projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
Dipòsit de documentació de l'Arxiu Nacional de Catalunya
A través del Registre d'eliminacions l'Arxiu Nacional deixa constància de la documentació sense valor històric i destruïda en aplicació de les taules d'avaluació documental aprovades per la Comissió Nacional d'Accés, Avaluació i Tria Documental (CNAATD)
El registre es va iniciar l'any 1994, amb motiu de la publicació de l' Ordre de 8 de febrer del Departament de Cultura que disposa que tots els arxius han de documentar l'eliminació dels documents.
I d'acord amb l'article 12 del Decret 13/2008, de 22 de gener, sobre accés, avaluació i tria de documents, les dades consignades són:
Els documents eliminats van ingressar a l'Arxiu Nacional als inicis dels anys vuitanta del segle passat, procedents dels diferents departaments de la Generalitat que no tenien encara implantat cap sistema de gestió i arxiu documental que controlés la creixent producció de documents.
En aquelles circumstàncies, acceptar l'ingrés de documentació sense valor administratiu i no utilitzada per les unitats gestores, va implicar donar suport a arxius centrals administratius en els seus inicis.
A partir de la dècada següent, amb la implantació, aplicació i desenvolupament d'un sistema de gestió i arxiu i la creació de la Comissió Nacional d'Avaluació i Tria de Documents, es regulen les transferències documentals a l'arxiu històric.
Des d'aleshores, l'Arxiu Nacional rep els documents avaluats de conservació permanent i de valor històric.
Així doncs, en el Registre d'eliminacions que gestiona l'Àrea dels fons de l'Administració de l'Arxiu Nacional hi consten sèries ingressades fa temps, que han estat avaluades i destruïdes els darrers anys, i sèries de conservació permanent o mostreig cronològic en el moment de l'ingrés que, arran de posteriors revisions de la CNAATD, han passat a destrucció total.
Aquest registre deixa constància de la documentació sense valor històric destruïda
Gràfica d'eliminacions per fons
Gràfica d'eliminacions per TAAD
La Biblioteca de l'Arxiu Nacional de Catalunya està especialitzada en Arxivística, Gestió Documental i Història de Catalunya dels períodes medieval, modern i contemporani, particularment pel que fa a la Generalitat i les institucions catalanes.
Forma part de la Xarxa de Bibliotques Especialitzades de la Generalitat de Catalunya (BEG) i segueix les pautes de la Política de Desenvolupament de la Col·lecció Bibliogràfica, aprovada per la Direcció del centre el 18 de març de 2019.
Suggereix l'adquisició de nous documents bibliogràfics a [EMAIL]
- Satisfer les necessitats informatives de les persones usuàries, oferint l'atenció necessària i mantenint al dia els recursos informatius que puguin ser d'utilitat per a les diferents recerques.
- Conservar la col·lecció bibliogràfica de reserva procedent dels fons arxivístics ingressats al centre.
- Contribuir al foment de la investigació i dels estudis relacionats amb la Història de Catalunya, especialment de la Generalitat i de les seves institucions.
Biblioteca auxiliar: Constituïda per tres àmbits temàtics especialitzats: Història, Arxivística i Ciències Socials.
Com a biblioteca especialitzada integrada en l'Arxiu, facilita als investigadors les eines bibliogràfiques necessàries pel desenvoluapment de treballs i recerques.
Biblioteca de Reserva: Constituïda per les col·leccions bibliogràfiques d'alguns dels fons documentals que custodia l'Arxiu, produïts per nombroses personalitats, associacions i empreses representatives de la societat catalana dels segles XIX i XX d'àmbits molt diversos.
També la integren col·leccions procedents d'institucions i administracions públiques, com la Mancomunitat de Catalunya, la Generalitat republicana o l'Institut Escola.
Document del mes: setembre 2016
Els alumnes de l'Escola Nacional Mixta La Canya feliciten el president Macià, 17 de setembre de 1932.
El setembre de 1932, coincidint amb l'inici del curs escolar, es posà en marxa la Generalitat republicana de ple dret, un cop tancat el procés d'aprovació de l'Estatut d'Autonomia i confirmat Francesc Macià com a president, després d'una etapa inicial de provisionalitat.
