projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
Tot i ser protagonista indispensable del fet cultural, l'activitat professional de l'artista no sempre està ben recollida per la norma i garantida per les polítiques culturals.
De fet, l'artista, el creador i el professional d'oficis connexos amb el món de la cultura es troben moltes vegades en una situació de precarietat econòmica i laboral preocupant.
L'Estatut de l'Artista és una reclamació històrica del sector artístic i cultural que es basa en l'establiment d'un marc legal que asseguri les condicions necessàries per al desenvolupament de la seva activitat.
Recull aspectes com el del currículum formatiu, la contractació, la tributació i la propietat intel·lectual, entre d'altres temes vinculats a l'àmbit professional de la cultura i de les arts. Aquesta reivindicació se centra en la necessitat de modificar la reglamentació actual per apropar-la a la realitat professional de l'àmbit i assolir les garanties econòmiques i laborals a què tenen dret els artistes com a treballadors culturals.
El CoNCA treballa per impulsar el projecte de l'Estatut de l'Artista amb l'objectiu de buscar solucions als problemes laborals i jurídics detectats en cadascuna de les professions artístiques i culturals i dissenyar una estratègia d'actuació que permeti millorar la legislació vigent que regula el sector.
Amb aquestes accions, l'organisme vol promoure el context necessari perquè l'artista i el creador puguin exercir les seves responsabilitats en igualtat de condicions amb tots els ciutadans, i preservar al mateix temps la seva inspiració creadora i la seva llibertat d'expressió
La cultura no només té una dimensió individual i social que incideix en el desenvolupament de la persona i de les societats, sinó que també aporta una dimensió econòmica que contribueix a incrementar la riquesa dels ciutadans d'un país.
Així doncs, es fa evident que els poders públics han de fer tot el possible per generar el clima propici perquè es pugui desenvolupar, amb totes les garanties, la llibertat d'expressió artística alhora que es contribueix a fer que l'artista i el creador gaudeixin de les condicions materials necessàries per manifestar el seu talent.
Els Premis Nacionals de Cultura, que atorga el CoNCA des de l'any 2009, són la distinció més important en el camp de la cultura a Catalunya.
Aquests premis vindiquen la creativitat com a veritable símbol d'un país amb dinamisme cultural que pren la cultura com a part constitutiva de la seva personalitat i identitat històrica.
Cultura i societat civil són, per a Catalunya, un eix de passat, present i futur.
Els Premis Nacionals van ser instituïts per la Generalitat republicana el 1932, es van interrompre amb la Guerra Civil el 1938 i es van reprendre el 1982 amb l'arribada de la democràcia i el restabliment de la Generalitat de Catalunya.
El Decret 72/1995, de 7 de març, va crear la denominació de Premis Nacionals de Cultura per a uns premis que s'atorgaven a diversos àmbits culturals i disciplines artístiques.
A partir de l'any 2013, el Decret 148/2013, de 2 d'abril, unifica les diverses categories existents fins aleshores en una sola nominació de Premi Nacional de Cultura, preveu la necessitat de fer una convocatòria d'aquests premis per permetre presentar candidatures i estableix un màxim de deu premis.
Aquests guardons es lliuren a les persones, entitats o institucions de qualsevol àmbit territorial que siguin mereixedores d'un reconeixement institucional per la seva contribució singular a la cultura catalana i al seu enaltiment.
El jurat està format pels membres del Plenari del CoNCA, que valoren l'excel•lència, la innovació, la trajectòria i la projecció de les candidatures, així com la seva contribució durant l'any anterior al de la concessió.
Magda Castro, Sub-directora general de Captació del Talent i Formació Contínua Professionalitzadora.
Avui dia, els principals contractants d'artistes per a l'organització d'espectacles en viu són els ajuntaments i entitats del sector públic municipal.
Resulta especialment rellevant aclarir el panorama jurídic per atorgar seguretat tant als artistes com als mateixos ens municipals, a fi que aquestes contractacions es produeixin en un marc lògic que permeti determinar la relació civil o laboral quan escaigui i, alhora, d'acord amb la normativa específica de contractació inherent al sector públic.
El CoNCA impulsa una jornada el 28 de juny a l'Escola d'Administració Pública de Catalunya per aclarir aquest panorama, afectat pels canvis en la normativa laboral que ha acompanyat la posada en marxa de l'Estatut de l'Artista.
Està especialment adreçat al personal de les administracions públiques i entitats que participen a les meses o òrgans de contractació, en particular d'ens municipals, i els responsables del sector artístic vinculat (música i arts escèniques).
