Vaig néixer a Tàrrega (L'Urgell) l'any 1972, el lloc on cap a finals dels anys seixanta es van conèixer els meus pares, el Lorenzo i la Dolores.
Sóc el company de la Marta i el pare del Bernat (16), el Tomàs (15) i l'Àfrica (12).
Vivim a Vinyoles, un petit i tranquil poble de Les Masies de Voltregà (Osona) i repartim la vida quotidiana entre Manlleu, Sant Hipòlit de Voltregà i també Torelló i Vic.
Aquesta mobilitat és molt pròpia de la comarca d'Osona.
Vaig estudiar Geografia i Història, amb Antropologia com a especialitat, a la Universitat de Barcelona entre 1990 i 1995.
Els tres primers anys de carrera a Lleida i els dos darrers, per cursar l'especialitat, a Barcelona.
Posteriorment em vaig orientar professionalment cap a l'àmbit de la gestió del patrimoni cultural i els museus, i vaig completar l'experiència laboral amb un Màster en Museologia i Gestió del Patrimoni Cultural també a la Universitat de Barcelona.
Entre 1998 i el 2004 vaig estar vinculat al Centre de Promoció de la Cultura Popular i Tradicional Catalana (ara Direcció General de Cultura Popular) treballant en el desenvolupament de l'Inventari del Patrimoni Etnològic de Catalunya.
L'any 2003 vam deixar Barcelona, on havia transcorregut pràcticament tota la meva vida des de l'any 1993, per instal·lar-nos a Vinyoles, el poble d'origen de la Marta, la meva companya.
L'any 2004 vaig tenir la fortuna d'incorporar-me a la direcció d'un projecte nou i molt il·lusionant, el Museu del Ter, a Manlleu.
Hi vaig arribar acabat d'inaugurar i des d'aleshores hi he desenvolupat la meva vida professional."
Tinc la sort de treballar en l'àmbit pel que em vaig interessar i preparar.
En el món de la cultura no tothom té la mateixa sort.
La feina ocupa una part important de la vida i de la identitat personal i és molt satisfactori sentir-s'hi realitzat, com és el meu cas.
Les línies de treball del Museu del Ter són molt variades i constantment ens hem de submergir en nous projectes de divulgació, de recerca, d'educació, de comunicació, de promoció turística, tractant nous temes i contactant amb entitats i persones diferents.
Com a nouvingut a Osona i la Catalunya Central, que encara parla amb un exòtic accent occidental, també ha estat una excel·lent via d'integració.
Parlem molt de l'esforç, l'emprenedoria, la persistència... allò de llevar-se ben d'hora ben d'hora que deia aquell...
I està molt bé, no vull ni puc posar en dubte que aquests són valors importants pel futur.
Però hem de mirar de complementar-ho amb els valors de la igualtat d'oportunitats (tinc la impressió que tenim l'ascensor social avariat), el sentit de comunitat (encara que diversa), la coresponsabilitat i la cooperació.
Tampoc podem deixar de fer esforços contra la desigualtat per gènere i la homofòbia.
Són dues batalles que encara no estan completament guanyades.
A nivell personal principalment, no cal dir-ho, el naixement dels meus fills i la meva filla.
També en un moment de la meva vida la descoberta de Barcelona, i més tard el trasllat a Osona.
A nivell professional el projecte del Museu del Ter va representar un punt d'inflexió en la meva carrera.
Per sort, crec que encara em queda molt camí per recórrer.
Ja he viscut alguns canvis importants, i no dono res per tancat.
Professionalment continuo molt compromès amb el projecte del Museu del Ter per continuar aprenent i millorar-ne l'eficiència i l'impacte en el nostre entorn.
M'agradaria aprofundir la funció que fa el museu com a Museu de Territori en la seva relació amb altres administracions i també el seu compromís amb el teixit educatiu, que crec que és un dels nostres valors i trets d'identitat.
Si el futur ha de suposar nous projectes professionals més enllà del Museu del Ter ja es veurà.
La Catalunya Central és també un projecte de futur que cal anar construint poc a poc.
Per a mi, si alguna cosa simbolitza aquest projecte de futur és una carretera, l'eix transversal, que ha acostat dos territoris propers però allunyats per l'enrevessada geografia catalana.
Trobo també que és un territori que s'estructura principalment al voltant de dos rius molt singulars, el Ter i el Llobregat (que inclou el Cardener).
El teixit històric industrial del tèxtil vinculat als dos rius ha generat històricament contactes molt intensos entre els dos territoris.
De fet, per a la gent del Ter el Llobregat era "l'altre riu", que és la mateixa denominació que els del Llobregat donaven al Ter.
Caldria explorar amb més profunditat aquesta relació històrica entre aquests dos rius industrials com a part d'una potent memòria compartida.
Al llarg d'aquests anys he pogut gaudir de la diversitat i riquesa del nostre patrimoni cultural i natural.
Però si he d'escollir, em quedo amb el Ter i els seus paisatges naturals i industrials a Osona: canals, rescloses, jardins, colònies, fauna (especialment els ocells), boscos, camins...
Recomano especialment una passejada pel passeig del Ter entre Manlleu i La Gleva.
Crec que m'hi he acabat mimetitzant!
Llegir, mirar sèries, viatjar, córrer, nedar, menjar bé, cuinar pels amics o la família, jeure...
Viatjo menys del que voldria, però de tant en tant sorgeix una petita escapada que calma el desig.
Depèn del moment, o, fins i tot, de l'època.
Sóc també producte o víctima de les noves tendències, i durant els darrers anys he canviat substancialment la meva manera d'informar-me.
Entre les xarxes socials la que em sembla més interessant és twitter.
Aquests nous hàbits em deixem cada cop menys temps per als llibres i lectures més pausades.
Evidentment que és bàsica, imprescindible!
Però no haurien de comunicar només les nostres paraules.
Fàcilment confonem comunicació amb retòrica.
En aquest sentit les paraules poden servir per confondre o fins i tot per manipular.
Hem de pensar que cal comunicar més a partir de l'exemple de les pròpies actuacions i cal demanar als comunicadors que destil·lin els missatges més dels fets que dels discursos retòrics que tots, inevitablement, produïm.