Film popular de caire interreligiós sobre les relacions entre hinduistes i musulmans a l'índia i el Pakistan.
La trama se centra inicialment en Shahida, una nena musulmana muda d'una família de pastors de Casimir Pakistanès.
Els seus pares creuen que si va a visitar el santuari de Nizamuddin, a Delhi, podrà parlar.
Al viatge l'acompanya la seva mare donat que el seu pare no pot obtenir el visat per entrar a l'Índia perquè va ser militar.
Durant el viatge de retorn del santuari el tren s'atura a prop de la frontera pakistanesa i, mentre la seva mare dorm, Shahida baixa del ten per ajudar un xai atrapat.
El tren es posa en marxa deixant a la noia al territori indi.
Shahida es fica a un tren de càrrega i s'hi queda adormida.
Quan es desperta es troba a Kurukshetra (una de les ciutats lligades a la història del Mahabharata) on s'hi està celebrant una festivitat en honor del déu Hanuman.
Bajrangi, un jove bramin que participa a les festivitats, s'adona de la noia abandonada i decideix portar-la amb ell a Delhi fins que no apareguin els seus pares, ignorant que la noia és musulmana i que prové de Pakistan i no de l'Índia.
Mitjançant flashbacks descobrim que Bajrangi és un noi no massa dotat pels estudis, fill d'un pare vinculat al partit nacionalista hindú, que abans de morir li va demanar d'anar a Delhi a viure amb un amic seu que li troba feina.
Tot i no ser massa intel·ligent, és una persona honesta, que mai no diu mentides i molt devot del déu Hanuman.
La seva enamorada i la seva família acullen bé a Shahida, a la qual anomenen «Munni».
Bajrangi creu que la noia és bramin degut a la seva pell clara, però quan aquesta s'escapa per anar a menjar pollastre amb els veïns musulmans (trencant l'observança vegetariana dels bramans), queda desconcertat.
Desprès veurà com la noia entra a pregar a una mesquita, i tot i que ho vol amagar al seu protector –el qual és clarament anti-musulmà i anti Pakistaní– l'origen de la noia queda finalment evidenciat quan Munni es posa contenta perquè, durant l'emissió d'un partit de cricket entre Índia i Pakistan, guanya Pakistan i comença a donar petons a la bandera pakistanesa davant de tota la família que l'acull.
A partir d'aquí els esdeveniments es precipiten i, després de diverses temptatives per enviar la noia a Pakistan (inclòs un intent per part d'un agent de viatges corrupte de vendre la noia a una casa de prostitució) Bajrangi decideix portar-la ell mateix al seu país d'origen, tot i no tenir el visat i no saber d'on prové exactament la noia.
Quan travessen la frontera el jove hindú és pres per un espia, però un reporter descobreix la noblesa de les seves intencions i decideix ajudar-lo.
Amb la policia al darrera el grup de fugitius van evadint els obstacles gràcies a l'ajut de diversos personatges pakistanesos.
El periodista publica un reportatge per You Tube sobre l'acte generós de Bajrangi de cara a tornar-la als seus pares i les injustícies de les quals està essent objecte.
Bajrangi es lliura a la policia per tal que el periodista i Munni puguin prosseguir el camí, i és torturat perquè cap de les autoritats creu la seva història.
El periodista finalment torna la noia al seus pares.
La notícia commou a l'opinió pública, raó per la qual Bajrangi passa a ser un heroi tant per als indis com per als pakistanesos (que li atribueixen el nom Bajrangi Bhaijaan «Germà Bajrangi» com a senyal de reconeixement per la seva proesa).
Alliberat, va a travessar la frontera acompanyat d'una multitud d'admiradors pels dos costats de la frontera.
En veure'l marxar Shahida comença a parlar tot cridant el seu nom i la frase Jai Shri Ram («glòria al Senyor Rama»).
Bajrangi torna per abraçar-la en l'espai entre Índia i Pakistan.