Va ser un moment d'eufòria per als republicans autonomistes, que adreçaren a Macià tot tipus de felicitacions.
Entre les moltes missives que arribaren als despatxos de Presidència, destaca un conjunt de cartes escrites pels alumnes de l'Escola Nacional Mixta La Canya d'Olot per agrair els esforços legisladors a Macià, a qui es referiren com "el nostre avi espiritual".
Un dels alumnes d'aquesta escola il·lustrà la seva carta amb una metàfora infantil però molt clarivident del significat polític de l'aprovació de l'Estatut d'Autonomia: el retrobament de dos països a través d'un projecte conduït per persones com Macià, Zamora i Azaña, en les quals s'havia dipositat una gran confiança.
Aquest document —confiscat després de la Guerra Civil, dipositat al Centro Documental de la Memoria Histórica (Salamanca) i retornat a Catalunya el 2006— constitueix un testimoni clarivident del mite construït al voltant de la figura de Francesc Macià com a símbol de la jove autonomia.
Els nens feliciten el president Macià per l'aprovació de l'Estatut d'Autonomia de 1932.
El fons conté 193 butlletins que van de febrer de 1938 a abril de 1939, que expliquen com va anar el darrer any de la Guerra Civil i l'ofensiva de Catalunya, des de la batalla de l'Ebre fins l'ocupació de Portbou.
La Biblioteca de l'Arxiu Nacional s'adhereix a la commemoració de l'Any Pompeu Fabra
L'Arxiu Nacional de Catalunya ha preparat l'exposició permanent "Els Desvalls i Catalunya"
L'Arxiu Nacional de Catalunya ingressa aquest document en el 80è aniversari dels bombardejos de l'aviació italiana sobre Catalunya
Oganitzada pel Museu d'Història de Catalunya, l'Arxiu Nacional de Catalunya i el Centre de Restauració de Béns Mobles de Catalunya
Els moments excepcionals demanen salvaments documentals d'urgència
Aquests darrers mesos s'ha procedit al tractament descriptiu i documental del fons Frederic Cuyàs i actualment es pot consultar en línia.
Un tècnic de l'Arxiu Nacional farà una estada d'un mes per realitzar treballs de sistematització i documentació
L'Arxiu Nacional de Catalunya per facilitar les cerques ofereix les dades en format xlsx i csv
D'acord amb la Llei 11/2017 l'Arxiu Nacional publica la llista de processos i resolucions dictades pels tribunals militars (sumaríssims)
L'Arxiu Nacional farà pública la llista de les persones afectades l'endemà de la publicació de la llei al DOGC.
Exposició produïda dins el projecte EuropenaPhotography en el que hi han participat 19 socis de 13 països.
Referents de 100 anys de fotografia i vida cultural catalana
La Biblioteca de l'Arxiu Nacional de Catalunya s'afegeix a la commemoració de l'Any Prat de la Riba
Memòria històrica i exili amb perspectiva de gènere
Us presentem el catàleg de l'exposició commemorativa del centenari del naixement de Carles Fontserè, impulsada pel Departament de Cultura el 2016.
Una mostra amb els 22 cartells que Fontserè va dibuixar durant els anys trenta del segle XX, la majoria arran de la guerra civil, quan tenia entre 16 i 22 anys.
El podeu llegir des del navegador web de l'ordinador i en format ePUB per a dispositius iOS i Android.
Col·lecció Fem parlar les fonts
Col·lecció Les Claus de la Història
Dietaris de la Generalitat de Catalunya 1411-1713/ Josep M. Sans i Travé (dir.) -- [Barcelona]: Generalitat de Catalunya, 1994-2007: 10 vol.; 30 cm + 1 fullet (48 p).
Els Dietaris abracen 303 anys de la història de la Generalitat de Catalunya: organització de la institució, funcions que desenvolupaven determinats funcionaris i molts detalls de la vida ciutadana de tot el Principat.
Aquest mapa permet identificar la presència sobre el territori d'entitats adherides a la CONFAVC i accedir a la consulta i reserva de la seva documentació dipositada a l'Arxiu Nacional.
