I. Se sotmet al dictamen de la Comissió Jurídica Assessora un nou Text refós de la Llei d'urbanisme.
Aquesta Comissió és competent per conèixer d'aquest Projecte de decret legislatiu d'acord amb el que disposa l'article 8.2.a) de la Llei 5/2005, de 2 de maig, de la Comissió Jurídica Assessora.
En la sol·licitud s'ha demanat l'emissió del dictamen pel procediment d'urgència, que pot trobar suport en el termini atorgat per la Llei 26/2009, de 23 de desembre, autoritzadora per a la refosa, que és de vuit mesos.
La competència de la Generalitat per a dictar la norma sobre la qual es dictamina és la mateixa que tenia atribuïda per a dictar les lleis que ara són objecte de refosa.
Essencialment, es tracta de la competència en matèria d'ordenació del territori i del litoral, urbanisme i habitatge, atribuïda per l'article 149, particularment l'apartat cinquè, de l'Estatut d'autonomia de Catalunya (EAC) amb caràcter d'exclusiva.
El Text refós avui vigent, aprovat pel Decret legislatiu 1/2005, es va dictar a l'empara de la competència exclusiva en aquesta matèria que l'article 9.9 de l'Estatut d'autonomia de 1979 reconeixia a la Generalitat.
La disposició final segona de la Llei 26/2009, de 23 de desembre, de mesures fiscals, financeres i administratives, habilita el Govern perquè, en el termini de vuit mesos a comptar des de l'entrada en vigor d'aquesta llei, efectuï la refosa del vigent text refós de la Llei d'urbanisme, aprovat pel Decret legislatiu 1/2005 i de les modificacions introduïdes per la Llei 2/2007, pel Decret llei 1/2007 i per aquesta Llei.
Aquesta norma fou publicada al DOGC el 31 de desembre de 2009, i disposava l'entrada en vigor l'1 de gener de 2010.
Per tant, el Govern encara està dins el límit temporal previst per a aprovar la refosa en qüestió.
Quant al procediment, s'ha seguit el que estableixen els articles 63 i següents de la Llei 13/1989, de 14 de desembre, d'organització, procediment i règim jurídic de l'Administració de la Generalitat, que també són aplicables a l'elaboració de decrets legislatius, segons és doctrina d'aquesta Comissió.
La Llei 13/2008 ha establert en l'article 37 un procediment específic d'elaboració i ho ha fet amb criteris que confirmen aquesta doctrina.
La documentació que consta a l'expedient respon a les exigències dels preceptes que s'acaben d'esmentar.
Així, el Projecte va acompanyat d'una memòria, on figura el marc normatiu en què s'insereix la proposta, la justificació de la seva oportunitat, i l'adequació de les mesures previstes a les finalitats que es pretenen assolir.
També s'adjunta un estudi de concordances, una taula de disposicions afectades, la taula de vigències i la memòria econòmica.
Alguns d'aquests documents s'han actualitzat en el decurs de la tramitació.
També hi consten les diverses versions del projecte normatiu.
A l'expedient remès també figura l'informe favorable de la Comissió de Govern Local de Catalunya, el qual, d'acord amb les previsions normatives contingudes en l'article 192.3 del Decret legislatiu 2/2003, de 28 d'abril, del Text refós de la Llei municipal i de règim local de Catalunya, i en l'article 12.1 del Decret 29/2002, de 5 de febrer, que regula l'esmentat òrgan, ha estat adoptat per consens entre els representants de l'Administració de la Generalitat i de les organitzacions associatives de les entitats locals catalanes presents a la sessió.
S'han dut a terme els tràmits d'audiència i d'informació pública legalment previstos en l'article 64 de la ja esmentada Llei 13/1989, tant respecte de diverses entitats, com, amb caràcter general, mitjançant la publicació al DOGC de l'edicte corresponent, la qual cosa s'ajusta al criteri d'aquesta Comissió en el sentit que, malgrat que l'elaboració d'un text refós no implica una tasca creadora, sinó més aviat tècnica, aquest caràcter tècnic no és obstacle perquè s'observin aquests tràmits, orientats a atorgar als interessats una més gran participació en el procediment.
Les al·legacions rebudes en aquesta fase del procediment han estat considerades en un informe amb una relació detallada de les observacions i la decisió adoptada sobre això.
El projecte normatiu ha estat sotmès a informe dels departaments segon el sistema SIGOV, amb una valoració de les propostes i observacions.
El Projecte ha estat objecte de dictamen pel Consell de Treball, Econòmic i Social amb una valoració de les observacions realitzades per aquest organisme.
També, ha estat informat per l'Institut Català de les Dones.
Així mateix, es justifica la innecessarietat d'informe d'impacte regulatori per la manca d'innovació normativa dels textos refosos.
D'altra banda, el projecte ha estat objecte d'informe per l'Assessoria Jurídica del Departament.
Es pot afirmar, doncs, que la documentació de l'expedient i la tramitació realitzada s'adeqüen a les exigències de la legislació, en particular de les lleis 13/1989 i 13/2008.
Cal fer, però, una observació, ja que l'expedient tramès a aquesta Comissió Jurídica Assessora es troba indexat, però no foliat, fet que, com es va assenyalar en els dictàmens 16/09 i 448/09, a més de posar en risc la integritat de l'expedient, afecta la seguretat jurídica (en el mateix sentit, dictàmens 205/08, 17/09 i 58/09).
La disposició final segona de la Llei 26/2009 va autoritzar el Govern per a l'elaboració del text sobre el qual s'informa i va precisar que la refosa ha de comprendre també la regularització, l'aclariment i l'harmonització dels textos de les disposicions esmentades.
L'Estatut d'autonomia ha regulat el règim de la delegació legislativa al Govern en l'article 63.
Els requisits més significatius, en el context d'aquest parer, que es desprenen de la regulació són: 1) la delegació ha d'ésser expressa per mitjà d'una llei; 2) se n'ha de fixar el termini; 3) s'esgota en fer-ne ús amb la publicació de la norma; 4) ha de determinar l'àmbit normatiu a què es refereix el contingut de la delegació, i 5) ha d'especificar l'abast i els criteris de la refosa.
La Llei 26/2009 ha atorgat expressament l'autorització per a refondre i ha indicat, específicament, l'àmbit normatiu de la refosa, que és constituït pel Decret legislatiu 1/2005 i les lleis 2/2007 i 26/2009 i el Decret llei 1/2007.
El contingut de la disposició autoritzatòria no planteja cap interrogant pel que fa als aspectes materials en identificar-se expressament els textos legals que cal refondre.
Quant als aspectes funcionals, l'autorització està prevista amb la màxima amplitud possible: amb facultats de regularitzar, aclarir i harmonitzar els textos vigents de les normes esmentades.
La refosa de normes es concreta sempre en una operació de tècnica legislativa, si bé aquesta té un abast més gran quan l'autorització s'ha atorgat amb facultats de regularitzar, aclarir i harmonitzar, com succeeix en aquest cas.
És una operació de tècnica legislativa, però, alhora, implica un judici de fons sobre la interpretació sistemàtica de les regles refoses.
