UNIR i Infoempleo han elaborat un informe que dona a conèixer la situació laboral i els reptes a què s'enfronta el sector de la salut a Espanya.
La situació del mercat i la falta d'oportunitats professionals ha comportat que, en els darrers cinc anys, 16.481 metges hagin demanat el certificat d'idoneïtat per marxar a l'estranger.
De cara al futur, l'estudi apunta que hi ha àrees concretes que requeriran d'especialistes sanitaris, que no es preveu que siguin substituïts per màquines.
Els diagnòstics per mitjà d'anàlisi genètica dels pacients, la digitalització d'historials, la interconnexió d'informació, la teleassistència i la telemedicina són algunes de les eines que transformaran el sector.
Bona part dels perfils sanitaris que es demandaran tenen relació amb aquestes noves tecnologies.
Dins el Sistema Nacional de Salut, hi ha especialitats que presenten una taxa zero de desocupació, per exemple, angiologia i cirurgia vascular, dermatologia mèdico-quirúrgica i venereologia, endocrinologia i nutrició, immunologia, medicina legal i forense i oncologia, entre d'altres.
L'OIT ha presentat l'informe Tendències de l'ocupació femenina 2018, que complementa l'anteriorment publicat sobre salaris, amb una avaluació de les perspectives del mercat laboral femení en relació amb els indicadors de participació en el mercat de treball, desocupació, ocupació informal i pobresa laboral.
El 2018, la taxa de participació femenina mundial en el mercat laboral és del 48,5%, 26,5 punts percentuals inferior a la dels homes (75%).
Segons les previsions, en el període 2018-2021 es produirà un alentiment de la millora d'aquest indicador o fins i tot un retrocés.
La taxa femenina de desocupació supera la masculina (6% enfront del 5,2%) i les projeccions apunten que aquesta relació romandrà estable.
D'altra banda, la proporció de treball masculí per compte propi (36,2%) supera en 10 punts percentuals la del femení.
A més, la probabilitat que les treballadores per compte propi i les que contribueixen a l'empresa familiar pertanyin a l'economia informal és molt alta, en especial en les economies emergents i en desenvolupament.
Aquestes bretxes de gènere en el mercat laboral mundial agreugen les disparitats de protecció social, ja que redueixen les taxes de cobertura i el nivell de pensió de les dones i, per tant, augmenten més que els homes el nivell de pobresa en la vellesa.
Les dones espanyoles retarden cada cop més la maternitat, segons dades que publica Funcas en el darrer número de la revista Focus on Spanish Society.
El 2008 l'edat de les mares primerenques espanyoles és de 29,3 anys mentre que el 2015 és de 30,7 anys.
Amb aquesta dada Espanya és el segon país en què les dones tenen una edat més avançada en el primer fill i el primer país en edat avançada en el segon fill (33,1 anys), entre una selecció de catorze països europeus.
A més, Espanya és el tercer país amb la despesa més baixa destinada a la família i cura d'infants (entre 200 i 400 euros per habitant), més del 50% inferior a la que destinen els països centreeuropeus (entre 800 i 1.200 euros) i gairebé quatre vegades inferior a la dels països nòrdics (al voltant de 1.500 euros).
L'estudi afirma que les diferències internacionals són també destacables entre aquells països que reben finançament total de l'Estat per tenir cura dels menors de tres anys (és el cas de Suècia i Dinamarca) i aquells en què les cures van a càrrec principalment de la unitat familiar, és el cas d'Espanya, on només el 6% dels infants reben serveis amb finançament estatal.
El Gabinet d'Estudis de la Cambra de Comerç de Barcelona amb la col·laboració de l'Observatori Dona, Empresa i Economia ha elaborat els resultats de l' Indicador d'igualtat de gènere de Catalunya, de 2017.
L'Indicador té com a objectiu mesurar la igualtat entre dones i homes en els àmbits de la formació, mercat laboral, sector TIC i R+D, condicions de vida i apoderament.
Les dades mostren que les dones estan més preparades i qualificades que els homes, tanmateix aquesta preparació no s'ha traduït en una igualtat en el mercat de treball, afirma l'estudi.
