La Generalitat de Catalunya i el Centre d'Excel·lència en Big Data de Barcelona han elaborat l'informe Bones pràctiques per compartir dades personals en la nova economia de les dades, que té com a finalitat facilitar el desenvolupament de la nova economia de dades per aprofitar al màxim les oportunitats que ofereix tant en els àmbits empresarials i d'innovació com en l'àmbit social.
El document va destinat especialment als responsables del tractament de les dades en qualsevol escenari de compartició i/o cessió de conjunts de dades entre dues organitzacions, amb l'objectiu de realitzar-ne una publicació o tractament mitjançant tècniques d'analítica de dades, i en particular de Big Data.
L'informe recomana un conjunt de principis, procedimentals i de bones pràctiques, per a totes les organitzacions que han de tractar grans volums de dades, com són els principis de lleialtat i transparència, de responsabilitat sobre el tractament, de recerca i innovació responsable, i de professionalitat, honestedat i integritat, o l'ús dels mecanismes i tècniques de pseudonimització i anonimització per a la dissociació correcta de les dades de caràcter personal, entre d'altres.
El creixement econòmic es modera a les economies emergents i a l'Eurozona.
Tanmateix, les sortides de fluxos tot i ser persistents no comporten per aquestes economies una situació de sudden-stop, això és, d'una sobtada desacceleració de les entrades de capital privat i d'una contracció en el mercat de crèdits, segons dades del darrer informe del BBVA Research.
En el resum de previsions per Catalunya, estima un creixement del PIB del 2,5% el 2018 i del 2,3% el 2019, i un creixement de l'ocupació d'un 2,3% i 2,2%, respectivament.
Aquesta situació permetria crear 130.000 llocs de treball durant el bienni, i reduir la taxa d'atur fins al 10% el 2019, tot i que encara se situaria 2,6 punts percentuals per sobre del nivell de principis de 2008.
Les exportacions de béns continuaran recolzant el creixement, la política fiscal serà expansiva, es produirà un augment de la renda disponible de les llars catalanes en 0,5 punts percentuals del PIB regional que impulsarà la demanda de la primera residència i es consolidarà la tendència de recuperació del sector immobiliari.
La Fundació de Caixes d'Estalvi (Funcas) ha publicat un estudi exhaustiu sobre la competitivitat de la indústria espanyola.
L'estudi estima que, per assolir nivells de benestar, l'estratègia econòmica espanyola ha d'anar orientada a maximitzar la creació i la qualitat de l'ocupació i a convergir en renda per càpita i productivitat amb els països més avançats d'Europa.
A més, ha de respondre positivament a la transformació tecnològica i digital per no perdre lideratge davant Estats Units, Japó, Xina i Corea del Sud.
L'estudi destaca la necessitat d'una política industrial més activa, que posi l'accent en la innovació i la promoció exterior, i també d'una millora de la qualitat directiva que permetria millorar el rendiment empresarial i repercutir en l'eficiència.
En definitiva, per assolir aquests reptes faria falta més dotació pressupostària, un major acostament de l'Administració pública a l'esfera dels negocis, la construcció d'un marc de cooperació clar, la defensa de la competència en els mercats i una administració i una classe empresarial renovades.
La venda al detall preveu doblar la presència en línia, afirma l'estudi d'ESADE Actitud dels empresaris de la venda al detall davant la transformació digital.
Actualment, la venda en línia representa el 14% del total de vendes al detall, i ha experimentat un creixement del 14,2% en els dos darrers anys.
En concret, els grans comerços han augmentat les vendes un 18,3%; els mitjans, un 9,7% i els petits, un 15,1%.
Per a la major part dels empresaris del sector, la transformació digital implica ser present a internet, que el negoci pugui ser localitzat, implementar les noves tecnologies i desenvolupar processos interns d'adaptació, comunicar per mitjà de les xarxes socials i adaptar-se a la demanda del client.
Pel que fa als canvis en el model de negoci, el 53,4% dels petits comerços, el 61,8% dels mitjans i el 85,7% dels grans han començat a digitalitzar-se; l'empenta digital ha estat clau sobretot durant el període de 2012 a 2016.
