projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
Barcelona: Institut Català Internacional per la Pau; Líniazero, 2018.
Al llarg de la història, les categories de perdó i reconciliació han estat lligades a l'àmbit relacional privat i, en general, fonamentades en conviccions religioses.
No obstant, a mitjans de la dècada de 1970, apareixen modes de presència pública del perdó i la reconciliació en polítiques estatals vinculades a processos de transició de la dictadura a la democràcia o del conflicte violent a la pau.
Davant les resistències a assumir que és possible un perdó públic, no es pot ignorar que el perdó i la reconciliació són ja categories situades a l'àmbit públic.
Aquest llibre pretén tractar la temàtica del perdó i la reconciliació a l'àmbit cívic, públic, des d'un enfocament de la reflexió ètica filosòfica aplicada a l'àmbit polític, partint de la hipòtesi que ambdues categories poden ser fecundes en aquest àmbit.
Sempre assumint que s'hi inclogui la perspectiva de les víctimes.
A més, aquesta reflexió està vinculada a realitats de violència social en les quals s'estan duent a terme iniciatives lligades al perdó i la reconciliació.
Catedràtic emèrit d'ètica a la mateixa universitat, de la qual també ha estat director del Centre d'Ètica Aplicada durant 15 anys.
És també professor convidat i col·laborador habitual a set universitat de l'Amèrica Llatina.
Les implicacions de l'autor en el seus contextos i compromisos (per la justícia, a favor de les víctimes de la violència i per la pau, amb les persones amb discapacitat intel·lectual, amb els pobles indígenes i per la ètica en l'exercici d'una professió) marquen decididament la seva producció intel·lectual, també estimulada per les interpel·lacions que rep de la realitat social.
Barcelona: Institut Català Internacional per la Pau; Líniazero, 2018.
Els països bàltics, Lituània, Letònia i Estònia, van declarar la seva independència el 1990 i van haver d'afrontar un intent d'agressió per part de les autoritats soviètiques.
Durant la crisi, els tres governs depengueren en gran mesura dels mètodes de resistència noviolenta que havien après dels escrits de Gene Sharp.
En aquella situació, Andreus Butkevicius, ministre de Defensa lituà, citant el llibre de Gene Sharp, proclamà: "Prefereixo tenir aquest llibre a una bomba atòmica".
La defensa civil noviolenta recull i fa balanç dels conflictes més significatius afrontats amb mitjans noviolents fins al 1990.
També exposa les claus que permetrien fonamentar una resposta civil noviolenta a dos tipus de conflictes: els cops d'estat i les invasions.
Després de quasi tres dècades, molts fets han corroborat les propostes de Gene Sharp en multitud de conflictes, mostrant que és possible una resposta per fer front a les dues amenaces i que aquesta és a les mans de qualsevol poble sobretot si es prepara.
Gene Sharp (1928-2018) ha estat investigador principal a l'Albert Einstein Institution, a Boston, Massachusetts i professor emèrit de Ciències Polítiques a la Universitat de Massachusetts Dartmouth.
Màster de la Universitat Estatal d'Ohio i doctor en Teoria Política per la Universitat d'Oxford, al llarg de la seva trajectòria va rebre títols honorífics del Manhattan College, el Rivier College, la Universitat de New Hampshire i l'Acadèmia de les Ciències de Letònia.
Durant quasi trenta anys ha organitzat trobades de recerca al Centre Universitari d'Afers Internacionals de Harvard i ha impartit docència a molts llocs del món.
La seva obra ha estat traduïda a quaranta-cinc llengües.
Grup d'Estudi sobre Feminisme i Noviolència.
Lliguem caps: feminisme i noviolència.
Barcelona: Institut Català Internacional per la Pau; Líniazero, 2017
Lliguem caps: feminisme i noviolència es va escriure en un moment d'apogeu del moviment pacifista europeu.
La Guerra freda enfrontava a dos blocs sota l'amenaça d'un atac nuclear.
Les sigles en anglès de l'estratègia de Destrucció Mútua Assegurada (MAD), reflectien bé la bogeria del poder instituït del moment.
