I. El Departament de Governació i Administracions Públiques demana dictamen de la Comissió Jurídica Assessora sobre el Projecte de decret pel qual s'aprova el Reglament del Jurat d'Expropiació de Catalunya.
El present Decret es dicta en aplicació del mandat contingut a la disposició final primera de la Llei 9/2005, de 7 de juliol, del Jurat d'Expropiació de Catalunya.
En tractar-se d'una disposició normativa que desplega una llei, la Comissió és competent per a emetre el dictamen preceptiu d'acord amb l'article 8.2.b) de la seva Llei reguladora.
La Generalitat és competent en la matèria en virtut del que disposa l'article 159.4.c) de l'Estatut d'autonomia de Catalunya, que li atorga la competència executiva per: 'Crear i regular un òrgan propi per a la determinació del preu just i fixar-ne el procediment.'
Com es dedueix de la literalitat del precepte i declara genèricament l'article 112 de l'Estatut respecte a les competències executives, aquestes comprenen la potestat reglamentària.
El Govern, titular de la potestat reglamentària segons l'article 68 de l'Estatut d'autonomia, està expressament habilitat per a regular la matèria d'acord amb la disposició final primera de la Llei 9/2005, com ja s'ha dit.
Pel que fa als aspectes procedimentals, s'han complert els requisits establerts per l'ordenament jurídic.
La proposta annexa la memòria justificativa preceptiva, l'estudi econòmic i la taula de vigències, documents tots ells elaborats amb anterioritat al tràmit d'informació pública del Projecte de decret.
Pel que fa a la memòria econòmica, efectua una sèrie de consideracions respecte a la nova previsió de personal assessor en relació amb l'estalvi de costos que pot suposar per a l'emissió de dictàmens, i fa referència a les quanties fixades pel Govern per aquests actes.
No obstant això, no es quantifica d'una manera global, atès que incorporar aquest personal es preveu amb caràcter potestatiu.
Pel que fa a la participació pública, el Projecte ha estat sotmès a informació pública i a més se n'ha donat trasllat a les diferents seccions del Jurat d'Expropiació de Catalunya, a la Federació de Municipis de Catalunya i a l'Associació Catalana de Municipis i Comarques.
No consta en l'expedient que s'hagi donat trasllat de la norma als col·legis professionals, a organitzacions empresarials o a associacions representatives de la propietat, entitats totes elles que tenen representació en les seccions del Jurat d'Expropiació.
Tanmateix, hi consta haver-se produït la informació pública, especialment convenient en aquest cas, tal com ho prova el fet que han intervingut algunes de les entitats esmentades.
De la participació dels òrgans de la Generalitat, cal destacar la de la Comissió de Govern Local, de la qual en l'expedient figura no solament la certificació d'informe favorable, sinó també de la part de l'acta de la sessió en què es va debatre el tema amb les opinions dels participants.
Aquesta tècnica és la més adequada perquè tots els participants posteriors en el procediment, i especialment el Govern, que és a qui correspon la decisió, puguin actuar amb la millor informació.
Pel que fa al tràmit del Consell Tècnic, la certificació de la Secretaria del Govern fa constar que el secretari general del Departament de Governació i Administracions Públiques va informar sobre el Projecte de decret en la sessió corresponent.
Com ha assenyalat aquesta Comissió (dictàmens 30/09 i 34/09), el Consell Tècnic no ha d'emetre un dictamen, però s'ha assenyalat també que l'adequat és que hi hagi un pronunciament d'aquest Consell sobre el projecte de disposició general.
El Projecte de decret té un preàmbul, dos articles, una disposició transitòria, una de derogatòria i una de final.
En l'article 1 s'aprova el Reglament del Jurat d'Expropiació de Catalunya, que constitueix un annex del Decret.
Al seu torn, el Reglament, que té vint articles, Té adjunts tres annexos.
La Comissió no té observacions per a realitzar sobre el Decret d'aprovació del Reglament; respecte d'aquest darrer, formula les consideracions següents:
Article 3: L'article reprodueix reduïdament l'article 4 de la Llei 9/2005.
No hi ha objeccions de legalitat, però tanmateix es podrien precisar en la norma reglamentària les característiques dels cossos 'equivalents' al cos superior d'administració i al cos d'advocacia.
En el cas dels funcionaris de titulació superior, seria convenient precisar de cara al futur si, un cop superat el període transitori, s'ha d'establir un criteri per a determinar la diferència entre el grup A1 o el grup A2, i aquesta regulació és necessària en el grup A1.
