Atesa la disposició addicional del Decret 389/2006, de 17 d'octubre, del patrimoni festiu de Catalunya, que disposa que el Departament de Cultura i Mitjans de Comunicació ha de revisar les declaracions de festes tradicionals d'interès nacional anteriors a l'entrada en vigor del Decret i, si escau, tramitar la seva reclassificació en alguna de les categories previstes en l'article 3.1 mitjançant el procediment establert en els articles 14 i 15 de l'esmentat Decret;
Atesa la Resolució del conseller de Cultura i Mitjans de Comunicació, de 21 de juliol de 2010 per la qual s'incoa expedient per a la reclassifició com a element festiu patrimonial d'interès nacional el Ball del Sant Crist de Salomó;
Atès que el Consell de la Cultura Popular i Tradicional el dia 22 de juliol de 2010 va emetre informe favorable sobre l'expedient de reclassificació;
Vistes les al·legacions presentades pels interessats, les quals han estat favorables a la reclassificació;
—1 Reclassificar com a element festiu patrimonial d'interès nacional el Ball del Sant Crist de Salomó i definir-ne les característiques, que consten en annex.
—2 Inscriure la reclassificació de l'element al Catàleg del Patrimoni Festiu de Catalunya.
—3 Publicar íntegrament al Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya aquest Acord, de conformitat amb el que preveu l'article 15.2 del Decret 389/2006, de 17 d'octubre, del patrimoni festiu de Catalunya, i notificar-lo a les persones o entitats responsables de l'organització de la festa o dels elements, a l'ajuntament i al consell comarcal corresponents.
El Ball del Sant Crist de Salomó té els seus orígens en els balls parlats del Camp de Tarragona, com una expressió d'acte sacramental popular que narra la vida o misteri del sant patró en forma de teatre i dansa.
A Salomó la devoció al Sant Crist, patró de la població, ha estat molt arrelada des del segle XVII.
La tradició oral es plasmà en els goigs, que ja a mitjans del segle XVIII canten la llegenda del mercader Josep Nin i la seva vinculació amb la imatge, i que foren versionats en forma de texts dramàtics vers l'any 1840.
El manuscrit més antic que es conserva del Ball del Sant Crist de Salomó és del 2 de setembre de 1843 i es troba a l'Arxiu Municipal de Salomó.
El Ball està estructurat en 10 quadres, a més d'una introducció i un epíleg final que fan tres cronistes.
És considerat un espectacle inclòs dins el gènere dels balls parlats hagiogràfic, que combina la dansa –música i coreografia–, amb elements teatrals –textos dramatitzats, escenografia i tramoia.
El Ball explica l'episodi, combinació d'història i llegenda, protagonitzat per Josep Nin, que al segle XVI va portar un crucifix procedent de l'Alger, on s'havia dirigit amb una nau per proveir de blat el seu poble que passava fam per les sequeres i les guerres.
Un cop a Salomó la imatge, considerada miraculosa, va desvetllar molta devoció a la població, comarca i rodalia.
El Ball, representat periòdicament per la gent del poble, anava dirigit a les noves generacions amb una clara funció pedagògica.
La representació del Ball era un dels actes de la festa major, celebrada el dia tres de maig, la Invenció de la Santa Creu, dia en que hi havia multitudinàries romeries a Salomó.
Inicialment el Ball es feia, en sortir de l'ofici, a l'exterior del temple, a la plaça de l'església o itinerant per places i carrers del poble.
Abans del 1972 les representacions es realitzaven amb una freqüència que no depassava mai els límits dels deu anys, però sense ser decennals ni del tot regulars.
Des del 1972 el ball passà a representar-se anualment i a l'interior de l'església.
Va ser aquest mateix any, sota l'assessorament de l'Institut del Teatre de Barcelona, que es van introduir importants canvis en el text, vestuari i escenografia.
Actualment, el Ball del Sant Crist de Salomó es representa durant els quatre primers diumenges del mes de maig a l'església de Santa Maria de Salomó