projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
De la publicitat il·lícita i de les accions per fer-la cessar
Publicitat sobre determinats béns o serveis
Accions enfront de la publicitat il·lícita
De la contractació publicitària
Contracte de difusió publicitària
Contracte de creació publicitària
De l'acció de cessació i rectificació i dels procediments
Les accions enfront de la publicitat il·lícita són les establertes amb caràcter general per a les accions derivades de la competència deslleial pel capítol IV de la Llei 3/1991, de 10 de gener, de competència deslleial.
Si el contingut de la publicitat incompleix els requisits legalment exigits en aquesta o qualsevol altra norma específica o sectorial, a l'acció de cessació que preveu aquesta Llei es poden acumular sempre que se sol·liciti la de nul·litat i anul·labilitat, la d'incompliment d'obligacions, la de resolució o rescissió contractual i la de restitució de quantitats que correspongui.
A més, enfront de la publicitat il·lícita per utilitzar de manera discriminatòria o vexatòria la imatge de la dona, estan legitimats per a l'exercici de les accions previstes a l'article 32.1, 1a a 4a de la Llei de competència deslleial:
a ) La Delegació del Govern per a la Violència de Gènere.
b ) L'Institut de la Dona o el seu equivalent en l'àmbit autonòmic.
c ) Les associacions legalment constituïdes que tinguin com a objectiu únic la defensa dels interessos de la dona i no incloguin com a associats persones jurídiques amb finalitat de lucre.
La modalitat d'execució de sentències fermes que regula aquest article és aplicable als restants títols executius, judicials o extrajudicials, de naturalesa social, estimatoris de pretensió de condemna i susceptibles d'execució individual en els termes de l'apartat 3 de l'article 160, així com a les sentències fermes o altres títols executius sobre mobilitat geogràfica, modificacions substancials de condicions de treball, suspensió del contracte o reducció de la jornada per causes econòmiques, tècniques, organitzatives o de produccio, de caràcter col·lectiu.
La modalitat d'execució de sentències fermes que regula aquest article és aplicable als restants títols executius, judicials o extrajudicials, de naturalesa social, estimatoris de pretensió de condemna i susceptibles d'execució individual en els termes de l'apartat 3 de l'article 160, així com a les sentències fermes o altres títols executius sobre mobilitat geogràfica o modificacions substancials de condicions de treball de caràcter col·lectiu.
Les sentències dictades en única instància per les sales a què es refereix l'apartat 1 de l'article anterior, excepte les següents:
a ) Les sentències dictades en processos d'impugnació d'actes de les administracions públiques atribuïts a l'ordre social en les lletres n i s de l'article 2 que siguin susceptibles de valoració econòmica quan la quantia litigiosa no excedeixi els cent cinquanta mil euros.
b ) Les sentències dictades en relació amb expedients de regulació d'ocupació, d'extinció de contractes de treball, suspensió del contracte o reducció de jornada per causes econòmiques, tècniques, organitzatives o de producció, qualsevol que sigui la quantia, quan afectin menys de cinquanta treballadors.
e ) Processos de mobilitat geogràfica diferents dels que preveu l'apartat 2 de l'article 40 de l'Estatut de treballadors; en els de modificacions substancials de condicions de treball, excepte quan tinguin caràcter col·lectiu de conformitat amb l'apartat 2 de l'article 41 del dit Estatut; i en els de canvi de lloc o mobilitat funcional, excepte quan sigui possible acumular-hi una altra acció susceptible de recurs de suplicació.
a ) En processos per acomiadament o extinció de contracte.
No obstant el que disposen els articles anteriors i sense perjudici del que disposa l'apartat 2 de l'article 178, les demandes per acomiadament i per les altres causes d'extinció del contracte de treball, les de modificacions substancials de condicions de treball, les de gaudi de vacances, les de matèria electoral, les d'impugnació d'estatuts dels sindicats o de la seva modificació, les de mobilitat geogràfica, les de drets de conciliació de la vida personal, familiar i laboral a les quals es refereix l'article 139, les d'impugnació de convenis col·lectius i les de sancions imposades pels empresaris als treballadors en què s'invoqui lesió de drets fonamentals i llibertats públiques s'han de tramitar inexcusablement, d'acord amb la modalitat processal corresponent a cada una d'elles, i donar caràcter preferent als dits processos i acumular-hi, segons el que disposa l'apartat 2 de l'article 26, les pretensions de tutela de drets fonamentals i llibertats públiques amb les pròpies de la modalitat processal respectiva.
