Resum: El Departament de Territori i Sostenibilitat està impulsant el procés d'elaboració de l'Agenda Urbana de Catalunya, per tal d'aprofitar les potencialitats derivades de l'aglomeració dels hàbitats urbans, mitigar-ne les seves debilitats i preparar-los als impactes del futur, assumint que més de tres quartes parts de la població a Catalunya viu en entorns urbans.
En l'esforç per a formular la mencionada Agenda Urbana, i en definitiva, col·locar les ciutats com a subjectes en el disseny de les polítiques públiques, s'ha creat l'Assemblea Urbana de Catalunya.
Aquest òrgan, recentment constituït, té la missió d'elaborar l'Agenda Urbana, integrant totes les disciplines i nivells de govern amb dimensió urbana, per tal d'assolir consensos que forcin l'adopció de canvis paradigmàtics cap a una veritable sostenibilitat.
Paraules clau: Sostenibilitat, Agenda 2030, Nacions Unides, Nova Agenda Urbana, Catalunya, Assemblea Urbana.
Aquesta ha estat una pregunta que s'ha formulat des de nombroses disciplines tals com l'urbanisme, la sociologia, la filosofia, l'antropologia o, fins i tot, la ciència ficció.
Molts han estats els experts que, durant el segle passat, varen intentar predeterminar la forma dels hàbitats urbans del futur.
En aquest sentit, el camp de l'arquitectura i l'urbanisme han imaginat les ciutats del futur des de diverses perspectives: les ciutats dels fluxos i la mobilitat d'Eugène Hénard (1911), la ciutat estratificada de W.H. Corbett (1913), la ciutat territorial o Broadacre City de Frank Lloyd Wright (1932), la ciutat motor o "Motopia" de Sir Geoffrey Jellicoe (1959) o les ciutats robòtiques intel·ligents, denominades "Walking cities" de Ron Herron i Archigram (1964), en són alguns exemples il·lustratius.
Unes dècades després constatem com moltes d'aquestes imatges –sovint més properes a la distòpia que a la utopia– no s'assimilen a l'imaginari col·lectiu que, avui en dia, hem construït sobre la ciutat contemporània.
De fet, malgrat tractar-se d'exercicis teòrics, proclius a una hipèrbole "wellsiana" que s'allunyen voluntàriament de la realitat, no podem fer res més que constatar una certa ingenuïtat en la mirada, una aproximació simplificadora del fet urbà que descuida els aspectes de complexitat social, econòmica i ambiental que, actualment, condicionen la vida a les nostres ciutats i territoris.
Aquestes temptatives ens serveixen per a il·lustrar la dificultat en predeterminar els impactes formals, socials, ambientals i econòmics que el futur causarà en les nostres ciutats.
I sabem positivament, que els mencionats impactes seran severs.
[1] Font: Institut d'Estadística de Catalunya (IDESCAT).
[4] Font: Laboratori d'Enginyeria Marítima de la Universitat Politècnica de Catalunya
[5] Font: Tercer Informe sobre el Canvi Climàtic a Catalunya, Institut d'Estudis Catalans i Generalitat de Catalunya, Barcelona 2016.
Sabem que els nostres hàbitats urbans arrosseguen un seguit de vulnerabilitats i dèficits heretats del segle XX, tals com un model urbà extensiu i ineficient, la contaminació estructural, la dificultat d'accés a l'habitatge, l'existència de dèficits en el transport públic, la dificultat en la gestió i absorció de la migració, els problemes en matèria de seguretat, la desigualtat creixent, etc.
Tanmateix, el segle XXI planteja reptes nous, propis de l'època que ens ha tocat viure, i que comencen a manifestar els seus efectes amb major determinació en l'àmbit de la ciutat.
Més concretament, podem distingir els següents impactes:
[1] Document de bases per a constituir un Pacte Nacional per a la transició energètica de Catalunya.
Per a fer front als esmentats reptes, i també per aprofitar les potencialitats derivades de l'aglomeració de béns, serveis i oportunitats que ofereixen els hàbitats urbans, el Departament de Territori i Sostenibilitat està impulsant el procés d'elaboració de l'Agenda Urbana de Catalunya.
En aquest context, i amb la voluntat d'integrar en el procés a tots els actors i nivells de govern amb dimensió urbana, es va crear, el passat 5 de novembre de 2018, l'Assemblea Urbana de Catalunya, un òrgan consultiu adscrit al Departament de Territori i Sostenibilitat que té com a missió principal l'elaboració de l'Agenda Urbana de Catalunya.
L'acte, que va tenir lloc al Saló de Sant Jordi del Palau de la Generalitat, va comptar amb la presència del Molt Honorable Quim Torra, president de la Generalitat de Catalunya, de l'ex-Vicepresident de l'Assemblea General de Nacions Unides i ex-Director Executiu d'ONU-Hàbitat, el Dr.
Joan Clos, i de la Directora de l'Oficina del programa ONU-Hàbitat a Espanya, la Sra.