El sector TIC i R+D és l'àmbit que presenta majors desigualtats, amb un 70% menys de dones que d'homes que cursen carreres d'enginyeria i arquitectura, un 61% menys de dones ocupades en el sector TIC i gairebé la meitat menys en el sector R+D privat.
En les càrregues domèstiques s'observa que els homes dediquen un 92% menys de minuts que les dones.
En l'apoderament (política, institucions, universitats i empresa) la situació de les dones també és clarament inferior, amb un 77% menys d'alcaldesses, un 46% menys de regidores, un 37% menys de diputades i un 75% menys de catedràtiques.
En l'empresa, les dones només ocupen un 31% dels llocs de direcció, llocs que presenten una bretxa salarial del 20%.
És necessari, per tant, l'impuls d'un acord entre institucions, societat i empresa que faci efectiva la igualtat en tots els àmbits, conclou l'estudi.
L'agència de màrqueting digital Kanlii i la revista especialitzada D/A Retail han elaborat l'Estudi evolució i perspectives d'e-commerce per a 2018 amb la finalitat de conèixer les perspectives del comerç electrònic a Espanya.
Les previsions per a 2018 apunten a un optimisme alentit pel que fa al creixement de vendes, àmbit en què només el 22% dels enquestats espera obtenir un creixement significatiu (superior al 25%), el 71%, un creixement moderat (fins al 25%) i el 7% restant estima que tindrà un descens de vendes.
Els sectors més beneficiats seran els dels electrodomèstics, llar i jardí, turisme i lloguer de cotxes i alimentació i begudes.
Un 74% dels enquestats no espera canvis en la proporció de les vendes que realitza per mitjà de mòbil i, pel que fa a publicitat, el 86% dels entrevistats assegura que invertirà durant el 2018.
Entre els que manifesten la seva intenció d'invertir en algun camp del màrqueting digital, destaca l'àrea de màrqueting de buscadors, analítica i optimització i mobile marketing.
Fedea acaba de publicar un estudi en què, com a novetat respecte d'altres informes sobre bretxa salarial de gènere, ha realitzat una anàlisi per mitjà de tècniques d'econometria de quina seria la bretxa salarial de gènere ajustada per les característiques personals i laborals disponibles de les persones treballadores (no es disposa de dues dimensions importants segons els autors, el nombre de fills o les característiques socioeconòmiques de les persones que no estan actives al mercat de treball).
L'anàlisi parteix de les dades de l'Enquesta quadriennal d'estructura salarial referides a l'any 2014, excloent el personal de l'administració pública.
Els resultats obtinguts mostren que a Espanya la bretxa salarial de gènere del guany per hora no ajustada se situa en el 17,5%; en canvi, quan es comparen treballadors amb les mateixes característiques personals i laborals la bretxa és menor, tot i que continua sent significativa (12,7%).
L'informe també analitza la bretxa salarial ajustada per edat, nivell educatiu, antiguitat en l'empresa, tipus de jornada, tipus de contracte, ocupació i sector d'activitat.
Randstad ha publicat l'Informe trimestral sobre absentisme laboral que analitza, amb dades corresponents al tercer trimestre de 2017, l'absentisme laboral i el seu impacte en el mercat laboral espanyol.
Per comunitat autònoma, les que presenten major nivell d'absentisme són el País Basc (5,2%), Astúries i Castella i Lleó (4,9% ambdós); mentre que els nivells més baixos es localitzen a La Rioja (3,8%), la Comunitat Valenciana (3,9%) i Castella-La Manxa (3,9%).
Els sectors amb menor absentisme laboral a Espanya són les activitats relacionades amb l'ocupació (2,1%), l'edició (2,3%) i les telecomunicacions (2,3%).
Per contra, presenten un major absentisme les activitats de jocs d'atzar i apostes (7,1%), l'assistència en establiments residencials (6,9%), activitats de serveis socials sense allotjament (6,8%) i les activitats sanitàries (6,8%).