Pel que fa al segon paràgraf de l'apartat 1 d'aquest article 3, se suggereix adaptar la terminologia emprada a la de les noves titulacions i, per tant, substituir la referència a llicenciatura per la de titulats superiors en els àmbits del dret i l'economia.
Pel que fa a les persones no funcionàries amb titulació superior, també seria convenient precisar, en allò que es refereix a les noves titulacions, si s'està referint a grau universitari o si s'exigeix un postgrau.
La Llei ja resol que, en el cas de representació d'institucions, és el president qui decideix d'acord amb la naturalesa del bé l'entitat que ha de ser representada.
Però, en canvi, no està regulat com es fa l'opció entre registradors i notaris, la qual cosa caldria precisar en el text.
Articles 6 i 11: Del joc d'aquests dos articles es deriva una de les innovacions més importants del Reglament.
Se segueix mantenint la figura del vocal tècnic com a ponent de la valoració, però es permet com a alternativa efectuar una proposta de valoració realitzada pel personal assessor funcionari.
Com que l'exigència del ponent vocal tècnic no estava en la Llei, res no impedeix una nova regulació en el reglament.
D'altra banda, es tracta d'una activitat normal en el si de les administracions públiques.
El funcionaris preparen uns documents tècnics que no constitueixen una resolució administrativa fins que el titular de la competència no adopta la decisió.
S'ha de remarcar que, d'acord amb la memòria econòmica, aquest personal assessor estarà inclòs en la relació de llocs de treball de la secció corresponent del Jurat; són, per tant, funcionaris ordinaris al servei de l'òrgan jurat.
En l'article 11.1 es precisa que el personal assessor podrà assistir eventualment a les sessions del Jurat però no tindrà dret a vot.
La decisió correspondrà, per tant, exclusivament als membres del Jurat, que, en tots els casos, tenen documentació preparada pels funcionaris.
La possibilitat d'assistència pot plantejar algun dubte, però no és inusual que els funcionaris puguin ser cridats per a informar davant d'un òrgan col·legiat.
Per a un major rigor podria precisar-se que, un cop realitzada la informació, l'assessor es retirarà perquè siguin exclusivament els membres del Jurat els que estiguin presents en el moment de prendre la decisió.
D'altra banda, per a una millor claredat en el precepte (article 6) caldria afegir que els vocals ponents es designen entre els membres del jurat.
Article 7.1: Regula les funcions de la Secretaria.
L'article 16.1 de la Llei 9/2005 estableix que l'estructura de cada secretaria s'ha de determinar per decret.
L'Administració activa ha de valorar si aquest decret seria el lloc adequat per a efectuar aquesta regulació, per a evitar la dispersió normativa de la matèria, que esdevindria contrària a una visió integral de l'ordenament.
Article 9.1: Aquest article disposa que els membres del Jurat estaran sotmesos al règim d'incompatibilitats recollit en l'article 5.1 de Llei 9/2005.
És obvi que res no pot objectar la Comissió al fet que es compleixi la Llei, tal com es limita a preveure el text.
Certament, en més d'una ocasió, s'ha al·ludit en l'expedient el fet que la Comissió s'hauria de pronunciar sobre les possibilitats d'incidir per via reglamentària en la regulació legal de les incompatibilitats.
En efecte, l'exercici de la potestat reglamentària no permet la contradicció amb la llei, però sí, en canvi, interpretar, desplegar, complementar o concretar les lleis.
És per això que, si el text sotmès a consulta formulés alguna d'aquestes accions en relació amb la qüestió plantejada, la Comissió podria pronunciar-s'hi.
Article 9.2: En la primera part d'aquest article, si quan parla de l'òrgan que 'designa' els membres s'està referint a l'òrgan que els 'proposa', com sembla coherent, no és possible que aquest faci una nova proposta si encara no ha estat cessat l'anterior membre del Jurat.
El correcte seria fer referència a qui 'nomena', com ja es fa en la segona part.
Article 11 i annex III: Caldria homogeneïtzar la denominació d'assessor o bé d'assessor tècnic.
Article 13.5 i 7: La limitació que estableix el paràgraf 5 respecte dels documents anteriors a la data de presentació de l'expedient ofereix algunes dificultats.
En primer lloc, el que s'estableix és la 'no-obligació' de tenir en compte els documents.
