Olga Vela López és llicenciada en ciències de la informació, publicitat i relacions públiques i consultora de SingularNet Consulting; Mercè Cartié Julià és psicòloga, coordinadora de Barcelona Ciutat de l'Equip d'Assessorament Tècnic Civil i e-moderadora de la CoP Equips d'assessorament tècnic en l'àmbit de família (EATAF), i Esther Vallbona Borgas és psicòloga, coordinadora de l'EATAF Barcelona Comarques i també e-moderadora de la CoP EATAF.
El passat 18 de novembre es va celebrar la III Jornada d'Assessorament Tècnic Civil en l'Àmbit de Família.
El bon divorci, prevenim el malestar infantil, organitzada pel Centre d'Estudis Jurídics i Formació Especialitzada.
Entrevistem les dues e-moderadores de la comunitat de pràctica d'assessorament tècnic civil en l'àmbit de família, la Mercè Cartié i l'Esther Vallbona, i l'experta en comunicació, Olga Vela, que ha assessorat en el procés de creació del producte presentat a la Jornada.
Una entrevista feta a quatre veus per videoconferència.
Què us agradaria destacar de la III Jornada de la vostra comunitat de pràctica?
Mercè: A mi m'agradaria destacar el fet que hi hagin participat moltes persones de disciplines diferents, i que, per tant, ha estat una experiència molt enriquidora i integradora que ens ha permès sortir de l'endogàmia pròpia del dia a dia.
Olga: Sí, efectivament, i també el fet que gent de diferents àmbits s'hagi trobat per reflexionar sobre el mateix tema i que tots, educadors, psicòlegs, treballadors socials, jutges... hagin compartit un mateix objectiu: escoltar i tenir en compte la veu i l'experiència de les situacions de divorci en els infants.
Esther: Hi han participat un mestre, una pediatra, un educador social, una fiscal, una jurista, una mediadora, i tots van poder parlar del producte des de les seves diferents vessants, la qual cosa va enriquir molt el debat.
Quins aspectes us agradaria destacar en aquest procés de treball col·laboratiu?
Esther: El fet que ràpidament ens vam posar d'acord per fer un decàleg i tothom es va posar les piles per fer-ho.
Mercè: Estic totalment d'acord que va ser un procés molt ràpid.
I ens hem adonat que som un col·lectiu amb un gran bagatge de coneixement acumulat i amb ganes de compartir-lo amb altres persones i exportar aquest coneixement de portes enfora.
El decàleg que hem elaborat ha partit d'un plantejament diferent perquè havíem estat mirant diferents decàlegs fets en altres comunitats i vam decidir crear-ne un amb un estil propi.
Potser la part més negativa ha estat la dificultat derivada del fet que som un equip distribuït territorialment en diferents llocs de Girona i Tarragona, i, és clar, convocar reunions presencials amb tota la gent de la comunitat era complicat perquè això volia dir deixar el servei sense personal.
Què penseu que aporta aquest producte?
Olga: A la resta d'Espanya ja hi ha documents que tracten sobre el mateix tema i donen consells als pares, però aquest és l'únic en què el protagonista és el menor, i està pensat perquè el menor expressi les seves emocions.
Cada dibuix representa una emoció del nen, que es converteix en el protagonista.
Quina metodologia heu utilitzat?
Esther: Al principi vam treballar a través d'una pluja d'idees que anàvem escrivint a la wiki per acabar de completar-les posteriorment.
S'ha fet servir molt la plataforma a partir dels dibuixos que ha fet la Cristina, la creativa del producte i membre de la comunitat de pràctica.
Després vam anar creant les frases, que havien de ser molt concretes.
Olga: Sí, anàvem recollint les idees que sorgien relacionades amb cadascuna de les emocions o les necessitats dels infants que, des de l'experiència dels professionals, s'han de tenir presents, i, a partir d'aquí, anàvem construint cadascuna de les frases.
Mercè: La wiki ens ha permès fer correccions sobre el mateix document de manera que a les reunions presencials podíem avançar molt, ens hi posàvem d'acord de seguida i era fàcil enllestir el producte.
Olga, com a experta, com valores aquesta experiència de col·laboració amb la comunitat de pràctica?
Olga: Per a mi ha estat magnífic.