Les dades posen de manifest que a Espanya el nivell d'absentisme ha provocat la pèrdua d'un 4,3% de les hores pactades, mentre que l'absentisme no justificat per una baixa per IT n'ha suposat la pèrdua d'un 1,3%.
Si es té en compte que durant el tercer trimestre de 2017 el nombre de treballadors ocupats, segons l'Enquesta de població activa, és de 19,05 milions de persones, un 1,3% d'absentisme no justificat suposa que, de mitjana, cada dia un total de 247.000 persones no van a treballar per raons diferents a la baixa mèdica i 577.000 es troben en situació de baixa mèdica durant aquest període.
Desenvolupament professional d'homes i dones a Espanya és un estudi dirigit des del Centre Internacional del Treball i la Família d'IESE, amb la col·laboració d'Infoempleo.
Es tracta d'un estudi sobre la percepció que tenen homes i dones de les polítiques d'empresa en l'àmbit de la selecció, formació, promoció, avaluació, retribució i conciliació.
Tant homes (45%) com dones (43%) consideren que les empreses no afavoreixen la igualtat d'oportunitats en els processos de selecció, i només un terç dels enquestats (36% d'homes i 32% de dones) pensen que l'accés a la formació es decideix amb criteris equitatius.
D'altra banda, només un 25% de dones i un 29% d'homes creu que la seva empresa compleix amb criteris de promoció justos i transparents; la valoració és similar en els processos d'avaluació.
Pel que fa als salaris, només el 62% dels homes i el 54% de les dones no hi veuen discriminació.
Finalment, homes i dones reconeixen que són les dones qui fan la major part de les tasques de la llar.
L'estudi conclou que la igualtat d'oportunitats hauria de ser facilitada per l'empresa, però també per la societat, la família i la persona mateixa i que es tracta de treballar de manera sinèrgica en la creació d'un entorn d'igualtat d'oportunitats que afavorirà el desenvolupament de la competitivitat industrial, de les famílies i del país en el seu conjunt.
La consultora PwC ha publicat els resultats d'una enquesta efectuada a 3.600 dones entre 28 i 40 anys de tot el món, procedents d'empreses de 27 sectors industrials diferents, sobre què és el que hauria de canviar en l'entorn laboral femení.
Tres són els elements clau en què han de posar l'atenció els líders empresarials per tal d'avançar cap a la igualtat efectiva de gènere, segons l'estudi: transparència i confiança, suport estratègic i condicions de vida i treball.
El 45% de les dones creuen que el gènere, l'ètnia, l'edat o l'orientació sexual poden ser una barrera per a la promoció en l'organització.
Per millorar les oportunitats de desenvolupament professional, les enquestades van considerar que cal una clara comprensió de les expectatives d'ambdues parts, incloent informació transparent sobre el que l'empresa espera d'elles per avançar en la seva carrera professional.
D'altra banda, van manifestar que les dones no tindran èxit sense xarxes de suport formal i informal, un suport que els homes han tingut durant molt anys.
Finalment, van apuntar que els empresaris han de prestar especial atenció a les inquietuds de les dones en relació amb l'impacte que podria tenir la família en la seva carrera professional.
Espanya està per sota de la mitjana europea de dones directives, segons el Quart informe de les dones en els Consells de l'IBEX-35, elaborat per la consultora Atrevia i l'escola de negocis IESE.
El pes relatiu de les dones en els consells d'administració a Espanya, el 2016, és d'un 19,8%, dos punts percentuals més que el 2015 (17,3%), però gairebé quatre per sota de la mitjana de la Unió Europea (21,2%, el 2015) i lluny del 30% que recomana la Comissió Nacional del Mercat de Valors.
Segons l'informe, actualment, només 10 de les 35 empreses de l'Ibex-35 assoleixen aquest objectiu.
Per tipologia, la més nombrosa és la de conselleres independents i només un 3,3% del total ocupen el càrrec de conselleres executives.
La Comissió Europea va establir el 2012 la recomanació que almenys el 40% dels llocs no executius dels consells d'administració fossin ocupats per dones el 2020.