S'han de tramitar a través del present procés les demandes que afectin interessos generals d'un grup genèric de treballadors o un col·lectiu genèric susceptible de determinació individual i que versin sobre l'aplicació i interpretació d'una norma estatal, conveni col·lectiu, sigui quina sigui la seva eficàcia, pactes o acords d'empresa, o d'una decisió empresarial de caràcter col·lectiu, incloses les que regulen l'apartat 2 de l'article 40 i l'apartat 2 de l'article 41 del Text refós de la Llei de l'Estatut dels treballadors, o d'una pràctica d'empresa i dels acords d'interès professional dels treballadors autònoms econòmicament dependents, així com la impugnació directa dels convenis o pactes col·lectius no compresos a l'article 163 d'aquesta Llei.
La sentència que deixi sense efecte una resolució administrativa en virtut de la qual s'hagin produït extincions de la relació de treball derivades de força major ha de declarar el dret dels treballadors afectats a reincorporar-se al seu lloc de treball.
Llevat que l'empresari dins dels cinc dies següents a la fermesa de la sentència opti, per escrit davant l'òrgan judicial, per indemnitzar els treballadors amb la indemnització establerta per a l'acomiadament improcedent, ha de comunicar per escrit als treballadors la data de la seva reincorporació a la feina dins dels quinze dies següents a la fermesa.
El treballador, si s'escau i de conformitat amb el que disposa l'article 110.1 d'aquesta Llei, té dret als salaris que ha deixat de percebre, amb deducció dels que s'hagi rebut des de l'extinció i amb devolució o deducció de les quantitats percebudes com a indemnització, segons el que disposen els apartats 3 i 4 de l'article 123 d'aquesta Llei.
Si es deixa sense efecte la resolució administrativa perquè s'aprecia vulneració de drets fonamentals o llibertats públiques, els treballadors tenen dret a la readmissió immediata i a l'abonament dels salaris que han deixat de percebre i, si s'escau, poden instar l'execució de conformitat amb els articles 282 i següents d'aquesta Llei.
La sentència que deixi sense efecte una resolució administrativa en virtut de la qual s'hagin produït extincions de la relació de treball declararà el dret dels treballadors afectats a reincorporar-se en el seu lloc de treball.
Llevat que l'empresari dins dels cinc dies següents a la fermesa de la sentència opti, per escrit davant l'òrgan judicial, per indemnitzar els treballadors amb la indemnització establerta per a l'acomiadament improcedent, ha de comunicar per escrit als dits treballadors la data de la seva reincorporació a la feina dins dels quinze dies següents a la fermesa indicada.
En qualsevol dels casos anteriors, el treballador té dret als salaris deixats de percebre, amb deducció dels que hagi rebut des de l'extinció i amb devolució o deducció de les quantitats percebudes com a indemnització, segons el que disposen els apartats 3 i 4 de l'article 123 d'aquesta Llei.
Si es deixa sense efecte la resolució administrativa perquè s'aprecia vulneració de drets fonamentals o llibertats publiques, els treballadors tenen dret a la readmissió immediata i a l'abonament dels salaris deixats de percebre i, si s'escau, en poden instar l'execució de conformitat amb els articles 282 i següents d'aquesta Llei.
b ) Dels acords de l'autoritat laboral competent, quan aquesta apreciï frau, dol, coacció o abús de dret en la conclusió dels acords de suspensió, reducció de la jornada o extinció a què es refereixen l'article 47 i l'apartat 6 de l'article 51 del Text refós de la Llei de l'Estatut dels treballadors i els remeti a l'autoritat judicial als efectes de la seva possible declaració de nul·litat.
De la mateixa manera ha d'actuar l'autoritat laboral quan l'entitat gestora de la prestació per desocupació hagi informat que la decisió extintiva de l'empresa pugui tenir per objecte l'obtenció indeguda de les prestacions per part dels treballadors afectats, per inexistència de la causa motivadora de la situació legal de desocupació.
b ) Dels acords de l'autoritat laboral competent, quan aquesta apreciï frau, dol, coacció o abús de dret en la conclusió dels acords de suspensió, reducció de la jornada o extinció a què es refereixen l'article 47 i l'apartat 5 de l'article 51 del Text refós de la Llei de l'Estatut dels treballadors i els remeti a l'autoritat judicial als efectes de la seva possible declaració de nul·litat, deixant en suspens el termini per dictar resolució administrativa.