És un equip molt creatiu, molt treballador; a les reunions presencials tothom venia amb la feina feta i n'he après molt perquè tenen molta capacitat de síntesi i facilitat per captar el punt de vista de l'infant.
El vostre producte ha tingut un gran ressò als mitjans de comunicació.
Mercè: Sí, la veritat és que s'hi han interessat diferents mitjans, i fins i tot la televisió ens ha demanat permís per utilitzar les imatges.
Crec que la clau de l'èxit ha estat la dinàmica globalitzadora del producte, la incorporació de moltes perspectives diferents al voltant de la mateixa qüestió.
D'altra banda, és normal que s'hi interessin perquè el nombre de divorcis augmenta any rere any, i els pares tenen la sensació d'estar una mica perduts i els professionals no saben com enfocar els conflictes que aquesta realitat comporta en els seus àmbits de treball, ja sigui l'escola, els serveis socials o la salut.
Finalment, crec que hem comptat amb una gran experta en comunicació que ens ha ajudat molt a assolir el poder d'impacte del producte.
Olga: Crec que l'èxit s'explica perquè hem trobat la manera de donar la veu al nen, mostrar el punt de vista de l'infant i focalitzar el producte en l'expressió de les seves emocions.
Esther: Sí, tothom pot sentir-s'hi identificat, tant els progenitors com els infants i els professionals, i estem convençudes que serà molt útil per prevenir o millorar situacions familiars difícils.
Què esteu preparant per al 2015?
Mercè: La idea és anar al territori i a diferents institucions per donar a conèixer aquest producte.
Començarem el 2015 amb alguna experiència pilot de tallers per fer-ne difusió.
Esther: Encara hem d'acabar de parlar i retocar la metodologia dels tallers.
Mercè: També hem de concretar com es farà la difusió del producte als mitjans de comunicació, i sobretot parlar d'aquest tema amb la unitat responsable del Departament.
Si tenim els permisos, per nosaltres encantades: com més impacte pugui tenir, millor.
Olga: Com més difusió se'n faci a la premsa, més fàcilment el coneixeran els professionals i, en definitiva, això implica poder arribar a més famílies i prevenir el seu malestar.
Per acabar, voleu afegir-hi alguna cosa més?
Mercè: Crec que és important posar en relleu el valor que per a nosaltres té l'existència d'un programa com el Compartim, i donar les gràcies al CEJFE, que fa possible aquest espai de trobada i d'innovació que hem pogut compartir les professionals dels equips d'assessorament tècnic de família.
Repassant el millor i el pitjor de 2014 al CEJFE, ens fixem en un programa que de vegades passa desapercebut.
Crec que és injust i que no se li presta tota l'atenció que mereix.
Pertany a l'Àrea de Formació en l'Administració de Justícia i, senzillament, tracta de programar i fer debats, en modalitat presencial, dues vegades l'any, per part dels principals actors de l'Administració de justícia a Catalunya (fiscals, jutges, presidents de sala, etc.).
L'estructura de l'activitat es basa en una conversa-debat sobre un tema que ells mateixos proposen.
Aquest debat ha de ser desenvolupat mitjançant intervencions curtes (de menys de cinc minuts).
També es convida, segons el cas, diversos experts externs que aporten coneixement sobre diferents aspectes que el col·lectiu professional no té i que podrien millorar el resultat final.
Per tancar l'activitat, un relator recull les principals aportacions i es confecciona un dossier que s'envia a tots.
Aquest també es reposita en un espai virtual i s'inicia de nou un torn d'intervencions amb l'objectiu de tancar el document fixant la posició, ja en coneixement explícit, del -i per al- col·lectiu professional.
Per a aquests professionals, aquesta metodologia d'aprenentatge és eficient, divertida i molt socialitzadora.
A més, s'aconsegueix transmetre valors corporatius que, altrament, s'hauria de fer de manera més costosa i complicada.
S'ha convertit, per tant, en un element obligatori en aquest tipus de formació, que ja demanen altres col·lectius professionals.
Reflexionant sobre això i intentant esbrinar quin és l'ingredient que fa que sigui tan popular, deduïm que es tracta del diàleg i la conversa entre parells sobre els temes que veritablement importen a la professió.
Com hem explicat altres vegades, a partir d'un determinat nivell d'acompliment i experiència laboral, ja no s'admet de bon grat la formació tradicional basada en la intervenció de l'expert.