La tasca del qui refon s'ha de limitar a efectuar les modificacions superficials que els textos requereixin per donar un sentit coherent i sistemàtic a la regulació.
Es tracta d'operacions vinculades i dependents dels textos a refondre.
Més enllà dels matisos que es poden derivar de cada una de les tres expressions 'als quals es va referir en els dictàmens 135/92 i 240/05 aquesta Comissió Jurídica Assessora' el fet és que en aquest cas juguen conjuntament, ja que, com va dir el Tribunal Constitucional en la Sentència 13/1992, «los términos utilizados por el artículo 82.5 CE 'regularizar, aclarar y armonizar' [són] entre sí sustancialmente equivalentes [...]».
L'operació de refosa implica la sistematització unitària, la depuració de derogacions, l'eliminació d'incoherències lingüístiques, de discordances, d'antinòmies.
I no és, lògicament, una mera juxtaposició de preceptes.
Aquesta acció normativa es pot concretar en tres direccions: 1) normes d'addició per a aclarir, regularitzar o harmonitzar, amb resolució de llacunes, però amb aquestes finalitats; 2) supressió de normes per raó d'haver-se derogat d'una manera expressa o implícita, o per ser repetitives, o bé per tractar-se de normes transitòries que el transcurs del temps ha fet decaure; 3) alteració de normes dels textos refosos per a corregir-ne el llenguatge, per a actualitzar-ne o homogeneïtzar-ne termes i expressions, o per a aclarir el sentit d'expressions fosques, o per assegurar la completa coherència en el si de l'ordenament jurídic.
Ara bé, la frontera dels canvis possibles en el procediment de refosa rau en la prohibició d'innovar.
Com assenyala el Tribunal Constitucional en la sentència ja esmentada, el Govern, amb l'autorització per a refondre, no té facultats 'en orden a innovar libremente el ordenamiento'.
I, en el mateix sentit, es pronuncia la jurisprudència del Tribunal Suprem (per exemple, la Sentència de 10 de febrer de 1992 (RJ 1992/1467) o la doctrina del Consell d'Estat: amb la refosa no es poden establir nous preceptes jurídics 'en el sentit substancial o material' que no estiguin previstos en els textos a refondre (vid. Consell d'Estat, expedient 2515/2004).
Cal tenir en compte, però, que en realitzar aquestes comeses s'ha de considerar, no només les normes objecte expressament de refosa, sinó l'ordenament jurídic en general, ja que altres elements d'aquest poden haver afectat les disposicions que són objecte d'aquesta operació.
La complexitat de l'ordenament vigent, particularment en raó del principi de competència que l'informa i de la pluralitat de centres productors de normes amb rang de llei, dóna un especial joc, de manera que es poden generar alteracions i derogacions implícites des d'altres poders legislatius.
Malgrat el caràcter exclusiu de la competència de la Generalitat en matèria d'urbanisme, en determinats aspectes 'singularment en relació amb la configuració del dret de propietat' té facultats el legislador estatal, en particular en raó de l'article 149.1.1 CE, segons va remarcar el Tribunal Constitucional en la Sentència 61/1997.
A l'empara d'aquesta competència l'Estat pot dictar normes que eventualment desplacin, o facin esdevenir inadequades, normes autonòmiques.
Si es dóna aquesta situació, la refosa ha d'incorporar aquestes incidències.
Així mateix, en un àmbit material 'en el nostre cas l'urbanisme' poden incidir-hi obliquament o tangencialment preceptes dictats en exercici de facultats atorgades en un altre àmbit 'per exemple, medi ambient' en el que l'esquema de distribució de potestats normatives sigui diferent.
Com s'ha dit, la competència autonòmica en urbanisme és exclusiva, i, en canvi, en el camp mediambiental és compartida, de manera que correspon a l'Estat establir les bases, mentre la regulació, tot respectant-les, correspon a la comunitat autònoma.
La incidència de determinats aspectes de la perspectiva mediambiental sobre algunes facetes del planejament i acció urbanistes és indiscutible, com es posa de manifest en la documentació i tramitació de determinats instruments urbanístics.
En refondre normes urbanístiques, es poden identificar puntuals incidències d'una legislació bàsica, dictada en el camp del medi ambient, i, com a tal, configurada com a paràmetre de la correcció jurídica i/o tècnica de l'operació de refosa.
En el curs de l'elaboració de la proposta de nou text refós s'ha plantejat la possibilitat d'adequar la duració del termini d'informació pública dels instruments urbanístics al més llarg de determinats documents mediambientals que hi estan relacionats.
El suggeriment no ha estat acceptat amb l'argument que aquest termini més llarg no consta en les normes a refondre 'afirmació certa'.
Ara bé, aquest termini, a més de preveure's en l'article 23.1 de la Llei 6/2009, de 28 d'abril, d'avaluació ambiental de plans i programes, està regulat per l'article 10.1.b) de la Llei estatal 9/2006, de 28 d'abril, sobre avaluació dels efectes de determinats terminis i programes de medi ambient, precepte que, d'acord amb la disposició final tercera, té la condició de bàsic.
És clar que aquesta previsió incideix indirectament en la regulació dels procediments de participació pròpiament urbanístics, i el fet d'aquesta incidència en aquest àmbit es configura com a paràmetre de referència en l'operació de refosa, i, en conseqüència, dóna suport suficient per a la tasca harmonitzadora d'unificació de terminis d'informació pública.
Els possibles impactes dels ordenaments europeu i intern, de totes maneres, es canalitzen a través de les tres direccions en què es concreta l'acció normativa en una operació de refosa.
En el marc d'aquestes consideracions s'examina el Projecte del nou Text refós de la Llei d'urbanisme.
V. La norma objecte de dictamen té una doble manifestació.
D'una banda, el Decret aprovatori del Text refós, d'article únic, quatre disposicions addicionals, una disposició derogatòria i una final.
D'una altra, el Text refós de la Llei d'urbanisme, pròpiament dit, el qual consta de 225 articles, 19 disposicions addicionals, 17 disposicions transitòries i 8 disposicions finals.
Aquesta regulació s'estructura en set títols, cada un dels quals està dividit en capítols, segons es detalla a l'antecedent segon.
Prenent com a base el Text refós de 2005, s'especifiquen a continuació els preceptes del nou text que són fruit de les modificacions introduïdes pel Decret llei 1/2007: articles 8, 9, 31, 33, 46, 47, 56, 57, 59, 61, 66, 95, 96, 102, 104, 114, 115, 119, 125, 126, 159, 176 a 182 i 184; disposicions addicionals 1, 3, 4, 5, 6, 8 i 12, i disposicions transitòries 2, 6 i 7.
La relació següent recull els articles del Projecte del Text refós derivats de les modificacions introduïdes per la Llei 26/2009: 40, 43, 45, 47, 57, 67 a 69, 78, 79, 85, 97, 99, 100, 103, 135, 140, 154, 161 i 168; la disposició addicional 2 i les disposicions transitòries 6, 7 i 11.
En la disposició transitòria 9 hi incideix la Llei 2/2007.
Fins a l'article 67 del Projecte es manté la correlació numèrica amb el Text vigent de 2005.
En desglossar-se en articles separats els paràgrafs de l'actual article 67 s'inicia una separació, de manera que mentre el Text vigent té 219 articles el Projecte n'inclou 225.
També augmenten les disposicions addicionals, de 14 a 19, i les transitòries de 15 a 17.
En aquest fonament cal referir-se a aspectes de la normativa de caràcter formal i de redacció.
En diversos preceptes s'ha variat la fórmula d'identificació de la legislació relativa al règim del sòl.
En el Text vigent es fa referència a 'legislació aplicable en matèria de règim de sòl i de valoracions' amb una reproducció de la denominació de la Llei estatal de 1998, vigent el 2005 en aprovar-se el Text refós.
Posteriorment, el legislador estatal va derogar aquesta Llei i va dictar la Llei de sòl de 2007 'avui continguda en el Text refós aprovat pel Reial decret legislatiu 2/2008'.
El Projecte del text refós substitueix aquella fórmula per 'legislació aplicable en matèria de sòl'.
Així es fa als articles 5, 6, 32, 38, 54, 146, 202.
És una adaptació que es pot estimar correcta.
En el projecte normatiu s'han introduït algunes variacions a fi d'eliminar termes o expressions androcèntrics que subsistien en els textos a refondre.
Així als articles 4, 8.6, 44.1, 59.3, 78, 105.2, 119.3, 129.6, 132.2 i.3, 133.5, 155.2, 178.2, 213.f, 219.2 i a la disposició addicional primera, la disposició transitòria novena i la disposició final quarta.
En alguns preceptes proposats s'introdueixen canvis de redacció.
L'article 38.1 preveu que 'els propietaris o propietàries de sòl tenen l'obligació de destinar-lo' mentre el text del Decret legislatiu 1/2005 és 'els propietaris o propietàries de sòl estan obligats a destinar-lo'.
L'article 43.1.c) al·ludeix a 'la cessió ordinària que corresponia a l'àmbit [...]' mentre la Llei 26/2009 es referia a la 'cessió ordinària que correspongui a l'àmbit [...]'.
L'article 44.2 disposa que 'els propietaris o propietàries de sòl [...] tenen l'obligació de cedir [...]'.
L'article 44.2 del Text de 2005 preveu 'els propietaris o propietàries de sòl [...] estan obligats a cedir [...]'.
L'article 79.1.e) es refereix als plans especials urbanístics 'quan tenen el caràcter d'autònoms', mentre que la norma que es refon 'article 48.6 de la Llei 26/2009' esmentava els plans urbanístics 'autònoms'.
L'article 99.1, a l'inici de la lletra a), ha incorporat la frase 'han d'incloure en la documentació les especificacions següents'; encapçalament ordenador que no existeix en la norma de procedència, que és l'article 50.4 de la Llei 26/2009.
Així, en l'article 126.b) s'enuncia que l'afectació de les parcel·les és 'amb efectes de garantia real' per al compliment de càrregues, mentre el text de procedència en el Decret llei 1/2007 (article 8.4.b)) era 'l'afectació real de les parcel·les'.
L'article 155.3 expressa que 'tenen dret a rebre una indemnització pels perjudicis [...]' mentre l'article 150.3 del Text vigent preveu que 'tenen dret a ésser indemnitzats dels perjudicis [...]'.
L'article 173.3 disposa 'han d'iniciar l'edificació a què tinguin l'obligació [...]', mentre que el Text vigent es refereix al fet que 'han d'iniciar l'edificació a què estiguin obligats [...]'.
L'article 182 disposa que les persones adjudicatàries i beneficiàries 'tenen l'obligació de garantir [...]' mentre que l'article 15 del Decret llei 1/2007 'en donar nova redacció a l'article 176 del Text de 2005' al·ludeix a 'estan obligats a garantir [...]'.
La disposició addicional vuitena preveu que la Generalitat i els ajuntaments 'tenen l'obligació de garantir [...]' mentre que l'article 10.2 del Decret llei 1/2007 disposa 'han de garantir [...]'.
La disposició transitòria dissetena disposa que 'mentre no s'adapti el Reglament de la Llei d'urbanisme, aprovat [...], a aquesta Llei [...]' mentre que la disposició transitòria quinzena del Text de 2005 es refereix a 'mentre no s'aprovi el desplegament reglamentari d'aquesta llei [...]'.
Es tracta de variacions o d'una adaptació de redacció que s'inclouen en el marc de la finalitat de refosa.
Així mateix, en el text aprovat es varien algunes remissions a altres normes en raó de la modificació d'aquestes.
La disposició addicional primera ha substituït l'al·lusió de l'article 1 del Decret llei 1/2007 a la Llei estatal 8/2007 per al Text refós de la Llei estatal de sòl, aprovat pel Reial decret legislatiu 2/2008, de 20 de juny.
La disposició addicional quinzena estableix correctament la referència a la Llei 24/2009, de 23 de desembre, del Síndic de Greuges, enlloc de la referència del Text vigent a la Llei 14/1984.
La disposició transitòria tercera ha modificat les remissions que la disposició similar del Text de 2005 a la Llei 10/2004 per la Llei 26/2009.
El mateix fa la disposició transitòria cinquena.
Aquestes variacions són correctes.
Finalment, es fa referència a les remissions normatives que han estat modificades.
I, també, en les disposicions addicionals segona, cinquena i desena i en les disposicions transitòries primera, segona, tercera, vuitena i dotzena.
Les modificacions en les remissions són correctes.
Al marge de l'observació realitzada sobre la fórmula promulgatòria es poden efectuar diverses observacions.
En l'exposició de motius, que després de recordar les normes objecte de refosa explicita les tasques específiques en què es concreta, s'utilitza una expressió inadequada.
Concretament, s'afirma que en el Text refós 's'han suprimit aquelles normes que han resultat derogades o superades pel transcurs del temps [...]'.
La supressió 'pel transcurs del temps' no està prevista en el nostre ordenament.
El contingut de l'article únic, que té per objecte l'aprovació del Text refós, és similar al del Decret legislatiu 1/2005.
Ara bé, com diu l'informe jurídic final, el text refós és de fet un annex, i així es podria especificar.
De les quatre disposicions addicionals, la segona és idèntica a l'única disposició addicional de 2005.
La tercera i quarta tenen per objecte salvar la preferent aplicació de dues lleis amb contingut urbanístic, almenys parcialment: la Llei 3/2009, de 10 de març, de regularització i millora d'urbanitzacions amb dèficits, no inclosa en la delegació per a la refosa, i determinades previsions de la Llei 18/2007, de 28 de desembre, del dret a l'habitatge, a les quals s'atribueix una funció de complement de les determinacions del Text refós.
La disposició addicional primera es refereix a l'aplicació del règim transitori previst en el Text refós.
No s'entén per què no s'inclou en aquest Text refós.
Raons de coherència, ja que el seu contingut es refereix a criteris interpretatius de les diverses clàusules transitòries del text refós, fan recomanable recol·locar-la.
La disposició derogatòria presenta la mateixa estructura que la de 2005.
La disposició final preveu l'entrada en vigor per a l'endemà de la publicació dels textos normatius.