De la mateixa manera ha d'actuar l'autoritat laboral quan, d'ofici o a petició de l'entitat gestora de la prestació per desocupació, estimi que l'acord pugui tenir per objecte l'obtenció indeguda de les prestacions per part dels treballadors afectats per inexistència de la causa motivadora de la situació legal de desocupació.
S'exceptuen del que disposa l'apartat anterior:
a ) La rectificació d'errors materials o de fet i els aritmètics, així com les revisions motivades per la constatació d'omissions o inexactituds en les declaracions del beneficiari, i la reclamació de les quantitats que, si s'escau, s'hagin percebut indegudament per aquest motiu.
b ) Les revisions dels actes en matèria de protecció per desocupació, i per cessament d'activitat dels treballadors autònoms, sempre que s'efectuïn dins el termini màxim d'un any des de la resolució administrativa o de l'òrgan gestor que no hagi estat impugnada, sense perjudici del que disposa l'article 147.
c ) La revisió dels actes de reconeixement del dret a una prestació de mort i supervivència, motivada per la condemna al beneficiari, mitjançant una sentència ferma, per la comissió d'un delicte dolós d'homicidi en qualsevol de les seves formes, quan la víctima sigui el subjecte causant de la prestació, que es pot efectuar en qualsevol moment, així com la reclamació de les quantitats que hagi percebut per aquest concepte, si s'escau.
S'exceptuen del que disposa l'apartat anterior la rectificació d'errors materials o de fet i els aritmètics, així com les revisions motivades per la constatació d'omissions o inexactituds en les declaracions del beneficiari.
També se n'exceptuen les revisions dels actes en matèria de protecció per desocupació, i per cessament d'activitat dels treballadors autònoms, sempre que s'efectuïn dins el termini màxim d'un any des de la resolució administrativa o de l'òrgan gestor que no hagi estat impugnada, sense perjudici del que disposa l'article 147.
Per demandar l'Estat pels salaris de tramitació, és requisit previ haver reclamat en via administrativa en la forma i els terminis establerts, i contra la denegació l'empresari o, si s'escau, el treballador, pot promoure l'acció oportuna davant el jutjat que va conèixer en la instància del procés d'acomiadament.
La demanda s'ha d'acompanyar d'una còpia de la resolució administrativa denegatòria o de la instància de sol·licitud de pagament.
El termini de prescripció d'aquesta acció és el que preveu l'apartat 2 de l'article 59 del Text refós de la Llei de l'Estatut dels treballadors, i el còmput s'inicia, en cas de reclamació efectuada per l'empresari, des del moment en què aquest pateix la disminució patrimonial ocasionada per l'abonament dels salaris de tramitació i, en cas de reclamació pel treballador, des de la data en què se li notifiqui la interlocutòria judicial que hagi declarat la insolvència de l'empresari.
Si, des de la data en què es va tenir per presentada la demanda per acomiadament fins a la sentència del jutjat o tribunal que per primera vegada en declari la improcedència, han transcorregut més de noranta dies hàbils, l'empresari, una vegada ferma la sentència, pot reclamar a l'Estat els salaris pagats al treballador que excedeixin el termini esmentat.
Si, des de la data en què es va tenir per presentada la demanda per acomiadament, fins a la sentència del jutjat o tribunal que per primera vegada declari la seva improcedència, han transcorregut més de seixanta dies hàbils, l'empresari, una vegada ferma la sentència, pot reclamar a l'Estat els salaris pagats al treballador que excedeixin el termini esmentat.
Si la sentència que resolgui el recurs que hagi interposat el treballador eleva la quantia de la indemnització, l'empresari, dins dels cinc dies següents al de la seva notificació, pot canviar el sentit de la seva opció i, en aquest supòsit, la readmissió ha de retrotreure els seus efectes econòmics a la data en què va tenir lloc la primera elecció, i s'han de deduir de les quantitats que s'abonin per aquest concepte les que, si s'escau, hagi percebut el treballador en concepte de prestació per desocupació.
Aquesta quantitat, així com la corresponent a l'aportació empresarial a la Seguretat Social pel treballador esmentat, ha de ser ingressada per l'empresari a l'entitat gestora.
A efectes del reconeixement d'un futur dret a la protecció per desocupació, el període al qual es refereix el paràgraf anterior es considera d'ocupació cotitzada.