Els quatre capítols que l'estructuren analitzen el món, la guerra, les institucions que sostenen i reprodueixen la violència; exposen les bases teòriques i els mètodes d'acció del feminisme i la noviolència; fan una crida a prendre les regnes de les nostres vides i marquen un horitzó cap al qual ens podem dirigir.
Les autores del Grup d'Estudi sobre Feminisme i Noviolència cercaven promoure el coneixement de les idees i les pràctiques del feminisme i la noviolència al si del moviment pacifista.
Volien lligar caps, mostrar que ambdós comparteixen idees, com el respecte per la vida humana i el desig de transformació social vers un futur sense violència.
I que el reconeixement d'això multiplica les fortaleses dels dos moviments.
Barcelona: Institut Català Internacional per la Pau; Líniazero, 2017
Sovint es pensa que la guerra és l'estat natural de la humanitat i que la pau és quelcom de fràgil i fugaç.
Aquest llibre qüestiona aquest punt de vista.
En les seves diverses formes, la pau ha estat l'experiència més habitual per a la humanitat, tal com indiquen els registres arqueològics, etnogràfics i històrics.
Aquesta obra exposa la història de l'evolució de la pau, tant en la teoria com en la pràctica, des de la perspectiva del Nord global.
L'Occident ha encapçalat el desenvolupament del que avui es coneix com "pau liberal", en la qual s'ha basat l'arquitectura internacional posterior a la Segona Guerra Mundial i a la Guerra Freda, i des de principis del segle XXI s'ha imposat gradualment una pau neoliberal.
En el debat sobre la pau, però, augmenta la presència de veus crítiques o no occidentals que s'esforcen per cercar alternatives millors, potser híbrides, en un món cada vegada més postcolonial i postliberal.
Oliver Richmond és doctor en Relacions internacionals i professor del Department of Politics de la Universitat de Manchester.
Va ser fundador del Center for Peace and Conflict Studies i director d'aquest entre els anys 2005 i 2012.
La seva àrea de coneixement és la teoria de la pau i el conflicte i les seves vinculacions amb la teoria de les relacions internacionals.
Ha desenvolupat activitats de recerca tant en l' àmbit acadèmic com en destacades institucions compromeses en la construcció de la pau.
Autor de nombroses publicacions, entre els seus darrers llibres estan: Peace Formation and Political Order (2016), Failed Statebuilding and Peace Formation (2014) i A Post-Liberal Peace (2011).
Barcelona: Institut Català Internacional per la Pau; Líniazero, 2016.
Què hauria de fer una població per defensar-se dels militars i polítics colpistes?
El antigolpe va ser un dels pocs llibres que intentà respondre aquesta pregunta després de la temptativa de cop d'estat del 23 de febrer del 1981 en plena transició democràtica espanyola.
D'ací la importància d'aquesta obra que Gonzalo Arias va haver d'editar pel seu compte després que dotze editorials rebutgessin publicar-la.
El llibre planteja qüestions que encara tenen vigència: la naturalesa jeràrquica i les línies d'obediència a les forces armades, l'estudi d'intents de cop d'estat fracassats per la pràctica de la desobediència dintre i fora de l'exèrcit, i l'examen de cops reeixits per tal d'analitzar allò que va fallar en la resistència popular.
La transcendència històrica d'aquesta obra i l'actualitat dels temes tractats justifiquen plenament la seva reedició.
Construir un estat segur i en pau.
Com enfocar la seguretat i la defensa en un nou estat d'Europa.
Barcelona: Institut Català Internacional per la Pau; Líniazero, 2016.
Construir un estat segur i en pau és una contribució al diàleg social sobre la seguretat i la defensa dels estats.
Vol donar arguments perquè, tant els estats existents com els de nova creació, com pot esdevenir Catalunya en un futur, abordin els conflictes des d'una perspectiva no militar i abandonin la defensa armada com a pilar de la seguretat.
Durant tres anys un grup de persones de l'àmbit de pau de diverses entitats i col·lectius de Catalunya varen compartir reflexions i idees fins trobar formulacions comunes per als conceptes debatuts.