El mateix es va fer amb el Decret legislatiu 1/2005.
Abans d'abordar el contingut de l'articulat pròpiament dit del Text refós objecte de dictamen, s'ha de fer una consideració particular de la fórmula promulgatòria inclosa en el Projecte normatiu: l'aprovació de l'Estatut d'autonomia ha significat la introducció d'un canvi significatiu en la fórmula de promulgació dels decrets legislatius, com es va destacar en el Dictamen 220/09 d'aquesta Comissió.
L'article 67.6 de l'Estatut assimila la fórmula de promulgació del decret legislatiu a les lleis, i estableix que el president de la Generalitat ha de promulgar, en nom del rei, les lleis, els decrets legislatius i els decrets llei de Catalunya.
Més recentment, la Llei 13/2008, de 5 de novembre, en l'article 11.a) inclou també que el president, com a representant ordinari de l'Estat a Catalunya, ha de promulgar en nom del rei o reina les lleis, els decrets legislatius i els decrets llei.
Ara bé, el projecte normatiu no segueix aquestes pautes, sinó les pròpies d'una norma reglamentària.
Caldrà, doncs, ajustar la fórmula promulgatòria a allò que disposen les normes esmentades.
S'examinen a continuació algunes determinacions concretes del Text refós.
L'article 8 del Text refós sobre publicitat i participació en els processos de planejament i de gestió urbanístics inclou, respecte del Text de 2005 'en virtut de les novetats introduïdes per l'article 10.U del Decret llei 1/2007 i a fi de recollir les previsions de l'article 11.2 i 3 del Reial decret legislatiu 2/2008' la incorporació de les lletres a), b) i c) de l'apartat 5.
La lletra d) correspon a l'apartat 5 de l'article en el Text de 2005.
L'article 9, respecte del Text refós de 2005, ha incorporat el darrer incís de l'apartat 5, que va ser introduït per l'article 17 del Decret llei 1/2007, en matèria de sòls forestals incendiats.
L'article 31 conté un nou apartat tercer, que prové de l'article 19.4 'àrees residencials estratègiques' del Decret llei 1/2007.
Tant l'apartat 1 com el 4 inclouen les previsions de l'article 19.5 del Decret llei 1/2007, relatives a àrees residencials estratègiques.
L'article 40 regula les limitacions del dret d'aprofitament urbanístic.
Les modulacions introduïdes del Projecte sobre el qual s'informa deriven directament del Decret llei 1/2007 i de la Llei 26/2009.
En concret, el primer va preveure les lletres a) dels dos apartats i la segona, les lletres b) també dels dos apartats.
L'article 43 resulta alterat respecte de la redacció de 2005 en el primer apartat.
Aquest va tenir ja una nova redacció en virtut de l'article 8 del Decret llei 1/2007, que va regular la cessió de sòl a les àrees residencials estratègiques i a les actuacions dotacionals.
La redacció vigent és la continguda en l'article 50.2 de la Llei 26/2009, que s'ha incorporat al Projecte de text refós sense altres variacions que les remissions per la nova numeració dels articles d'aquest.
L'article 45 incorpora a la lletra a) de l'apartat primer la nova redacció introduïda per l'article 50.3 de la Llei 26/2009, amb una adequació de les remissions.
L'article 46 recull la nova redacció introduïda per l'article 8.2 del Decret llei 1/2007, que va incorporar el deure de la promoció de lliurar a l'Administració el sòl en els percentatges previstos lliures de càrregues d'urbanització.
L'apartat 7 de l'article 47 sobre règim d'ús del sòl no urbanitzable recull textualment la nova formulació introduïda per l'article 7 del Decret llei 1/2007 relatiu als deures de les persones propietàries de sòl no urbanitzable.
L'article 56 respecte del Text vigent, sobre plans directors urbanístics, afegeix la lletra f) a l'apartat 1 i un nou apartat 5, previsions que provenen de l'article 19.2 i 3 del Decret llei 1/2007, en relació amb aquests plans a les àrees residencials estratègiques.
L'article 57, que regula el contingut dels plans d'ordenació urbanística municipal, experimenta, respecte del Text vigent, en la proposta diverses variacions com a conseqüència de variacions derivades de l'article 9.U 'reserves de sòl per a habitatges de protecció pública' del Decret llei 1/2007, i en un punt (darrer incís de la lletra c) del segon apartat) en raó de la redacció establerta per l'article 48.1 de la Llei 26/2009.
Hi ha canvis derivats del Decret llei que tenen més envergadura: nova redacció de l'apartat 3 i incorporació dels nous apartats 4 i 5.
I l'actual apartat 5 es col·loca com a apartat 7, amb els afegitons previstos per l'esmentat precepte del Decret llei.
En la refosa només s'ha procedit a recollir aquests canvis i a adaptar les remissions a la nova numeració, cosa que s'ha fet correctament.
En l'article 59, sobre documentació dels plans d'ordenació urbanística municipal, s'ha incorporat la clàusula de la lletra d) de l'apartat 3, relativa a la part de la Memòria del pla referent a l'informe de sostenibilitat econòmica, en virtut d'allò que va establir l'article 12 del Decret llei.
La mateixa operació i amb idèntic suport es realitza en l'article 61.1, sobre documentació de programes d'actuació urbanística municipal i a l'article 66.1 sobre documentació dels plans parcials urbanístics.
L'article 67, relatiu als plans especials urbanístics, experimenta diversos canvis, tant per l'alteració d'una clàusula, com en raó d'una nova estructura que desplaça dos nous articles; aspectes que en el Text de 2005 són tractats en aquest article 67.
La Llei 26/2009, en l'article 48.2, ha modificat la lletra e) de l'apartat 1, que enumera els supòsits en què es poden formular aquests plans.
Se suprimeixen d'aquest article, i la regulació, alterada dels apartats 2 i 4, es trasllada a nous articles.
L'apartat 3 passa a 2, sense cap altra alteració.
L'article 48.3 i 4 del Decret llei 1/2007 va donar nova redacció als apartats 2 i 4 del vigent article 67.
En la refosa s'ha optat, amb encert, per estructurar cada apartat com a article.
L'article 68, sobre plans especials urbanístics i planejament urbanístic general, recull textualment la nova regulació, si bé l'estructura en quatre apartats, opció que s'estima correcta.
L'article 69, sobre determinacions i documentació dels plans especials urbanístics, inclou, també amb fidelitat, la nova redacció de l'apartat 4 abans esmentat.
En l'article 78, sobre formulació del planejament urbanístic derivat, s'ha incorporat en el segon paràgraf l'afegitó que és disposat per l'article 48.5 de la Llei 26/2009 i s'ha refet la remissió del primer paràgraf en raó del canvi de numeració.
L'article 79 regula les competències del conseller o consellera de Política Territorial i Obres Públiques.
L'única novetat respecte del Text de 2005 es troba en la lletra e) de l'apartat 1 i deriva de l'article 48.6 de la Llei 26/2009.
D'una banda es qualifiquen d'autònoms els plans especials urbanístics a què es refereix l'article 67.1.e).
D'una altra, es preveu un procediment especial quan es produeix oposició de l'ajuntament afectat.