El 2016, només dues empreses assoleixen aquest objectiu, amb un 50% i 40% de presència femenina, i només cinc s'hi aproximen, entre el 36% i el 38%.
Segons l'informe, és necessari un canvi cultural per potenciar la dona en tots els llocs directius.
Un 43% de les botigues de proximitat declaren haver venut menys durant la proppassada campanya de Nadal, un 40%, haver mantingut els mateixos resultats que l'any anterior i un 18% haver millorat les vendes, segons es desprèn de l'Enquesta realitzada per la patronal PimeComerç.
Per sectors, la restauració i el comerç són els que més han millorat les vendes (62,5% i 36,4% dels enquestats, respectivament).
En canvi, el sector tèxtil, és el que diu haver perdut vendes respecte d'un any abans (57,7%).
Per províncies, a Barcelona són majoritaris els que diuen haver venut gairebé igual que un any abans; a Girona, tenen un pes lleugerament superior els que manifesten haver perdut vendes que els que responen que les han mantingut (44% enfront del 41%); Lleida és la que reuneix més comerciants que afirmen haver-les incrementat (18%), tot i no ser majoritaris, i Tarragona és la que recull un percentatge més alt de comerciants que han empitjorat vendes (58%).
Pel que fa a la contractació, la patronal afirma que tres de cada quatre associats no han contractat personal nou aquesta campanya de Nadal.
L'expectativa de vendes durant les rebaixes apunta a que seran iguals o superiors a les del primer trimestre de 2017.
Les empreses familiars són la columna vertebral de l'economia espanyola, tant pel seu pes quantitatiu, 90% del teixit productiu, 60% del valor afegit brut i el 70% de l'ocupació privada, com pel major compromís que han mostrat durant la crisi, segons les dades d'un informe recent de l'Institut de l'Empresa Familiar.
La dimensió, la formació i la innovació són factors clau de competitivitat de l'empresa familiar.
Els resultats evidencien que a major dimensió de l'empresa més activitat genera i més ocupació crea.
Tanmateix, el perfil de l'empresa familiar a Espanya mostra que només el 0,9% correspon a empreses grans i el 8,7% a mitjanes; els percentatges més grans els ocupen les petites (60,3%) i les microempreses (30,1%).
L'estudi també analitza la importància que té una adequada professionalització de les empreses familiars en termes de volum d'ingressos i de creació d'ocupació.
En aquest aspecte, els resultats mostren que el 51,4% dels directius executius no disposa d'estudis universitaris.
Quant al factor innovació, s'observa que les empreses familiars que han introduït nous productes i serveis (62,7%), que han adoptat nous processos productius o que han implantat nous mètodes organitzatius (62,1%,) gaudeixen de majors rendibilitats.
La Confederació espanyola d'organitzacions empresarials (CEOE) ha actualitzat a febrer de 2018 les Perspectives econòmiques.
Pel que fa a l'escenari internacional, el Fons Monetari Internacional (FMI) i la Comissió Europea (CE) han revisat a l'alça el seu creixement (del 3,7% el 2017 al 3,9% el 2018 i 2019).
En canvi, el creixement per a l'economia espanyola és més moderat (del 3,1% el 2017 al 2,4% el 2018 i al 2,1% el 2019).
No obstant això, la incertesa política i la falta d'avenços en les polítiques econòmiques necessàries per reforçar el cicle de recuperació podrien capgirar aquest escenari, afirma l'informe.
El document també destaca, entre d'altres, l'esforç realitzat per l'Administració pública estatal en la reducció del dèficit públic del 2,5% fins al 1,5% del PIB, resultat que es deu a uns majors ingressos fiscals i a una disminució generalitzada en les partides de despeses, exceptuant-ne les prestacions socials en espècie i l'ajuda a la inversió.
Les petites i mitjanes empreses oferiran en els propers deu anys més d'1,6 milions de llocs de treball, segons el darrer Informe anual d'ocupació a les pimes, de Ransdtad Research i Cepyme.
L'evolució del mercat laboral durant el 2017 reflecteix un important canvi estructural, caracteritzat per un major nivell de qualificació dels nous llocs de treball creats per les pimes.