L'objectiu bàsic de l'avaluació estratègica se centra en assenyalar les possibilitats de millora en qualsevol ens del sector cultural, a fi que pugui incidir en la millora de l'eficiència cultural i l'increment de la incidència pública.
Una de les funcions principals del CoNCA és elaborar auditories culturals dels equipaments culturals de titularitat de l'Administració de Generalitat i de les entitats públiques o privades que li ho encomanin.
Aquestes avaluacions, mandat del Parlament, volen posar en valor la tasca dels equipaments en un sentit ampli que inclou l'impacte social de la cultura.
L'avaluació estratègica és l'eina tipus o mitjà que serveix per verificar la naturalesa dels processos i els resultats d'impacte en la societat que s'obtenen dels equipaments culturals, a fi d'establir-hi vincles directes entre resultats, el retorn social de les pràctiques realitzades i la inversió dels recursos assignats.
Les accions de l'avaluació estratègica es concentren en tres apartats bàsics:
Per assolir l'èxit de les accions determinades, l'avaluació mesura quantitativament i qualitativament els diversos paràmetres aportats, els quals són objecte de comparació, tant amb la pròpia institució, a través de l'evolució temporal dels mateixos indicadors, com en models aliens assimilables.
L'avaluació estratègica ha d'evidenciar les fortaleses i febleses de l'organització i de les pràctiques realitzades que permetin l'optimització de l'eficiència de les accions i l'eficaç utilització de les dotacions pressupostàries corresponents, introduint el concepte de RENDIBILITAT SOCIAL i la seva mesura com a paràmetre comparatiu i objectivable.
Alhora, actua com a eina d'evolució sobre la definició de les polítiques culturals i les estratègies, la programació de les activitats i la seva execució, establint una cadena de valor entre recursos i els resultats que d'ells se n'obtenen.
L'avaluació dels resultats obtinguts genera les indicacions de millora que, com a finalitat darrera, inicien la consecució d'un cicle d'agregació de valor destinat al perfeccionament de processos i dels procediments i instruccions que els desenvolupen.
El CoNCA ofereix assessorament en matèria d'avaluació estratègica a totes aquelles entitats que ho requereixin.
Si us interessa demanar-nos aquest tipus de col·laboració o fer-nos alguna consulta en relació a aquest tema, poseu-vos en contacte amb nosaltres a l'adreça [EMAIL]
L'expressió de l'auditoria cultural implica el seguiment i la valoració en l'aplicació pràctica de les polítiques culturals que, definides per l'Administració, es desenvolupen mitjançant equipaments als quals s'encarrega la funció finalista.
La present metodologia d'estudi i d'anàlisi d'organitzacions ha estat dissenyada per a l'aplicació en equipaments culturals, principalment de titularitat pública, però també, en virtut de les funcions que per norma legal són encomanades al CoNCA, en institucions sense ànim de lucre gestores d'equipaments de caràcter privat.
Amb destí a aquesta tipologia d'organitzacions, el model proposat se centra a mesurar la consecució d'objectius amb interès social a partir de paràmetres d'economia, eficiència i eficàcia.
En aquesta publicació s'hi poden consultar l'abast i els continguts de l'avaluació estratègica, el procediment i de les eines d'obtenció d'informació, el procés de parametrització d'aquesta informació, les instruccions per a l'anàlisi i la interpretació de les dades recollides, i la fase de millora contínua.
El document també inclou annexos diversos (models de fitxes, indicadors quantitatius i qualitatius per àmbits d'aplicació, glossari complet) i la corresponent bibliografia.
Aquesta realitat exigeix una nova manera d'organitzar-se: s'estableix un ús intensiu de la informació; proliferen les estructures de xarxa; el coneixement s'entén com a capital, ja que confereix un valor afegit intangible; es potencia la heterogeneïtat, la diversitat i l'adaptabilitat com a trets útils en aquest nou món; hi ha una segmentació́ de mercats; hi ha una economia d'especialització, una interacció del global amb el local i una cooperació afavorida per una comunicació instantània i extensa.
Els reptes d'innovació oberts per la revolució digital poden tenir un abast i impacte difícils de preveure.
Fins i tot es parla d'una segona economia que està impulsant el canvi més gran des de la Revolució Industrial.
Per assolir un desplegament plenament innovador de la revolució digital, es requereixen unes infraestructures de telecomunicació avançades, i d'uns serveis competitius en aquest camp.
Hi ha certes desigualtats en la dotació d'infraestructures de telecomunicació segons el país.
Les dades disponibles evidencien un creixement de la xarxa de banda ampla de fibra en els països més avançats.
També hi ha importants diferències entre països en relació als preus dels serveis de telecomunicació́ (fixa i mòbil), fet que incideix sobre la seva competitivitat.
- A Catalunya, el mes de maig del 2012, es presentà el Pla idigital – Pol d'innovació digital de Catalunya promogut pel Departament d'Empresa i Ocupació de la Generalitat de Catalunya (Generalitat de Catalunya, 2012).
Aquest document és l'aposta del Govern per al ple desenvolupament de la societat digital catalana, en línia amb els objectius de l'Agenda Digital per a Europa i com a concreció del que estableix l'Estratègia Catalunya 2020 (ECAT 2020).
El Pla idigital defineix la nova estratègia per fer de Catalunya un referent d'innovació digital que generi creixement econòmic, competitivitat empresarial, ocupació́ de qualitat i transformació́ de l'Administració per millorar la qualitat de vida d'empreses i ciutadania.
Específicament relacionat amb les activitats culturals i creatives, el Pla idigital es fixa com a objectiu incrementar la presència en la societat de la informació́ de continguts digitals en català, així com el coneixement i la preservació del patrimoni cultural de Catalunya.
Entre els projectes tractors identificats al Pla idigital hi ha el Clúster TIC que inclou: Mobile World Capital, Ciutats Intel·ligents, Clúster Programari i Clúster Continguts Digitals.
No obstant això, com es declara en l'Agenda Digital per a Europa, una intervenció en aquest camp requereix amb caràcter prioritari establir un estructura de governança adequada.
S'observa que mentre la tecnologia ha reduït els costos de producció, difusió i accés a la informació, la dificultat per engrescar els usuaris amb un determinat mitjà, producte cultural o marca s'ha incrementat extraordinàriament.
En aquest escenari augmenten els costos per captar l'atenció del públic, és a dir, en promoció i publicitat.
Des de la perspectiva de la promoció: les empreses i intermediaris culturals han desenvolupat múltiples eines per facilitar experiències prèvies dels productes i d'aquesta manera estimular els consumidors potencials (com fullejar un llibre, escoltar parcialment un disc, o veure el tràiler d'una pel∙lícula).
Aquestes tècniques s'estan incrementant i desenvolupant en els mitjans en línia.
Tots aquests canvis també repercuteixen en quina llengua es difonen els nous productes digitals.
Una panoràmica de la situació ens revela que respecte les 7.105 llengües vives i conegudes que es registren a Ethnologue, la llengua catalana obté el nivell 1 segons la classificació́ EGIDS ( Expanded Graded Intergenerational Disruption Scale ), que correspon a les llengües emprades en educació́, els mitjans de comunicació i el govern a escala nacional.
L'anglès i el castellà̀ obtenen el nivell 0 com a llengües àmpliament utilitzades entre les nacions del món en el comerç, l'intercanvi de coneixements i la política internacional.
Actualment, tot i que la comunitat catalanoparlant és relativament petita en el món, ocupa un lloc destacat en la comunicació digital.
Es constata que el seu pes creixent a la web afavoreix la seva incorporació a les interfícies de navegació de serveis com Google, YouTube o Facebook, entre d'altres.
Així mateix, Google situa la llengua catalana entre les 10 i 15 llengües més actives del món a la web, i la considera una llengua amb una activitat que va més enllà de les fronteres del seu domini lingüístic.
- Exemples de presència: El mes de gener de 2014, la Viquipèdia en català comptava amb 420.548 articles.
Així, ocupava la posició 17 d'un total de 285 llengües emprades a la Wikipèdia segons el nombre d'articles publicats.
Amb la globalització́ es desenvolupa una nova geografia de ciutats en xarxa, en la que la ciutat es converteix en node d'una geografia econòmica en la que aquestes actuen com a punts de comandament de l'economia mundial i com a catalitzadors dels processos d'innovació́.
- Barcelona se situa en el grup de 150 ciutats globals amb més presència d'aquestes corporacions i connexions.
D'aquestes ciutats, n'hi havia 37 que formaven part de la Unió Europea (UE‐27), de les quals 25 eren capitals d'estat i les 12 restants no: 7 d'Alemanys (Colònia, Dresden, Dusseldorf, Frankfurt, Hamburg, Leipzig i Munic), 2 dels Països Baixos (La Haya i Rotterdam) 2 d'Itàlia (Milà i Torí) i Barcelona.