La refosa inclou, lògicament, les innovacions introduïdes per la Llei 26/2009, si bé en lloc de qualificar els plans d'autònoms, com si tots els de la lletra e) esmentada ho fossin, interpreta que és només una possibilitat i es refereix a 'quan tenen el caràcter d'autònoms'.
Com que només en aquest cas la competència pertoca al conseller o consellera segons la Llei 26/2009, en la refosa s'ha afegit un incís a la lletra c) de l'article 80 que regula les competències de les comissions territorials d'urbanisme, de manera que correspon a aquesta l'aprovació definitiva dels plans especials urbanístics de l'article 67.1.e) quan no pertoca a la persona titular del departament; això és, quan no són autònoms.
L'amplitud de la delegació per a refondre pot donar cobertura a aquesta opció, encara que no hi hagi una previsió expressa sobre aquest punt en les lleis que es refonen.
En el decurs de la tramitació, el Gabinet Jurídic Central de la Generalitat ha plantejat la conveniència d'una més gran univocitat en la regulació de les competències d'aprovació del planejament, reclam que no es pot sinó compartir.
L'article 85, sobre la tramitació dels plans d'ordenació urbanística municipal i dels plans urbanístics derivats, substitueix en la redacció del Text de 2005 la nova de l'apartat 3, introduïda per l'article 48.7 de la Llei 26/2009, en relació amb els plans especials urbanístics de l'article 67.1.e).
Ara el criteri discriminador per a establir la competència rau en 'si les infraestructures o elements a implantar són d'interès supramunicipal' o no.
La tasca de refosa és correcta, però no s'ha disminuït el grau de complexitat excessiva de l'ordre de competències urbanístiques, finalitat a la qual podria servir una estructura regulatòria més afinada.
D'altra banda, en la tramitació, l'Administració mediambiental ha posat de manifest la incoherència entre els terminis d'informació pública urbanística i el de la documentació ambiental.
La impossibilitat de resoldre aquesta manca de sintonia s'ha argumentat en el caràcter formal de la refosa i en la manca de previsió de les lleis que es refonen, cosa que és certa.
Ara bé, com que alguns elements de la tramitació poden trobar suport en el dret europeu, la supremacia d'aquest podria afavorir una solució de racionalitat, que també resulta reclamada pel fet que la legislació urbanística preveu o remet als instruments mediambientals.
L'article 95 recull el text de l'article 93 del Decret legislatiu 1/2005 amb l'addició de l'apartat 5, que va incorporar l'article 13, sobre revisió del planejament general, del Decret llei 1/2007.
Els articles 96, 97, 98 i 99 de la proposta es refereixen a les modificacions del planejament urbanístic i refan i resistematitzen la regulació continguda en els articles 94 i 95 del Text de 2005, la qual havia resultat alterada per l'article 11 del Decret llei 1/2007, que ha afegit les lletres b) i c) a l'apartat 1 de l'article 94.
La lletra c) va donar compliment a l'article 70.ter.3 de la Llei de bases de règim local incorporat per la disposició addicional novena de la Llei de sòl de 2007.
Aquesta lletra c) ha tingut nova redacció en virtut de l'article 50.4 de la Llei 26/2009.
Així mateix, l'article 11 del Decret llei 1/2007 va addicionar un nou apartat com a 5 i aquest passà a 6.
La Llei 26/2009, mitjançant l'article 50.5, ha incorporat un nou apartat 6 i aquest ha passat a 7 i ha afegit un apartat 8.
L'article 96 estableix la regla general per a la modificació dels plans seguint la redacció introduïda per l'article 11 del Decret llei 1/2007, en relació amb el text de l'article 94.1 de 2005, llevat del segon incís de la lletra c), que és substituït per una remissió a les particularitats que preveu el successiu article 99.1, 2 i 3, el qual recull les condicions per als supòsits esmentats en aquesta lletra c) segons la regulació establerta per l'article 50.4 de la Llei 26/2009.
En la refosa s'han fet lleugers canvis en la redacció, sense significació substancial, i, així mateix, s'ha substituït la previsió de la Llei 26 de 2009 de 'notes expedides pel Registre de la Propietat i, si s'escau, pel Registre Mercantil' per 'certificacions'.
El canvi es deu a un suggeriment en el procediment de participació i s'addueix que la certificació és la forma normal d'expedició d'informació registral quan s'ha d'incorporar a un procediment urbanístic, segons el Reial decret 1093/1997, de 4 de juliol, pel qual s'aproven les normes complementàries al Reglament Hipotecari sobre inscripció d'actes de naturalesa urbanística (art. 5 i 22).
Les variacions examinades poden inscriure's en l'abast de la delegació de refosa.
A continuació, l'article 99, apartats 4, 5 i 6, reprodueix els apartats 2, 3 i 4 de l'article 94 del Text de 2005.
Finalment, l'apartat 7 procedeix de l'article 11.5 del Decret llei 1/2007.
Aquestes incorporacions s'han fet textualment sense cap altra innovació que les correccions de remissions.
Ara bé, des d'un punt de vista de tècnica normativa, i de comprensibilitat de la regulació 'no precisament alta' se suggereix dividir l'article 99, de 101 línies, en el text mecanografiat, en dos.
El criteri divisori pot establir-se segons si la regulació es refereix al planejament urbanístic general 'apartats 1, 2, i 3' o als plans urbanístics globalment 'apartats 4, 5, 6 i 7'.
L'article 97, sobre justificació de la modificació de les figures de planejament urbanístic, recull, d'una banda, l'antic apartat 5 de l'article 94 del Text de 2005 i els criteris interpretatius introduïts per l'article 50.8 de la Llei 26/2009, sense altre canvi que el relatiu a les remissions.
L'article 98, sobre modificació dels sistemes urbanístics d'espais lliures, zones verdes o d'equipaments esportius, es limita a reproduir l'article 95 del Text vigent.
L'apartat 1 de l'article 100, sobre iniciativa i col·laboració dels particulars en el planejament urbanístic, recull la nova redacció introduïda per l'article 49 de la Llei 26/2009, de manera que s'exclou aquesta iniciativa en la formulació del planejament general.
L'article 102, sobre publicitat del planejament urbanístic, recull els apartats 1, 2 i 3 del Text de 2005, si bé el segon apartat, amb la nova redacció introduïda per l'article 6.U del Decret llei 1/2007, n'adapta la remissió.
La publicitat dels convenis urbanístics era objecte de l'apartat 4 de l'article 98 del Text de 2005.
La proposta dedica un article a aquest tema, l'article 103, que recull en el primer apartat l'esmentat apartat 4 'que també era el primer incís en la nova redacció feta per l'article 51.1 de la Llei 26' i en els apartats 2 i 3 la part restant de l'article 51.1, que s'acaba d'esmentar.
La reproducció és completa, si bé s'ha variat l'ordre d'algunes proposicions, sense cap transcendència.
L'article 104, sobre els certificats de règim urbanístic, està adaptat en denominació i redacció a la nova formulació realitzada per l'article 6.Dos del Decret llei 1/2007 que va modificar els apartats 1 i 2 de l'article 99 del Text de 2005 i va afegir l'apartat 3.