La constitució de l'Assemblea Urbana es va produir com a conseqüència del mandat establert per l'Acord de Govern GOV/42/2017, de 4 d'abril [1], per a l'elaboració de l'Agenda Urbana de Catalunya (AUC), modificat posteriorment per l'Acord de Govern GOV/139/2018, de 20 de novembre [2], que defineix, entre d'altres qüestions, l'Assemblea Urbana com un òrgan tripartit, constituït per 15 representants de la Generalitat de Catalunya, 20 representants del teixit associatiu ciutadà i econòmic i 25 representants dels governs locals.
L'Assemblea fou presidida pel conseller de Territori i Sostenibilitat, l'Hble.
Damià Calvet i la copresidenta de l'Assemblea, la Excma.
Janet Sanz en representació de l'alcaldessa de Barcelona.
La taula presidencial es va completar amb les dues vicepresidències de l'Assemblea Urbana, ostentades per l'alcaldessa de l'Hospitalet del Llobregat, l'Excma.
Núria Marín, i pel president de la Confederació d'Associacions de Veïns de Catalunya, el Sr.
Jordi Giró, així com pel Secretari d'Hàbitat Urbà i Territori, el Sr.
Agustí Serra, qui va dirigir la sessió.
Complementàriament, en aquesta primera sessió constitutiva es va comptar amb una nodrida presència institucional: les alcaldies de les capitals de les vegueries, representants de les principals ciutats de l'Àrea metropolitana de Barcelona, les presidències de les quatre diputacions, així com per representants de les associacions municipalistes i de la xarxa de micro-pobles de Catalunya.
Des de la vessant associativa i econòmica, van assistir a la sessió representants de les universitats, dels col·legis professionals, dels sindicats i de la patronal, d'instituts de recerca i del tercer sector social.
Per la seva banda, la Generalitat de Catalunya fou representada per les tres Secretaries del departament de Territori i Sostenibilitat, així com per una persona delegada per cadascun dels departaments restants, destacant en aquest sentit, la presència dels titulars del departament de Cultura, l'Hble.
Laura Borràs, del departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació, l'Hble.
Teresa Jordà i del departament de Treball, Afers Socials i Famílies, l'Hble.
Per últim, l'Assemblea es va completar amb 29 entitats i associacions que assistiren en qualitat d'observadors del procés.
[1] Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya número 7345, de 6 d'abril de 2017.
[2] Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya número 7753, de 22 de novembre de 2018.
Malgrat la seva inevitable naturalesa protocol·lària i la seva deliberada diversitat, l'Assemblea Urbana de Catalunya va permetre entreveure una gran unanimitat entre els assistents pel que fa la necessitat de plantejar una Agenda Urbana que col·loqui les ciutats i els territoris en el centre del debat per a la sostenibilitat.
Foren moltes les veus que apel·laren a la necessitat d'un canvi de paradigma en la gestió i planificació de les polítiques urbanes.
En aquest sentit, podem destacar algunes idees que foren vessades durant la sessió:
Aquesta primera sessió de l'Assemblea Urbana de Catalunya va finalitzar amb la signatura de la Declaració per una Agenda Urbana de Catalunya, un manifest consensuat per totes les institucions, entitats, organismes i governs que composen aquest òrgan.
La Declaració constitueix un primer pas crucial en la conscienciació de la necessitat d'un canvi de paradigma en el disseny, implementació, gestió i seguiment de les polítiques urbanes per assolir una veritable sostenibilitat.
La Declaració és un document que es composa de 30 punts, recollits en 6 apartats:
És important reivindicar la importància d'aquesta Declaració, en tant que espai comú sobre el qual construir una Agenda Urbana de Catalunya.
La signatura de tots els membres de l'Assemblea comporta l'assumpció d'un compromís compartit a l'entorn d'una mirada crítica sobre la realitat urbana i territorial del nostre país.
Un acte declaratiu que té un immens valor simbòlic.
El procés d'elaboració de l'Agenda Urbana ha arrencat formalment a través de la constitució formal de l'Assemblea Urbana de Catalunya.
Aquesta és una excel·lent notícia per diverses raons.
En primer lloc, es fa palesa la comprensió sobre la importància del fet urbà en la consecució del desenvolupament sostenible, doncs l'Agenda Urbana reivindica que les ciutats i els territoris esdevinguin el subjecte de les polítiques públiques, i abandonin el rol de simples receptors de les decisions que es prenen a tots els nivells governamentals.
Segonament, la participació en l'Assemblea Urbana i la posterior signatura de la Declaració per una Agenda Urbana de Catalunya comporten l'assumpció explícita, per part dels seus membres, d'un compromís actiu en vers la sostenibilitat.
Un compromís que alhora esdevé, també, una responsabilitat per assolir els objectius fixats.
En aquest sentit, alineant-se amb els principis de la Declaració, els membres comparteixen una evidència: l'estratègia ha de ser compartida i l'acció ha de ser unitària, doncs sense la contribució i la convicció de totes les parts no es podrà desplegar efectivament una veritable Agenda Urbana.