El model de negoci que ha anat perfilant el món digital té unes característiques concretes: ha de tenir en compte la importància de ser el primer en establir una base de consumidors en un determinat format, gènere o "moda", ja que això pot ser molt avantatjós; ha d' atreure proveïdors com artistes i autors o personalitats del Star System, per millorar la posició competitiva; ha d' influir en les expectatives amb campanyes de promoció; ha de mantenir la base de clients de manera actualitzada mitjançant la producció successiva d'obres culturals d'artistes o d'autors coneguts; ha de generar confiança recíproca entre productors, proveïdors, intermediaris i clients; ha de crear institucions socials que facilitin la interacció i la cohesió en cultura, com clubs, grups d'usuaris o associacions de públics.
El canvi vers la digitalització de les activitats culturals i creatives no només suposa una substitució del suport material de producció i difusió de les obres culturals, sinó un canvi profund del seu entorn competitiu.
La nova realitat digital està generant canvis radicals en les formes de distribució en els mercats culturals degut a l'aparició́ de nous intermediaris a Internet.
S'obre un nou mercat creatiu que fins ara només estava canalitzat a través dels mitjans de comunicació i les indústries culturals tradicionals.
Aquests canvis no sempre afavoreixen el productor.
A Internet es generen efectes de xarxa negatius sobre els productes culturals, que són consumits gratuïtament o a un preu molt baix, tot facilitant la introducció d'altres components del sistema com programari informàtic i serveis de telecomunicació.
Això pot justificar la introducció́ de taxes per al finançament de la cultura en aquests serveis, com s'esdevé a França i altres països, on els operadors de telecomunicacions esdevenen els majors contribuïdors al finançament de l'excepció cultural francesa alhora que són els actors essencials en el creixement dels usos culturals digitals.
Contribució dels operadors de telecomunicacions al finançament de la cultura a França.
Origen dels ajuts públics a França, sense tenir en compte la contribució a l'audiovisual públic (%, 2011).
A més, la implementació d'una taxa a les OTT al mateix nivell dels operadors de telecomunicacions aportaria una important xifra de finançament a la cultura.
Finançament potencial per a la cultura segons la base d'imposició (sobre la base d'una taxa de l'1,15%)
Un altre aspecte d'aquest nou mercat és la tendència a la uniformització.
Els èxits queden reforçats, és a dir, es tendeix a subratllar la posició del servei "més fort" o dominant, i s'agreuja la situació de qui no té presència, que roman desconegut.
Per tant, els nous mercats culturals són mercats on el guanyador es queda amb tot.
Tot i que l'existència d'aquest tipus d'efectes és una característica dels mercats culturals i de la comunicació que ja es donava abans de la revolució́ digital, amb el canvi tècnic es reforcen aquestes dinàmiques.
Un altre escull a vèncer és que en el moment que la tecnologia digital ofereix unes oportunitats mai imaginades de difusió de continguts culturals i d'informació́, durant aquests primers anys d'introducció́ d'aquesta nova tecnologia hi ha hagut una davallada de la quantitat de recursos assignats a la seva creació i producció.
Over-the-top content (OTT) fa referència a proveïdors de vídeo i àudio a través d'Internet sense necessitat d'un operador de sistema múltiple implicat en el control o distribució del contingut
El producte cultural i d'informació́ en els nous suports tecnològics es caracteritza per ser digital, ja que requereix de l'ús d'algun tipus de sistema informàtic o xarxes telemàtiques i és algorísmic, és a dir, conté fórmules que generen resultats automatitzats que poden ser diferents en cada ocasió.
També és integrat perquè pot incloure text, imatge i so, i totes les seves variacions, i interactiu ja que estableix una doble via de comunicació entre el sistema i l'usuari, amb qui s'estableix, en part, una coproducció.
En aquesta línia, en molts productes d'informació (que estrictament no són jocs) es cerca la " jugabilitat " com a característica cada cop més valorada en la producció de continguts digitals.
Per acabar, ha de ser ubic, atesa la capacitat o qualitat d'estar a tot arreu al mateix temps gràcies a les tecnologies mòbils de comunicació.
La versió del producte més elemental en aquest procés consisteix en la digitalització de productes preexistents (llibres, pel∙lícules, discs, etc.), o bé en la producció d'aquests mateixos formats d'obra cultural emprant la tecnologia digital.
Les versions més avançades són les que, des de l'inici, contemplen les àmplies possibilitats de creació i distribució de la tecnologia digital.
Per a desenvolupar aquestes versions calen, però, unes competències i habilitats adequades, que combinin la creativitat artística i el coneixement de la tecnologia
Cada Premi Nacional de Cultura consisteix en un diploma acreditatiu, un guardó i una dotació de 15.000 euros.
Des de 2010, el guardó està dissenyat per Ana Mir i Emili Padrós, de l'estudi de disseny Emiliana que conté un fort contingut icònic en proposar el joc simbòlic entre la C de Cultura i de Catalunya, fent visible una mútua pertinença entre ambdós.