Es recull el nou text amb les lògiques variacions en les remissions.
L'article 114, sobre valoracions i supòsits indemnitzatoris, reprodueix l'article 109 del Text de 2005, amb la nova redacció dels apartats 3 i 4 introduïda per l'article 14 del Decret llei 1/2007.
L'article 115, relatiu al concepte d'execució urbanística i participació en el procés, reprodueix els texts dels apartats 1, 2 i 4 de l'article 110 del Text de 2005.
Els apartats 5 i 6 tenen la redacció formulada respectivament pels articles 5.U i 12.4 del Decret llei 1/2007.
L'apartat 3 inclou un segon incís que no té un suport exprés en les lleis que es refonen.
S'afirma que 'en el cas de sistemes urbanístics establerts mitjançant un pla especial urbanístic, aquest instrument és suficient per procedir a l'execució urbanística, d'acord amb el que estableix l'article 67'.
De fet, és una regla redundant ateses les previsions d'aquest article 67, però pot entendre's admissible per l'abast de la delegació legislativa.
L'article 119, relatiu a despeses d'urbanització a càrrec de les persones propietàries i dret de reallotjament, reprodueix l'article 114 del Decret legislatiu 1/2005, amb la supressió d'un incís final de l'apartat 1.a) que va disposar l'article 8.Tres del Decret llei 1/2007.
L'article 126, sobre efectes de l'aprovació dels projectes de reparcel·lació, reprodueix l'article 121 del Text de 2005 amb la modificació introduïda per l'article 8.Quatre del Decret llei 1/2007.
Ara bé, es fa alguna variació amb finalitat aclaridora i se substitueix l'expressió 'afectació real de les parcel·les [...]' per 'afectació amb efectes de garantia real de les parcel·les [...]'.
Es pot considerar que el canvi s'inclou en l'àmbit de la delegació de refosa.
L'article 135 reprodueix l'article 130 del Text de 2005 a l'afegitó introduït en l'apartat 2 per l'article 50.6 de la Llei 26/2009 i s'adapten les remissions.
L'article 140, relatiu a la concessió de la gestió urbanística integrada, recull l'article 135 del Text de 2005 amb la incorporació en l'apartat 1 d'un incís final segons disposa l'article 50.7 de la Llei 26/2009.
S'han refet les remissions tant del Text de 2005 com d'aquesta darrera disposició.
A l'article 154 es regulen les formes de gestió per expropiació.
Es reprodueix el text de l'article 149 del Decret legislatiu 1/2005, si bé la lletra d) amb la redacció introduïda per l'article 50.8 de la Llei 26/2009 i amb l'adequació pertinent de les remissions.
L'article 159, sobre projecte de delimitació per a l'expropiació de sòl per al patrocini públic, incorpora l'article 154 del Text de 2005 amb l'afegitó a l'apartat 3 de l'incís disposat per l'article 9.Dos del Decret llei 1/2007 i amb les pertinents adaptacions de remissions.
L'article 161, relatiu a la constitució del patrimoni municipal de sòl i habitatge, assumeix el Text de 2005, si bé en l'apartat 2 incorpora dues innovacions: la primera, en la penúltima frase, prové de l'article 19.Vuit del Decret llei 1/2007, i la segona, en la darrera frase, ha estat afegida per l'article 50.9 de la Llei 26/2009.
Es fan també les noves remissions.
L'article 168 regula les condicions resolutòries a què s'han de subjectar les alienacions de terrenys dels patrimonis públics.
En part procedeix de l'article 163 del Text de 2005 i, en part, del nou apartat 3, afegit per l'article 50.10 de la Llei 26/2009.
En la incorporació d'aquests elements de procedència diversa s'han efectuat variacions redaccionals, que no afecten la substància de la regulació i, per tant, troben cobertura en la delegació de refosa.
Al marge es constata que l'apartat 2 del Text vigent de l'article 163, que regula l'alineació de parcel·les de l'Institut Català del Sòl, passa a constituir un precepte independent, sense cap alteració del contingut.
Els articles 176 a 182 es corresponen amb els articles 170 a 176 del Text de 2005, que van ser modificats per l'article 15 del Decret llei 1/2007.
Incorporada aquesta nova redacció, s'han refet les remissions.
L'article 184, sobre incompliment de l'obligació d'urbanitzar, es correspon amb l'article 178 del Decret legislatiu 1/2005, del qual prové el primer apartat, mentre el segon va ser afegit per l'article 5.Dos del Decret llei 1/2007.
X. En aquest fonament s'analitzen les disposicions addicionals, transitòries i finals.
Seguint una tradició regulatòria que va iniciar la Llei de 2 de maig de 1975, de reforma de la Llei de règim del sòl i ordenació urbana, de 12 de maig de 1956, que va incloure ja un conjunt de disposicions d'aquestes característiques, les regulacions posteriors també els han donat un gran protagonisme.
El projecte de nou text refós n'inclou un variat i ampliat repertori.
La complexitat que normalment acompanya aquestes disposicions, particularment les relatives al règim transitori, pot arribar a afectar la seguretat jurídica, que és un bé objecte de prioritària protecció.
En aquest sentit, s'ha de procurar la més gran claredat, a la qual ha de contribuir una regulació més compacta, com ja s'ha indicat en examinar la disposició addicional primera del Projecte de decret d'aprovació del Text refós sobre el qual s'informa.
La disposició addicional primera, sobre situacions bàsiques de sòl, és la reproducció de la disposició addicional quinzena del Text de 2005, que va ser introduïda per l'article 1 del Decret llei 1/2007, sense cap altra variació que l'actualització de les referències a la legislació estatal.
El precepte fa diverses remissions a preceptes del mateix Text refós, però en lloc d'al·ludir-hi com a preceptes de la mateixa Llei, ho fa com a preceptes de la Llei d'urbanisme 'com si fos una altra llei', expressió correcta en el Decret llei 1/2007, però estranya o anòmala en el Text refós.
Caldria corregir a les lletres a) i b) dels apartats 1 i 2 aquesta manera de fer referència al mateix Text refós.
La disposició addicional segona, relativa a les actuacions de transformació urbanística, assumeix la disposició addicional setzena del Text de 2005, introduïda per l'article 2 del Decret llei 1/2007.
L'apartat 4 té la redacció disposada per l'article 50.11 de la Llei 26/2009.
S'ha de reiterar l'observació sobre la forma d'esmentar el mateix text.
La disposició addicional tercera, referida a l'especificació de conceptes per l'aplicació de la legislació estatal, recull la disposició addicional dissetena del Text de 2005, introduïda per l'article 3 del Decret llei 1/2007, i en reitera l'observació sobre citacions.
La disposició addicional quarta, sobre especificació de la legislació aplicable, reprodueix la disposició addicional divuitena del Text de 2005, incorporada per l'article 4 del Decret llei 1/2007 amb la mateixa observació reiteradament feta.
D'altra banda, és discutible la condició addicional d'aquest precepte, i el seu contingut 'apartat a apartat' es podria incloure en la regulació de les pertinents institucions de l'articulat.