El Seminari Estat de Pau, hereu del col·lectiu Pau i Treva, es va crear el setembre de 2012 per donar resposta a les inquietuds dels moviments socials catalans davant un procés sobiranista que vol ser radical en els plantejaments però profundament pacífic i democràtic en les formes.
Barcelona: Institut Català Internacional per la Pau; Líniazero, 2015.
Com poden treballar plegats els soldats, els diplomàtics i els treballadors humanitaris en situacions de conflicte?
Les situacions d'afectació bèl·lica sempre comprometen l'ajuda?
Aquests són alguns dels dilemes actuals sobre el paper moral, legítim i pràctic de l'ajuda internacional dins l'agenda sobre conflicte i desenvolupament.
L'anàlisi que fa Eleanor O'Gorman a l'obra Conflicte i desenvolupament avança començant per la cobdícia, el greuge i la pobresa, a través del gènere, per abastar els temes més amplis de la construcció de la pau i la construcció de l'estat, oferint-nos una introducció clau als principals aspectes de la relació entre el desenvolupament i el conflicte internacionals contemporanis.
Eleanor O'Gorman viu a Cambridge i treballa com a experta independent en estratègia i com a investigadora en desenvolupament, conflictes i seguretat internacionals.
Assessora, entre d'altres, de les Nacions Unides, el govern del Regne Unit, el govern d'Irlanda, la Comissió Europea i l'Organització per a la Cooperació i el Desenvolupament Econòmic.
O'Gorman té una àmplia experiència sobre el terreny en països afectats per conflictes, com la República Democràtica del Congo, Libèria, Sri Lanka i el Timor Oriental.
Actualment és investigadora principal associada al Gender Studies Centre i investigadora associada al Departament de Política i Estudis Internacionals de la Universitat de Cambridge, i participa com a experta en reunions i fòrums internacionals.
Barcelona: Institut Català Internacional per la Pau; Líniazero, 2015.
El juny de 2012, un grup d'unes trenta víctimes d'ETA, els GAL, BVE i les Forces de Seguretat de l'Estat de diferents èpoques, que havien estat reunint-se durant cinc anys, es va presentar públicament en una roda de premsa.
L'experiència Glencree havia nascut el 2007 com una iniciativa orientada a l'exploració de la possibilitat d'un diàleg constructiu entre víctimes de diferents bàndols.
Ondas en el agua narra aquesta experiència amb la qual es va arribar al reconeixment mutu d'aquestes persones com a víctimes, i amb què es va realitzar una feina conjunta que, sense negar les diferències, ofereix un relat comú de tot allò viscut, i un missatge positiu i constructiu a la societat basca.
Els autors d' Ondas en el agua són els integrants de l'equip dinamitzador de l'experiència Glencree.
Carlos Martin Beristain és un metge amb gran experiència en el treball amb víctimes de conflictes violents de diversos països d'Amèrica Llatina i d'Àfrica; Galo Bilbao, professor d'ètica de la Universitat de Deusto, té un llarg recorregut en la reflexió teòrica sobre les víctimes del terrorisme i la violència política; i Julián Ibáñez de Opacua compta amb una gran experiència professional com a psicòleg.
Javier Sicilia, el poeta que va despertar Mèxic.
Barcelona: Institut Català Internacional per la Pau; Líniazero, 2015.
Marta Molina va arribar a Mèxic a mitjans del 2011, quan tot just naixia el Movimiento por la Paz con Justicia y Dignidad, creat pel poeta Javier Sicilia després de l'assassinat del seu jove fill Juan Francisco a mans d'un grup del crim organitzat.
Durant dos anys va recórrer milers de quilòmetres per tot Mèxic amb el grup de periodistes que van informar de les històries de les víctimes en les dues caravanes que va organitzar aquest moviment.
Va ser en aquests camins dolorosos on va conèixer Javier Sicilia, un poeta que des de feia anys s'havia identificat amb la filosofia de la resistència civil pacífica de Mahatma Gandhi i Lanza del Vasto, fet que el va ajudar a suportar el dol propi i el de les famílies que, com ell, havien perdut fills, marits, cosins, oncles, pares o amics en aquesta espiral de violència en què el número de morts i desapareguts sobrepassa els 100.000.
L'experiència del Movimiento por la Paz con Justicia y Dignidad ens ajuda a entendre que l'esperança es construeix a poc a poc, des de la resistència civil pacífica i perdent la por.
Entrar en l'època de la noviolència.
Barcelona: Institut Català Internacional per la Pau; Líniazero, 2015.
Entrar en l'època de la noviolència planteja la urgència de trencar amb la ideologia de la "violència necessària" que és la base estructural de les nostres societats.
La noviolència que l'autor proposa no defuig el conflicte ni la lluita; ben al contrari, la noviolència genera una acció indignada i de resistència.
En aquest sentit la noviolència, com a filosofia i com a estratègia, "permet reconciliar l'exigència moral i el realisme polític".
En la seva activitat d'escriptor ha publicat nombrosos llibres sobre la noviolència que han estat reconeguts com obres de referència, sobretot Le principe de nonviolence (Desclée de Brouwer), Gandhi l'insurgé (Albin Michel) i Le courage de la non-violence (Éditions du Relié).
Descarrega't el llibre en format PDF
Descarrega't la versió EPUB del llibre aquí.
De la dictadura a la democràcia.
Barcelona: Institut Català Internacional per la Pau; Líniazero, 2014.
El llibre From Dictatorship to Democracy es pot considerar un referent teòric clàssic de l'acció noviolenta que ha inspirat moviments dissidents arreu del món, des de Birmània a Bòsnia, Estònia i Zimbawe.
Aquesta obra breu i pràctica va ser així mateix un referent per a les revoltes de la primavera àrab.
El llibre condensa en poques pàgines més de quaranta anys de recerca i escriptura de l'autor sobre lluita noviolenta, moviments de resistència, dictadures, règims totalitaris, teoria política, anàlisi sociològica i altres camps.
És professor emèrit de Ciències Polítiques a la Universitat de Massachusetts Dartmouth.Durant quasi trenta anys ha organitzat trobades de recerca al Centre Universitari d'Afers Internacionals de Harvard.
Sharp ha impartit docència a molts llocs del món i ha estat traduït a quaranta-cinc llengües.
Barcelona: Institut Català Internacional per la Pau; Líniazero, 2014.
El manual s'ha alimentat de les experiències de grups i generacions d'activistes noviolents a molts països.
La confecció d'aquest treball és el resultat d'un esforç col·lectiu amb diferents graus d'implicació.
La tasca editorial ha estat realitzada per un comitè composat per Howard Clark, que ens va deixar recentment, Javier Gárate, Joanne Sheenan i Dorie Wilsnack.
Lederach, J.P; Neufeldt, R & Culbertson, H. Construcció de pau reflexiva.
Barcelona: Institut Català Internacional per la Pau; Líniazero, 2013.
L'objectiu d'aquest manual és millorar l'habilitat dels constructors de pau en desenvolupar la pràctica reflexiva.
Això implica millorar la seva capacitat per dissenyar i assolir un canvi transformador, fer-ne el seguiment i millorar-lo al llarg del temps, en contextos de conflicte im­predictible.
Les eines que ofereix el llibre estan pensades per ajudar a centrar-se en di­mensions específiques de la construcció de pau i per proporcionar recur­sos als pràctics que reforcin la seva creativitat per desenvolupar sistemes d'aprenentatge, de seguiment i d'avaluació adequats al context.
El tema principal del manual és aprendre abans, durant i després de la implementació de programes de construcció de pau.
El llibre explora les connexions entre l'aprenentatge i la pràctica eficaç de construcció de pau; les consideracions ètiques respecte al monitoratge, l'avaluació i l'aprenentatge; els tipus de canvi que promou la pràctica de la construcció de pau; la planificació per al canvi a llarg termini i la multiplicació de l'impacte ( scaling up ) de les activitats; i conclou amb un capítol sobre les pràctiques de documentació que poden millorar l'aprenentatge.
John Paul Lederach ha treballat durant més de trenta anys en el terreny de la transformació de conflictes i la construcció de pau a Amèrica Llatina, Àsia, Àfrica, Àsia Central i Nord-amèrica.
