En aquest número del butlletí Compartim reflexionem sobre com les comunitats de pràctica fan explícit el coneixement tàcit dels professionals del Departament de Justícia.
Entrevistem Joan Galeano, jurista criminòleg del Departament de Justicia, membre del programa Compartim de gestió de coneixement i community manager del col·lectiu de juristes criminòlegs.
Com va començar la vostra comunitat de pràctica?
La comunitat de pràctica va començar per la proposta d'implantar un sistema de gestió de coneixement.
El context era el programa Compartim del Centre d'Estudis Jurídics i Formació Especialitzada.
Això permetia disposar per primera vegada d'un entorn virtual i un mitjà per agrupar el col·lectiu davant de la dispersió del personal pels centres.
El portal e-Catalunya ens possibilitava un espai de comunicació i debat comú.
Mitjançant grups de treball vam començar a debatre problemes i a mirar de trobar solucions per posar-les en pràctica, i també a codificar el nostre coneixement.
Com ha evolucionat la vostra comunitat de pràctica?
L'any 2006, els que vam començar com a e-moderadors, no havíem sentit a parlar mai de gestió del coneixement ni de comunitats de practica, tampoc no teníem coneixement sobre les eines tecnològiques que ens oferia la tecnologia web 2.0.
Així que l'evolució s'ha fet a partir de l'experiència i la formació rebuda al programa Compartim, però també cal esmentar que el veritable motor ha estat la presència dels companys i companyes que han col·laborat als grups de treball.
Hem après fent-t'ho entre tots i mantenint la il·lusió de cercar eficiència i eficàcia, tant en els plantejaments com en les metodologies.
També ha estat important unir els interessos del col·lectiu i els interessos de l'organització.
El rellevant, però, és que s'ha fet des d'una concepció de relació horitzontal i no jeràrquica.
Un altre exemple d'evolució és l'ús de la tecnologia.
Ens hem anat alfabetitzant digitalment, i hem passat d'utilitzar cerques senzilles de web i lectors de feeds a contextos d'entorns personals d'aprenentatge (PLE) i xarxes socials.
L'evolució de tot plegat ha estat paral·lela a l'evolució social en aquest camp.
Actualment estem establint grups de treball per àrees específiques de coneixement i divisió de treball, plantejant-ho com a context de debat i d'anàlisi reflexiva de forma continuada i organitzada, però mirant de no perdre l'essència del procés de formació informal de qui en forma part.
Per a què us serveix la comunitat de pràctica?
La dispersió geogràfica per centres de treball provoca distància i aïllament, en el sentit que cada professional dóna resposta a la realitat professional segons el context del seu centre.
Amb la comunitat disposem d'un espai compartit per fer anàlisi reflexiva sobre els nostres processos i metodologies.
Aquesta reflexió es fa per mitjà de grups de treball representatius, on es recull i destil·la el coneixement tàcit en documents.
Aquests documents pretenen ser una referència disponible per al col·lectiu, així com oferir formació informal al treballador que s'incorpora a l'organització aprofitant el coneixement dels professionals amb experiència.
D'altra banda, l'organització pot atenuar moltes dificultats pròpies de les organitzacions piramidals pel que fa a la difusió dels plantejaments que vol traslladar als seus professionals.
La institució treballa sota un sistema clàssic.
Els comandaments de la Direcció General fan reunions amb els comandaments dels centres, aquests amb els seus inferiors, i així successivament fins al treballador de base.
En aquest procés es van produint interpretacions i adaptacions de missatge.
Sovint, el missatge no arriba bé, divergeix o està molt simplificat respecte de l'objectiu inicial i sense possibilitat de fer feed-back.
La filosofia de la comunitat de pràctica també trenca aquesta dinàmica.
Com esteu treballant en aquest moment?
Sobretot amb reunions presencials.
A tothom ens és més fàcil parlar amb confiança quan saps amb qui estàs parlant.