Es preveu una major demanda a l'hostaleria, les enginyeries, treballs administratius, professionals de les ciències socials i matemàtiques i professionals d'ensenyaments no universitaris.
Des de la perspectiva de l'oferta es preveu també un increment de treballadors de qualificació mitjana i alta i, per tant, que es tendeixi cap a un equilibri.
Per a l'anàlisi dels possibles desequilibris entre demanda i oferta que hi puguin aparèixer, s'ha construït un índex de tensió laboral (ITL), que defineix que, a mitjà i llarg termini, les dificultats de les pimes per cobrir les seves demandes d'ocupació es localitzaran especialment en l'àmbit de la gestió comercial, empleats del comerç, de l'hostaleria, treballadors en obres estructurals de construcció i professionals de recolzament en l'àmbit de les finances, la gestió, els serveis jurídics i la digitalització.
De manera similar a altres països de l'OCDE, les taxes de participació laboral dels treballadors espanyols de més edat van anar caient fins a mitjans de la dècada de 1990 en què es va produir un canvi de tendència.
Des d'aleshores les taxes han anat augmentat, tot i que a un ritme més lent que en altres països de l'OCDE, segons afirma un estudi recent de Fedea, que analitza els diversos factors que hi poden haver influït.
Algunes conclusions de l'estudi apunten que en aquest canvi de tendència el sistema de Seguretat Social ha tingut només un paper marginal, ja que no es van produir modificacions substancials fins el període 2011-2013.
L'estudi descarta també que els canvis en l'estat de salut de la població siguin responsables d'aquesta reversió, ja que a Espanya les taxes de mortalitat han disminuït a un ritme constant des de la dècada de 1980.
L'estudi considera que l'augment general en l'ocupació degut al fort creixement econòmic observat des de 1995 és un dels factors que pot explicar l'augment en la participació laboral i les taxes d'ocupació dels homes de més edat.
A més, també documenta forts increments en les taxes de participació i ocupació de la força de treball femenina.
L'impacte econòmic del turisme de congressos a Espanya creix un 15% el 2016 i el país assoleix la cinquena destinació mundial amb 533 reunions amb més de 217.700 participants, segons el rànquing anual de l'Associació Internacional de Congressos i Convencions, del qual se'n fa ressò la revista Hosteltur en el seu número Especial 2018 MICE & business.
El país presenta avantatges competitius en infraestructures, comunicacions, seguretat, innovació i sostenibilitat.
Les ciutats que més atreuen aquest tipus de turisme són Barcelona, considerada la tercera destinació mundial (181 convencions) i Madrid, considerada la setena (144 convencions), el 2016.
Pel que fa a Catalunya, entre gener i octubre de 2017, 1,2 milions de turistes l'han visitat per motius de negocis, i han generat una despesa de 1.473,2 milions d'euros.
Tanmateix, altres ciutats de dimensió mitjana també creixen en aquesta activitat turística, les ciutats entre 100.000 i 200.000 habitants van representar el 13% de les convencions i les de menys de 100.000, el 15%.
El turisme de negocis és un objectiu prioritari per a les destinacions, atesa l'alta rendibilitat, amb una despesa mitjana molt superior a la del sector; però, al mateix temps demanda renovació constant, innovació tecnològica i excel·lència en els serveis.
PwC ha elaborat l'Enquesta mundial de directors executius a partir de l'opinió de 1.293 alts executius en 85 països, que ha estat presentada al Fòrum Econòmic Mundial de Davos.
El 63% dels executius espanyols i el 57% dels globals preveu una millora en l'activitat mundial.
La sobreregulació (42% dels enquestats) torna a ser la principal preocupació, seguida del terrorisme (41%), la incertesa geopolítica i els ciberatacs (40%).
Un altre factor que també preocupa força de cara al 2018 és la velocitat del canvi tecnològic.
Els màxims executius consideren que les principals disrupcions que afectaran els seus negocis durant els propers cinc anys són la intel·ligència artificial, la robòtica i el blockchain, que conduirà a nous comportaments del consumidor i al significatiu augment del nombre de competidors.
