Resolució 222/2020, de 19 de març
Administració: Autoritat del Transport Metropolità (ATM).
Fonament jurídic per fixar els efectes del salari mínim en el transport públic.
I en aquest cas l'informe de l'ATM indica clarament que no disposa de normativa ni altra documentació interna que empari la interpretació que aplica, que no té en el seu poder més informació que la facilitada (que inclou les dates d'aprovació i publicació dels acords d'aprovació de les tarifes) i, més enllà d'allò que li exigeix el dret d'accés a la informació pública, facilita a la persona reclamant explicacions jurídicament justificades de la seva actuació.
Número d'expedient de la Reclamació: 153/2020
Sentit de la Resolució: Inadmissió parcial i pèrdua sobrevinguda parcial d'objecte de la Reclamació.
La sol·licitud reproduïda a l'antecedent 2 té diversos objectes o continguts, que convé esclarir i determinar, als efectes de poder valorar fins a quin punt poden tenir empara del dret d'accés a la informació pública.
En primer lloc, sembla que la informació sol·licitada seria la de quina "ordenança o acord" dona base per a la interpretació que fa l'ATM sobre com s'ha de computar i calcular el salari mínim interprofessional, als efectes de tenir dret a la targeta T-Mes Bonificada o, amb altres paraules, "la regulació que avali la interpretació" feta per l'ATM, si aquesta regulació existeix.
La resposta donada per l'ATM a aquesta sol·licitud el 24 de febrer de 2020 no es manifesta sobre allò sol·licitat i es limita a fer referència al contingut de l'article 1 del Reial Decret 1462/2018, que fixa el salari mínim interprofessional per al 2019.
En segon lloc, la sol·licitud també demana que si la regulació a què es refereix el paràgraf anterior existeix, l'ATM la faci pública i, si no existeix, que corregeixi "la informació dels fulletons i comunicacions internes" amb les que s'atenen els clients dels serveis de transport públic en l'àmbit de l'ATM.
Finalment, la persona reclamant també qüestiona el criteri aplicat per l'ATM, exposa els seus arguments en defensa d'un criteri alternatiu que li és més favorable i es queixa de què els serveis de l'ATM no li han sabut justificar el criteri que aplica l'entitat.
Allò demanat a què es refereixen els dos darrers paràgrafs del fonament jurídic anterior no és informació pública i, per tant, no pot ser objecte del dret d'accés a la informació pública.
La demanda de publicitat de determinades informacions per part de l'ATM o el canvi dels seus fulletons o de les seves comunicacions internes són pretensions de comportaments de l'ATM que no consisteixen en donar accés a informació pública i, per tant, resten fora de l'objecte propi del dret a accedir-hi.
Quelcom semblant passa, per motius diferents, amb el debat sobre els criteris que cal aplicar per determinar les persones aturades que tenen dret a la targeta bonificada; la justificació demanada a l'ATM dels criteris que aplica no es troba emparada en el dret d'accés perquè, més que una sol·licitud d'informació pública, el que formula és una consulta, que resta fora de l'àmbit d'aquest dret.
Atès que l'article 33.2 RGAIP estableix la inadmissibilitat de les reclamacions que no tenen per objecte el dret d'accés a la informació pública, és procedent inadmetre parcialment la Reclamació, en allò que fan referència els paràgrafs anteriors.
A la vista dels fonaments jurídics anteriors, cal entendre que l'objecte d'aquesta Reclamació queda delimitat a informar sobre quina "ordenança o acord" (o quina regulació) dóna base (o avala) a la interpretació que fa l'ATM sobre com s'ha de computar i calcular el salari mínim interprofessional, als efectes de tenir dret a la targeta T-Mes Bonificada.
Aquesta pretensió demana efectivament informació pública i, per tant, cal refutar l'apreciació feta per l'informe de l'ATM quan afirma que la sol·licitud és només una consulta; com s'ha vist al fonament jurídic anterior, és cert que la sol·licitud fa una consulta, però això no treu que també demana informació pública i aquesta petició té naturalment empara en el dret d'accés a la informació pública.
Els antecedents posen de manifest que l'Administració reclamada ha facilitat amb el seu informe a la GAIP la informació sol·licitada indicada al paràgraf anterior i que aquesta Comissió l'ha tramesa a la persona reclamant.
Efectivament, l'informe aportat per l'ATM a aquest procediment (antecedent 6) dona resposta a la sol·licitud d'informació pública formulada per la persona reclamant, ja que informa que no hi ha cap norma interna que desenvolupi o interpreti els preceptes legals (afirma taxativament que no disposa de cap document amb aquesta finalitat), detalla les dates dels acords que fixen les tarifes i de la seva publicació al Diari oficial de la Generalitat i explica raonadament la interpretació que aplica.
Amb aquestes dades la persona reclamant pot identificar les actuacions de l'ATM que determinen la tarifa aplicada i, si les considera incorrectes jurídicament, possiblement fins i tot impugnar-les.
Per tant, restaria objectivament satisfeta la finalitat de la seva sol·licitud, en allò que afecta l'accés a informació pública.
I en aquest cas l'informe de l'ATM indica clarament que no disposa de normativa ni altra documentació interna que empari la interpretació que aplica, que no té en el seu poder més informació que la facilitada (que inclou les dates d'aprovació i publicació dels acords d'aprovació de les tarifes) i, més enllà d'allò que li exigeix el dret d'accés a la informació pública, facilita a la persona reclamant explicacions de la seva actuació.
En conseqüència, cal concloure que l'informe de l'ATM dóna satisfacció extemporània a la sol·licitud d'informació de la que deriva la Reclamació i comporta la pèrdua d'objecte d'aquesta, ja que s'han esvaït objectivament els motius de discrepància jurídica que la justificaven.
Sobre la base dels antecedents i fonaments jurídics exposats, el Ple de la GAIP, en la sessió de 19 de març de 2020, resol per unanimitat: