La investigació duta a terme ha estat extraordinàriament ambiciosa par diverses raons: la proverbial dificultat de predicció de les ciències socials (afectuosament anomenades ciències light ); la no menys proverbial dificultat de mesura quantitativa de la criminologia (les possibilitats empíriques segueixen avui encara lleugerament inexplorades); la necessitat de combinar mesura i comprensió (quantitat i qualitat); la complexitat dels factors que incideixen en la delinqüència (i el seu futur); etc. És un tema lleugerament pervers, que ha estat abordat (després de diverses temptatives de prova i error) de la següent manera: en primer lloc s'ha decidit el marc teòric; a continuació s'ha utilitzat el mètode empíric amb les dades, par tal d'aconseguir quantificar la realitat delictiva i la seva evolució (en la mesura de les possibilitats de la informació disponible), i finalment una exposició dels principals factors de la delinqüència, els quals permeten tenir un dibuix dels escenaris possibles per al futur (des d'una perspectiva d'anàlisi qualitativa).
El treball s'estructura en tres parts: els aspectes teòrics, la delinqüència a Catalunya i els escenaris de futur.
La primera part intenta sobretot justificar les possibilitats de la mesura quantitativa i permetre l'estructuració de les diverses fonts d'informació.
La segona és una recopilació de les dades més significatives sobre la delinqüència i la seva evolució, amb unes anàlisis finals que tracten d'explicar-la a partir de la incidència de diversos factors socials.
La tercera consisteix en una proposta d'anàlisi par al futur a partir de l'enumeració dels principals factors que intervenen en la producció de la delinqüència.
Com a finalitat última d'aquests tres punts, el que es vol és generar una xarxa de relacions i diverses preocupacions col·lectives sobre l'assumpte que s'ha tractat, par tal de potenciar un compromís vers ell.
delinqüència / investigació criminal / estadístiques / Barcelona
La investigació ha vingut donada per una sèrie de factors, com són l'anterior treball realitzat, "Tribunal del jurat" (1996), la nova Llei orgànica 5/95, del Tribunal del jurat, i l'interès pels aspectes psicològics que es manifesten en els candidats a jurat.
Els objectius són obtenir uns perfils sociodemogràfics dels jurats i intentar veure si es dóna representativitat de la població total.
A més, el treball tractarà d'identificar les variables psicosocials que caracteritzen els candidats a jurat, els perfils psicosocials que poden interessar les diferents parts (fiscalia, acusació particular i defensa), intentant observar si se cerca un determinat perfil ideal de proclivitat a culpabilitat o innocència.
Aquesta idea va relacionada amb el tema de la possible imparcialitat a l'hora d'escollir el jurat.
Tots aquests objectius s'estudiaran amb el perfil d'aquells subjectes que han estat recusats, el tipus de preguntes que fan les parts, i observant/analitzant el jurat finalment escollit.
Atenent els resultats que s'han obtingut, quant als perfils sociodemogràfics del jurat, s'ha de dir que hi ha una homogeneïtat en els membres del jurat referent a aquestes variables (edat, professió, residència, etc.)
Els resultats obtinguts de tots els judicis reflecteixen que la fiscalia emfatitza aquelles preguntes que es refereixen a l'àmbit personal, les psicològiques i les similituds amb el cas.
La defensa incideix més en les preguntes de variables psicològiques i de personalitat, i en les variables judicials especifiques.
L'acusació particular posa èmfasi en preguntes sobre variables judicials especifiques, psicològiques i l'actitud i aptitud per ser jurat.
Cal dir que totes les conclusions elaborades s'han de valorar conjuntament amb les característiques de cada judici.
L'objectiu de l'estudi és omplir un buit històric en la història social i la història de la ciutat de Barcelona.
La presó pública de Barcelona ha estat tractada com una institució més de la ciutat vuitcentista.
Tres qüestions bàsiques han tingut resposta: Qui va a la presó?
S'han consultat les inaplicables lleis de l'estat liberal del segle XIX, tractades i compilades pels historiadors del dret.
La recerca també aporta noves estadístiques per quantificar el nombre de presos durant el període, efectuades a partir de les novetats de l'alcaid i els administradors de la presó.
Les quinze pàgines de bibliografia aporten un ampli ventall de temes i autors que afecten directament o indirectament els establiments penitenciaris.
Per contestar preguntes i aportar llum sobre el tema s'han buidat fons de l'Arxiu de l'Audiència Provincial de Barcelona i de l'Arxiu Administratiu de Barcelona, que han donat material documental per arribar a les conclusions següents: La presó va esdevenir un mecanisme humiliant i de misèria per a la majoria dels presos pobres que s'amuntegaven a la planta baixa de l'edifici.
