Resolució 84/2017, de 8 de març
Administració: Consorci de l'Auditori i l'Orquestra
Cal denegar l'accés del comitè d'empresa als informes sol·licitats, en virtut del límit de la igualtat de les parts en els processos judicials, perquè han estat elaborats específicament per al procés judicial en qüestió, i el comitè d'empresa, que és la contrapart en el procés judicial, hi vol accedir quan encara no s'ha dictat sentència ferma.
Aquesta desestimació, basada en la legislació de transparència, no prejutja la decisió que pugui acabar prenent el Jutjat Social núm. 13 de Barcelona sobre l'accés a ambdós documents sol·licitat pel comitè d'empresa en el marc del procés laboral, decisió que s'adoptarà en aplicació de la normativa reguladora de la jurisdicció social.
El límit de l'article 21.1.d LTAIPBG busca assegurar que les administracions públiques disposin de les mateixes garanties que la resta de ciutadans per a la seva defensa en el marc dels processos judicials dels quals siguin part, sense que es puguin veure perjudicades pel dret d'accés, que no ha de permetre que la contrapart obtingui per aquesta via els documents i informacions elaborats específicament per al procés judicial, documents i informacions que la contrapart no té tampoc l'obligació de facilitar a l'Administració.
Igualtat de les parts en els processos judicials.
Número d'expedient de la reclamació: 18/2017.
Sentit de la resolució: Desestimació.
"El cap de RRHH [del CAO] es va comprometre la primera setmana de novembre a donar-nos la setmana següent els informes que l'empresa va demanar a gabinets jurídics externs sobre el tema del pagament de l'1% als treballadors de L'Auditori.
A data d'avui encara no ens han estat entregats aquests informes.
Per tot això, demanem que ens sigui lliurada aquesta documentació, com a molt tard aquest dimecres 16 de novembre de 2016.
En cas de no ser lliurada aquesta informació, ens veurem obligats a demanar-la per la via que ens marca la Llei de transparència".
"Com a President del Comitè d'Empresa del [CAO], i en virtut de la Llei 19/2014, del 29 de desembre, de transparència, accés a la informació pública i bon govern [LTAIPBG] sol·licitem la informació que l'empresa no ha facilitat al Comitè quan ha estat demanada per altres vies".
Com es desprèn dels antecedents, el comitè d'empresa reclamant vol accedir a dos informes jurídics demanats pel CAO a dos bufets externs sobre un conflicte col·lectiu entre ambdues parts que s'està tramitant en l'actualitat davant el Jutjat Social núm. 13 de Barcelona.
Els informes jurídics van ser demanats i obtinguts pel CAO després que el comitè d'empresa formalitzés el conflicte col·lectiu mitjançant escrit de 27 d'abril de 2016, de sol·licitud de conciliació davant el Tribunal Laboral de Catalunya, tràmit inicial i preceptiu de la tramitació dels processos de conflictes col·lectius (article 156.1 de la Llei 36/2011, de 10 d'octubre, reguladora de la jurisdicció social).
El CAO es mostra contrari a facilitar ambdós documents al comitè d'empresa, ja que contenen "informació jurídica específica sobre el contingut i l'abast de la demanda de conflicte col·lectiu objecte d'aquest procediment, així com de la postura processal a adoptar per l'empresa en aquest procediment", i si hi accedís el comitè d'empresa sabria "quin és el criteri de la demandada i el contingut de la seva defensa abans de la celebració del judici" davant el Jutjat Social que està coneixent de l'assumpte (antecedent 6).
El judici oral, com s'ha vist als antecedents, està previst per al proper 5 de setembre de 2017.
A la vista d'aquests fets, el CAO al·lega que cal denegar l'accés a ambdós documents en virtut de l'article 21.1.d LTAIPBG, perquè el seu lliurament al comitè d'empresa, com a contrapart en l'esmentat procés judicial, comportaria un perjudici per al "principi d'igualtat de les parts en els processos judicials".
Aquesta Comissió ha tingut ja ocasió de pronunciar-se sobre el límit de l'article 21.1.d LTAIPBG en diverses ocasions.
En el Dictamen 5/2016, de 13 d'octubre, ha precisat el significat i l'abast d'aquest límit de la llei catalana en els termes següents:
«L'article 21.1.d LTAIPBG estableix que "el dret d'accés a la informació pública pot ésser denegat o restringit si el coneixement o la divulgació de la informació comporta un perjudici per a: [...]
El principi d'igualtat de les parts en els processos judicials o la tutela judicial efectiva".