Les empreses analitzades ̶ principalment les grans empreses ̶ manifesten que el model de negoci i els perfils dels treballadors han canviat.
L'estudi conclou que en aquesta transformació un 23,2% dels casos ha modificat la proposta de valor, un 21% ha augmentat les vendes en línia, un 39,3% ha millorat els marges de negoci, un 17,7% ha introduït grans canvis logístics i un 16,8% ha modificat el model de monetització.
Espanya se situa en el lloc 26è del rànquing de competitivitat segons l'edició 2018 de l'Informe Global de Competitivitat del Fòrum Econòmic Mundial, que compara 140 economies.
Estats Units ocupa el primer lloc (85,6 punts sobre 100), seguit de Singapur (83,5), Alemanya (82,8), Suïssa (82,6), Japó (82,5), Països Baixos (82,4), Hong Kong (82,3), el Regne Unit (82), Suècia (81,7) i Dinamarca (80,6).
A escala mundial, la puntuació mitjana és de 60 punts.
A la banda oposada, el Txad, és el país que ocupa la darrera posició en l'escala (35,5).
Espanya assoleix bones puntuacions en alguns dels dotze pilars de competitivitat de l'Índex: en aportació del capital humà, infraestructures i estabilitat macroeconòmica.
En concret, ocupa el primer lloc en l'indicador de salut i el desè en infraestructures.
L'Índex també presenta grans disparitats dins les mateixes regions; per exemple, dins de la Unió Europea, la puntuació d'Alemanya (82,8) és 20 punts més alta que la de Grècia (62,1).
Aquestes diferències indiquen que la competitivitat de les economies no està necessàriament obstaculitzada per la geografia, sinó que requereix polítiques proactives i de lideratge.
Retardar la transició cap a la vida autònoma és un patró generalitzat entre els joves a la Unió Europea, d'acord amb l'informe interactiu d'Eurostat Young Europeans.
Es preveu que els joves europeus visquin més que mai, fruit del desenvolupament econòmic, una millor educació, un nivell de vida creixent i un major accés i qualitat dels serveis de salut.
Pel que fa a l'ocupació, l'any 2016 el 33,4% dels joves entre 20 i 24 anys a la UE-28 es va dedicar exclusivament a treballar; aquesta participació va ser superior al 40% a Irlanda, Àustria i el Regne Unit i va superar el 50% a Malta.
En canvi, a Espanya només va representar entre el 20 i el 25%.
D'altra banda, l'11,6% dels joves d'entre 15 i 24 anys i el 18,8% d'entre 25 i 29 anys no estaven ni treballant ni estudiant.
Les proporcions més baixes de ni-nis es van registrar als Països Baixos (4,6%), Luxemburg (5,6%), Dinamarca (5,8%), Suècia (6,5%) i Alemanya (6,7%).
En l'altre extrem, les proporcions més altes van ser les d'Itàlia (19,9%), Bulgària (18,2%) i Romania (17,4%).
Espanya va tenir, dins la UE, el segon increment més elevat de ni-nis entre el 2006 i 2016 (9,9 punts percentuals), després de Grècia (12,3 punts).
Espanya està lluny d'assolir l'objectiu de reducció de pobresa i/o exclusió social especificat a l'estratègia europea 2020, segons el vuitè informe de l'European Antipoverty Network (EAPN), que calcula l'estat de la pobresa i l'exclusió social a Espanya en el període 2008-2017.
En relació amb la resta de països europeus, la taxa AROPE espanyola se situa molt per sobre de la mitjana europea (27,9% enfront del 23,5%).
Per components, la taxa de pobresa severa ha augmentat fins al 6,9% i la bretxa de pobresa, fins al 32,4%.
Pel que fa a la capacitat adquisitiva, les persones de 65 i més anys han perdut un 3,8% de renda mitjana; les dones, un 10,9%; les persones ocupades, un 13,2%; els homes, un 13,4%; els residents en zones rurals, un 14,7% i les persones desocupades, un 25,9%.