Fruit d'aquesta experiència ha publicat nombrosos llibres i manuals sobre el tema.
Actualment és profes­sor de Construcció Internacional de la Pau al Kroc Institute for Internati­onal Peace Studies, Universitat de Notre Dame, i és també un destacat in­vestigador del Center for Justice and Peacebuilding a l'Eastern Mennonite University.
Barcelona: Institut Català Internacional per la Pau; Líniazero, 2013.
Els conceptes que ordenen i estructuren el nostre pensament deixen poc espai a la noció de la noviolència, mentre que la violència conforma una part del nostre univers de pensament i de la nostra conducta.
La noviolència ve a trasbalsar els nostres punts de referència.
Per tant ens queda per endegar tot un treball pedagògic que transformi de debò les mentalitats dels mestres i dels nens.
En definitiva, es tracta d'educar els nens a la noviolència, però, per això, la primera condició és que l'educació s'inspiri ella mateixa en els principis, les regles i els mètodes de la noviolència.
En la seva activitat d'escriptor ha publicat nombrosos llibres sobre la noviolència que han estat reconeguts com obres de referència, sobretot Le principe de nonviolence (Desclée de Brouwer), Gandhi l'insurgé (Albin Michel) i Le courage de la non-violence (Éditions du Relié).
Mètodes, habilitats, actituds i valors.
Barcelona: Institut Català Internacional per la Pau; Icària, 2012.
Facilitar vol dir, de manera literal, fer les coses més fàcils.
El facilitador és l'encarregat d'ajudar les persones a prendre decisions i obtenir resultats, ha de ser capaç de treballar en la incertesa i tenir present que les coses no surten sempre com un havia previst o esperava.
El manual del facilitador és un petit recull de trucs, eines i tècniques per a tots aquells qui tenen el repte de treure el millor de les persones en reunions, sessions de construcció d'equip, projectes de treball, grups de resolució de problemes, transformació de conflictes i sessions de formació.
John Townsend és fundador i actualment director del Master Trainer Institute.
Té una llarga experiència com a consultor a l'àmbit internacional i com a director de recursos humans en diferents empreses.
Ha publicat un gran nombre de guies professionals i participa de manera regular en seminaris i conferències sobre lideratge.
Paul Donovan és director de programes sènior a l'Irish Managment Institute a Dublin, on és el responsable de la formació i els programes de desenvolupament dels professionals de recursos humans.
Entre els seus interessos professionals destaquen la recerca en avaluació de la formació.
La societat noviolenta: converses amb Pepe Beunza.
Barcelona: Institut Català Internacional per la Pau; Icària, 2012.
A partir d'un diàleg entre Pere Ortega, investigador en temes de pau i desarmament, i Pepe Beunza, primer objector al servei militar obligatori per raons ideològiques l'any 1971, ha sorgit el llibre La societat noviolenta.
Converses amb Pepe Beunza, publicat per l'ICIP i Icaria Editorial dins la col•lecció Eines de Pau, Seguretat i Justícia.
L'obra permet fer dues lectures paral•leles: una sobre la història personal de Pepe Beunza, que il•lustra l'objecció de consciència, una part poc coneguda de la lluita contra la dictadura franquista; i una altra sobre el concepte polític de la noviolència, insòlit als anys 70 però àmpliament assumit, avui, per una bona part de la societat com ha mostrat el moviment del 15M.
Pere Ortega, llicenciat en història, ha escrit i col•laborat en llibres sobre militarisme, noviolència i el cicle econòmic militar.
Des dels anys 80 és activista del moviment per la pau i actualment és coordinador del Centre d'Estudis per la Pau JM Delàs (Justícia i Pau).
Prendre partit – 2: com participar en equips de construcció de pau.
Barcelona: Institut Català Internacional per la Pau; Icària, 2011.
Guia que pretén fer un primer cop d'ull a la idea de viatjar a un altre país en nom de la pau, plantar-se contra els violents, estar al costat dels valents, prendre partit per la justícia d'una manera real i seriosa.
El segon volum d'aquesta obra ens presenta un ventall d'entitats que promouen equips de pau, informant-nos sobre la seva missió, el seu funcionament i la manera d'incorporar-s'hi.
