Fragment de l'entrevista publicada a la revista corporativa del cos de Mossos d'Esquadra el 2013
La teva professió i la teva formació com a criminòleg han influït en la teva vocació d'escriptor?
Però sí que les experiències que he viscut a la feina han influït, i molt, a l'hora d'escriure les novel·les.
No parlo tant d'incorporar casos reals a les novel·les, com de fixar-me en les reaccions de les víctimes, el comportament dels autors, les situacions que visc i barrejar-ho, filtrar-ho i destil·lar-ho en històries.
Es tracta de reproduir més sensacions que no pas anècdotes.
Així, per exemple, de l'accident de tren la nit de Sant Joan del 2010 a Castelldefels n'ha sortit una escena... ambientada a l'Àfrica el 1887.
Com vius el fet d'escriure, com una vocació, una afició, una segona feina, o existia abans la faceta d'escriptor que de policia?
La faceta d'escriptor existia de molt abans.
De fet, des de petit que sempre havia somiat poder veure una novel·la meva a l'aparador d'una llibreria.
Ara bé, si al principi era més un hobby, una forma de realitzar-me personalment, si és cert que amb el temps s'ha anat "professionalitzant".
No és el mateix escriure per tu, sense cap mena de pressió, que portar unes quantes novel·les a sobre i saber que hi ha gent que espera la següent.
Això, i tots els compromisos colaterals al fet d'escriure: la promoció, els clubs de lectura, les xerrades a instituts, les conferències...
He de fer mans i mànigues per poder encabir el meu temps per escriure, el temps per a les relacions socials, el temps per a l'oci personal i el destinat a la feina en un mateix dia.
Però si en els darrers cinc anys ho he pogut anar compaginant, no veig perquè ha de ser diferent, ara.
Ens pots explicar què va suposar per a tu guanyar el primer certamen del Crims de Tinta?
Quan van sortir les bases del concurs, jo ja portava un parell d'anys immers en La mala dona.
Tenia tota la documentació, havia estructurat la novel·la, sabia què havia d'escriure i quan ho havia d'escriure.
Però només portava una cinquantena de pàgines.
A les bases, es deia que les novel·les s'havien d'entregar abans de tres mesos.
Em semblava impossible acabar-la a temps, però la meva dona va dir que m'hi havia de posar.
Aquest premi és per a tu, va dir.
El fet és que vaig acabar-la en un mes i mig absolutament esgotador.
Vaig entregar la novel·la i a esperar... i jo que buscava cada dia al diari si havien proclamat un guanyador.
Un migdia, mentre estava convalescent a casa d'una operació, em va trucar la Isabel Obiols, l'editora de La Magrana, que per dir-me que La mala dona s'enduia el Crims de Tinta.
El premi va significar una projecció pública espectacular.
Jo venia de publicar una primera novel·la que va passar sense pena ni glòria (Montecristo, a editorial Proa), i de sobte em vaig trobar amb una novel·la que a les dues setmanes de sortir ja anava per la segona edició.
El Crims de Tinta va ajudar a difondre l'història d'Enriqueta Martí, i encara dura.
Actualment ja va per la sisena edició i s'ha traduït al castellà, l'italià, l'alemany i el francès.
I el proper octubre sortirà en anglès.
Tu que et mous bé en els dos escenaris, és cert que la realitat sempre supera la ficció?
M'ha passat més d'una vegada que, davant un cas insòlit, he dit: ja ho he vist tot.
I el següent encara és més estrany!
Hi ha una frase de l'Andreu Martín que m'agrada tant que l'he feta meva, i és la següent: " La ficció necessita semblar versemblant; la realitat no ".
Crec que això ho defineix a la perfecció.
M'he trobat en situacions que no podria incloure en una novel·la perquè la gent diria: au, on vas, això no passaria mai!
Et defineixes com a escriptor de novel·la negra?
O arran de La mala dona caldria parlar més concretament de novel·la negra històrica?
Em considero escriptor de gènere, i vaig tocant diferents pals dins d'aquest.
Al cap i a la fi, la meva primera novel·la era d'aventures bèl·liques, La mala dona era una espècie de western de terror policíac, i L'any de la plaga, thriller preapocalíptica de ciència ficció urbana.
I ho vaig complicant encara més, perquè ja no sé ni com definir Bioko, la meva nova novel·la!
Aventures colonials amb investigació policial i fantasia?
M'agrada anar canviant, saltant de gènere en gènere, variant la temàtica.
Quan vaig acabar La mala dona hi havia força gent que em demanava que repetís la fórmula, que fes més casos històrics de criminals.
Hauria estat el més fàcil, perquè ja tenia la fórmula per la mà, però no volia encaixonar-me.
Crec que ara la gent ja no espera de mi només novel·la negra.
Saben que la propera novel·la pot ser absolutament diferent a l'anterior, i alhora m'hi poden reconèixer.
Penses que la novel·la negra està de moda o més prestigiada que fa uns anys?
És obvi que està molt més de moda, perquè s'ha intel·lectualitzat la seva existència.
Ha passat de ser un gènere menor, pur entreteniment, amb històries de lladres i serenos, a ser considerat un gènere que reflecteix la nostra societat actual.
Jo crec que és igual ara que abans, però aquesta justificació de novel·la de denúncia és la que fa que sigui més ben vist i, per tant, arribi a més públic.
Això, i que les editorials hi han apostat fort, que també és un factor important.
L'aparició fa uns quatre anys de la trilogia Millenium de Stieg Larsson la va acabar de convertir en un fenomen majoritari.
I arran de la trobada BCNegra, que ja fa vuit anys que se celebra, o del recent festival Tiana Negra, creus que aquests certàmens ha tingut alguna cosa a veure en aquesta difusió?
Quan va començar BCNegra, poca gent donava un duro per ella, i ara és un referent internacional.
Hi ha l'entusiasme de Paco Camarasa i la seva llibreria Negra y Criminal, que en són el motor, però sense una ciutat volcada en el certamen s'hauria pansit com tants altres festivals.
I ara en Sebastià Bennassar endega el Tiana Negra, que vol posar el focus sobre la novel·la negra específicament catalana, que també viu un bon
L'aparició de Crims.cat o la resurrecció de La Negra a La Magrana fan que hi hagi públic.
Ara mateix, la novel·la negra desperta interès, i això fa que aquests festivals tinguin presència.
Què et fa pensar en un boom de novel·la negra de països nòrdics si la realitat social és tan diferent?
Vaig abandonar la lectura de "Els homes que no estimaven a les dones" per avorriment.
Suposo que va a modes, i tocava aquesta.
Sembla que ja va de baixada, no?
Ara el 50 ombres de Grey i la pseudoliteratura eròtica ha vingut a substituir-ho.
Però bé, almenys els nòrdics saben escriure...