Es converteix la presó en un mercat de segona mà i una forma per fer diners.
Sota una obra benèfica i de caritat, donar menjar i vestits als presos pobres, es desenvolupa un acte ple d'hipocresia.
Administradors i proveïdors realitzen pràctiques il·legals amb diners públics subministrant queviures en mal estat que escapen del control sanitari i vestits de baixa qualitat.
L'estat sanitari i higiènic és indignant.
El còlera visitarà la presó els anys 1854 i 1865.
L'aspecte dels presos és conseqüència d'una alimentació quatre vegades inferior a la quantitat recomanable per a una persona, i amb una qualitat inexistent.
La violència interna completa la repressió que està efectuant l'Estat fora de la presó.
La Compilació del dret civil de Catalunya és un text que, en les seves disposicions, recull tot un seguit de formes de cessió temporal del sòl a canvi d'una renda periòdica, però aquesta regulació no és gens clara per: El terratge és una figura jurídica que, ubicada en l'article 338 de la Compilació en seu d'obligacions i contractes, es configura com una forma de parceria o de contracte d'explotació de terres, juntament amb els contractes de boïgues i eixarmades.
Malgrat la seva configuració en l'article 338, pels seus precedents jurídics i pel seu contingut concret, es diferencia clarament de les boïgues i les eixermades, així com de les parceries, atès que hi ha arguments suficients per defensar la seva naturalesa real.
A causa d'aquesta naturalesa real del terratge, a més de la seva analogia amb la rabassa morta, reflectida pels diferents projectes privats d'Apèndix, es desprèn la possibilitat, expressada per diferents autors en les seves obres, de substituir la rabassa morta a la província de Tarragona respecte del conreu de la vinya, o bé ésser la raó del seu desconeixement.
La Compilació actual troba restringit el seu àmbit normatiu de forma progressiva a causa de l'elaboració de textos legals especials que regulen el seu contingut.
Un d'aquests textos és la Llei 6/1990, de 16 de març, dels censos.
Aquesta Llei regula la qüestió dels censos a Catalunya, però deixa fora del seu àmbit la rabassa morta, que tradicionalment era configurada com un cens emfitèutic.
Per tant, veient que la rabassa morta no pot considerar-se un cens, i que el terratge té una ubicació inadequada en la Compilació, atesa la seva naturalesa real, s'aprecia la necessitat d'una regulació que aclareixi tant aquesta confusió regnant en el text compilatori, com el dret real que constitueixen aquestes figures, que pot ser una primera expressió d'un dret de superfície civil a Catalunya, fins ara només regulat en matèria urbanística.
L'objectiu de la recerca és l'anàlisi del càrrec de protutor com a òrgan de fiscalització de la tutela; motivada, la recerca, per la novetat que es predica de la regulació de la figura del protutor, aliena a la tradició jurídica catalana.
En relació amb la figura del protutor es pretenia la construcció del seu règim jurídic, incloent-hi el nomenament del càrrec, la constitució de la protutela i, finalment, les funcions del càrrec de protutor, aglutinades sota la genèrica funció fiscalitzadora, centrada en l'àmbit patrimonial del pupil, tenint en compte, a més, que la Llei admet que els pares o el mateix interessat nomenin altres òrgans de control i vigilància de la tutela i l'existència d'una supervisió permanent de l'autoritat judicial.
El resultat de la nostra tasca ens porta a concloure que la regulació de la figura del protutor es fa d'una forma dispersa, a través de remissions a altres preceptes de la Llei de la tutela, de forma que en la configuració jurídica del càrrec caldrà integrar la normativa que regula de forma específica la figura amb altres preceptes de la Llei de la tutela.
A la pràctica es plantegen dificultats d'efectiva articulació de la tasca fiscalitzadora, atesa la possibilitat de nomenar una pluralitat d'òrgans de vigilància.
Es planteja, aleshores, com fer més operatiu el càrrec de tutor si poden coexistir aquesta pluralitat d'òrgans de control de la tutela.
I finalment es destaca que no hi ha tradició, a Catalunya, en l'aplicació d'aquest càrrec.
En aquest sentit, el Projecte de llei del Codi de família, objecte actualment de tramitació parlamentaria, recollint aquesta situació, suprimeix del seu articulat el càrrec del protutor.