En tercer lloc, en l'adhesió a l'Assemblea Urbana hi ha implícita una crítica al model de desenvolupament urbà que Catalunya ha experimentat en les darreres dècades.
I no només des de la perspectiva urbanística, sinó també des de les vessants social, econòmica i ambiental que hi són inherents.
Es tracta d'un exercici incòmode, inclús contracultural, que implica abandonar la inercial autocomplaença de les administracions i acceptar l'assumpció d'errors, de dèficits i d'omissions en el disseny, gestió i implementació de les polítiques públiques.
Per tant, és un exercici allunyat de la ideologia i els apriorismes, que es basa en la diagnosi i en el rigor de les dades.
Finalment, cal reivindicar com un actiu del procés la confiança que la Generalitat de Catalunya diposita en l'Assemblea Urbana de Catalunya, a qui delega la creació de l'Agenda Urbana.
Es tracta d'un exemple que no té paral·lelisme en d'altres experiències anàlogues a nivell estatal o internacional en les que s'ha pogut emmirallar el procés de l'Agenda Urbana.
De fet, la Generalitat de Catalunya es compromet, implícitament, al desplegament i implementació de les propostes d'acció –degudament consensuades per la majoria dels membres de l'Assemblea Urbana– que es derivin del procés deliberatiu dels seus grups de treball, assegurant així la consecució de dos objectius estratègics: una coproducció integrada i holística de l'Agenda Urbana, i la ulterior implicació de tots els agents en la seva implementació.
Els hàbitats urbans, sumatori de l' urbs i la civitas, són l'escenari sobre el qual es teixeixen la majoria de relacions humanes en la societat contemporània, i on afloren també, les seves debilitats i disfuncions més acusades.
Si es planifica adequadament, es gestiona amb intel·ligència i es governa cooperativament, l'immens potencial que sorgeix de l'aglomeració d'activitats, béns i serveis, pot esdevenir la clau de volta per la millora de la qualitat de vida de les generacions presents i futures.
Contràriament, la manca de planificació, la inobservança dels impactes globalitzadors, tecnològics, ambientals i energètics que tenen en les ciutats el seu epicentre o la simple assumpció acrítica de les inèrcies heretades, poden conduir-nos a comprometre la sostenibilitat del nostre model de benestar.
Durant la revolució industrial, la disjuntiva es trobava entre la ruralitat o la urbanitat, assumint que en les ciutats s'hi materialitzaven tant el progrés com les externalitats negatives.
Amb l'explosió de la ciutat del segle XX, el debat es va centrar en la densitat, i la pugna entre els models urbans i els suburbans va protagonitzar gran part del desenvolupament urbà.
En el nostre temps, hem entès que la ciutat no finalitza en els límits físics o administratius dels nuclis urbans, sinó que els seus efectes, influència i valors, s'estenen molt més enllà.
En una "Catalunya Ciutat" com la que vivim, la disjuntiva ja no es troba entre el camp o la ciutat, o entre la ciutat i la urbanització, sinó entre un futur urbà equilibrat o, simplement, l'absència de futur.
En la construcció d'aquest futur, l'Assemblea Urbana de Catalunya està cridada a tenir-hi un paper molt rellevant.
La seva existència i treball han de servir com a catalitzador per a la consecució d'un seguit de canvis paradigmàtics que, sense l'acord de tothom, semblen a hores d'ara certament difícils.
Canvis tan ambiciosos com la transició cap a un model energètic íntegrament post-carbònic, la revisió del model urbà vigent, la transformació dels patrons de mobilitat o la reversió del cicle lineal de producció, només seran possibles si gaudeixen de l'acord de tothom.
Sense la comprensió del rol determinant de les ciutats, i sense una acció unitària, la lluita per la sostenibilitat es limitarà a impulsos no coordinats, a pulsions instintives i reactives executades des de diverses instàncies governamentals, que malgrat treballar en la direcció adequada, estaran cridades a ser inefectives i conjunturals.
Per ajudar al lideratge des dels governs locals en l'assumpció de les decisions més compromeses i controvertides en matèria de sostenibilitat, i per garantir una unitat coherent d'acció, és precís assentar un marc estratègic com l'Agenda Urbana de Catalunya, que sigui compartit i que esdevingui vinculant per a tots els nivells de govern.
Altrament, el reclamat canvi de paradigma –amb l'adopció de mesures reals, en ocasions coercitives i sovint políticament costoses, com podrien ser la prohibició de circulació dels vehicles més contaminants, la imposició de taxes sobre els productes amb major empremta ambiental o bé la penalització pel consum d'energies no renovables, etc. – quedarà a l'arbitri de la conjuntura i en mans de voluntats quixotesques que, amb tota probabilitat fracassaran o bé esdevindran insuficients.
Reurbanització, Processos de nova urbanització, Sostenibilitat