Dos cercles oberts, un de fusta de bedoll a l'exterior fa de bressol d'un altre fet de resina acrílica blanca i contínua.
La peça es presenta en un embolcall que segueix les lleis de la papiroflèxia.
El termini per presentar candidatures als Premis Nacionals de Cultura 2020 va finalitzar el 22 de juliol de 2020.
Les associacions o entitats culturals relacionades amb activitats artístiques o culturals.
Les persones guardonades en convocatòries anteriors.
Les persones membres del Plenari del Consell Nacional de la Cultura i de les Arts
Candidatures presentades per persones que sol·liciten el premi per a elles mateixes o per a les organitzacions que representen.
Candidatures a favor de membres del Plenari del Consell Nacional de la Cultura i de les Arts.
Candidatures a favor d'administracions públiques o entitats vinculades o participades per aquestes.
Una mateixa persona, entitat o institució només pot rebre un Premi Nacional de Cultura a la seva trajectòria artística o cultural.
S'ha de complimentar el formulari de sol·licitud via telemàtica utilitzant els sistemes d'identificació i signatura electrònica admesos per la seu electrònica, o presencialment a qualsevol altre lloc dels que preveu l'article 16.4 de la Llei 39/2015, d'1 d'octubre, del procediment administratiu comú de les administracions públiques.
La convocatòria publicada anualment al Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya (DOGC) preveu quin és el termini de presentació de candidatures.
El termini per presentar sol·licituds va començar el 21 de febrer i va finalitzar el 22 de juliol (inclòs).
Correspon al Plenari del CoNCA la concessió dels Premis Nacionals de la Cultura.
Aquest pot demanar l'assessorament de persones expertes de prestigi i competència reconeguda en l'àmbit de la cultura.
El jurat és qui valora totes les candidatures presentades que compleixin els requisits establerts.
Es valora preferentment l'excel•lència, la innovació, la trajectòria i la projecció, i es té present la contribució singular de les persones o entitats candidates a la cultura catalana i a l'enaltiment d'aquesta durant l'any anterior a la convocatòria.
Es té cura especial d'autors i autores d' obres que empren el català o l`occità, aranès a l'Aran, com a llengua d'expressió, quan escaigui, per la naturalesa artística o creativa.
Igualment, es té cura especial a prendre en consideració les propostes a favor de les dones per fer emergir la seva aportació.
Des de 2013, els membres del Plenari del CoNCA es constitueixen jurat dels Premis Nacionals de Cultura.
La metodologia de l'avaluació estratègica consisteix en un model per analitzar els equipaments culturals amb uniformitat de criteris.
En aquest sentit, s'ha definit una eina de desenvolupament lògic i d'aplicació factible que permeti el desenvolupament personalitzat a cada casuística i que, alhora, faculti a l'entitat avaluada l'adopció d'iniciatives pròpies encaminades a la millora contínua.
L'abast de l'avaluació inclou tots aquells paràmetres que en determinen la qualitat, entesa com a concepte genèric, i l'impacte que la seva acció provoca en la societat; estan, per tant, dins de l'àmbit de l'avaluació els aspectes de governança, l'organització interna, les activitats que es desenvolupen i les operacions per dur-les a terme.
Per arribar a un metodologia pràctica i aplicable als equipaments culturals ha estat necessari un model teòric elaborat a partir de l'anàlisi de diversos assajos teòrics, tant de macroeconòmics com de caire microeconòmic.
S'han tingut en consideració aportacions de metodologies d'aplicació genèrica a tot tipus d'organitzacions (de quantificació de retorn social, d'avaluació de polítiques públiques o d'implantació de la qualitat) i de metodologies específiques del sector cultural (de disseny i control dels contractes – programa, de definició d'indicadors culturals per a la planificació estratègica, d'avaluació per conceptes de control, d'avaluació de programes per indicadors clau o per metodologies de sistemes i models).
Amb l'anterior base teòrica, el primer model del CoNCA ha estat l' avaluació ex ante, de caràcter previ i experimental, que s'aplicà a les tres primeres intervencions: Museu Nacional d'Art de Catalunya, Mercat de les Flors – Centre de les Arts del Moviment i Consorci de L'Auditori i Orquestra.
L'experimentació del corpus teòric en l'estudi i anàlisi dels tres equipaments s'ha basat en el mètode "prova – error", en l'aprenentatge empíric i l'ajustament de les disfuncions que anaren sorgint.
D'aquest procés de diàleg amb els equipaments i les seves casuístiques derivà la proposta d' Avaluació estratègica.