Cada persona té la capacitat per escollir lliurement entre les diferents opcions la manera com vol viure.
Aquesta capacitat també inclou la manera com vol que sigui el final.
Les decisions s'han de prendre per representació en situacions d'incapacitació, és a dir, quan hi ha una sentència judicial que declara que la persona és jurídicament incapaç.
Serà el representant de la persona amb l'equip assistencial qui decidirà les accions concretes.
El document de voluntats anticipades (DVA) serveix per a què una persona (malalta o sana) major d'edat expressi anticipadament quines són les seves preferències en previsió que alguna situació d'incapacitació no li permeti expressar-les per si mateixa en el futur.
La Planificació de decisions anticipades (PDA) és un procés de comunicació estructurat mitjançant el qual una persona expressa els seus valors i les seves preferències, a partir del qual s'hauria de poder planificar com voldria que fos l'atenció a rebre, davant d'una situació de complexitat clínica o malaltia greu que es preveu probable en un termini de temps determinat.
Demaneu informació al vostre centre de salut.
Es pot fer davant d'un notari o també pot ser un document privat amb la presència de tres testimonis.
Aquest document inclourà les voluntats i valors de la persona i s'haurà de respectar sempre.
En el DVA és molt convenient designar un representant i descriure quins tractaments o suports vitals s'acceptaria o es rebutjaria al final de la vida.
Expressant amb l'equip de salut habitual el desig de deixar constància de les coses que són importants en el procés d'atenció, tant de les que es desitja com de les que no.
És un procés reversible i les decisions sempre es poden modificar.
És important reflexionar també sobre qui podria exercir de representant en les decisions en cas de perdre la pròpia capacitat de decisió.
La PDA pot incloure indicacions sobre qualsevol aspecte del procés d'atenció: l'expressió de valors, les preferències del lloc d'atenció o dels tractaments a rebre o a rebutjar, la persona que exercirà com a representant en cas de no poder decidir, i qualsevol altra informació que pugui ajudar a comprendre les necessitats prioritàries per a la persona en cada moment.
Són aquells procediments que reprodueixen de manera artificial les funcions vitals bàsiques que la persona malalta ja no pot realitzar per ella mateixa a causa del seu estat de salut.
L'objectiu de les mesures de suport vital és el manteniment de la vida i no la curació.
Alguns exemples de suport vital són: el ventilador mecànic (aparell que ajuda a respirar); l'alimentació i hidratació artificials, per via venosa o per sonda; la diàlisi, per extreure les toxines dels ronyons quan aquests no funcionen, i la reanimació cardiopulmonar (RCP), utilitzada en cas d'aturada cardiorespiratòria.
Igual que la malaltia anirà canviant, les vostres necessitats i preferències també ho poden fer.
En aquest sentit, les decisions sempre són revocables.
La donació és un acte altruista pel qual una persona, o la seva família, manifesta la voluntat que, a partir del moment de la seva mort, qualsevol part del seu cos que sigui apta per al trasplantament es pugui utilitzar per ajudar altres persones o la donació de teixits per a la investigació de malalties.
La voluntat de donar el cos a la ciència s'ha de manifestar en vida i per fer-ho cal ser major d'edat i tenir plenes capacitats intel·lectuals.
D'aquesta decisió se n'ha d'informar als familiars i/o responsables legals.
Fer-se donant de cos és un procés ràpid i senzill, que s'inicia en el moment que la persona comunica la decisió de ser-ho a la família i a les persones properes.
També es pot omplir el carnet de donant, disponible al web del Canal Donació i trasplantament, i portar-lo amb la documentació personal, o fer-ho constar tant al document de voluntats anticipades com a La Meva Salut.
En cas de mort accidental i qualsevol altre motiu que faci necessària l'autòpsia.