Malgrat que sempre que s'efectua un tractament quirúrgic conservador davant del diagnòstic de càncer de mama, la mastectomia és el tractament indicat per a les dones afectades aproximadament en un 30% dels casos.
La mastectomia és l'extirpació de la mama afectada, però cal diferenciar entre mastectomia radical simple (extirpació de la mama, inclòs el mugró però sense ganglis limfàtics) i mastectomia radical modificada (extirpació de la mama, inclòs el mugró i els ganglis limfàtics de l ́aixella quan hi ha afectació).
Amb la mastectomia ja apareixen els primers efectes no desitjables derivats de la malaltia; asimetria del pit, molèsties musculars a nivell dels pectorals i/o alteracions de la sensibilitat cutània en l'àrea afectada.
D'altra banda, igual que en qualsevol altra cirurgia existeixen unes complicacions derivades de la cirurgia de mama, sent les més habituals: els hematomes, la infecció de la ferida, retracció de la cicatriu i/o dolor a les costelles.
El diagnòstic de càncer de mama afecta a les dones de totes les edats amb l'ansietat que comporta la malaltia i els aspectes relacionats amb la seva aparença, el seu atractiu, la seva sexualitat i la seva autoestima.
Davant d'una mastectomia la dona té dues opcions: reconstrucció de la mama afectada o no reconstrucció.
La reconstrucció mamària es proposa com una intervenció encaminada a millorar el benestar psicològic de la dona.
S'ha identificat que l ́aspecte físic influeix de manera fonamental en el benestar psicològic de la pacient i influeix i condiciona les decisions terapèutiques i/o quirúrgiques.
És l'opció de no realitzar cap implant en la mama operada després de la mastectomia.
Se li facilitarà a la dona abans de l ́alta una pròtesi de cotó per tal que l'impacte estètic sigui el mínim possible en sortir de l'hospital.
Posteriorment pot portar una pròtesi externa al sostenidor que es fabrica a l'ortopèdia, adaptada a les característiques de cada dona.
Mètodes de reconstrucció mamària
Els dos mètodes principals de la reconstrucció mamària segons s'utilitzi material artificial(pròtesis internes) o teixits d'una altra part del cos (empelts) són: els implants i els penjolls del teixit propi (autòlegs), respectivament.
La reconstrucció amb teixit propi consisteix en prendre el múscul i/o el teixit subcutani i la pell d'un lloc donant del cos i transferir-lo a la mama per tal de reconstruir el seu volum i cobertura.
Les zones donants més habituals són: el múscul dorsal ample, el muscle recte abdominal transvers (TRAM per les seves sigles en anglès) i el penjoll DIEP (per les seves sigles en anglès), que utilitza el teixit i el greix abdominal amb microcirurgia vascular.
En la reconstrucció amb pròtesi, habitualment s'aixeca el múscul pectoral per introduir la pròtesi sota i minimitzar-ne el risc d'expulsió.
En ocasions, s'utiliza un expansor en la mateixa cirurgia que es va inflant poc a poc en la consulta i en una segona intervenció quirúrgica (mesos després) s'implanta la pròtesi.
D'altra banda depenent del moment en què es faci la reconstrucció parlarem de reconstrucció immediata o diferida.
Moment de la reconstrucció mamària
Reconstrucció mamària immediata
És la reconstrucció de la mama en el mateix acte quirúrgic en què es fa la mastectomia.
Es pot fer amb teixit propi, amb pròtesi o amb la combinació dels dos.
Aquest tipus de reconstrucció té avantatges psicològics i econòmics, derivats de la seva immediatesa però no és garantia de satisfacció completa a llarg termini.
Una informació correcta millora la comprensió de la situació, promou expectatives més realistes davant dels resultats estètics i les molèsties i/o complicacions derivades de la intervenció i redueix el nivell d'ansietat de les pacients.
Per tot això és molt important explicar les dificultats amb què es poden trobar davant d'aquest tipus d'intervenció: infeccions de les ferides, hèrnia en la zona abdominal que dóna el teixit, retracció de la pròtesi, cicatrius en les zones donants i asimetries amb l'altra mama, que poden retocar-se posteriorment per aconseguir millors resultats.
Les mames patiran canvis com a conseqüència de l'edat, canvis de pes/massa corporal, etc. En les reconstruccions amb teixit propi, l'envelliment i els canvis d'edat es manifestaran de forma simètrica.
En el cas de les pròtesis, la mama reconstruïda no canvia amb l'edat i és possible que en un futur hagi de ser retocada.
Durant els mesos posteriors a la intervenció la mama operada, així com altres zones intervingudes, perdran sensibilitat.
Aquesta sensibilitat es por recuperar amb el temps de manera total o parcial però també podria no recuperar-se.
És la reconstrucció quirúrgica de la mama, com a mínim a partir de l'any d'haver finalitzat el tractament, sota anestèsia general.
Es pot fer amb teixit propi, amb pròtesi o amb la combinació de les dues tècniques.
Els possibles efectes no desitjats o complicacions són similars als de la reconstrucció immediata.