Aquelles persones que estiguin pensant en prendre partit, trobaran en aquest llibre una guia essencial per pensar i planificar el salt que van a fer.
Elizabeth F. Boardman és activista per la pau i escriptora.Va participar en vetlles setmanals contra la guerra del Vietnam, mentre vivia a l'Índia i al Pakistan, i també va fer objecció fiscal a les despeses militars de la guerra.
Està fortament involucrada en el San Francisco Friends Meeting.
Prendre partit – 1: guia per a equips de pau i projectes d'acompanyament.
Barcelona: Institut Català Internacional per la Pau; Icària, 2011.
Prendre partit és un manual dedicat a les persones que vulguin participar en activitats solidàries de resistència noviolenta, una guia útil per a la preparació d'un viatge compromès amb la pau.
L'autora va concebre el llibre en tornar d'una estada a l'Iraq, amb l'Equip de Pau d'Iraq, amb l'objectiu de donar a conèixer la seva experiència i explicar les motivacions que la van portar a comprometre's per la pau i a treballar en un equip d'acompanyament a persones i col•lectius en situació de risc.
Elizabeth F. Boardman és activista per la pau i escriptora.Va participar en vetlles setmanals contra la guerra del Vietnam, mentre vivia a l'Índia i al Pakistan, i també va fer objecció fiscal a les despeses militars de la guerra.
Està fortament involucrada en el San Francisco Friends Meeting.
Justícia restauradora: principis i pràctiques.
Barcelona: Institut Català Internacional per la Pau; Icària, 2011.
Com hem d'actuar com a societat davant de les males pràctiques?
Què hem de fer quan es comet un delicte o es produeix una injustícia?
Les víctimes, els agressors i els membres de la comunitat sovint perceben que la justícia no assoleix adequadament els seus objectius.
Els professionals de la justícia també expressenc un cert sentiment de frustració.
Molts senten que el pocés judicial agreuja les fractures socials enlloc de contribuir a alleujar-les.
La justícia restauradora és un procés que involucra, fins allà on és possible, aquells que tenen algun interès en un delicte concret i identifica i fa front de manera col•lectiva als danys, les necessitats i les obligacions, per tal de guarir i arreglar les coses el màxim possible.
Zehr ens proposa en aquest llibre principis i pràctiques per fer que la justícia restauradora sigui possible i útil.
Howard Zehr va dirigir el primer programa de trobades víctima-agressor als Estats Units i és un dels autors que més ha contribuït a desenvolupar el concepte de justícia restauradora.
El seu llibre Changing Lenses: a new focus for crime and justice és considerat un clàssic d'aquest camp.
Manual per a una pau sostenible.
Institut Català Internacional per la Pau; Icària, 2011.
Col·lecció Eines de Pau, Seguretat i Justícia, 2.
A molts llocs del món, les dones sovint no tenen prou recursos per organitzar-se activament, ni temps per ocupar-se de res, més enllà de la supervivència diària.
Això es fa encara més evident durant i després de les guerres i els conflictes armats.
El fet que les dones no siguin vistes com a actores essencials en aquests processos fa que es malgasti una gran quantitat de coneixement i d'experiència, la qual cosa representa una pèrdua de temps i de diners, que té un impacte negatiu en les vides i les perspectives futures tant de les dones com dels homes.
Aquest manual mostra les connexions entre el desenvolupament sostenible vers la pau i la participació de les dones en els processos de pau i presa de decisions.
L'estudi aprota el que hauria de ser un model holístic per a la construcció de pau, un model on la igualtat de gènere constitueixi un instrument indispensable per a la sostenibilitat.
Agneta Söderberg Jacobson treballa per a la Fundació Kvinna till Kvinna que s'ha dedicat, durant els últims deu anys, a enfortir les dones que viuen en regions del món afectades per guerres i conflictes.
La Fundació Kvinna til Kvinna coopera amb organitzacions de dones a Albània, Bòsnia i Hercegonvina, Croàcia, Geòrgia, Israel/Palestina, Kosovo, Macedònia, Sèrbia i Montenegro.