D'altra banda, l'Índex de Gini (34,1) també se situa per sobre de la mitjana de la UE-28 (30,4).
Els indicadors de renda i pobresa i/o exclusió social mostren grans diferències territorials (30,8 punts percentuals) entre la taxa AROPE més alta (Extremadura, 44,3%) i la més baixa (Comunitat Foral de Navarra, 13,5%).
L'oferta d'ocupació a Espanya s'ha incrementat un 13% durant el 2017, d'acord amb el darrer Informe Infoempleo, d'Adecco.
Per regions, la comunitat de Madrid és la que més oferta ha generat (23% de l'oferta total), seguida de Catalunya (22%) i el País Basc (12%).
El sector serveis és el que més ofertes ha creat (56%), seguit de la indústria (27%).
Per activitats, les de compra, venda i intercanvi de béns i serveis continuen encapçalant l'oferta (39%), seguides de les de producció (31%); tanmateix, les activitats tecnològiques són les que mostren un millor comportament amb un increment de 3 punts percentuals.
Per formació, els titulats universitaris són els candidats més demandats (41%).
En relació amb les retribucions, les àrees funcionals amb majors ofertes salarials són direcció i gerència (44.063 euros), tecnologia (30.747 euros) i jurídica (30.229 euros); entre les pitjor remunerades estan les funcions administratives i de secretariat, atenció al client i compres i logística.
Finalment, les ofertes destinades a cobrir llocs a l'estranger suposen el 0,7% del total; els motius econòmics són els que més pesen a l'hora de decidir-se per un canvi a un altre país, i els països preferits pels professionals són Estats Units (24%), Gran Bretanya (21%) i Canadà (21%).
Oxfam i Development Finance International han presentat la segona edició de l' Índex de compromís amb la reducció de la desigualtat (CRI) que mesura l'acció dels governs en 157 països pel que fa a despesa social, política tributària i drets laborals.
Els principals resultats mostren que la majoria de països situats a la part alta de l'Índex (els millor puntuats) són països de l'OCDE, encapçalats per Dinamarca, país que compta amb algunes de les polítiques fiscals més progressives, algunes de les millors polítiques d'ocupació i amb les millors polítiques laborals del món en matèria de protecció de les dones.
Entre els països que han rebut pitjor puntuació sobresurt Nigèria, amb una despesa social tan baixa que 1 de cada 10 nens mor abans de complir els cinc anys i més de 10 milions de menors estan sense escolaritzar.
Espanya se situa en el lloc 52è quant a polítiques fiscals i en el 35è en drets laborals i salaris.
De mitjana, els 157 països avaluats estan invertint més en protecció social (18% dels seus pressupostos) que en educació (14,8%) o salut (10,6%), àmbits que estan molt per sota dels compromisos assumits (20% i 15%, respectivament).
D'altra banda, en molts països continua sent essencial redissenyar el sistema tributari per garantir uns impostos progressius més elevats.
Un 71% de la població internauta entre 16 i 65 anys a Espanya (19,4 milions de persones) declara fer la compra en línia.
La conveniència, les ofertes, la varietat de productes, i el preu són els principals motors de la compra.
Els productes físics són els més comprats en línia, seguits dels serveis.
Per categories, destaquen la tecnologia i la comunicació, els viatges i l'entreteniment i la cultura.
La despesa mitjana dels compradors és de 77 euros mensuals.
El principal dispositiu usat en la compra és l'ordinador (87%), tot i que va perdent força a favor de l 'smartphone (45%).
El web de la marca es consolida com la principal font d'informació, seguida dels amics i familiars, així com també l'ús de blogs o fòrums.
L'estudi de 2018 analitza per primer cop el perfil de la generació Z (de 16 a 23 anys) que, pel seu menor poder adquisitiu, compren menys en línia; acostumen a adquirir productes físics, sobretot moda i tecnologia; usen en menor mesura l'ordinador i tenen poca confiança en les marques; valoren la diversitat d'opcions de pagament i la personalització en les ofertes i són altament susceptibles a la publicitat en línia.