Ara tots som experts i podem aportar informació i estar oberts a rebre'n dels altres.
Partim de la premissa que, per al desenvolupament de les persones i la millora dels serveis, el paper fonamental que abans desenvolupava l'anomenada formació en un únic canal docent-aprenent, avui cobra relleu a través d'altres formes diferents d'ensenyament-aprenentatge.
Tot seguit analitzarem breument les altres dues c, abans d'explicar amb més detall aquesta primera a la qual hem fet al·lusió.
Cocrear: En aquesta c s'inclouen totes les comunitats de pràctica, grups de treball, grups d'innovació, etc., que desenvolupem, per exemple, al programa Compartim.
Aquestes dinàmiques se centren especialment en la creació de valor per a l'organització basant-se en l'aportació de tots.
En diferents publicacions prèvies ja ho hem analitzat extensament.
Curar: Ens basem en dos tipus d'actuacions.
D'una banda, les més corporatives, en les quals els centres i unitats de formació -i departaments de recursos humans-, de manera intencional, ordenen tots els recursos de coneixement que posseeixen i els posen a disposició de tots els professionals de l'organització.
En el cas del CEJFE, per exemple, tenim múltiples vies: intranet, web, Slideshare, YouTube, CEJFE.TV, etc. En resum, oferim a tots els interessats centenars de recursos ben ordenats i classificats perquè puguin continuar el seu desenvolupament professional de manera personalitzada.
Actualment qualsevol institució en l'àmbit de la formació ja disposa d'aquesta mena de recursos que responen a les demandes dels professionals amb un perfil de major autonomia i protagonisme en el seu procés d'aprenentatge i que són també una manera òptima de rendibilitzar l'esforç de recopilació de la suma de coneixements obtinguts a través de la contractació de professors i docents per a diferents encàrrecs.
L'altre tipus de curació a la qual al·ludíem té més a veure amb la iniciativa individual d'aquelles persones que decideixen compartir els seus recursos i el seu coneixement perquè consideren que la informació que els ha arribat o han descobert és interessant per a la resta de companys i mereix ser compartida.
Actualment les aplicacions i l'activitat a les xarxes socials són una eina imprescindible que ho potencia i facilita.
Conversar: Entenem conversa i diàleg com a exploració, descobriment i aportació cap a l'altre (Zelin, 2000).
Es basa en dinàmiques d'escolta activa, preguntes amb sentit i reflexió.
Es converteix, així, en la base de tot aprenentatge.
Podem dir que la interacció a través de la paraula, també en els entorns laborals, promou intercanvis de millora i innovació.
I ara, gràcies a la major connectivitat que aporten els mitjans socials, es redescobreix tot el seu potencial (tant és així que a la guia REGAL d'aprenentatge informal intencional, que vam presentar a la Jornada del passat 22 de novembre, és un dels components essencials que conformen les noves figures i rols de promoció de l'aprenentatge corporatiu).
En qualsevol cas, per resumir, els departaments de recursos humans i de formació han redescobert l'enorme potencial de la conversa com a eina formativa.
I, en conseqüència, es demana, de forma proactiva, la creació d'entorns físics i virtuals on la conversa esdevingui una de les bases de l'actualització dels professionals.
Per què és tan important conversar?
Nick Milton, un dels majors experts en gestió del coneixement, n'assenyala diverses raons:
La transferència de coneixement és un procés social i, per gestionar-ho de manera eficient, s'ha d'habilitar conversa i diàleg entre els participants.
Tal com afirma aquest autor, la transmissió de coneixement explícit escrit que es transmet de forma dialogada i en interacció amb els altres és molt més eficient (es calcula que unes 14 vegades més).
Això no vol dir que s'hagi de renunciar a la transferència escrita del coneixement (procés posterior a les dinàmiques de conversa), però cal tenir present que en situacions d'alta complexitat en què el coneixement no és explícit i encara es troba en una fase inicial no és tan efectiu.
A través del diàleg i la conversa som capaços de fer conscient tot el coneixement tàcit que acumulem.
La suma d'interaccions amb els altres actua de catalitzador per acabar convertint en explícites aquelles habilitats noves que, encara que sabem exercir-les, com que es troben en una fase molt prèvia de fixació d'aprenentatge, no podem comunicar.
