addicional quarta de la Llei 31/2002.
Es tracta d'una autorització per refondre textos legals en què es compleixen les exigències constitucionals d'expressió de matèria concreta i fixació del termini i en què s'inclou la facultat de regularitzar, aclarir i harmonitzar els textos legals que han d'ésser refosos.
Quant al procediment, s'ha seguit el que estableixen els articles 63 i següents de la Llei 13/1989, de 14 de desembre, d'organització, procediment i règim jurídic de l'Administració de la Generalitat, que també són aplicables a l'elaboració de decrets legislatius, segons és doctrina d'aquesta Comissió.
A l'expedient no consta l'informe del Consell per a l'Ús Sostenible de l'Aigua.
D'acord amb l'article 19.12 de la Llei 6/1999, de 12 de juliol, d'ordenació, gestió i tributació de l'aigua, correspon a aquest òrgan d'assessorament de l'Agència Catalana de l'Aigua informar sobre els projectes de disposicions generals que afectin l'àmbit hidrològic.
A l'expedient tampoc no consta l'informe del Consell Assessor per al Desenvolupament Sostenible de Catalunya.
D'acord amb l'article 2.1.a) del Decret 311/1998, d'1 de desembre, de creació del Consell Assessor per al Desenvolupament Sostenible, aquest òrgan té, entre d'altres funcions, la d'assessorar i/o informar sobre els projectes normatius que se li proposin per raó de la seva incidència sobre el medi ambient i el desenvolupament sostenible.
Respecte de l'absència d'aquests informes, la Comissió entén que la finalitat tècnica de caràcter mediambiental d'aquests permet la seva omissió en els casos en què no es pot produir cap canvi de la política hidrològica perquè es tracta d'una simple refosa de textos ja vigents.
En qualsevol cas, i encara que no sigui estrictament necessari jurídicament, la Comissió creu convenient en aquests casos l'emissió dels informes corresponents.
A l'expedient tampoc no consta l'acord de la Comissió de Govern Local.
L'existència de l'informe del Consell d'Administració de l'Agència Catalana de l'Aigua permet entendre que en aquest cas ha permès la intervenció de la representació dels ens locals.
Com ja s'ha dit en d'altres ocasions (per exemple, en el Dictamen 570/99), si bé és cert que, segons l'article 12.2.b) del Reglament de la Comissió de Govern Local de Catalunya, resten exceptuats de l'informe de l'òrgan esmentat aquells avantprojectes de llei o projectes de reglament dels quals, tot i afectar el règim local de Catalunya, hagin informat una comissió o un altre òrgan de l'Administració de la Generalitat en què estiguin suficientment representats els ens locals de Catalunya, la correcció d'aquesta substitució s'haurà d'estudiar cas per cas amb la finalitat de determinar en cada supòsit la suficiència de la representació esmentada.
No s'ha dut a terme tràmit d'audiència; justifica aquest fet la part final de la memòria en el sentit que l'elaboració d'un text refós no implica una tasca creadora, sinó merament tècnica.
En aquest cas, però, el caràcter tècnic de la refosa no impedeix la possibilitat d'excessos i les garanties jurídiques exigeixen la participació dels interessats en el procediment, com tantes vegades ha posat de manifest aquesta Comissió.
Tanmateix, es pot considerar que aquesta participació dels sectors afectats s'ha donat per la composició plural del Consell d'Administració de l'Agència Catalana de l'Aigua.
En qualsevol cas, hauria estat aconsellable un tràmit d'informació pública o d'audiència als interessats.
Pel que fa al contingut del Projecte, es formulen les observacions següents: En l'article 5 del Projecte de Text refós existeix un error tipogràfic en identificar l'últim apartat d'aquest article amb la lletra e), quan realment hauria d'ésser la lletra d).
L'article 8.1 es correspon amb l'apartat 1 de l'article 16 de la Llei 25/1998, de 31 de desembre, de mesures administratives, fiscals i d'adaptació a l'euro.
Aquest article 8.1 estableix que «l'Agència Catalana de l'Aigua, com a administració hidràulica de la Generalitat de Catalunya exerceix les competències de la Generalitat de Catalunya en matèria d'aigües [...]», mentre que l'article 16.1 objecte de refosa estableix que «l'Agència Catalana de l'Aigua, com a administració hidràulica de Catalunya exerceix les competències de la Generalitat de Catalunya en matèria d'aigües [...]».
La modificació és correcta atès que en diversos articles es parla de l'Agència Catalana de l'Aigua com a entitat de dret públic de la Generalitat de Catalunya.
La literalitat de l'article refós podria conduir a confusió atès que l'Administració hidràulica estatal i les entitats locals de l'aigua també són administracions hidràuliques de Catalunya.
El contingut de l'article 8.2.k) es correspon amb la lletra k) de l'apartat 2 de l'article 16 de la Llei 25/1998, de 31 de desembre, de mesures administratives, fiscals i d'adaptació a l'euro.
