I. El Projecte de decret sotmès a dictamen té per objecte el desenvolupament de l'article 19 de la Llei 1/1998 de 7 de gener de política lingüística que estableix el dret dels ciutadans de Catalunya a la forma normativament correcta en català o aranès de llurs noms i cognoms i a la inclusió de la conjunció "i" entre els segons.
Es tracta de corregir una situació anòmala que quant els noms té origen en el fet que durant tant de temps ha estat obligatòria la seva expressió en castellà en els llibres del Registre Civil i quant als cognoms té orígens diversos.
D'una banda la seva fixació registral anterior a la normativització de l'idioma d'altra el fet que aquell Registre hagi estat freqüentment a càrrec de funcionaris desconeixedors d'aquest.
El fet és però que el Projecte fa referència també a la substitució del nom inscrit en qualsevol llengua per l'equivalent onomàstic en català o aranès aspecte no previst en aquell article 19 i sí en canvi en la Llei estatal 17/1977 de 4 de gener que modificà l'article 54 del Reglament del Registre Civil establint al seu article 2 que a petició de l'interessat o del seu representant legal se substituiria el nom propi imposat abans de la vigència de la llei pel seu equivalent onomàstic en qualsevol de les llengües espanyoles.
El text proposat doncs significaria el desenvolupament reglamentari directe d'una llei estatal sense llei autonòmica intermèdia aspecte que planteja d'una banda la qüestió competencial que serà examinada en el fonament jurídic següent i d'altra una segona de tècnica normativa.
En aquest segon aspecte però el Projecte és perfectament assumible.
En definitiva els problemes de tècnica legislativa com el present han de situar-se sempre en les circumstàncies de cada cas i en aquest sentit la Comissió Jurídica Assessora ha acceptat situacions com la present per exemple en els seus dictàmens 36/92 de 23 d'abril 173/93 de 21 d'octubre i 149/96 i 150/96 ambdós de 23 de maig.
I no sembla que l'actitud hagi de ser ara una altra.
Atesos aquells aspectes competencials en un cas com el que ens ocupa l'actuació normativa del legislador autonòmic s'ha de moure dins de límits estrictes que sens dubte s'avenen millor amb el nivell només reglamentari.
Però d'altra banda per tal com de fet la regulació que resulta del Projecte no difereix de la d'aquella Llei; és a dir la modificació del nom a través d'una simple manifestació davant de l'encarregat del Registre sense necessitat de documentació acreditativa de l'equivalència.
En definitiva es pot entendre que la inclusió comentada obeeix d'una banda a la voluntat del legislador de deixar clar que el requisit aplicable a la normativització de nom i cognoms que exigeix la presentació de determinats documents no afecta al cas comentat.
I que a més a més es tracta de reunir en una sola norma totes les hipòtesis possibles d'alteració per raons lingüístiques.
Al marge d'allò que acaba d'indicar-se en relació amb la Llei estatal 17/1977 és evident que el text en establir els requisits necessaris per a produir la modificació de l'assentament registral fa necessari d'entrar en alguna consideració sobre aquell aspecte competencial.
Ha de restar clar però que no es tracta ara de plantejar la constitucionalitat d'aquell article 19 que no es discuteix.
Es tracta en un nivell diferent d'examinar l'aptitud de la comunitat autònoma per a dictar una norma l'abast de la qual és el de concretar els documents que ha d'acceptar l'encarregat del Registre als efectes pretesos quan és evident que l'article 149.1.8 de la Constitució estableix la competència estatal exclusiva precisament en matèria de registres.
El fet és però que abans i posteriorment el Tribunal Constitucional ha adoptat una actitud diferent fins i tot reticent a l'hora de reconèixer una veritable competència autonòmica en matèria lingüística i en qualsevol cas favorable a l'existència d'una competència lingüística estatal per raó de la matèria.
De fet però seguint un criteri ja establert en la Sentència 82/1982 de 26 de juny les Sentències 147/1996 de 19 de setembre i 87/1997 de 24 d'abril s'inclinen per l'existència d'una concurrència competencial.
És a dir correspondria a la comunitat autònoma la definició del dret lingüístic en qüestió en el nostre cas el dret a l'ús normativament correcte de noms i cognoms i a l'Estat l'establiment de la forma com hagi de redactar-se l'assentament corresponent en definitiva la tècnica registral que com és obvi ja és regulada pel Reglament del Registre Civil i en la qual el Projecte de decret no entra per a res.
Es limita a determinar els elements de connexió entre un i altre àmbit.
La disposició addicional quarta de la Llei de política lingüística ratifica l'anterior consideració.
És en aquest marc que cal situar la indicació que la constància registral s'obtindrà a partir de "simple manifestació de les persones interessades".