Si la sentència que resolgui el recurs que hagi interposat el treballador eleva la quantia de la indemnització, l'empresari, dins els cinc dies següents al de la seva notificació, pot canviar el sentit de la seva opció i, en aquest cas, la readmissió ha de retrotreure els seus efectes econòmics a la data en què va tenir lloc la primera elecció, i s'han de deduir de les quantitats que s'abonin per aquest concepte les que, si s'escau, hagi percebut el treballador en concepte de prestació per desocupació.
Aquesta quantitat, així com la corresponent a l'aportació empresarial a la Seguretat Social per aquest treballador, ha de ser ingressada per l'empresari a l'entitat gestora.
Als efectes del reconeixement d'un futur dret a la protecció per desocupació, el període a què es refereix el paràgraf anterior es considera d'ocupació cotitzada.
b ) Quan l'opció de l'empresari hagi estat per la indemnització, tant en el supòsit que el recurs sigui interposat per aquest com pel treballador, no escau la readmissió ni l'abonament de salaris mentre estigui pendent el recurs, si bé durant la tramitació del recurs el treballador es considera en situació legal de desocupació involuntària segons el que disposa l'apartat 3 de l'article 208 del Text refós de la Llei general de la Seguretat Social, aprovat pel Reial decret legislatiu 1/1994, de 20 de juny.
Si la sentència que resolgui el recurs que hagi interposat el treballador eleva la quantia de la indemnització, l'empresari, dins dels cinc dies següents al de la seva notificació, pot canviar el sentit de la seva opció i, en aquest cas, la readmissió retrotreu els seus efectes econòmics a la data en què va tenir lloc la primera elecció, i es dedueixen de les quantitats que per tal concepte s'abonin les que, si s'escau, hagi percebut el treballador en concepte de prestació per desocupació.
Aquesta quantitat, així com la corresponent a l'aportació empresarial a la Seguretat Social pel dit treballador, ha de ser ingressada per l'empresari a l'entitat gestora.
Als efectes del reconeixement d'un futur dret a la protecció per desocupació, el període al qual es refereix el paràgraf anterior es considera d'ocupació cotitzada.
Si l'acomiadament es declara improcedent, s'ha de condemnar l'empresari a la readmissió del treballador en les mateixes condicions que regien abans de produir-se l'acomiadament o, a elecció d'aquell, a abonar-li una indemnització, la quantia de la qual s'ha de fixar d'acord amb el que preveu la lletra a de l'apartat 1 de l'article 56 del Text refós de la Llei de l'Estatut dels treballadors, amb les particularitats següents:
a ) La condemna comprèn, també, l'abonament de la quantitat a què es refereix la lletra b de l'apartat 1 de l'article 56 del Text refós de la Llei de l'Estatut dels treballadors, amb les limitacions, si s'escau, que preveu l'apartat 2 del dit article i sense perjudici del que estableix l'article 57 de la mateixa Llei.
b ) A l'acte de judici, la part titular de l'opció entre readmissió o indemnització pot anticipar la seva opció, per al cas de declaració d'improcedència, mitjançant expressa manifestació en aquest sentit, sobre la qual s'ha de pronunciar el jutge en la sentència, sense perjudici del que disposen els articles 111 i 112.
c ) A sol·licitud de la part demandant, si consta no ser realitzable la readmissió, es pot acordar, en cas d'improcedència de l'acomiadament, tenir per feta l'opció per la indemnització en la sentència, declarant extingida la relació en la mateixa sentència i condemnant l'empresari a abonar la indemnització per acomiadament, calculada fins a la data de la sentència, i els salaris de tramitació, quan siguin procedents, fins a la data esmentada.
d ) En els acomiadaments improcedents de treballadors la relació laboral dels quals sigui de caràcter especial, la quantia de la indemnització ha de ser l'establerta, si s'escau, per la norma que reguli la dita relació especial.
El reconeixement de la improcedència de l'acomiadament, efectuat a la carta d'acomiadament o en qualsevol moment posterior, de conformitat amb l'apartat 2 de l'article 56 de l'Estatut dels treballadors, vincula l'empresari, que no pot alterar aquesta qualificació ni l'import reconegut excepte que hi hagi error material de càlcul o reparació en forma.