L'apartat k) del precepte contingut al Projecte de decret legislatiu fixa com a funció de l'Agència Catalana de l'Aigua: «k) El requeriment i l'obtenció de la informació necessària de les persones físiques o jurídiques, públiques o privades, per a l'exercici de les competències que se li atribueixin».
El terme requeriment no es troba a l'apartat k) de l'apartat 2 de l'article 16 que és objecte de refosa.
Això no significa un excés del Text refós perquè l'obtenció de la informació implica el requeriment com a mitjà instrumental per aconseguir-la.
Tanmateix, referir- se només al requeriment pot semblar excloure altres mitjans d'obtenció de la informació, com per exemple la inspecció.
D'altra banda, pel que fa a les persones juridicopúbliques, s'ha de remarcar que no es pot entendre que per aquesta via s'augmenti el poder coactiu de la Generalitat.
L'article 8.2.m) es correspon amb l'article 17.1 de la Llei 6/1999, de 12 de juliol, d'ordenació, gestió i tributació de l'aigua.
La lletra m) esmentada ha estat introduïda ex novo, i reprodueix literalment el contingut de l'article 17.1 de la Llei 6/1999.
El contingut d'aquesta lletra m) es torna a repetir literalment en l'article 54.1 del Projecte de decret legislatiu.
Potser fóra més adequat, per raons de tècnica normativa, efectuar una remissió interna.
Pel que fa a l'article 8.5, es correspon amb l'apartat 5 de l'article 16 de la Llei 25/1998, de 31 de desembre, de mesures administratives, fiscals i d'adaptació a l'euro.
El precepte del Projecte de decret legislatiu recull literalment el contingut del precepte a refondre, el qual fixa la necessitat de demanar un informe a l'Agència Catalana de l'Aigua durant la tramitació de «plans generals, de normes subsidiàries i plans parcials i especials un cop aprovats inicialment».
Caldria adaptar aquest precepte al nou règim de les figures de planejament urbanístic de la Llei 2/2002, de 14 de març, d'urbanisme.
L'article 9.3 del Projecte es correspon amb l'article 17.3 de la Llei 25/1998, de 31 de desembre, de mesures administratives, fiscals i d'adaptació a l'euro.
Aquest precepte remet a la Llei 13/1995, de 18 de maig, de contractes de les administracions públiques, quan hauria de fer-ho al Text refós aprovat per Reial decret legislatiu 2/2000, de 16 de juny.
Es fa també remissió a la Llei 48/1998, de 30 de desembre, sobre procediments de contractació en els sectors de l'aigua, l'energia, els transports i les telecomunicacions.
Això és correcte, però també s'hauria de fer referència a la Llei 13/2003, de 23 de maig, reguladora del contracte de concessió d'obres públiques, la qual modifica el Text refós esmentat en afegir a aquest un nou títol V al llibre II.
Quant a l'article 12.3, es correspon amb l'article 20.3 de la Llei 25/1998, de 31 de desembre, de mesures administratives, fiscals i d'adaptació a l'euro.
L'apartat 3 del Projecte de decret legislatiu, en què es regula literalment el contingut del precepte a refondre, determina que «la gestió del patrimoni s'ajusta al que disposa la Llei de l'Estatut de l'empresa pública catalana i la legislació de patrimoni de la Generalitat de Catalunya».
Aquest precepte hauria de referir-se al Decret legislatiu 2/2002, de 24 de desembre, pel qual s'aprova el Text refós de la Llei 4/1985, de 29 de març, de l'Estatut de l'empresa pública catalana.
L'article 22.5 del Projecte es correspon amb l'article 29.5 de la Llei 6/1999, de 12 de juliol, d'ordenació, gestió i tributació de l'aigua.
Existeix un error en la identificació del Decret legislatiu que aprovà el Text refós de la Llei municipal i de règim local de Catalunya: on diu «Decret legislatiu 2/2002, de 24 de desembre», hauria de dir «Decret legislatiu 2/2003, de 28 d'abril».
L'article 26.2 es correspon amb l'article 33.2 de la Llei 6/1999, de 12 de juliol, d'ordenació, gestió i tributació de l'aigua.
S'hi ha afegit com a incís final d'aquest apartat «sense perjudici de l'establert a l'apartat cinquè d'aquest article» sense que aquest incís existís en el precepte a refondre.
L'incís que s'hi afegeix constitueix una excepció a l'obligació d'ajustar-se a les previsions de la legislació i el planejament urbanístic.
La nova addició es pot entendre que és la interpretació correcta, en el sentit que l'excepció en la legislació urbanística es limita a la necessitat d'obtenció de llicència municipal.
Tanmateix, es podria interpretar que el que s'ha fet és una exclusió completa al sotmetiment a la legalitat urbanística en aquests casos.
Aquesta interpretació altera la situació normativa actual, ja que la manca de necessitat de llicència no significa que no sigui necessari sotmetre's a la legislació i al planejament urbanístic.
Fóra millor una fórmula que esvaís qualsevol dubte.
Així mateix, la remissió que efectua aquest darrer incís a l'apartat 5 del mateix article podria portar a entendre que elimina les facultats del Govern atorgades a l'empara de l'article 182.2 de la Llei d'urbanisme.