Seria una mena de procés de conscienciació accelerat a través del diàleg.
La base de les metodologies més reeixides de la disciplina de la gestió del coneixement es basen, precisament, en la conversa.
I, arribats a aquest punt, la pregunta és: ¿Serem capaços d'esborrar l'estereotip de professionals conversant són professionals que perden el temps?
¿Podrem substituir-lo pel de professionals que conversen, professionals que aporten valor?
Presentarem, tot seguit, algunes estratègies:
Era el cas en què algunes companyies estaven revisant aquesta política i ja només oferien aquest tipus de feina per a treballs mecànics, però mai per a aquells en els quals la creativitat i la innovació eren essencials.
Això té sentit i és congruent, per exemple, amb la proliferació d'espais participatius i de trobada en què algunes empreses -de tecnologia i d'altres tipus- fan que els seus treballadors conflueixin.
En algunes ocasions també se'ls ha denominat espais serendípics -i d'aquí el títol de l'article del New York Times que comentem: Reenginyeria de la serendipitat -.
Dins d'aquesta lògica, també cal esmentar les dinàmiques productives i d'interacció que els espais de cotreball ( coworking ) estan desenvolupant els darrers anys amb tant d'èxit.
Entrenament de facilitadors per a l'intercanvi i la conversa productiva.
És, precisament, la base del programa REGAL d'aprenentatge informal intencional.
Persones entrenades en aquesta metodologia conversacional (no és debat, no és argumentació, no és discussió, etc.) fan d'enllaços i fomenten la interacció enfocada a la millora dels serveis que presta l'organització.
Comandaments intermedis i directius com a mentors i fomentadors d'aprenentatge.
En aquesta publicació prèvia ja ho desenvolupàvem.
La justificació és molt clara: "... sabem, i ja està provat per la recerca (Jenning, 2012), que el paper dels directius en la seva faceta d'ensenyants (entrenadors) dispara l'aprenentatge dels professionals en més d'un 20 %.
Llavors la pregunta torna a ser: per què deixar a la pròpia iniciativa dels directius aquesta important faceta de la seva feina?
No seria millor planificar un programa per entrenar-los en l'adopció d'aquest tipus d'interacció amb els seus col·laboradors?".
I Jornada de Qualitat de l'Atenció Ciutadana.
La veu de la ciutadania, una oportunitat per a la millora del servei
12 de febrer de 2015, de 9 a 14 h
Internet als propers anys: de la internet oberta a la internet tancada?
17 de febrer de 2015, de 16 a 18 h
Inscripció fins al 12 de febrer
IX Jornada de Medi Obert de Justícia Juvenil.
Les condicions de treball dels professionals a examen
26 de febrer de 2015, de 9 a 14 h
Inscripció fins al 19 de febrer
A les portes de la web 3.0 i quan fins i tot la roba que vestim està a punt de connectar-se a internet per estimular la interacció i el consum, les marques han de reorientar la seva estratègia de relació amb el client.
Aquest llibre proporciona al lector una visió completa de la societat hiperconnectada i multipantalla revelant les millors pràctiques orientades a resultats en gestió de comunitats.
L'economia global ha canviat dramàticament en els últims anys, així com les prioritats dels consumidors.
La manera com els directors generals i directors d'innovació responguin a aquests canvis imprevistos determinarà el nostre futur.
Innovar no és només una actitud, ni una capacitat, sinó sobretot un ofici tècnic que precisa de reflexió, acció i compromís.
Aquest llibre és una bona guia per a gestionar la innovació.
MapJam és un servei web gratuït que permet crear de manera senzilla mapes personalitzats molt útils, que es poden compartir via diversos serveis (cada mapa té la seva pròpia URL).
Es poden crear mapes públics (que es trobaran a les cerques) i privats (només accessibles per a aquelles persones que l'usuari determini mitjançant la compartició).
Cal crear un compte d'usuari a MapJam directament o bé accedir-hi via Twitter, Facebook o LinkedIn.
MapJam té el suport del proveïdor d'analítiques de mapes Esri.
Es pot utilitzar aquest servei de mapes o bé canviar de proveïdor i triar per exemple Google Maps, Bing Maps, OpenStreetMap o MapQuest.
MapJam és disponible també per a dispositius mòbils Android.