És a dir no comporta interferència en el modus operandi del Registre que és evidentment un aspecte que és regulat per l'Estat.
Es tracta de posar de manifest que a fi d'establir la necessària relació entre la definició autònoma del dret a l'expressió correcta entre nom i cognoms com una de les " consecuencias genéricas del carácter oficial de una lengua " i l'activitat registral en sentit propi no cal que existeixi més que la manifestació de l'afectat i si és el cas una determinada documentació.
En el fons per tant al marge del precepte contingut en l'article 1.3 de fet el Projecte de decret no fa altra cosa que determinar què fa falta perquè l'encarregat del Registre pugui dur a terme de manera responsable la modificació prevista a l'article 19 de la Llei 1/1998 amb garantia d'encert.
En darrer terme no hi ha dubte que estem dins del precepte de l'article 3.3 de l'Estatut quan estableix que "la Generalitat garantirà l'ús normal i oficial d'ambdós idiomes" ara en un aspecte concret però tan important com és la identificació dels ciutadans.
La tramitació ha estat correcta i figuren en l'expedient tots els documents exigibles d'acord amb l'article 63.2 de la Llei 13/1989 de 14 de desembre d'organització procediment i règim jurídic de l'Administració de la Generalitat de Catalunya.
La iniciativa ha estat de la Direcció General de Política Lingüística del Departament de Cultura i hi figuren els informes del president de l'Institut d'Estudis Catalans i del síndic d'Aran així com del secretari general del Departament de Justícia com a aportacions externes a aquell Departament de Cultura.
Quant al contingut del Projecte de decret es fa les observacions següents:
a) Res cal objectar al reconeixement quant al català de l'Institut d'Estudis Catalans malgrat que aquest sigui citat només a l'article 18 en relació amb els topònims i no a l'article 19 i quant a l'aranès de l'Oficina de Foment i Ensenyament de l'Aranès del Consell General d'Aran per a acreditar la correcció dels noms i cognoms.
En canvi aquesta Comissió Jurídica Assessora entén que seria preferible suprimir la referència a la Direcció General de Política Lingüística l'aspecte administratiu de la qual sembla fer recomanable la seva no intervenció en el procés.
Una altra cosa és que la mateixa Direcció General estableixi un sistema específic de relació amb l'Institut o el Consell General a fi de facilitar l'obtenció de les certificacions pel ciutadà especialment fora de les seves respectives radicacions.
b) Cal fer un comentari al contingut de l'article 1.3 del Projecte que preveu que els pares poden sol·licitar la modificació dels cognoms dels seus fills menors d'edat sense necessitat de modificar els propis.
La qüestió es planteja en vista de l'article 113.2 del Codi de família aprovat per Llei 9/1998 de 15 de juliol que de fet reprodueix l'article 20 de la Llei 7/1991 de 27 d'abril de filiacions segons el qual la filiació establerta jurídicament determina els cognoms tot afegint que el fill pot sol·licitar arribat a la majoria d'edat que s'alteri l'ordre dels seus cognoms.
És a dir el legislador pressuposa una correspondència entre cognoms que almenys quant a la grafia ja no es donaria després de la modificació prevista en aquell apartat.
I a part d'això aquell precepte de la Llei 7/1991 sembla partir de la base que l'alteració del que es podria qualificar de situació de normalitat en matèria de cognoms quant afecti al fill ha de ser iniciativa d'aquest.
D'altra banda el manteniment d'un criteri més estricte com el que es proposa tot seguit no impedeix en absolut que arribat a la majoria d'edat o a l'emancipació el fill tingui sempre a la seva disposició el procediment expeditiu regulat pel Projecte de decret per a fer la corresponent correcció.
Per aquestes raons doncs aquesta Comissió Jurídica Assessora considera convenient amb sentit essencial la supressió del precepte el qual d'altra banda cal suposar que hauria de tenir una aplicació molt relativa en la pràctica.
Una supressió que pot dir-se que no alteraria l'abast general de la norma.
c) Com a conseqüència de l'observació essencial feta sota lletra b) si aquesta no fos atesa el decret es publicaria vist aquest Dictamen i no d'acord amb ell actitud aquesta última que és la prevista en el text.
Tot això d'acord amb l'article 5.3 del Decret legislatiu 1/1991 de 5 de març que conté el text refós de les lleis que regulen la Comissió Jurídica Assessora i el 18 del seu Reglament aprovat pel Decret 127/1991 de 17 de juny.
S'informa favorablement sobre el Projecte de decret pel qual es formula la correcció lingüística de noms i cognoms amb les observacions formulades en el fonament jurídic IV de les quals es considera essencial la relativa a l'article 1.3 del Projecte.