És la principal forma de treball perquè la presencialitat facilita molt el debat i permet identificar els elements que s'han de treballar.
El treball virtual permet fer una revisió i preparació de la següent reunió.
És una mena de continuïtat del treball en grup, però realment l'impuls bàsic són les reunions presencials.
Suposo que amb el temps el pes de la comunicació virtual anirà augmentant.
Per últim, organitzem una jornada anual per a tot el col·lectiu on expliquem la feina feta i oferim ponències de personalitats representatives a la nostra feina.
Com estructureu les reunions presencials?
A la primera reunió fem un esquema dels elements i variables que intervenen a la matèria, i a partir d'aquest esquema es traslladen els objectius i les càrregues de feina a un calendari de trobades.
Els debats de cada reunió presencial es van recollint en un document en brut.
Quan ja s'han desenvolupat totes les jornades presencials, es fa una lectura de tot el material desenvolupat i s'elabora el document final provisional.
El grup de treball fa una revisió i el resultat es configura en un document que reflecteixi el debat i els punts de vista, però de forma pràctica.
Al wiki d'e-Catalunya tenim el Manual de processos.
És el resultat, inacabat, de tot aquest procés de treball col·laboratiu.
El manual sempre és accessible, i el contingut sempre està en revisió, de manera que tingui en compte els diferents debats de la comunitat, i que sigui un manual pràctic actualitzat de consulta.
Aquest manual va recollint el consens sobre diversos aspectes de la nostra feina i també els punts de controvèrsia.
Quins són els nous projectes i reptes de la vostra comunitat?
Aquest any es produeix una novetat.
Ens plantegem generar nou coneixement i no només fer explícit el que ja fem.
Un grup de treball se centrarà en la matèria d'estrangeria i serà un camí nou.
Un nou marc jurídic i la publicació d'una circular sobre la matèria han fet que tinguem la necessitat de fer un procés de formació sobre dret d'estrangeria per implantar els canvis normatius.
La comunitat ens hauria de permetre fer un seguiment de la implantació d'aquest nou marc i un procés de formació informal sobre com estem abordant el tema de l'estrangeria als diferents centres de treball dins aquest marc.
L'objectiu serà que al final del 2012, mitjançant aquest treball col·laboratiu, haguem generat un coneixement que es farà explícit en un document, i que alhora hagi format els membres del grup.
Si aconseguim fer una bona feina, ajudarà a integrar una mica més les comunitats de pràctica i la gestió de coneixement a l'organització.
Per concloure, què significa la comunitat de pràctica en la vostra feina?
La dinàmica de la comunitat està centrada a determinar: què fem?, com ho fem? què podem millorar i com?
La metodologia consisteix en un debat participatiu, estimulat pel moderador, sobre els problemes i qüestions reals de la praxi professional.
L'e-moderador és l'incentivador d'aquest debat participatiu.
No és un debat dirigit, simplement esperona el debat en cas que no sorgeixi per si mateix o planteja les qüestions sobre les quals caldria debatre amb l'objectiu de fer aflorar les opinions.
L'explicitació en format de document és el que permet tenir a disposició del col·lectiu el coneixement tàcit de forma explícita.
La tecnologia té un paper facilitador des del punt de vista de debat, comunicació, difusió i consulta.
Daniel Innerarity deia, en una recent intervenció al Centre d'Estudis Jurídics i Formació Especialitzada amb motiu de la 26a sessió web, que actualment els intermediaris no estan de moda.
Parlava, concretament, i com a més visibles, de dos sectors que havien estat molt importants i que, a hores d'ara, passen per hores baixes i pateixen un creixent descrèdit popular.
Concretament feia esment de la premsa escrita –i el periodisme tradicional– i de la classe política.
Assenyalava, com a hipòtesi, entre d'altres, l'efecte apoderament, propiciat per l'extensió i l'adopció de noves tecnologies –i altres valors– per part de la ciutadania, que la dota de més autonomia i que li ofereix la possibilitat d'accedir a enormes quantitats d'informació i a tenir-ne un coneixement directe com mai no havia passat.
