Segurament en més d'una ocasió heu llegit algun titular a la premsa o algun altre mitjà de comunicació del tipus "s'ha descobert la cura contra el càncer" o "l'ús crònic d'omeprazole pot provocar problemes neurològics", però fins a quin punt aquestes notícies són fidels a realitat?
El titulars estan clarament dissenyats per captar l'atenció de lector i aconseguir que es llegeixi la notícia sencera, però no s'ha de fer amb els ulls clucs.
El primer pas per fer-ne una lectura crítica és assegurar-se que l'article es basa en una investigació científica i que inclou la font original.
També cal valorar si els resultats ja han estat publicats i, per tant, contrastats amb experts de l'àrea, o si encara són preliminars i només s'han presentat en un congrés o una conferència.
A banda d'identificar l'estudi que hi ha al darrere, hi ha altres aspectes que cal tenir en compte a l'hora de llegir les notícies sobre medicaments.
Aquest article posa al vostre abast algunes eines que us ajudaran a interpretar-les amb capacitat crítica.
El titular hauria de coincidir exactament amb els resultats de l'estudi i no basar-se en suposicions a partir de resultats intermedis.
Aquesta qüestió és més senzilla d'il·lustrar amb un exemple.
Suposem que el titular de la noticia diu "el medicament X redueix els infarts".
Per poder fer aquesta afirmació la investigació en què es basa la notícia s'haurà d'haver estudiat un gran nombre de persones que han patit un infart durant un període de temps.
Tot i que sabem que la pressió arterial és un factor de risc per patir un infart, d'un estudi que demostra la reducció de les xifres de pressió arterial mai podem concloure que redueix el nombre d'infarts.
Les afirmacions exagerades sobre medicaments i salut als titulars de premsa no necessàriament són fruit de les interpretacions errònies dels periodistes.
També és possible que reprodueixin una informació prèviament sobredimensionada pels investigadors o altres agents implicats.
Els resultats positius que la majoria dels medicaments en investigació obtenen en estudis en animals, no es confirmen en humans.
En ocasions la "cura miraculosa" del titular, només ha estat provada en cèl·lules o en animals al laboratori durant les fases inicials de la investigació.
Aquests estudis, que s'anomenen preclínics, aporten informació valuosa sobre la dosi i seguretat dels medicaments, però no en garanteixen l'eficàcia en humans.
De fet, molt pocs medicaments que mostren resultats prometedors en aquestes fases inicials de la investigació aconsegueixen superar els estudis en humans i, finalment, comercialitzar-se.
En general, com més pacients participen en un estudi més fiables són els resultats.
Els resultats d'estudis petits tenen més possibilitats de ser fruit de l'atzar o, fins i tot, poden ser incorrectes.
Els estudis sense grup de control (o de comparació) no garanteixen que els resultats s'atribueixin al medicament que s'investiga.
Els investigadors que estudien l'eficàcia d'un medicament han de disposar d'un grup de control que els permeti comprovar si hi ha diferències entre l'efecte observat en les persones que l'han pres i les que no.
Convé conèixer si qui finança o realitza l'estudi té conflicte d'interessos que podrien esbiaixar-ne els resultats.
Avui dia la majoria dels estudis de medicaments els fan els laboratoris fabricants del medicament.
Això no significa que els estudis patrocinats pels laboratoris no tinguin valor, però si que és important disposar d'aquesta informació.
En definitiva, per llegir notícies sobre medicaments cal exercitar un cert escepticisme saludable perquè en realitat les coses mai no són blanques o negres.
La clau està a no creure automàticament el que diu el titular i continuar llegint de forma crítica, tot intentant donar resposta a les 5 preguntes definides en aquest article.
Grup de Treball d'informació sobre medicaments dirigida a la ciutadania del Canal Medicaments i Farmàcia