L'Observatori Social de "la Caixa" ha publicat el primer número de la col·lecció Necessitats socials a Espanya, que porta per títol Benestar econòmic i material.
L'estudi s'elabora a partir de l'Enquesta de condicions de vida, l'Enquesta de pressupostos familiars i l'Enquesta de població activa, de l'INE, i l'Enquesta financera de les famílies, del Banc d'Espanya.
Disposar d'ingressos suficients i estables; mantenir un equilibri econòmic i financer que limiti els problemes d'excés d'endeutament, i evitar la pobresa severa són, segons l'estudi, els reptes que ha d'afrontar qualsevol persona i llar.
Els resultats de l'anàlisi mostren que per a més del 20% de la població la renda disponible de la llar es troba per sota del llindar de risc de pobresa; entre el 10% i el 15% afronta una caiguda significativa de renda, i gairebé el 14% de la població espanyola fa tres anys o més que es troben en situació de pobresa.
Espanya és, en conclusió, un dels països de renda mitjana amb un percentatge més elevat de població econòmicament vulnerable.
A més, constata que la capacitat del conjunt de prestacions per reduir la pobresa monetària és la segona més baixa a la UE.
La Revista d'Economia ICE dedica el seu darrer número a la innovació i l'emprenedoria a Espanya, abordada des de diverses perspectives.
L'ecosistema de l'emprenedoria que s'està construint a Espanya presenta fortaleses i febleses.
Una economia d'innovació s'ha de fonamentar en quatre pilars: la investigació, l'educació, la innovació i l'esperit emprenedor.
Tindrà l'economia espanyola aquesta capacitat en un sistema que generi creixement i llocs de treball al país o en altres llocs?
Un dels articles suggereix la necessitat de reformes estructurals i un canvi cultural cap a l'emprenedoria no només en les principals àrees metropolitanes com Madrid o Barcelona, sinó també en altres ciutats de mida mitjana.
La qüestió que es planteja és si aquestes ciutats podran atreure i mantenir el talent, el coneixement i el finançament.
Un altre estudi posa en relleu l'existència i diversitat de contextos nacionals per a l'emprenedoria i la complexitat de definir-ne les fronteres geogràfiques.
El monogràfic també ressalta, entre d'altres qüestions, la feble col·laboració universitat-empresa o la dificultat que presenten les pimes per finançar-se i proposa eines com els préstecs participatius assignats en un procés seriós de selecció prèvia, que poden constituir una eina eficaç de política econòmica.
No és el mateix viure en la temporalitat i la incertesa laboral un any que cinc o deu, ni és el mateix viure d'aquesta manera als 20 que als 30 anys, precisa un estudi publicat pel Centre d'Estudis Demogràfics.
L'estudi ha calculat la durada de la vida laboral en condicions precàries dels adults joves d'entre 30 i 39 anys, entre el 1987 i el 2017, a Espanya, entenent per condicions de treball precàries l'ocupació incerta, imprevisible i amb risc per al treballador.
Els resultats de l'estudi mostren que el temps en ocupació precària s'ha doblat, especialment per a les generacions nascudes a partir de 1972.
Aquestes generacions han viscut la seva trentena a principis de la dècada dels 2000 en què els contractes temporals es van disparar.
Les persones en situació laboral precària han estat les primeres expulsades del mercat durant la crisi.
L'estudi conclou que l'augment de la precarietat especialment a aquestes edats és un malbaratament de recursos que un país com Espanya, amb un progressiu envelliment de la població, no es pot permetre, ni en termes de cotitzacions ni en termes de fecunditat frustrada, o de frustració personal de tota una generació.
La vulnerabilitat es reflecteix especialment en la dona, tingui o no un major nivell educatiu, i impacta retardant l'edat mitjana a la maternitat.
Quines són les implicacions de gènere davant la naturalesa canviant del treball?
Aquest és el tema vertebrador del nou informe Gènere, Tecnologia i Futur del Treball, que ha publicat recentment el Fons Monetari Internacional (FMI), a partir de dades sobre la composició de les tasques en el treball.