No parlarem aquí de la seva posició final en tot aquest apassionant tema (podeu veure la sessió web completa al Youtube ), però sí que avançarem que la seva postura és més matisada (com correspon a un filòsof, que com ell mateix els definia... "ara el que ens ha quedat és el paper de molestar") i que advoca no per la substitució sense més, sinó per la transformació.
El preu que han de pagar els intermediaris en una societat en xarxa i permanentment connectada és la transformació (la reinvenció, afegiríem nosaltres).
Daniel Innerarity, en la seva xerrada, en canvi, no es va referir a un dels altres grans sectors d'intermediaris socials que tenim: els dels docents i formadors educatius, que tampoc no passen pel millor moment.
En la línia d'Innerarity de reivindicar transformació i no substitució, creiem que el sector ja està immers en una ràpida i progressiva redefinició optant de forma radical per l'abandó de les pràctiques docents heretades de l'època industrial (presencialitat, uniformitat, seriació, etc.) i apostant per noves formes relacionals i metodològiques més pròpies de la nostra època.
En aquest sentit, les preguntes que ens fem són les següents: Si hem de continuar tenint mediadors en la formació, aquests com han de ser?
Apareixeran nous i diferents actors?
Els centres educatius i de formació seran –fins i tot físicament–similars?
I més concretament, pel que fa al programa Compartim i al CEJFE: quin paper ocuparien les comunitats de pràctica en aquesta orientació enfocada a l'aprenentatge organitzacional?
A continuació i a mode d'hipòtesi de treball avancem algunes idees –en forma d'itineraris– per les quals podria transitar aquesta transformació, i farem referència a l'experiència d'una de les comunitats de pràctica (la dels juristes criminòlegs, de la qual, en aquest número del butlletí, heu pogut llegir una entrevista al seu e-moderador Joan Galeano), que exemplifica les funcions que una comunitat de pràctica pot tenir en aquest procés de redisseny de la formació i l'aprenentatge a les organitzacions:
En aquesta època d'interrelació, de xarxes i de retorn a allò social a través de la tecnologia, tornen a posar-se d'actualitat les pedagogies que reivindiquen la interacció i l'espai social com a font d'aprenentatge.
En aquest sentit John Seeley Brown, en la seva obra Minds on Fire (2008), reivindica la potència de la participació com a font d'aprenentatge.
I, de forma complementària, la teoria de l'aprenentatge social situat (Vigotski, 1978) també assenyala que l'activitat mental és resultat de l'aprenentatge social i de la interiorització de la cultura i les relacions socials.
La interacció social indueix, per tant, a la construcció de coneixement i al desenvolupament intel·lectual de l'individu.
D'aquests plantejaments es deriva la necessitat de potenciar els espais de relació i intercanvi per generar coneixement com ara les comunitats de pràctica.
També, i més recentment, cobren interès els plantejaments connectivistes de Siemens (2010).
Les seves tesis més conegudes són:
Segon itinerari: redissenyar el model: d'aules a laboratoris
Toca tornar a l'espai de treball i de relació dels professionals i, a partir d'aquí, dissenyar accions d'acompanyament dels seus aprenentatges.
Els centres de formació tenen un paper ja limitat en la transferència de coneixement (subsidiaris d'accions formatives en aula), però, en canvi, sí que poden reinventar-se com a plataformes de dinamització de recursos, de generació de xarxes, de generació d'espais de col·laboració, etc. També i com afirma Freire (2010) - aplicant-ho a les universitats–, poden cobrar protagonisme, reconvertint-se en nous espais d'aprenentatge (no de formació), on es dotin d'espais d'experimentació (laboratoris versus aules), al voltant de les preocupacions dels aprenents, i sobre la base de metodologies de prototipatge (inspirades en la metodologia que s'ha posat de moda recentment, l'escola del pensament de disseny de moda - Design thinking).