La disposició addicional cinquena, sobre àrees residencials estratègiques, agrupa la disposició addicional vint-i-unena del Text de 2005, afegida per l'article 19.U del Decret llei 1/2007 i els apartats 1 i 7 de la disposició addicional única d'aquesta norma, amb adequació de les remissions, i pel que fa a l'apartat 6 'que prové del 7 de la disposició addicional única citada', amb una actualització que es pot entendre coberta.
De totes maneres, s'ha de cridar l'atenció sobre la conveniència d'incloure en el mateix articulat els quatre primers apartats de la disposició per no reunir les condicions pròpies d'aquestes disposicions.
La disposició addicional sisena, sobre reserves per a noves tipologies d'habitatge amb protecció oficial, procedeix de la disposició addicional dinovena del Text de 2005, introduïda per l'article 9.Quatre del Decret llei 1/2007.
El text ha estat actualitzat en raó de l'existència de regulació de la nova tipologia a què al·ludia l'esmentat article 9.Quatre, i l'aplicació se sotmet a la vigència de la normativa reguladora d'aquesta tipologia.
Es tracta d'alteracions que responen a la finalitat de la norma i troben cobertura en la delegació de refosa.
S'ha de precisar que la remissió a la disposició transitòria segona.3 ho és del mateix text o llei, que té la redacció també introduïda per l'esmentat Decret llei.
La disposició addicional setena, sobre avaluació ambiental dels plans urbanístics, és nova.
Seria aconsellable, com s'ha suggerit durant la tramitació, una referència genèrica final de la regulació dels requeriments de la legislació ambiental.
La disposició addicional vuitena, relativa al compliment de les obligacions de publicitat per mitjans telemàtics, recull el text dels apartats 1 i 2 de la disposició addicional vintena afegida per l'article 10.Dos del Decret llei 1/2007.
La disposició addicional novena es correspon amb la tercera del Text de 2005 i es refereix als municipis sense planejament general.
La disposició addicional desena es correspon amb la sisena del Decret legislatiu 1/2005, sobre programes d'actuació urbanística, amb actualització de remissions.
La disposició addicional onzena, relativa a ampliació de terminis, reprodueix exactament la setena del Text vigent.
La disposició addicional dotzena, sobre planejament urbanístic i legislació sectorial, recull l'apartat 1 de l'addicional 4 del Text de 2005 i l'apartat 2 segons la redacció introduïda per l'article 18 del Decret llei 1/2007.
La disposició addicional tretzena, sobre mesures preventives, reprodueix l'addicional cinquena del Text de 2005.
La disposició addicional catorzena es refereix a professionals que intervenen en la redacció del planejament urbanístic i assumeix la redacció de l'addicional vuitena del Text de 2005 amb una variació en l'apartat tercer en la qual, d'una banda, se substitueix 'administració' o 'entitat pública' per 'ens, entitat o organisme que formi part del sector públic' i, d'una altra, '50 % de l'actuació és finançat amb fons públic' per una remissió genèrica a 'aquells altres supòsits que preveu' la legislació de contractes del sector públic.
És una opció admissible també a la llum de la delegació de refosa.
La disposició addicional quinzena, sobre terminis per a la intervenció del Síndic de Greuges, actualitza, d'acord amb la Llei 24/2009, el text de la disposició addicional desena del Decret legislatiu 1/2005.
La disposició addicional setzena, relativa a suport al planejament municipal, es correspon exactament amb l'addicional dotzena del Text vigent.
Les disposicions addicional dissetena i divuitena es refereixen respectivament al municipi de Barcelona i a la Val d'Aran reproduint les addicionals primera i segona del Text vigent.
La disposició addicional dinovena recull la addicional catorzena del Text vigent, relativa a incorporació de la perspectiva de gènere.
La proposta de nou text refós no incorpora la disposició addicional novena del Text de 2005, sobre patrimonis de sòl i habitatge, atès que els seus continguts no conjunturals s'han incorporat a l'articulat, en concret als articles 161 i 162.
Tampoc inclou la disposició addicional onzena del Text de 2005, relativa a les determinacions en matèria d'habitatge, en entendre que va quedar derogada per la Llei 18/2007, de 28 de desembre, del dret a l'habitatge.
Ara bé, aquesta Llei no la va derogar expressament.
Tot i així, atès el seu contingut, es pot entendre implícitament substituïda per la més extensa regulació de la Llei 18/2007.
No s'ha incorporat la disposició addicional tretzena del Decret legislatiu 1/2005, sobre revitalització de nuclis rurals.
L'omissió es justifica en la Memòria pel caràcter temporal del mandat, que conté argumentació que es pot estimar plausible.
En la proposta del Text refós no es recullen els apartats 2, 3, 4, 5 i 6 de la disposició addicional única del Decret llei 1/2007, sense que hi hagi justificació en l'expedient.
És cert que en general presenta un caràcter lligat a la inicial implantació de la nova figura de les àrees residencials estratègiques, però seria convenient una argumentació sobre aquesta qüestió amb demostració de la conjunturalitat de tota la regulació omesa.
La disposició transitòria primera de la proposta, sobre règim urbanístic del sòl, recull la mateixa del Text vigent amb algunes variacions.
La Llei 26/2009 'article 50.2' va modificar l'article 43 de manera que, a més del cas de les àrees residencials estratègiques, en el supòsit de modificacions del planejament urbanístic que comportin un increment de sostre, de la densitat de l'ús residencial o de la intensitat de l'ús industrial o la transformació dels usos, s'exigeixen percentatges de cessió superiors al tipus general del 10 %.
Una de les variacions té la finalitat de precisar 'lletra b) de l'apartat 1' que en els àmbits del planejament general no adaptat és aplicable el deure de cessió de sòl corresponent al 10 % de l'aprofitament urbanístic que estableix l'article 43.
La segona 'lletra c) del mateix apartat' aclareix que en les modificacions de planejament general no adaptat el percentatge és el que deriva de les previsions de la nova redacció de l'article 43 'per tant, segons el tipus de modificació i segons l'estat de tramitació', i a aquest efecte es fa esment de la disposició transitòria sisena, que en disposa l'aplicació en les modificacions aprovades inicialment a partir de la vigència de la Llei 26/2009.
Aquest segon aclariment no era imprescindible, però potser pot facilitar la comprensió d'un text considerablement complex.
En tot cas, es pot estimar que aquestes previsions troben suport en les lleis refoses i se situen en l'àmbit de la delegació de refosa.
La disposició transitòria segona es refereix a l'adaptació del planejament urbanístic general i les reserves per habitatges de protecció oficial i l'aplicació de les reserves als instruments de tràmit.
Els apartats 1 i 2 reprodueixen els correlatius de la mateixa disposició del Text de 2005 amb actualització de remissions i l'afegitó d'una referència a la disposició addicional sisena, que prové de l'article 9.Quatre del Decret llei 1/2007, sobre noves tipologies d'habitatge protegit.
L'apartat 3 conté la redacció introduïda per l'article 9.Tres del Decret llei 1/2007, amb la introducció també d'un esment a la disposició addicional sisena.