L'objectiu d'aquesta investigació és fer un apropament a l'estudi de les persones marginades, anomenades tradicionalment ganduls, en el període 1836-1856 a Barcelona, aquest agrupament es construeix mitjançant els escrits realitzats pels dirigents que tractaven el tema des d'una òptica paternalista, quan no obertament pejorativa.
Tanmateix, es vol comprovar la hipòtesi d'una assimilació entre els ganduls i les classes treballadores.
En aquest treball s'ha optat per l'aprofundiment de la Casa de Correcció de Barcelona, com a marc de l'observació de la realitat dels reclosos i el projecte teòric d'incloure-hi els treballadors a l'atur amb les seves famílies.
En utilitzar el marc d'una institució, es redueix l'estudi únicament a les persones que hi són recloses.
Però, si més no, s'observa directament com s'aplicava a la realitat la correcció, concepte utilitzat com a panacea de tots els vicis i desviacions.
Teòricament, es basava en la inculcació de valors: el treball, la instrucció i la religió.
Va resultar, doncs, un fracàs com a institució correccional, però exercia un important paper repressiu envers l'esmentat sector social.
La por a les revoltes i vagues dels treballadors feia incloure en l'assistència a les persones a l'atur.
Aquest fet es reflecteix en les mesures legals promulgades en aquest període: la "ley de vagos" de 1845, el Codi penal de 1848, i principalment la reforma d'aquest Codi al 1850, on s'identifica el gandul amb aquell que no treballa.
Aquest procés té el suport d'un aparell ideològic que el justifica.
La convivència d'assimilar els ociosos a la classe treballadora, sempre més fàcilment controlable, per tal d'implantar el sistema capitalista.
Avui dia, les qüestions plantejades no troben encara resposta, i, persisteixen vergonyosament en la nostra societat del benestar.
presons / marginació / pobresa / història / Barcelona
L'objecte de la recerca és determinar l'aplicació i els efectes de l'assistència jurídica gratuïta a l'àmbit del dret internacional privat.
En aquest sentit, l'estudi s'ha proposat analitzar no tan sols l'àmbit subjectiu del benefici, sinó també l'àmbit material, procedimental, i fins i tot propostes de lege ferenda que un moment o altre seria convenient tenir en compte, ja que pensem que en determinats procediments, entre els quals hem de tenir en compte els derivats del dret internacional privat, les despeses que comporten haurien de justificar la possibilitat del benefici d'assistència jurídica gratuïta a persones que, fins i tot excedint els límits quantitatius establerts pel legislador, el cost del procediment els fa pràcticament inviable l'accés als òrgans jurisdiccionals i, en definitiva, la possibilitat de tenir dret a la tutela judicial efectiva.
Per a la realització de la recerca s'ha tingut en compte tant el dret espanyol, nacional o autonòmic català, com el dret convencional i el dret comparat, partint sempre de les interpretacions jurisprudencials de les diferents instàncies espanyoles, així com també d'institucions supranacionals, com són el Tribunal Europeu de Drets Humans i el Tribunal de Justícia de la Comunitat Europea.
Les conclusions més interessants es poden centrar en la inconstitucionalitat de l'article 2 a) de la Llei 1/1996, d'assistència jurídica gratuïta; en l'escàs seguiment que s'ha fet de la jurisprudència del TJCE en matèries properes a l'assistència jurídica gratuïta i l'aplicació de l'article 6.1 del Tractat de la Comunitat Europea; en el tractament desigual i incomplet del dret convencional, ja que el legislador tan sols ha tingut en compte determinats convenis internacionals ratificats per l'Estat espanyol i ha oblidat que n'hi ha d'altres que també tracten aquesta matèria i havien d'ésser inclosos en la normativa; i, en definitiva, en l'evidència d'una escassa sensibilitat vers l'assistència jurídica gratuïta en situacions amb elements d'estrangeria.
dret comunitari / dret internacional / estrangers / Tribunal Constitucional / dret privat / drets humans
L'article 340.3 CDCC conté una norma de protecció legal del dret de crèdit d'una llarga tradició en el dret català, que es fonamenta en la tècnica de la inoposabilitat.
En aquest sentit, s'aparta del mecanisme de l'acció, pauliana o revocatòria, contra les dificultats de la qual ja es va reaccionar l'any 1503 per mitjà de la Constitució Per tolre fraus (Ferran II a la Cort de Barcelona).
L'acció revocatòria exigeix provar el designi defraudador, llevat dels supòsits legals en què s'articula una presumpció del frau, i el perjudici del creditor, que es manifesta en la disminució o la desaparició de la solvència del deutor.