Altres riscos com la volatilitat del tipus de canvi, que estava entre les primeres preocupacions dels executius el 2017, o el canvi de comportament dels consumidors, han perdut pes significativament.
Els mercats on els directius espanyols veuen majors oportunitats de negoci són els Estats Units, Alemanya i el Brasil.
El Centre d'Estudis Sociològics sobre la Vida Quotidiana de la Universitat Autònoma de Barcelona ha publicat l'estudi Les xarxes personals en la inserció laboral juvenil en temps de crisi.
Una anàlisi a Barcelona, orientat a identificar la relació entre contactes personals i ocupació en una mostra de 250 joves entre 20 i 34 anys a l'àrea metropolitana de Barcelona.
Les dades relatives a l'ús de contactes indiquen que es tracta d'un recurs generalitzat en el procés de recerca de feina (99,2% dels joves entrevistats) i que el 60% de les ocupacions trobades han estat gràcies a aquest recurs.
D'altra banda, s'ha demostrat que l'ajuda i eficàcia dels contactes depèn més de les característiques del contacte que no pas de qui busca ocupació.
L'ús de contactes s'utilitza tant en categories baixes com altes, sent un bon mitjà per obtenir treballs secundaris i sense contracte en l'entorn de la baixa protecció laboral, fet que s'observa principalment en les insercions a partir de 2008.
L'estudi conclou que la generalització en l'ús del capital social no ha implicat insercions laborals iguals per a tots els joves, atès el paper que juguen les diferències en el perfil dels contactes, que en combinació amb altres factors com són el nivell d'estudis o l'edat marquen les característiques de l'ocupació obtinguda per aquest mitjà.
La consultora Syndex ha publicat l'estudi Reforma laboral i devaluació salarial a Espanya, una anàlisi dels termes en què s'ha produït l'ajustament salarial des de 2008, dels factors que expliquen aquest fenomen i de com hi ha influït la reforma laboral.
El salari mitjà per treballador se situava el 2015 en un 4,9% inferior en termes nominals, i un 12% inferior en termes reals respecte dels nivells de 2008.
El primer factor que explicaria la devaluació salarial és la pròpia crisi econòmica, amb un alt grau de destrucció d'ocupació i un ascens dels nivells d'atur.
Si bé la negociació col·lectiva ha permès mantenir durant la crisi els salaris en termes mitjans, molts treballadors no coberts per la negociació col·lectiva, i els que han canviat d'ocupació, han estat exposats a la degradació de les condicions de treball, tant a nivell retributiu com no retributiu.
El segon factor són les reformes laborals, en particular la de 2012 que ha minvat la capacitat negociadora dels treballadors i ha donat un alt poder discrecional als empresaris.
D'altra banda, la reforma ha afavorit la contractació parcial i temporal dins l'estratègia de flexibilització laboral i, per tant, la precarització de l'ocupació com a tret estructural.
El darrer informe mensual de CaixaBank Research dedica el seu Dossier al canvi tecnològic i el creixement econòmic.
El primer article que forma part del Dossier porta per títol Revolució tecnològica i desacceleració de la productivitat i mostra que la productivitat laboral mundial ha passat de créixer un 2,6% anual en el període 1996-2007 a un 1,8% anual en el període 2013-2016.
El ritme de creixement de la productivitat total dels factors (PTF) ha registrat, fins i tot, una taxa negativa en els darrers anys.
El segon article del Dossier aprofundeix en el perquè d'aquest menor creixement de la productivitat.
Segons l'estudi, la clau està en les innovacions digitals, intensives en capital intangible, que permeten reproduir els productes i la informació a un cost marginal proper a zero, de manera que faciliten que un productor acumuli la majoria del mercat i que ens moguem cap a una economia a dues velocitats, amb empreses capdavanteres en productivitat i empreses amb baixa productivitat.
Finalment, el tercer article, Escrivint el futur: el canvi de paradigma tecnològic i la nova economia, destaca que la societat està immersa en un canvi tecnològic que afectarà el mercat laboral, l'estructura sectorial de l'economia i la manera d'operar de les empreses.