És una novel·la molt més complexa del que, a priori, pot semblar, de lectura àgil, "per a tots els lectors", però també una novel·la que després d'una trama ben embastada i sense cap moment buit, s'amaguen picades d'ullet, reflexions i temàtiques que no només van molt més enllà de la trama, sinó que permeten definir Tigres de Vidre com una novel·la total sobre un període històric, sobre un espai, i sobretot sobre determinades dinàmiques humanes que, tot i que canviï el context, es repeteixen.
Una novel·la ambientada en un barri obrer de Cornellà que aborda el tema de l'assetjament escolar des de dos períodes de temps diferents: l'assetjament en els anys 70 i l'actual.
Hill utilitza aquest salt temporal per analitzar com ha canviat l'assetjament ara conegut com bullyng, com se li fa front i que és el queda en l'edat adulta.
Un assetjador ja mort i la història oposada de dos víctimes ja adultes, una ha pagat pel fet, l'altra la salva el seu pare.
Aquest fet permet a Hill aprofundir en les dinàmiques de poder i de privilegis que existeixen a les comunitats, fins i tot en aquelles més humils.
Unes dinàmiques que, en el fons, no són alienes a l'assetjament, entès com a forma d'imposar-se
Quan sembla que la tranquil·litat ha tornat a regnar en el country La Maravillosa, Pedro Chazarreta apareix degollat, assegut en la seva butaca favorita, amb una ampolla de whisky buida a un costat i un ganivet ple de sang a la mà.
Tot fa suposar que es tracta d'un suïcidi.
Però aviat apareixen els dubtes.
Pot ser que algun justicier hagi volgut venjar la mort de la dona de l'empresari, assassinada tres anys abans en aquesta mateixa casa?
El Tribuno, un dels diaris més importants del país, deixa de banda per uns dies el seu enfrontament amb el govern per cobrir a fons la notícia.
A l'escenari del crim envia a Nurit Iscar, una escriptora retirada, i un periodista jove i inexpert.
Una novel·la que enganxa en la qual l'autora de les Vídues dels dijous torna a desplegar tot el seu talent narratiu per explicar la investigació d'un crim i traçar un retrat del seu país.
Lectora aguda de la realitat i dels comportaments socials, Piñeiro tira llum sobre les relacions entre el periodisme i el poder i sobre els canvis que s'han produït en els mitjans de comunicació, i ens enfronta a un món de límits i controls en què, malgrat tot, sempre hi ha la possibilitat de construir ponts i apostar de nou.
Una narració que fon de manera magistral les indagacions del detectiu Mario Conde en una Havana que s'esfondra amb un enlluernador viatge en el temps i en la història.
A un Mario Conde a punt de fer seixanta anys, i que se sent més en crisi i més escèptic que de costum amb el seu país, li arriba de manera inesperada un encàrrec d'un antic amic de l'institut, Bobby, que li demana ajuda per recuperar l'estàtua d'una verge negra que li han robat.
Comte descobreix que aquesta peça és molt més valuosa del que li han dit, i el seu amic ha de confessar-li que prové del seu avi espanyol, que, fugint de la Guerra Civil, la va portar d'una ermita del Pirineu català.
En els baixos fons de l'Havana, Comte dóna amb un sospitós al qual acaben matant.
Amb l'assassinat d'un altre còmplice, Conde descobreix una inesperada trama de galeristes i col·leccionistes estrangers interessats en la talla medieval, i s'ensopega inevitablement amb la policia d'homicidis de l'Havana.
Però, en capítols intercalats, La transparencia del tiempo també explica l'epopeia al llarg dels segles de l'estàtua, una verge negra portada de l'última croada a una ermita del Pirineu per un tal Antoni Barral, i serà un altre Antoni Barral qui la salvi i es vegi obligat a embarcar com a polissó rumb a l'Havana.
Una novel·la d'espionatge que comença on la resta de novel·les acaben: el moment en que l'espia torna a casa seva desprès de mesos absent i no pot explicar res a ningú, ni tan sols a la seva dona.
Molt joves es van conèixer Berta isla i Tomàs Nevinson a Madrid, i molt ràpida va ser la seva determinació de passar la vida junts, sense sospitar que els esperava una convivència intermitent i després una desaparició.
Tomàs, mig espanyol i mig anglès, és un superdotat per a les llengües i els accents, i això fa que, durant els seus estudis a Oxford, la Corona posi els seus ulls en ell.
Un dia qualsevol, «un dia estúpid» que es podria haver estalviat, condicionarà la resta de la seva existència, així com la de la seva dona.
Berta Isla es l'envoltant i apassionant història d'una espera i d'una evolució, la del seu protagonista.
També de la fragilitat i la tenacitat d'una relació amorosa condemnada al secret ia l'ocultació, l'fingiment i a la conjectura, i en última instància al ressentiment barrejat amb la lleialtat.
O, com diu una cita de Dickens cap al final del llibre, és la mostra que «cada cor palpitant és un secret per al cor més proper, el que dorm i batega al seu costat».
I és també la història dels que volen aturar desgràcies i intervenir en l'univers, per acabar trobant-bandejats d'ell.