Tercer itinerari: capacitació digital i espais on aprendre a aprendre
També sembla raonable la reconversió dels centres (i la formació centrada en continguts) en espais de capacitació en estratègies d'aprenentatge i de creació i impuls d'entorns personals d'aprenentatge (PLE personals i PLE professionals) per a tots els usuaris (Reig i Martínez, 2010).
Es tractaria d'especialitzar els centres en estacions d'ajuda per dotar de competències digitals els empleats i capacitar-los en metaaprenentatges (aprendre a aprendre).
Aquest és el cas per exemple de la comunitat de pràctica dels juristes criminòlegs, que, com podeu veure a la figura 1, inicien el seu itinerari com a comunitat posant en marxa una antena de vigilància per accedir a les diferents fonts d'informació.
Aquesta antena es veu ràpidament beneficiada per la digitalització fent servir les eines dels entorns personals d'aprenentatge (PLE).
Un cop la comunitat està constituïda i es va produint la seva alfabetització digital (eines de l'e-Catalunya, PLE, mitjans socials), es consolida una metodologia de participació per fer explícits els processos i els criteris compartits per dur a terme el seu treball, que pot generar noves solucions.
Tot això és compartit amb el conjunt del col·lectiu, i més enllà, ja que arriba a les orelles d'altres nodes i antenes de vigilància similars.
Representació de l'accés, la generació i la difusió de coneixement al col·lectiu de juristes criminòlegs a partir del funcionament de la seva comunitat de pràctica
Cal fer esment en aquests tipus d'experiències la importància del procés de transferències de coneixement entre diferents àmbits: extern i intern a l'organització, tàcit i explícit, individual i col·lectiu.
Finalment i ja per acabar recollim algunes previsions que llança Tracey (2010) sobre l'aprenentatge corporatiu al 2020, que complementen els itineraris exposats:
La responsabilitat del desenvolupament de l'aprenentatge estarà descentralitzada.
S'optarà per opcions lleugeres, ràpides i fàcils d'implementar, dissenyades per equips interns ad hoc.
El pes dels centres específics de formació i de proveïdors externs serà menor.
Es passarà de l'instructivisme cap al constructivisme i al connectivisme (encara que conviuran els tres models).
L'impulsor d'aquest canvi serà el poder de la gent (els empleats).
Cada vegada estaran més familiaritzats amb eines de xarxa social i la tecnologia (i metodologies) P2P, la qual cosa impulsarà demandes que donin suport i dotin d'itineraris més personalitzats d'aprenentatge.
L'organització col·laborarà i compartirà coneixement.
Sembla inevitable que entre els empleats amb experiència en l'exercici del seu treball aquest moviment els porti a ser proactius en la col·laboració i la compartició (canvi cultural).
Aquest canvi s'acompanyarà del reconeixement formal de l'aprenentatge informal.
Conferència "Els múltiples llenguatges de la creativitat", a càrrec de Pep Torres, director del miba (Museu d'Idees i Invents de Barcelona) i inventor des de fa 20 anys
1 de març de 2012, de 9 a 13.30 h i de 16 a 18 h
Inscripció: fins al 27 de febrer de 2012
Durant la Jornada s'inaugurarà l'exposició "Hi jugues?", de jocs i joguines fets pels interns dels tallers artístics dels centres penitenciaris de Catalunya.
Jornada de mediació: La comunicació gestual en les sessions de mediació
6 de març de 2012, de 16.15 a 18.30 h
Inscripció: fins a l'1 de març de 2012
Presentació dels llibres Perfiles criminales i Crímenes exquisitos
13 de març de 2012, de 13 h a 14.30 h
Inscripció: fins a l'11 de març de 2012
20 de març de 2012, de 18 a 19.30 h
Inscripció: fins al 18 de març de 2012
II Congrés Internacional EDO 2012.