L'estudi observa que les dones, de mitjana, fan més activitats rutinàries que els homes en tots els sectors i ocupacions i, per tant, són més vulnerables a l'automatització.
El FMI estima que 26 milions de llocs de treball ocupats per dones en 30 països (28 països de l'OCDE, Xipre i Singapur) presenten un alt risc de ser desplaçats per la tecnologia en les immediates dues dècades.
Les dones amb menys formació, les més grans de 40 anys, les que ocupen llocs poc qualificats, de serveis, comercials i de vendes estan desproporcionadament exposades a aquesta automatització.
L'FMI alerta que en tots els sectors i ocupacions, la infrarepresentació de les dones en llocs professionals i directius les exposa a aquest major risc de desplaçament.
Per això, considera fonamental establir polítiques que permetin les dones beneficiar-se de les noves tecnologies i que fomentin la igualtat i l'empoderament de gènere.
L'Institut d'Economia de Barcelona i la Universitat de Barcelona tracten el tema del turisme i la gentrificació en l' Informe 2/2018.
Segons l'informe, entre els possibles efectes negatius dels no-residents, com són la qualitat de vida i l'increment de preus, trobem també els efectes sobre el mercat immobiliari.
En aquest darrer cas, alguns estudis demostren que l'especulació ajuda a formar bombolles immobiliàries la punxada de les quals pot tenir efectes econòmics greus, com pot ser la destrucció de llocs de treball.
Per pal·liar aquests problemes, moltes ciutats han adoptat polítiques diverses.
Alguns dels instruments fiscals usats són: la taxa turística (a París i Amsterdam), els impostos sobre segones residències o habitatges buits (França) i els impostos sobre transaccions de segones residències (per exemple, al Regne Unit) o sobre les transaccions fetes per no-residents (per exemple, Vancouver i Singapur).
En molts casos, s'ha optat des de l'administració per les regulacions en lloc de les figures fiscals.
L'informe inclou tres contribucions realitzades per experts en economia urbana i en fiscalitat que discuteixen els avantatges i inconvenients de tres d'aquests tipus d'intervencions fiscals.
Per exemple, en el cas de l'impost sobre els habitatges buits de Catalunya, l'administració aprofita aquests ingressos per invertir en el sector de l'habitatge social.
Com més petit és el municipi més alta és la proporció de gent gran, afirma un article recent publicat per l'Observatori Social de "la Caixa".
A les zones rurals espanyoles hi conflueix un més elevat nivell d'envelliment i masculinització.
Així, els majors de 80 anys són més del 10% als pobles de menys de 1.000 habitants, mentre que els valors totals per al conjunt d'Espanya no arriben al 6%.
Aquest fet pren rellevància quan sobrevé la dependència, ja que a Espanya la família continua mantenint l'estatus de cuidador ideal inqüestionable.
A les zones rurals aquest desig no és possible la majoria de vegades, d'una banda per aquest envelliment, de l'altra perquè són zones que han experimentat l'emigració constant de les generacions més joves, sobretot de les dones.
Per tant, sovint, les persones grans no tenen cap familiar que visqui al poble, fent-se inviable el model d'atenció familiar, femení i informal.
La incorporació de l'home en la cura dels altres és necessària en aquesta realitat demogràfica, i ha d'anar acompanyada de programes de formació i suport, ja que es tracta d'un grup de població que no ha estat mai educat per a aquestes activitats.
Aquest suport, en cap cas es pot considerar una alternativa al desenvolupament dels serveis socials professionalitzats d'atenció domiciliària per part de les institucions públiques.
El Butlletí trimestral d'ocupació a les pimes, de CEPYME, mostra durant el segon trimestre de 2018 un nou impuls de l'ocupació, amb gairebé 400.000 nous llocs de treball en relació amb el primer trimestre de l'any i gairebé 600.000 més que els comptabilitzats fa un any a Espanya.
Les activitats més dinàmiques són els serveis de menjar i begudes, seguides de les activitats de construcció especialitzada i de la construcció d'edificis.