Més de 300 expedients de secretaria corresponents a les relacions amb les federacions i associacions locals adherides a la CONFAVC que es poden també visualitzar damunt del territori, amb el seu corresponent enllaç a la descripció i reserva en línia de la documentació, a través d'aquest mapa
Carnet amb segells de la primera campanya del Segell Pro Infància, 1933.
Hem seleccionat com a document del mes de juny el carnet amb els segells de la primera campany del Segell Pro Infància de 1933, l'emissió del qual va ser promoguda per la Conselleria de Sanitat i Assistència Social de la Generalitat de Catalunya amb finalitat assistencial.
El Segell Pro Infància a Catalunya s'institueix per Decret del Conseller de Sanitat i Assistència Social, el 13 de març de 1933.
En aquell moment és l'únic segell de caràcter d'assistència social autoritzat i posat a la venda a Catalunya.
El principal objectiu de l'emissió del Segell Pro Infància, va ser recaptar fons per a ser "destinats a la creació de sanatoris, Preventoris, Colònies Escolars, etcètera, per a infants de famílies pobres".
També però, denota un caire educatiu, de foment de la solidaritat social.
A Catalunya el Segell Pro Infància va tenir una única imatge, diferent cada campanya, que només es venia durant sis setmanes a l'any, –pels volts de Nadal o a la primavera–.
En les primeres campanyes, el seu preu era de 5 cèntims i després de 10 cèntims; es presentaven en carnets de 20 segells.
La campanya s'organitzava des d'un Comitè Directiu Central, presidit pel doctor Joan Soler i Pla, un secretari, un tresorer i dos vocals nomenats per la Generalitat de Catalunya.
De comitès també n'hi havia d'altres, organitzats per districtes a la ciutat de Barcelona i a cada poble i ciutat, a la resta de Catalunya.
Es van fer quatre campanyes: 1933, 1934, 1935 i 1936-37.
La imatge que s'emprava en cada campanya se seleccionava mitjançant un concurs de cartells.
Els guanyadors de les diferents campanyes van ser: Enric Suñé (1933), Campos (1934), Josep Morell (1935), Ferran Teixidor (1936-1937) i Ramon Martí (1937-1938).
Les campanyes del Segell Pro Infància a Catalunya recaptaven fons extraordinaris per atendre necessitats de caràcter assistencial i social
El document que presentem aquest mes de maig és una aquarel·la sobre paper, obra del pintor orientalista i oficial de l'exèrcit francès Emile Boisselier (s.
Forma part de l'àlbum Souvenirs d'Espange (Catalogne) 1864, que consta de 106 làmines pintades anys més tard, a partir de notes preses durant el viatge que l'autor féu a Catalunya en la dècada del 1860.
Representa una vista de la façana principal de l'Hospital-casa de beneficència per a pobres malalts d'Arenys de Mar, datada el 18 d'octubre de 1890.
L'edifici de l'Hospital fou construït per iniciativa de l'indià, mecenes i filantrop arenyenc Josep Xifré i Casas (Arenys de Mar, 1777–Barcelona, 1856), i que, segons nota manuscrita a la mateixa làmina, estava regit per una comunitat de monges de la congregació francesa de les Filles de la Caritat de Sant Vicenç de Paül, la superiora de la qual, Sor Maria Cuson, era cosina de l'artista.
A l'aquarel·la, s'hi representen fins a quatre monges passejant pel jardí.
L'Hospital Xifrè es troba situat a la Rambla del Pare Fidel Fita d'Arenys de Mar, va ser edificat entre els anys 1844 i 1848, i la seva construcció s'atribueix als arquitectes Josep Buixareu Gallart i Francesc Vila.
És d'estil neoclàssic (isabelí), de planta rectangular (53 x 14 m) amb dos cossos que sobresurten als extrems per la part posterior aconseguint els 22 m; en alçada l'edifici consta de tres plantes.
Les façanes, portes i finestres estan enriquides amb pilastres adossades, planes i estriades.
Uns grups escultòrics i un fris de terracota, avui desapareguts, coronaven l'edifici.
Dins, a la capella de l'Hospital, hi ha el mausoleu de Josep Xifré i Casas, obra de l'escultor francès Charles Alphonse Cumery.
De la mateixa època era la tanca amb una gran porta d'accés, també neoclàssica, que protegia el conjunt de l'edifici i jardins.