La protecció que l'article 340.3 ofereix als creditors del donant prescindeix de tata idea de frau, i se centra exclusivament en el perjudici; demostrat aquest, l'acte d'empobriment patrimonial esdevé inoposable al creditor, sense que sigui necessari atacar l'eficàcia de l'acte -com succeeix en l'acció pauliana, de manera que pot perseguir els béns que han sortit del patrimoni del deutor igual com si encara li pertanyessin.
La protecció del creditor és, doncs, més immediata que la que s'aconsegueix amb l'acció pauliana, i, no obstant això, la investigació duta a terme ha demostrat l'escàs ús que se'n fa en la pràctica judicial, en què és més freqüent acudir a l'acció pauliana i al·legar, a més a més i no en tots els supòsits analitzats, la norma catalana de manera complementària, quan aquesta fa innecessari el recurs a aquella.
L'objecte principal d'aquest treball és l'anàlisi d'una figura innovadora al nostre dret civil.
Això és així perquè la Llei catalana trenca amb els principis tradicionals derivats del dret romà, derogant una regla que fins a aquest moment era intocable - nemini res sua servit.
D'aquesta manera i basant-se en les noves necessitats sorgides de l'avenç d'una societat urbana, s'estableix la possibilitat que un mateix propietari pugui constituir i, si escau, mantenir, una servitud entre dues finques que siguin de la seva propietat.
Nogensmenys, l'acceptació es produeix d'una forma un tant ambigua, atès que el text legal admet aquesta construcció, però no la regula com hauria estat desitjable.
Per això, s'haurà de fer un esforç interpretatiu i parar l'esment a la jurisprudència sobre la matèria, que serà la que donarà contingut a la servitud en cosa pròpia.
En podem trobar dos tipus de servitud de propietari a la Llei: 1) la que hem denominat servitud inicial de propietari perquè serà l'únic propietari d'ambdós predis el que, per la seva declaració de voluntat unilateral, constitueixi la servitud, i 2) la servitud final propietari, o evitació de l'efecte extintiu que tradicionalment s'atribuïa a la consolidació.
Les dues figures s'han revelat com a instruments prou útils per resoldre supòsits que fins ara trobaven una solució una mica rebuscada.
És a dir, la servitud de propietari permetrà configurar complexos immobiliaris futurs que es parcel·len per alienar una sèrie de finques independents, amb la imposició, per part de l'entitat propietària les càrregues que consideri adients, que hauran de ser respectades pels compradors.
La servitud serà oposable a tercers des del moment en què l'entitat accedeix al Registre i inscriu la servitud.
El mateix passarà en el supòsit de propietat horitzontal.
També servirà aquest dret real en cosa pròpia com un mitjà d'augmentar la vàlua del predi, en el moment, per exemple, d'hipotecar la finca, ja que no és el mateix un predi normal, que un al qual se li ha afegit una qualitat jurídica nova.
Als darrers anys, els països de la Unió Europea s'han convertit en països receptors d'immigració, sobretot i cada vegada més, d'una immigració extracomunitària.
Els immigrants no només s'han establert com col·lectiu permanent en la societat actual, sinó que el seu número, presència i importància va incrementant-se.
L'estudi observa com de rebuig la reacció dels països receptors, que consideren la immigració com una invasió i la relacionen gairebé inconscientment amb la delinqüència, l'atur, la droga o la prostitució.
L'interès de l'estudi es centra en si realment, i en quins camps, la criminalitat comesa per immigrants és especialment elevada, i en cas de confirmar-se aquesta hipòtesi, determinar quines podrien ser les causes diferencials que l'explicarien i quines les conseqüències derivades d'aquestes causes.
En aquest treball s'estudia el flux migratori cap a Espanya i Alemanya, per després fer una recerca de dades oficials que ajudi a conèixer el volum i les formes de la criminalitat comesa per estrangers en aquests dos països.
A partir dels resultats, es discuteixen els factors i els models teòrics que explicarien les causes i peculiaritats de la delinqüència estrangera.
Finalment, s'examinen les conclusions criminals i sociopolítiques propostes, tant a nivell nacional com europeu, o que en un futur podrien contribuir a la solució dels problemes ressenyats.
La investigació fa un recull teòric de models i teories criminològiques que poden explicar la delinqüència dels immigrants, així com altres aspectes vinculats a les xifres de la criminalitat.
Alhora, hi ha una part de recerca de dades quantitatives que informa sobre la magnitud i característiques del fenomen.
delinqüència / immigració / emigració / criminologia / estrangers / societat