Tanmateix, res no impedeix tenir-los en compte.
El poder tenir-los o no en compte sense que es determini per quins motius és arbitrari i vulnera la interdicció de l'arbitrarietat.
Però, a més, la previsió del paràgraf 5 contradiu l'establert en el paràgraf 7, si no és que s'interpreta que les possibilitats establertes en aquesta darrera norma exclouen els documents anteriors a la data de presentació de l'expedient.
Però aquesta interpretació no és possible perquè contradiu l'establert en l'article 79 de l'LRJPAC 'de caràcter bàsic', que preveu la possibilitat d'aportar documents en qualsevol moment del procediment anterior al tràmit d'audiència.
La Comissió efectua, per tant, una observació de caràcter essencial.
Articles 14.5 i 16.5: En aquests dos articles es produeix un canvi significatiu en el sentit de potenciar l'avinença.
En l'article 14.5 es preveu la convocatòria a les sessions del Jurat de l'interlocutor de l'Administració expropiant i de l'expropiat.
L'article 16.5 dóna l'oportunitat a l'Administració i a l'expropiat de fer al·legacions després d'haver presentat l'informe de valoració i eventualment acordar l'avinença.
Però si no s'arriba a l'acord, la secció del Jurat es reuneix reservadament.
En alguns supòsits, segons el Projecte, es dóna una segona oportunitat d'avinença, però aquesta segona possibilitat presenta problemes.
En primer lloc, perquè la norma no defineix en quins casos s'han de convocar o no les parts interessades.
Una qüestió tan transcendent no es pot deixar al fet que les circumstàncies ho justifiquin, que és tant com dir que es deixa a la lliure apreciació del president de la secció, el qual en tot cas haurà de motivar-ne la decisió.
Seria necessari, però, que es determinessin els criteris objectius per a determinar quan s'ha de procedir a la segona possibilitat d'avinença.
Tot i així, a més, la Llei prohibeix la convocatòria de les parts a la sessió del Jurat per a establir el preu just.
L'article 12.1 de la Llei 9/2005 disposa: 'En el cas que les parts no acceptin de participar en la sessió d'avinença o si, havent-hi participat, no han arribat a un acord, s'ha de convocar la sessió corresponent perquè la secció del Jurat, sense la presència de les parts, adopti l'acord del preu just.'
Hi ha, per tant, una contradicció entre la llei i el Projecte sotmès a consulta, que porta a la Comissió a formular una observació de caràcter essencial.
Tanmateix, seria possible preveure que d'ofici es convoqués un segon tràmit, un cop produïda la proposta de valoració, però hauria de ser en una sessió prèvia i diferent de la de preu just.
Això obligaria a regular aquesta possibilitat en un article diferent del preu just (article 16).
En aquest cas, també s'hauria d'aclarir que la convocatòria seria al marge i diferenciada de la del preu just.
Article 16.4: La no-vinculació dels informes de valoració als fulls d'apreuament s'ha d'entendre sens perjudici de l'establert en l'article 12.3 de la Llei 9/2005: 'El preu just acordat no pot ésser superior al global sol·licitat per la persona titular del bé o dret a expropiar ni inferior a l'apreuament global plantejat per l'administració expropiant ['].'
D'altra banda, el precepte s'ha d'adaptar a la possibilitat d'una segona avinença.
Article 20.2: S'ha d'interpretar en el sentit que, més enllà dels terminis de tramitació de les diferents fases, el termini màxim per a dictar i notificar la resolució serà d'un mes, d'acord amb el que disposa l'article 117.2 de l'LRJPAC, de caràcter bàsic.
Annexos al Reglament: S'ha de remarcar que, en els tres annexos, s'ha optat per una baixa densitat normativa.
En els dos primers, la documentació que cal presentar es regula amb caràcter orientatiu.
En el tercer, la titulació assenyalada pels ponents o assessors tècnics és amb caràcter preferent.
La tècnica seguida és correcta, si el que es pretén és donar una informació i establir una escassa vinculatorietat jurídica.
Certament, evita problemes en el cas de les titulacions universitàries, atesa la multiplicació d'aquestes i els canvis en la regulació.
Un cop tingudes en compte les observacions formulades en el cos del Dictamen, pot elevar-se al Govern, per a la seva aprovació, el Projecte de decret pel qual s'aprova el Reglament del Jurat d'Expropiació de Catalunya.