Si s'aprecia en sentència un error no substancial o excusable de l'empresari respecte de la quantitat deguda com a indemnització i, si s'escau, salaris de tramitació, la sentència ha de declarar la improcedència de l'acomiadament i s'ha de limitar a condemnar l'empresari a abonar la diferència entre el que s'ha abonat o dipositat i la quantia que correspongui, amb els altres efectes de l'esmentat apartat 2 de l'article 56 de l'Estatut dels treballadors.
Quan la diferència en la quantitat abonada o consignada respongui a un error substancial o inexcusable, la sentència ha de condemnar l'empresari a optar entre readmissió o indemnització en la quantia que es declari procedent, amb abonament dels salaris deixats de percebre, en els termes de l'apartat 1 de l'article 56 de l'Estatut dels treballadors.
La percepció pel treballador de l'import ofert per l'empresari o la retirada de l'import consignat a favor seu no li impedeixen impugnar l'extinció contractual.
El treballador pot reclamar contra l'acomiadament, dins dels vint dies hàbils següents a aquell en què s'hagi produït.
El termini és de caducitat a tots els efectes i no es computen els dissabtes, diumenges i els festius a la seu de l'òrgan jurisdiccional.
Si es promou full de conciliació o sol·licitud de mediació, reclamació prèvia o demanda per acomiadament contra una persona a la qual erròniament s'hagi atribuït la qualitat d'empresari, i s'acredita amb posterioritat, sigui en el judici o en un altre moment anterior del procés, que ho era un tercer, el treballador pot promoure una nova demanda contra aquest, o ampliar la demanda si no s'ha celebrat el judici, sense que comenci el còmput del termini de caducitat fins al moment en què consti qui sigui l'empresari.
Les normes del present capítol són aplicables a la impugnació de les decisions empresarials d'extinció de contracte amb les especialitats necessàries, sense perjudici del que preveu l'article 120 i de les conseqüències substantives de cada tipus d'extinció contractual.
En el procés les parts no poden introduir variacions substancials de temps, quantitats o conceptes respecte dels que siguin objecte del procediment administratiu i de les actuacions dels interessats o de l'Administració, bé en fase de reclamació prèvia o de recurs que esgoti la via administrativa, excepte pel que fa als fets nous o que no s'hagin pogut conèixer amb anterioritat.
S'exceptuen del requisit de reclamació prèvia els processos relatius a la impugnació de l'acomiadament col·lectiu pels representants dels treballadors, gaudi de vacances, matèria electoral, mobilitat geogràfica, modificació substancial de les condicions de treball, suspensió del contracte i reducció de jornada per causes econòmiques, tècniques, organitzatives o de producció o derivades de força major, drets de conciliació de la vida personal, familiar i laboral als quals es refereix l'article 139, procediments d'ofici, conflictes col·lectius, impugnació de convenis col·lectius, impugnació d'estatuts dels sindicats o de la seva modificació, tutela de drets fonamentals i llibertats públiques, que en aquests últims és potestatiu, i reclamacions contra el Fons de Garantia Salarial, a l'empara del que preveu l'article 33 del Text refós de la Llei de l'Estatut dels treballadors.
S'exceptuen del requisit de reclamació prèvia els processos relatius a la impugnació de l'acomiadament col·lectiu pels representants dels treballadors, gaudi de vacances, matèria electoral, mobilitat geogràfica, modificació substancial de les condicions de treball, suspensió del contracte i reducció de jornada per causes econòmiques, tècniques, organitzatives o de producció o derivades de força major, drets de conciliació de la vida personal, familiar i laboral a què es refereix l'article 139, procediments d'ofici, conflictes col·lectius, impugnació de convenis col·lectius, impugnació d'estatuts dels sindicats o de la seva modificació, tutela de drets fonamentals i llibertats públiques, que en aquests últims és potestatiu, i reclamacions contra el Fons de Garantia Salarial, a l'empara del que preveu l'article 33 del Text refós de la Llei de l'Estatut dels treballadors.
S'exceptuen del requisit de reclamació prèvia els processos relatius a gaudi de vacances, matèria electoral, mobilitat geogràfica, modificació substancial de les condicions de treball, drets de conciliació de la vida personal, familiar i laboral als quals es refereix l'article 139, procediments d'ofici, conflictes col·lectius, impugnació de convenis col·lectius, impugnació d'estatuts dels sindicats o de la seva modificació, tutela de drets fonamentals i llibertats públiques, que en aquests últims és potestatiu, i reclamacions contra el Fons de Garantia Salarial, a l'empara del que preveu l'article 33 del Text refós de la Llei de l'Estatut dels treballadors.