Durant la seva història l'edifici ha tingut diferents funcions, però no se n'ha alterat mai la seva fisonomia de conjunt.
Va ser construït per acollir un hospital per als pobres, també ha estat un orfenat, una escola, una residència i fins i tot un preventori per als malalts de tuberculosi.
L'Hospital Xifré, d'Arenys de Mar, segons una aquarel·la d'Emile Boisselier, pintor i oficial francès de finals del segle XIX.
Detall de la signatura d'Albert Einstein (CAT-ANC1-25-13/Col·lecció de manuscrits i documents textuals solts)
El document que presentem aquest mes és la carta que Albert Einstein des de Princeton (Nova Jersey) va enviar el 21 de maig de 1934 a Adolf Marx.
Pel que sembla aquesta persona era un jueu alemany refugiat a Barcelona que, en un escrit anterior (del 3 de maig), li havia comunicat –en qualitat de persona interposada–, que la Generalitat de Catalunya l'havia nomenat ciutadà honorari de Catalunya i que esperava que pogués traslladar-se a Barcelona a recollir aquell guardó, aprofitant el viatge que Einstein havia de fer a Madrid per prendre possessió de la càtedra especial que el Govern espanyol havia creat per a ell.
Einstein en aquesta carta de resposta manifesta la seva gratitud a la Generalitat de Catalunya per tan alta distinció, tot i que, adduint raons de salut, anuncia que molt probablement l'estiu vinent no podrà desplaçar-se a Barcelona, però que malgrat no poder venir continuarà gaudint de «les meravelloses cançons tradicionals catalanes que vaig rebre d'alguns amics en una anterior visita a Barcelona».
El melòman Albert Einstein es referia als dos discos amb els quals havia estat obsequiat a l'Escola Industrial l'any 1923, quan havia estat uns dies a Catalunya.
Tot i que tres anys desprès la Generalitat de Catalunya esperava encara la oportunitat de lliurar-li aquella distinció, la crua realitat, és que Albert Einstein no tornà altra vegada a Catalunya.
Quedaven enrere aquells dies del mes de febrer de 1923 quan Rafael de Campalans i Esteve Terrades havien estat els amfitrions del Nobel de Física en la seva estada a Barcelona amb conferències i reunions acadèmiques, la seva visita a Poblet i a l'Espluga de Francolí.
També anà a Terrassa on fou el mateix president de la Mancomunitat de Catalunya, Josep Puig i Cadafalch, qui li mostrà les esglésies de sant Pere: l'antiga Seu d'Ègara.
El melòman Albert Einstein, ciutadà honorari de Catalunya
El protagonista d'aquesta secció durant el mes de febrer, és un document imprès, una xilografia de començaments segle XIX, en la que hi figura una típica i popular representació de la Quaresma.
Aquesta representació coneguda com a 'Vella quaresma' està gravada sobre paper.
Es tracta de la imatge d'una noia jove abillada amb indumentària tradicional que duu mantellina, vestit i arracades.
Té set cames i porta un bacallà en una mà i un cove amb peix –especialment arengades– i verdures –bledes, sobretot– en l'altre braç.
El document forma part del fons personal del farmacèutic i col·leccionista Pere Grañén i Raso, ingressat a l'Arxiu Nacional de Catalunya els anys 1995 i 1996, i es troba, més concretament, dins de la seva notable col·lecció d'un miler llarg d'auques.
La imatge recorda les característiques més destacades i la durada de la Quaresma: el bacallà, les arengades i els altres peixos així com el cove de verdures evoquen al dejuni i a l'abstinència del temps quaresmal, i les set cames de la jove simbolitzen les set setmanes de purificació i penitència.
En moltes cases s'acostumava a fer un ninot de paper que representava la Quaresma.
Li donaven forma de dona amb els braços estesos i les faldilles molt voluminoses perquè hi hagués espai suficient per als set peus i cames que, com hem indicat, simbolitzaven les set setmanes de duració de la Quaresma.
El cap o la mestressa de la casa tallaven solemnement cada diumenge una d'aquestes cames al ninot per indicar, com en una mena de calendari, les setmanes vençudes.
La figura solia fer-se amb la butlla caducada de l'any anterior, i es penjava darrera la porta de la cuina, sobre els fogons o darrera d'una finestra perquè fos ben visible des de fora el carrer.
El diumenge de Pasqua, acabada la Quaresma, era freqüent que la figura acabés al foc.
Un poema, d'autor desconegut, que acompanya una quaresma molt més moderna ens parla de l'essència d'aquesta representació:
Aquesta figura a més de 'Vella quaresma', se la coneixia també, segons la contrada, amb d'altres noms: la Bacallanera, la Sarraïna, la Patorra, Jaia serrada, s' Àvia Corema, etc.
Una noia amb un bacallà i set peus: la Vella quaresma
Document del mes: desembre 2016
Fragment del nomenclàtor de la Xifra General de Felip II, ca.
CAT ANC1-960/ Arxiu del Palau-Requesens
El Document del Mes de desembre és el nomenclàtor original que Felip II va fer arribar pel volts de l'any 1570 a Lluís de Requesens i Zúñiga, Comanador Major de Castella i Lloctinent General de la Mar, per tal que pogués desxifrar els missatges encriptats i secrets que el monarca li enviava.
El nomenclàtor conté totes les equivalències necessàries per fer intel·ligibles els missatges xifrats, incloent els signes que substitueixen les lletres i els bigrames i trigrames, un vocabulari amb els termes més emprats i, fins i tot, una regla que indica com introduir nuls als missatges xifrats.
La codificació dels missatges que contenien indicacions de rellevància política i militar va ser molt emprada a l'Europa del Renaixement, derivada de la necessitat de preservar la privacitat de la informació en les comunicacions per escrit i evitar que els enemics descobrissin les principals estratègies diplomàtiques i bèl·liques que s'estaven elaborant.
Per assegurar la confidencialitat dels missatges, els algoritmes usats van ser cada cop més complexos, arribant a combinar signes polialfabètics i numèrics.
El nomenclàtor que presentem va ser produït precisament a l'època de major esplendor de la criptografia, que va coincidir amb el moment de màxima expansió de l'Imperi de Felip II.
Per a comunicar-se secretament amb els seu lloctinents i ambaixadors, distribuïts per tota Europa i Amèrica, el monarca emprà l'anomenada Xifra General, que renovava periòdicament cada pocs anys.
És molt probable que aquest nomenclàtor es confeccionés per mantenir secrets els preparatius de la Batalla de Lepant (1571), en què Lluís de Requesens, el destinatari d'aquesta taula de claus, va jugar un paper crucial.
Aquest nomenclàtor forma part del Fons de l'Arxiu del Palau-Requesens, un dels fons nobiliaris més importants dels que es conserven a l'Arxiu Nacional de Catalunya i un conjunt imprescindible per conèixer els pilars de la diplomàcia europea del segle XVI.
Nomenclàtor criptogràfic de Felip II, ca.
Durant el mes de novembre fem protagonista d'aquesta secció un document de tipus gràfic, una làmina datada de 1911 que conté un dels elements propagandístics més emprats per les cases de moda dels segles XIX i XX.
Es tracta dels anomenats "figurins de moda", unes representacions estilitzades de la figura humana amb les quals es mostrava gràficament el disseny de peces de roba i complements pertanyents a una col·lecció, per tal que servissin com a model als dissenyadors.
Aquesta làmina va ser produïda per la Societat Mútua de Mestres Sastres de Barcelona "La Confiança", una entitat fundada l'any 1876 en ple auge del cooperativisme i mutualisme professional laic.
A més de dur un registre negre dels clients mal pagadors i agilitzar el pagament de les factures, una de les missions principals de La Confiança va ser precisament confeccionar i distribuir els figurins de moda, que exhibien a la seva seu del carrer Canuda de Barcelona i que publicaven com a suplement a la revista de l'entitat.
Figurins, tractats de sastreria, manuals de tall i confecció, legislació sumptuària o publicacions sobre tendències europees de moda són algunes de les tipologies documentals que es poden trobar al Fons de la Societat Mútua de Sastres de Barcelona "La Confiança", que permet rastrejar cronològicament els discursos sobre els arquetips estètics masculins i femenins i l'evolució de la indumentària durant els segles XVIII, XIX i XX.
El Fons de La Confiança va ingressar el 2014 a l'Arxiu Nacional de Catalunya i respon a l'esforç de la institució per recuperar i difondre els arxius de l'associacionisme català.
Actualment s'estan executant les tasques de tractament arxivístic per tal que sigui consultable pels investigadors.
Segell de cera de Pere el Cerimoniós, 1360.
CAT ANC1-960/ Arxiu del Palau-Requesens
El protagonista d'aquest Document del mes no constitueix pròpiament un document, sinó més aviat un element que penjava d'un pergamí expedit per la cancelleria reial de Pere III el Cerimoniós (1319-1387).
Es tracta d'un segell de cera datat de l'any 1360 que conté un retrat del sobirà entronitzat en un escenari d'arquitectura gòtica i exhibint la corona, el ceptre i un globus crucífer.
A la llegenda que encercla el segell s'hi llegeix "Petrus dei gracia rex", seguit dels territoris sobre els quals Pere el Cerimoniós exercí la sobirania: els regnes d'Aragó, València, Mallorca, Sardenya i Còrsega i els comtats de Barcelona, Rosselló i Cerdanya.
Durant tota l'Edat Mitjana, segells com aquest es penjaren dels documents mitjançant tires de pergamí o cordills de cuir amb la finalitat de validar i autentificar el contingut dels documents.
Aviat, però, a aquesta funció s'hi afegí una evident voluntat propagandística destinada a enfortir l'autoritat del titular i fer arribar la seva imatge allà on aquest no hi pogués ser presencialment.
Els segells de cera aporten als historiadors una gran quantitat d'informació, contribuint a datar cronològicament els documents i a traçar genealogies, i sent molt útils per a l'estudi de la iconografia i la indumentària.
El segell de Pere el Cerimoniós forma part del Fons de l'Arxiu del Palau-Requesens, un dels fons nobiliaris més importants dels que es conserven actualment a l'Arxiu Nacional de Catalunya i un conjunt imprescindible per al coneixement de Catalunya i Europa a les èpoques medieval i moderna.
Segell de cera de Pere III el Cerimoniós, 1360.
L'Institut Escola, també conegut com Institut Escola del Parc, va ser un centre educatiu creat per decret de la Generalitat de 26 d'octubre de 1931, prèvia autorització del ministre d'Instrucció Pública per organitzar un centre d'assaig pedagògic dependent del govern de Catalunya.
Va iniciar les activitats escolars el febrer de 1932, com a centre d'ensenyament secundari vinculat a una escola de primària integrada dins del règim del Patronat Escolar Municipal de Barcelona.
S'inspirava en els principis pedagògics de l'Escola Nova catalana i en l'experiència de l'Instituto-Escuela de Madrid, i va representar el motor d'un sistema nou d'ensenyament a l'etapa de secundària.
El centre proposava un model d'escola pública laica, obligatòria i gratuïta, basada en l'ensenyament humanístic integral.
Aquest fet va suposar la coeducació de sexes, l'ús del català com a llengua bàsica i la continuïtat coordinada de l'ensenyament primari a la secundària.
Els llibres els feien els nens i nenes amb els seus apunts i les aules eren espais actius on cada assignatura s'impartia de forma innovadora, com per exemple realitzant sortides per tot el territori.
Per tant, estaríem parlant de la primera escola de projectes de Catalunya.
Aquest gran assaig pedagògic va permetre a més, que l'alumnat fos protagonista de l'ensenyament i el professorat fos un guia de l'aprenentatge (Hernández, Sergi: 2019).
Des de l'Arxiu Nacional de Catalunya, es vol rememorar aquestes sortides a través de la recreació de les rutes i de la visualització documental que van compilar.
Cada ruta reconstrueix l'itinerari que l'alumnat i professorat van fer entre els anys 1932 i 1935.
N'hi ha un total de 10, esteses per tota Catalunya i diferenciades per colors.
Seguint el pla d'estudis, algunes rutes com la del Montseny, la de Montserrat o la del Pallars, s'impregnaven de la idea de conèixer el medi, mentre que d'altres com la de Tarragona o la de la Costa Brava, buscaben un coneixement del patrimoni i la cultura característic de Catalunya.
Descobreix les imatges i els documents fets pels alumnes en les seves sortides d'aprenentatge