Ambdues incorporacions tenen suport legal en els mateixos preceptes i la naturalesa dels instruments afectats i se situen en l'àmbit de refosa.
L'apartat 4 d'aquesta mateixa disposició transitòria segona deriva de la disposició transitòria tercera, apartat 1, del Decret llei 1/2007 amb correcció de la redacció, que és acceptable, i amb una alteració substancial, ja que mentre el Decret llei acota l'aplicació de les noves determinacions sobre habitatges de protecció pública 'als plans d'ordenació urbanística municipal i a les modificacions i revisions d'aquests plans que no estiguin resolts definitivament a l'entrada en vigor [...]', la proposta ho estén a tots els instruments urbanístics, ampliació que no té suport legal, el qual és imprescindible quan es tracta d'imposar restriccions o càrregues.
La justificació de la Memòria, amb l'afirmació del caràcter global del precepte, no resol la qüestió, si persisteix l'actual redacció indiferenciada.
En aquestes circumstàncies, s'ha d'estimar que l'apartat 4, en els termes de la proposta, va més enllà de la delegació de refosa i, en conseqüència, es fa una observació essencial.
L'apartat 5, amb canvis redaccionals, recull la disposició transitòria tercera.2 del Decret llei 1/2007 i no planteja interrogants.
La disposició transitòria tercera, relativa al règim aplicable al planejament urbanístic general en tràmit, reprodueix la disposició correlativa del Text vigent amb adaptacions de remissions i d'identificació de la darrera reforma legislativa.
La disposició transitòria quarta, sobre supòsits d'absència de planejament general, recull la mateixa disposició del Text de 2005 amb la correcció d'una errada en una remissió.
La disposició transitòria cinquena regula les regles generals de dret temporal per al planejament derivat i els instruments de gestió i assumeix el text de la correlativa disposició del Decret legislatiu 1/2005 amb una identificació de la darrera reforma legislativa i una correcció lingüística.
La disposició transitòria sisena, sobre règim aplicable als instruments urbanístics en tràmit pel que fa a la sessió d'aprofitament, té dos apartats.
El primer reprodueix la disposició transitòria primera del Decret llei 1/2007.
El segon pot trobar suport en la disposició transitòria quarta.3 de la Llei 26/2009, si bé l'abast d'aquesta és més ampli i es refereix també, a més de les modificacions de planejament urbanístic general, a les àrees residencials estratègiques, que en la proposta queden al marge.
La disposició transitòria setena es refereix a altres règims aplicables als instruments de planejament en tràmit.
Conté sis apartats que procedeixen del Decret llei 1/2007 i de la Llei 26/2009.
L'apartat 1 recull la disposició transitòria segona.1 del Decret llei en relació amb el tràmit d'informació pública.
L'apartat segon procedeix de la disposició transitòria tercera.3 del Decret llei sense altra variació que la descripció del contingut de les remissions.
L'apartat tercer incorpora la previsió de la disposició transitòria segona.3 sobre aplicació de l'informe de sostenibilitat econòmica.
L'apartat quart estableix regles per als plans especials urbanístics.
L'apartat cinquè recull la disposició transitòria quarta.2 de la Llei 26/2009 amb una millor redacció.
L'apartat sisè, relatiu a la identificació dels titulars dominicals en modificacions de planejament general troba suport en la disposició transitòria segona.2 del Decret llei 1/2007 i la disposició transitòria quarta.3 de la Llei 26/2009, que obliga a les diferenciacions temporals que s'estableixen.
La disposició transitòria vuitena, sobre atribució de competències d'aprovació definitiva de plans derivats, es correspon amb la disposició transitòria setena del Text de 2005, amb les alteracions derivades del temps transcorregut i les decisions adoptades.
La disposició transitòria novena es refereix a la publicació de les normes urbanístiques.
Es correspon amb la vuitena del Text de 2005.
L'apartat 6 recull la modificació introduïda per la disposició final segona de la Llei 2/2007, del Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya.
La proposta se situa en l'àmbit de la delegació.
La disposició transitòria desena, sobre estudis de detall, es correspon exactament amb la novena del Text vigent.
La disposició transitòria onzena recull, amb canvis redaccionals, la disposició transitòria quarta.1 de la Llei 26/2009.
Les disposicions transitòries dotzena a setzena es corresponen amb les disposicions del mateix caràcter, desena a catorzena, del Text vigent amb lleugeres variacions que s'integren sense dificultat en l'àmbit de la delegació de refosa.
La disposició transitòria dissetena fa referència a l'ampliació del Reglament de la Llei d'Urbanisme, lògicament 'en tot allò que no s'hi oposi, no la contradigui ni hi resulti incompatible', en espera de la seva adaptació, per a la qual no es fixa termini.
Encara que aquests terminis tenen un valor relatiu, s'hauria de reconsiderar l'establiment d'un termini per a l'adaptació, ja que la disposició final novena del Decret legislatiu 1/2005 preveia un termini exprés per a l'exercici de la potestat reglamentària.
En finalitzar l'examen de les disposicions transitòries del nou text refós, s'ha de reiterar les observacions fetes respecte de la disposició addicional primera, i sobre la col·locació sistemàtica d'aquesta, i insistir sobre la complexitat que si sovint acompanya les regles de dret temporal, en aquest cas és molt considerable.
La proposta conté vuit disposicions finals; una menys que el Text vigent.
Es corresponen correlativament amb les vuit primeres disposicions d'aquest darrer.
En general, es reprodueixen els continguts de les disposicions de 2005, amb alguna correcció d'errada i amb l'actualització de remissions.
Hi ha un canvi en la disposició final tercera, ja que, arran de la modificació realitzada per l'article 9.U del Decret llei 1/2007 en l'article 57.3 de la Llei, que va suprimir amb caràcter general la disminució de les reserves per habitatge de protecció pública en àmbits de baixa densitat, possibilitat que s'admet només en algun cas 'plans no adaptats' segons consta en la disposició transitòria segona.3.a).
En conseqüència, s'ha hagut de variar el text d'aquesta disposició final, que s'inscriu sense dificultat en l'àmbit de la delegació de refosa.
A part de les observacions puntuals efectuades i dels suggeriments concrets que s'han fet, en acabar l'anàlisi de la proposta del nou text refós de la Llei d'urbanisme, es vol cridar l'atenció sobre la subsistència d'una regulació excessivament complexa i en ocasions poc sistemàtica, característiques que s'arrosseguen de les regulacions anteriors.
Aquests defectes s'han vist incrementats per les modificacions legislatives, de factura molt puntual i conjuntural, dictades aquests anys.
La refosa, amb una autorització amplia del Parlament, tenia un objectiu difícil, però imprescindible per a la seguretat jurídica, que consistia a donar una millor sistematització a la intricada regulació urbanística.
Es pot afirmar que les expectatives no s'han cobert per complet i que no s'ha fet ús suficient de les possibilitats d'harmonització, regularització i aclariment que la delegació legislativa preveia.
Una vegada considerades les observacions contingudes en el cos del dictamen, i, en particular, tingudes en compte les relatives a la fórmula de promulgació, a la disposició transitòria segona, apartat 4, es pot elevar al Govern per a la seva aprovació.