Gestió del coneixement i desenvolupament organitzatiu: formació i formació corporativa
Per reflexionar sobre el que està succeint i mostrar les millors experiències en l'àmbit internacional l'Equip de Desenvolupament Organitzacional (EDO-Universitat Autònoma de Barcelona) i el Centre d'Estudis Jurídics i Formació Especialitzada organitzen el II Congrés EDO/CEJFE 2012.
El programa se centra en aspectes emergents del nou aprenentatge amb especial rellevància de l'anomenat aprenentatge incidental, sobre els coneixements acumulats dins l'organització com a valor estratègic i la capacitat de les persones per ensenyar i aprendre de forma simultània.
Us animem a participar-hi com a assistents, però sobretot presentant-hi comunicacions de les vostres bones experiències.
El termini de presentació de comunicacions és obert fins al 20 de febrer de 2012.
II Congrés Internacional EDO 2012
Els propers dies 22 i 23 de febrer tindrà lloc a Madrid l'XI Congrés Internacional Expoelearning, en el decurs del qual es farà la Jornada d'Aprenentatge i Administracions Públiques.
- Jesús Martínez i Mireia Ochoa: "La formació corporativa en entorns de crisi econòmica: 10 noves propostes"
- Julio Zino i Elena Martín: "Narratives digitals ( digital storytelling ), gestió del coneixement i aprenentatge informal: una experiència aplicada a l'Administració pública".
- Paco Molinero: "Estratègies digitals a reunions presencials: hibridant el millor de cada casa"
- Núria Vives presentarà la traducció de la publicació electrònica Treballa diferent: Trabaja diferente i explicarà la missió i els objectius de la Xarxa d'Innovació Pública
- Jesús Martínez explicarà la recerca realitzada, conjuntament amb la UAB i l'Agència de Protecció de la Salut, Factors d'èxit en la implantació de comunitats de pràctica a l'Administració pública.
- També Jesús Martínez, juntament amb Joaquín Gairín, farà un taller amb el títol 22 accions per posar en marxa comunitats de pràctica a l'Administració pública
Xarxes corporatives i comunitats professionals.
Primer llibre del Departament de Justícia que oferim en versió EPUB per poder llegir-lo mitjançant lectors de llibres electrònics.
L'obra intenta respondre preguntes que s'han anat plantejant a través de l'evolució del programa Compartim: Quins motius ens porten a compartir?
Com obtindrem bons productes col·laboratius?
Com mesurem i establim indicadors per fer el seguiment de la gestió del coneixement?
Quina tipologia d'eines ens ofereix el web 2.0?
Quines limitacions de caire legal limiten la reutilització de dades a l'Administració?
Reflexió sobre els efectes de les tecnologies de la informació i la comunicació en els individus i la societat.
L'autor, especialista en previsió estratègica de futur de persones i organitzacions, dóna pautes per aprofitar el potencial de l'era digital i minimitzar els seus inconvenients i sobre quines haurien de ser les nostres actituds i comportaments per fomentar el pensament creatiu i crític.
Assaig sobre les oportunitats de canvi i transformació social que comporten Internet i les energies renovables amb un enfocament innovador i multidisciplinari (economia, sociologia, tecnologia...) sobre els reptes actuals que afronta la civilització.
Calibre és una aplicació per gestionar els llibres electrònics ( e-books ).
Permet organitzar els nostres llibres de la manera que ens sigui més còmoda: per títol, per autor, per data de publicació o per data en què s'ha afegit a la biblioteca, etc. A més hi podem posar etiquetes i comentaris per localitzar-los més fàcilment.
També permet afegir-hi informació descarregada d'Internet a partir del títol, l'autor o el codi ISBN.
Aquesta aplicació, a més, té el gran avantatge que permet convertir llibres a diversos formats (EPUB, MOBI, FB2, OEB, LIT, etc.) segons el dispositiu de què disposem (tauletes, iPad, Kindle, Nook...).
I també incorpora un visor de llibres digitals.