En el costat contrari, les pèrdues d'ocupació es concentren en 15 activitats, amb una pèrdua total de 4.834 llocs de treball; les activitats menys dinàmiques en les petites empreses són les de seguretat i investigació i, en les microempreses, la pesca i l'aqüicultura.
D'altra banda, les indústries energètiques han acumulat una pèrdua de 679.000 llocs de treball en el darrer any.
Les perspectives apunten que continuarà la creació d'ocupació per part de les pimes i aportaran al mercat laboral més de 600.000 persones de forma acumulada durant el bienni 2018-2019.
COTEC ha publicat un estudi que recull les variables que influiran en la implantació de l'automatització i de quina manera ho faran, així com els efectes que tindran sobre les rendes, les feines, la productivitat i la producció.
L'estudi combina l'economia del comportament amb l'economia experimental i observa els resultats següents: en primer lloc, els treballadors no varien la seva producció en funció de si hi ha risc o no de ser substituïts per un robot, tanmateix la incorporació de robots en el procés productiu incrementa la productivitat de l'empresa un 13,5% de mitjana; en segon lloc, ni l'existència d'una renda bàsica, ni d'un impost fix per la utilització d'un robot en substitució d'un treballador (taxa de reemplaçament) desincentiven la productivitat del treballador; en tercer lloc, els directius consideren un cost econòmic prou elevat fer servir un robot, raó per la qual només ho faran quan la productivitat respecte del treballador sigui significativament més alta; així mateix, no s'observa un esforç addicional del treballador com a resposta a no haver estat substituït per un robot més eficient, i, finalment, reemplaçar el treballador per un contracte de jornada parcial o de jornada compartida no resulta una opció atractiva a ulls dels directius.
La bionergia és el focus principal de l'informe sobre l'Anàlisi anual del mercat de l'energia 2018, publicat per l'Agència Internacional de l'Energia (AIE).
Segons l'AIE, el 50% de l'energia renovable consumida el 2017 provenia de la bioenergia i, en l'horitzó de 2023, els experts estimen que el consum bioenergètic representarà el 40% del consum global.
L'Agència destaca que aquesta importància es deu a que, a diferència d'altres fonts renovables, està implantada en el sector del transport i la calefacció, que representen un 80% del consum global d'energia.
Com a conseqüència de les polítiques de descarbonització de tots els sectors i la reducció de contaminació atmosfèrica, la Xina lidera el creixement en termes absoluts i supera a la Unió Europea.
En la indústria es preveu que el consum de bioenergia creixi un 13%.
L'ús de la biomassa i els residus de combustibles del subsector del ciment tenen davant seu un gran potencial de creixement, ja que dos terços de la bioenergia utilitzada en aquesta indústria són de residus.
Tanmateix, l'informe alerta que cal aplicar polítiques adequades i regulacions estrictes per assegurar la sostenibilitat, atès que un dels riscos és el possible desplaçament de cultius destinats a produir aliments o l'augment dels preus d'aquests cultius.
El CTESC ha publicat, juntament amb els indicadors socioeconòmics i laborals de setembre, el monogràfic L'economia social a Catalunya 2017.
D'acord amb les dades, les societats cooperatives i laborals representen el 0,9% del total d'empreses a Catalunya, ocupen l'1,6% del total de l'ocupació i el seu valor de producció respecte del PIB és del 2,86%.
Pel que fa al perfil, una de cada tres noves cooperatives té únicament dos socis inicials, sent el treball associat la forma jurídica de vuit de cada deu noves cooperatives creades el 2017.
La creació de cooperatives es concentra en major proporció en els serveis a la comunitat (27,1%), els serveis a les empreses (22,9%) i el comerç, l'hoteleria i la restauració (20,5%).
D'altra banda, per tercer any consecutiu, l'ocupació de les cooperatives catalanes és superior a la de 2007, malgrat que el nombre de cooperatives existents és inferior; apuntant, així, una tendència de creixement de la dimensió mitjana de les cooperatives.
Amb caràcter general, el CTESC constata que l'ocupació en l'economia social continua sent de qualitat, amb una major estabilitat i una major presència de la dona, en comparació amb el total del mercat de treball.