El segon paràgraf de la lletra b) de l'article 31.2 es correspon amb l'article 7.1 de la Llei 4/1990, de 9 de març, d'ordenació de l'abastament d'aigua a l'àrea de Barcelona.
Aquest segon paràgraf assenyala: «En cas que la substitució es realitzi per cabals procedents de la reutilització d'aigües residuals depurades, les conduccions que transporten les esmentades aigües han de ser independents de les que transporten les aigües destinades a l'abastament domiciliari.»
Pel que fa al precepte a refondre, la part vigent de l'article 7.1 de la Llei 4/1990 esmentada té el contingut següent: «En el cas de concessions per a regadius i altres usos agraris, la substitució es pot fer per cabals procedents de la reutilització d'aigües residuals depurades que tinguin les característiques adequades a la finalitat de la concessió.
En aquest darrer supòsit, les conduccions que transporten les esmentades aigües han de ser independents de les que transporten les aigües destinades a l'abastament domiciliari.»
La part assenyalada amb cursiva no s'ha recollit en el Projecte de decret legislatiu.
Aquesta supressió, en la memòria justificativa es fonamenta sobre la base del contingut dels articles 99.3 i 272.5 del Reglament del domini públic hidràulic.
Però aquesta norma estatal, si bé prohibeix amb caràcter general la reutilització directa, no exigeix en tots els casos la condició d'independent.
Aquesta Comissió Jurídica Assessora entén que aquesta modificació s'extralimita en l'habilitació atorgada, amb la qual cosa es formula l'observació pertinent, la qual té el caràcter d'essencial.
L'article 38.1 i 2 del Projecte, relatiu a les instal·lacions de l'ens d'abastament, es correspon amb l'article 11.1 i 2 de la Llei 4/1990, de 9 de març, d'ordenació de l'abastament d'aigua a l'àrea de Barcelona.
L'apartat 1 de l'article 38 omet les «obres» com a part de la titularitat de l'ens d'abastament, mentre que el precepte per refondre (article 11.1) fa referència a «obres i instal·lacions».
L'apartat 2 de l'article 38, última línia, omet la qualificació com a «bàsica» de la xarxa.
Atès que les modificacions esmentades no canvien el sentit dels preceptes refosos, fóra millor mantenir la literalitat dels preceptes antics.
Quant a l'article 54 del Projecte, cal remetre's a l'observació formulada respecte de l'article 8.2.m) del mateix Projecte.
L'article 72.4, relatiu al tipus de gravamen específic per a usos industrials i assimilables, agrícoles i ramaders, es correspon amb l'article 47.4 de la Llei 6/1999, de 12 de juliol, d'ordenació, gestió i tributació de l'aigua, modificat per l'article 9.3 de la Llei 21/2001, de 28 de desembre, de mesures fiscals i administratives.
Aquest precepte fa referència al fet que la determinació del grau de contaminació de l'aigua s'efectua per mesurament directe de la càrrega contaminant i segons «la declaració de càrrega contaminant abocada que el subjecte passiu del tribut resta obligat a presentar», mentre que el precepte per refondre, segons la redacció donada en la seva modificació realitzada per l'article 9.3 de la Llei 21/2001 abans esmentada, parla de «la declaració d'ús i contaminació de l'aigua».
Atès que la integració es fa d'un precepte derogat, cal substituir-lo per la nova redacció que es dóna a la Llei 21/2001, de 28 de desembre.
Aquesta observació té el caràcter d'essencial.
La numeració de l'article 84 hauria d'ésser el número 81.
La disposició final segona 1 del Projecte habilita el Govern per adaptar les previsions que resultin d'aquesta norma a les que es derivin de la normativa estatal o de la Unió Europea.
Aquesta previsió és la reproducció de la disposició final tercera de la Llei 6/1999.
La norma original que ara es refon ofereix ja una certa problemàtica.
En efecte, no es tracta d'una delegació legislativa atès que no compleix els requisits constitucionals.
En aquest sentit s'ha manifestat el Dictamen 1007/99 d'aquesta Comissió Jurídica Assessora.
Tampoc no és una deslegalització, perquè no té sentit deslegalitzar allò que ha estat derogat o desplaçat a l'ordenament jurídic, tot i que ho podria tenir en els casos que una normativa que no requereix reserva de llei i és competència de la Generalitat fos d'impossible aplicació per incompatibilitat amb la normativa superior.
Tampoc no es tracta del simple desplegament reglamentari, que es troba regulat en el següent paràgraf segon.
Per tant, no es veu amb claredat quin poder addicional dóna el precepte refós al Govern.
Si n'existeix algun, no pot anar més enllà del marc de la Llei 6/1999, que és l'única entre les refoses que conté aquesta previsió.
Es pot elevar al Govern, per tal que l'aprovi, el Projecte de decret legislatiu sotmès a consulta amb les observacions formulades en el cos del Dictamen, de les quals tenen el caràcter d'essencials les que es recullen en el fonament jurídic quart respecte dels articles 31.2.b) i 72.4 del Projecte.