Aquesta formulació és pràcticament idèntica a la del article 14.1.f LTAIPBGE [Llei bàsica estatal 19/2013, de 9 de desembre, de transparència, accés a la informació pública i bon govern] ("La igualtat de les parts en els processos judicials i la tutela judicial efectiva"), i molt similar a la de l'article 3.1.i CADP [Conveni núm. 205 de Consell d'Europa d'accés als documents públics de 18 de juny de 2009], de la qual prové: "la igualtat de les parts en els processos judicials i el bon funcionament de la justícia" [traducció de la versió oficial francesa, una mica diferent de l'anglesa].
La Memòria explicativa de l'article 3.1.i CADP elaborada pel propi Consell d'Europa descriu amb claredat l'abast i la finalitat d'aquest límit al dret d'accés: "L'apartat i està destinat a protegir la igualtat de les parts en els processos judicials i el bon funcionament de la justícia.
Aquest límit persegueix assegurar la igualtat de les parts en processos judicials tant davant tribunals nacionals com internacionals i pot, per exemple, autoritzar una autoritat pública a denegar l'accés a documents elaborats o rebuts (per exemple del seu advocat) en relació amb els processos judicials dels quals sigui part.
Deriva de l'article 6 del Conveni Europeu de Drets Humans, que garanteix el dret a un procés equitatiu.
Els documents que no són creats amb vista a processos judicials com a tals no poden ser denegats a l'empara d'aquest límit".
Aquest límit busca, per tant, assegurar que les administracions públiques disposin de les mateixes garanties que la resta de ciutadans per a la seva defensa en el marc dels processos judicials dels quals siguin part, sense que es puguin veure perjudicades pel dret d'accés, que no ha de permetre que la contrapart obtingui per aquesta via els documents i informacions elaborats específicament per al procés judicial, documents i informacions que la contrapart no té tampoc l'obligació de facilitar a l'Administració.
L'accés a aquests documents podria permetre a la contrapart conèixer l'estratègia de defensa, l'argumentació jurídica i elements probatoris de l'Administració –i els seus punts febles– abans del moment processal oportú, i la situaria en una posició d'avantatge contrària a la igualtat d'armes que ha de regir tot procés, també aquells en què sigui part l'Administració.
Es tracta, així, d'un límit clar i evident al dret d'accés, de funcionalitat similar al que permet denegar l'accés dels estudiants als exàmens abans de la seva realització o l'accés dels subjectes inspeccionats a les inspeccions que pretén dur a terme l'Administració (en els exemples que es posen en aquesta mateixa Memòria del CADP per il·lustrar el límit de l'article 3.1.e, semblant al dels articles 21.1.b LTAIPBG i 14.1.g LTAIPBGE).
Sembla clar, doncs, que aquest límit permet denegar una sol·licitud d'accés a informació relativa a l'estratègia de l'Administració en un procés judicial del qual sigui part, com es pregunta a la consulta.
Aquesta és, precisament, la seva finalitat.
Tanmateix, per a evitar el risc d'invocacions abusives d'aquest límit i que sigui al·legat automàticament sempre que qui demani accés a la informació sigui una persona amb la qual l'Administració té un litigi judicial en curs, convé precisar el seu abast objectiu, subjectiu i temporal.
Des del punt de vista objectiu, el límit permet restringir només l'accés a aquella informació que ha estat elaborada específicament per al procés judicial en qüestió, com s'afirma al darrer incís del fragment transcrit de la Memòria del CADP.
Com aquesta Comissió ha assenyalat a la Resolució de de 2 de febrer de 2016, sobre la Reclamació 31/2015, això significa que el límit "no seria aplicable si la informació sol·licitada ha estat elaborada o existeix al marge del procediment judicial, i és fins i tot prèvia a la seva iniciació" (FJ 2).
En el cas resolt per aquesta resolució, l'Administració invocava el límit de la igualtat de les parts perquè la persona reclamant i ella mantenien en aquell moment un plet contenciós administratiu sobre una convocatòria de places, però la Comissió considera que el límit no és oposable perquè la informació demanada (la relació de llocs de treball del personal i el nombre de baixes laborals dels anys anteriors) "existeix des de molt abans de la presentació del recurs contenciós administratiu citat més amunt, i en absolut ha estat elaborada expressament als efectes d'aquest procés" (FJ 2).
El límit permetria denegar l'accés, per tant, entre d'altres, als escrits de defensa o de preparació de la defensa elaborats pels serveis jurídics de l'Administració o per advocats externs, a informes i comunicacions interns o dictàmens d'advocats o consultors externs sobre la reacció jurídica a emprendre front una determinada sentència (on es valori, per exemple, la conveniència d'interposar un recurs davant una instància judicial superior), a informes pericials encarregats a tercers per al procés en curs, a les declaracions demanades i obtingudes (o no obtingudes) de testimonis per al procés en curs, etc.
