L'origen dels mercats no sedentaris o descoberts –també anomenats setmanals– i les fires es remunta a temps llunyans; es tractava de concentracions on pagesos i artesans locals posaven a la venda aliments conreats i produïts en les seves explotacions, i on comerciants que deambulaven per les comarques catalanes oferien mercaderies que no es podien produir o trobar arreu.
Des de l'inici van ser activitats regulades pels municipis.
Aquells mercats no sedentaris i fires van donar lloc, en molts casos, als mercats sedentaris que actualment abasteixen de manera regular la població, i que podem seguir trobant en els municipis de manera diària o setmanal.
És freqüent que coexisteixin mercats ubicats en instal·lacions municipals i mercats ubicats a l'aire lliure; tot i així, ambdós –juntament amb les fires– estan sotmesos als criteris que preveu el municipi.
D'una banda, cal tenir en compte que més de la meitat dels municipis catalans tenen mercat no sedentari i que pràcticament no n'hi ha cap que no celebri com a mínim una fira a l'any.
Aquests mercats i fires arriben a tota la població de Catalunya i, moltes vegades, són esdeveniments que es promocionen de manera expressa ja que representen un factor important del entramat socioeconòmic del nostre país.
Per aquest motiu, cal garantir una sèrie d'elements relacionats amb els consumidors, entre els que destaca sens dubte la seguretat alimentària.
D'altra banda, els mercats no sedentaris i les fires requereixen una infraestructura molt reduïda, per la qual cosa han estat i continuen sent un àmbit important perquè els productors puguin fer arribar directament els seus productes als consumidors.
Aquesta realitat cal identificar-la de manera clara, perquè atorga un valor afegit en aquests mercats i fires.
Pel que fa al comerç d'aliments, val a dir que en bona part de les activitats que tenen lloc en mercats no sedentaris i fires es dóna la suma d'una producció primària, una venda directa al consumidor en un àmbit local i una transacció de petites quantitats; tot plegat justifica que, en moltes ocasions, no se'ls facin extensives les normes que s'apliquen a la transformació.
Paral·lelament, l'Administració local és qui ha d'establir els requeriments que cal tenir en compte, ja que la regulació de l'activitat de venda d'aliments al consumidor final és una competència municipal; a més, la persona titular de la parada coincideix sovint en mercats de diversos municipis, fet que demostra la necessitat de disposar de pautes similars entre municipis i de tenir-les plasmades en un document de referència.
Aquesta és doncs la finalitat de la present Guia de pràctiques correctes de higiene per a la venda d'aliments en mercats no sedentaris i fires, les pautes de la qual han estat elaborades amb la participació de molts dels actors que intervenen en aquestes activitats.
No obstant això, acollir-se en aquesta Guia o no fer-ho és una decisió que ha de prendre cada ajuntament: si així ho acorden els respectius òrgans de govern, la Guia pot esdevenir reglament després de ser aprovada o bé es poden utilitzar els elements que s'hi exposen per complementar els reglaments en vigor.
En tot cas, la finalitat última d'aquest document pretén aconseguir els nivells més alts possibles de seguretat alimentària i alhora que els consumidors tinguin al seu abast una informació correcta.