La finalitat de protecció de la igualtat de les parts que persegueix aquest límit i l'exigència d'interpretar-lo restrictivament i de forma proporcionada a aquella finalitat (articles 20.2 i 22.1 LTAIPBG) comporten, tanmateix, que no pugui impedir, per exemple, l'accés a l'expedient de contractació dels esmentats dictàmens jurídics o informes pericials encarregats a tercers i pagats amb diner públic (expedients en els quals, com a molt, s'haurà d'anonimitzar temporalment el nom del contractista quan aquesta dada pugui ser rellevant per a l'estratègia de defensa de l'Administració).
El límit opera en relació amb tots els ordres jurisdiccionals, i inclou també els processos davant el Tribunal Constitucional i tribunals europeus i internacionals (com el Tribunal de Justícia de la Unió Europea o el Tribunal Europeu de Dret Humans), ja que en tots ells s'ha de garantir la igualtat de les parts.
Aquesta finalitat també justifica poder invocar el límit en el marc de processos de resolució de conflictes alternatius a la via judicial com l'arbitratge, en els casos en què l'Administració s'hi pot sotmetre, i en el marc de recursos davant òrgans independents quasijudicials com per exemple els tribunals administratius de recursos contractuals.
Des del punt de vista subjectiu, la denegació d'accés a l'empara d'aquest límit pot operar, naturalment, davant de la contrapart en el procés judicial en curs.
Però la garantia real de la igualtat de les parts exigeix poder-lo oposar també front a qualsevol altra persona que sol·liciti l'accés a l'esmentada informació, ja que seria molt fàcil per a la contrapart aconseguir que demanés l'accés una altra persona, i obtenir així la informació per persona interposada; i, en tot cas, encara que qui sol·licités l'accés no ho fes per encàrrec de la contrapart, la informació podria acabar arribant a mans d'aquesta en el cas que aquella en fes la difusió que, com a regla general, es pot fer de la informació que s'obté en exercici del dret d'accés.
Finalment, des del punt de vista temporal, el límit opera només mentre dura el procés judicial, i fins que es dicti sentència ferma.
Això significa que també s'ha d'incloure la via de recurs davant tribunals superiors, nacionals i supranacionals.
El límit, en canvi, lògicament, no permet impedir l'accés dels interessats a l'expedient administratiu que doni lloc a la resolució susceptible de ser impugnada, després, en via judicial.
En el marc del procediment administratiu inicial, l'Administració actua en exercici de les potestats que té atribuïdes, no com una part més que defensa la seva posició davant d'un jutge, i els interessats han de poder conèixer el resultat dels diferents tràmits a mesura que es van produint i les raons que porten l'Administració a prendre la decisió que li posa fi, tal com exigeix el dret d'accés a l'expedient reconegut en termes amplis pels articles 53.1.a i 82.1 de la Llei 39/2015, d'1 d'octubre, del procediment administratiu comú de les administracions públiques» (FJ 2).
A la vista d'aquesta doctrina i de les circumstàncies fàctiques del cas objecte de reclamació, sembla clar que s'ha de donar la raó al CAO i denegar l'accés del comitè d'empresa als informes sol·licitats, ja que concorren els requisits indicats.
Els informes han estat elaborats específicament per al procés judicial en qüestió, i el comitè d'empresa, que és la contrapart en el procés judicial, hi vol accedir quan encara no s'ha dictat sentència ferma (de fet, no ha tingut lloc ni la vista oral, programada per al proper mes de setembre), de manera que l'accés comporta un perjudici per a la igualtat de les parts, en revelar informació rellevant sobre la defensa del CAO.
No s'ha invocat ni acreditat, d'altra banda, la concurrència d'un interès públic o privat superior que justifiqui l'accés (article 22.1 LTAIPBG).
Aquesta desestimació, basada en la legislació de transparència, no prejutja, naturalment, la decisió que pugui acabar prenent el Jutjat Social núm. 13 de Barcelona sobre l'accés a ambdós documents sol·licitat pel comitè d'empresa en el marc del procés laboral (antecedent 6), decisió que s'adoptarà en aplicació de la normativa reguladora de la jurisdicció social.
Sobre la base dels antecedents i fonaments jurídics exposats, el Ple de la GAIP, en la sessió de 8 de març de 2017, resol per unanimitat: