projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
L'ictus és el conjunt de manifestacions agudes d'un grup de malalties que es caracteritzen per causar una alteració de la circulació de la sang al cervell.
Aquesta alteració consisteix en el taponament o el trencament d'una artèria, que fa que no arribi sang a una part del cervell i que, per tant, les cèl·lules cerebrals morin.
Ictus és el nom científic del que es coneix amb diferents noms: feridura, apoplexia, vessament cerebral, embòlia cerebral, trombosi i alguns altres.
Els ictus poden produir diferents graus de discapacitat que necessitin rehabilitació.
Si l'afectació dura menys de 24 hores, parlem d'un ictus transitori.
La majoria es resolen completament en menys d'una hora.
L'ictus és la primera causa de discapacitat, la primera causa de mort en les dones i una de les deu causes més freqüents de mortalitat en la infància.
Segons dades de l'Organització Mundial de la Salut (OMS), es calcula que l'any 2012 va causar la mort de 6,7 milions de persones.
A Catalunya provoca més de 13.000 ingressos hospitalaris l'any, fet que significa que es produeix un ictus cada 40 minuts.
Catalunya disposa d'un codi d'emergència implantat a tot el territori per al tractament d'aquesta malaltia: el Codi ictus.
Aquest codi organitza l'atenció a partir de la xarxa d'hospitals comarcals, de 14 hospitals de referència i del Sistema d'Emergències Mèdiques, i agilitza el temps que passa entre l'inici de l'ictus i el tractament, que l'han de fer equips molt especialitzats i comporta un benefici per la possibilitat de recuperació dels pacients.
El carboncle o àntrax és una malaltia infecciosa aguda causada per les espores que forma el bacteri anomenat Bacillus anthracis.
Afecta principalment a animals herbívors, tant al bestiar de granja com salvatges, però també pot afectar els humans quan s'exposen a animals infectats o productes animals contaminats, cosa que pot donar lloc a tres formes d'infecció diferents: cutània, pulmonar i intestinal.
La infecció humana al nostre país és poc freqüent.
Als països industrialitzats es tracta bàsicament d'una malaltia ocupacional, és a dir, que afecta sobretot treballadors de granges, veterinaris i també personal de la indústria alimentària, sobretot adoberies, que han estat exposats a productes d'animals importats de països endèmics.
La malaltia es pot transmetre per via cutània, via inhalatòria o via digestiva.
La malaltia es contrau quan la pell d'una persona entra en contacte amb teixits d'animals infectats o productes contaminats amb espores, per exemple, en aquelles persones que manipulen llana, pèl, cuir o altres productes procedents d'animals infectats.
En aquest cas, la malaltia és principalment ocupacional i es contrau després d'haver inhalat espores del bacil.
Es tracta d'una via molt rara de contraure la malaltia.
En aquest cas, l'individu l'adquireix per ingestió de carn poc cuinada procedent d'animals infectats.
Els símptomes amb què es presenta la malaltia són diferents segons quina hagi estat la via mitjançant la qual s'ha contret.
Pot tenir tres formes clíniques de manifestar-se:
La infecció de la pell es caracteritza per l'aparició d'una lesió que al començament recorda la picada d'un insecte.
En el termini d'un o dos dies aquesta lesió es transforma en una vesícula, i finalment apareix una úlcera amb una taca negra al centre (escara) que no fa mal.
Comença amb símptomes inespecífics semblants als d'una infecció de les vies respiratòries altes.
Al cap d'uns dies evoluciona cap a una afectació greu dels pulmons, amb dificultat respiratòria i alteració important de l'estat de salut (estat de xoc) que pot desembocar en la mort de la persona malalta.
Inicialment cursa amb nàusees, vòmits, febre i anorèxia.
El quadre clínic progressivament es complica i apareixen símptomes com dolor abdominal, vòmits amb sang i diarrees abundants, que desemboquen en un estat de xoc de la persona malalta, que pot produir-li la mort.
El temps que triga a presentar-se la malaltia normalment oscil·la entre un i set dies, però és possible que aparegui durant el termini de 60 dies després que la persona hagi tingut contacte amb espores del Bacillus anthracis.
Les actuacions que cal fer en matèria de prevenció corresponen a les unitats de vigilància epidemiològica dels serveis territorials de Salut a Barcelona, Girona, Lleida, Tarragona i les Terres de l'Ebre i, a la ciutat de Barcelona, al Servei d'Epidemiologia de l'Agència de Salut Pública de Barcelona.
El contraceptiu d'urgència és un medicament que conté substàncies hormonals.
També s'anomena "píndola postcoital" o "píndola de l'endemà".
Es pot utilitzar en cas de fracàs del mètode contraceptiu habitual o després d'una relació sexual no protegida.
Només és eficaç per a aquesta relació i si es torna a tenir una altra relació no protegida cal repetir el tractament.
L'efecte de la píndola és que fa augmentar l'espessor del moc cervical i redueix la motilitat de les trompes, evitant així el possible embaràs.
Té un alt grau d'eficàcia, especialment si es pren durant les setanta-dues hores després del coit.
La píndola de l'endemà només evita l'embaràs de la relació sexual més recent i, per tant, en les següents caldrà usar un mètode anticonceptiu més segur.
Entre tots els que hi ha, el preservatiu (tant el masculí com el femení) és un dels més recomanats perquè permet evitar al mateix temps l'embaràs, les infeccions de transmissió sexual (inclosa la sida) i altres malalties.
No és un mètode abortiu, perquè no és eficaç si l'òvul ja s'ha implantat a l'úter.
Encara que es pot prendre sempre que es necessiti, no s'ha d'utilitzar com un mètode anticonceptiu habitual, ja que altera el cicle menstrual i pot no ser efectiva si s'utilitza de manera sistemàtica.
La píndola de l'endemà no és un mètode anticonceptiu corrent i pot tenir efectes secundaris, com ara dolor de mama, nàusees, vòmits, mal de cap, marejos, alteracions dels cicle menstrual, etcètera.
La píndola es pot obtenir de manera gratuïta i mantenint la confidencialitat a la xarxa sanitària de Catalunya, als centres d'atenció primària, als centres d'atenció a la salut sexual i reproductiva i a les unitats d'urgència d'atenció continuada.
També es pot obtenir a les oficines de farmàcies.
Des d'aquesta pàgina del web de l'Agència de Salut Pública de Catalunya podeu descarregar el protocol vigent, un fulletó informatiu editat com a material complementari per lliurar a les dones que reben aquest tractament i altres recursos per a professionals de l'àmbit sanitari relacionats amb l'anticoncepció d'urgència (normativa, estadístiques...)
Els antibiòtics, són medicaments per tractar les infeccions bacterianes en persones i animals.
La resistència als antibiòtics o bioresistència és la capacitat dels bacteris de resistir als efectes d'un antibiòtic.
Per tant, el que es fa resistent és el microorganisme, no les persones o els animals.
Els bacteris adquireixen aquesta capacitat mitjançant canvis genètics que els permeten sobreviure a l'acció dels antibiòtics i continuar-se reproduint.
Tot i que es tracta d'un procés natural, el mal ús i l'abús dels antimicrobians l'estan accelerant.
El desenvolupament de resistències allarga i agreuja les infeccions i en potencia la transmissió a d'altres persones.
Comporta, a més, la necessitat de cercar nous fàrmacs per tractar malalties que fins al moment es podien guarir fàcilment.
La bioresistència suposa una amenaça cada cop més gran per a la salut pública mundial.
Les principals causes de l'aparició i propagació de la resistència als antibiòtics són les següents:
Els microorganismes resistents estan presents en les persones, els animals i el medi ambient (aigua, sòl i aire) i es poden transmetre de persona a persona o entre les persones i els animals.
Les persones poden infectar-se amb bacteris resistents mitjançant:
Sense antibiòtics eficaços es posa en perill la prevenció i el tractament d'un conjunt cada cop més gran d'infeccions.
Actualment en alguns països els antibiòtics ja no funcionen per tractar:
A més, la resistència als antimicrobians provoca la mort de 25.000 persones l'any a la Unió Europea i prop de 700.000 arreu del món.
D'altra banda, l'increment de la mortalitat i les malalties perllongades suposa un cost econòmic addicional de 1.500 milions d'euros anuals en pèrdues de productivitat i cost extra en salut.
Si el fenomen de la bioresistència no s'atura:
Tothom té la responsabilitat de garantir l'efectivitat dels antibiòtics i prevenir el desenvolupament de bioresistències.
L'al·lèrgia alimentària és una resposta immunològica exagerada de l'organisme que es produeix en persones hipersensibles com a conseqüència de la ingestió, la inhalació o el contacte amb un aliment determinat o els seus derivats, o amb un additiu contingut en aquest aliment.
Les persones que en pateixen presenten símptomes quan ingereixen, inhalen o tenen contacte amb aliments que per a la majoria de la població són segurs i saludables.
En algunes ocasions les al·lèrgies alimentàries poden provocar trastorns greus i, fins i tot, arribar a comprometre la vida de les persones: això passa quan es desencadena el que es coneix com a anafilaxi, un procés de molta gravetat que pot afectar tot l'organisme i que requereix atenció mèdica urgent.
Cal diferenciar entre al·lèrgia i intolerància alimentària (per exemple, a la lactosa o al gluten), ja que tot i produir en alguns casos una simptomatologia similar, la intolerància no desencadena reaccions del sistema immunitari o de defensa.
La incidència de les al·lèrgies alimentàries ha augmentat de manera significativa en els darrers anys en els països occidentals.
Tot i que poden presentar-se a qualsevol edat, són més freqüents en els infants; a Europa, per exemple, afecten de l'1 al 3% de la població adulta i del 4 al 6% de la infantil.
En persones atòpiques (amb predisposició genètica a patir al·lèrgies), aquests percentatges poden arribar al 10%.
Els infants que pateixen afeccions com l'asma o la dermatitis atòpica tenen més probabilitats de desenvolupar reaccions al·lèrgiques alimentàries.
Les al·lèrgies alimentàries també poden agreujar afeccions com l'asma o l'èczema, entre d'altres.
L'al·lèrgia és una resposta immunològica exagerada de l'organisme a l'entrar en contacte amb substàncies o elements externs (al·lèrgens), que generalment no són nocius i no afecten les persones que no en són al·lèrgiques.
Els al·lèrgens més comuns són els àcars de la pols, el pol·len, el pèl d'animals i les espores dels fongs.
La reacció al·lèrgica també pot ser provocada per aliments, làtex, medicaments, picades d'insectes (vespa, abella), etc.
En els darrers anys s'ha observat un increment en el nombre de persones afectades per al·lèrgies en els països desenvolupats.
Els factors que podrien explicar-ho són diversos, però destaquen els genètics i els ambientals.
Alguns dels factors ambientals més importants són la contaminació (principalment la derivada de la combustió de productes derivats del fuel), i també viure en un entorn amb bones condicions sanitàries i higièniques: aquest fet fa que s'hagin reduït els gèrmens amb els quals el nostre sistema immunitari ha d'enfrontar-se, i aleshores reacciona atacant substàncies que no són nocives.
Les al·lèrgies es poden relacionar amb malalties de l'aparell respiratori com l'asma, la rinitis i la conjuntivitis; malalties de la pell com l'èczema i la urticària, o amb reaccions greus d'inici ràpid que afecten conjuntament la pell, l'aparell respiratori i el cardiovascular (anafilaxi).
La malaltia d'Alzheimer és una malaltia neurodegenerativa progressiva i s'ha convertit en la forma més comuna de demència en les persones grans.
Com a conseqüència de l'envelliment de la població cada vegada hi ha més persones afectades per aquesta malaltia.
La malaltia d'Alzheimer produeix una disminució de les funcions intel·lectuals, dificulta l'aprenentatge de nous conceptes, interfereix en la capacitat de la persona per fer la seva vida diària i produeix canvis en la seva personalitat i conducta.
Cal dir que no tots els deterioraments de les capacitats mentals relacionats amb l'edat evolucionaran cap a la malaltia d'Alzheimer.
Llagues a la boca / Úlceres bucals
Les aftes són úlceres o llagues que apareixen dins la boca, especialment a les zones toves que es poden moure, com la llengua, el paladar tou, la base de les genives o les galtes.
Són molt freqüents i una de cada cinc persones n'acaba tenint en algun moment de la seva vida.
Són habitualment petites (d'un màxim de 10 mm de diàmetre), rodones o ovals i de color blanc o groc, envoltades per una zona vermella i brillant.
Acostumen a sortir d'una en una, tot i que de vegades poden formar petits grups.
A diferència d'altres lesions de la boca, com l' herpes labial, no són contagioses.
En alguns casos poden ser grans i arribar al centímetre de diàmetre.
Generalment desapareixen sense necessitat de tractament en un termini d'entre una i dues setmanes.
Poden reproduir-se els episodis actius diverses vegades a l'any.
Són més habituals en el cas de les dones que en el dels homes, fet que es relaciona amb els canvis hormonals més freqüents en el sexe femení durant la menstruació.
No se'n coneix la causa exacta, però es creu que poden ser fruit d'un mal funcionament del sistema immunitari que fa que els glòbuls blancs ataquin les cèl·lules de la mucosa de la boca.
Hi ha alguns factors que poden contribuir a desencadenar-ne l'aparició:
No cal cap prova per diagnosticar les aftes.
Si no es curen o apareixen més de tres vegades l'any, el metge o metgessa pot sol·licitar proves per esbrinar si hi ha altres afeccions que calgui tenir en compte, com ara deficiències nutricionals, problemes al sistema immunitari, al·lèrgies alimentàries o, fins i tot, càncer oral.
En la majoria de casos, les aftes desapareixen per si soles.
L'objectiu del tractament és alleujar el dolor, accelerar el procés de curació i reduir la freqüència d'aparició.
Els medicaments analgèsics, com el paracetamol i l'ibuprofèn, poden reduir el dolor.
També hi ha disponibles productes específics per a les aftes de venda lliure a la farmàcia, com ara gels o col·lutoris.
Mentre duren les aftes, s'han d'evitar els aliments picants, condimentats, àcids, durs o cruixents, que poden agreujar el dolor.
També cal vigilar de no fregar-les amb el raspall mentre es renten les dents.
Es recomana, a més, evitar l'ús de dentifricis i col·lutoris que continguin lauril sulfat de sodi (LSS) o alcohol.
En casos greus, pot ser necessari fer una visita mèdica o odontològica perquè es prescriguin medicaments com ara corticoesteroides, que s'apliquen sobre les aftes o que es prenen en forma de pastilla, o bé col·lutoris amb gluconat de clorhexidina, que és un producte antisèptic d'alta potència.
Els principals signes d'aquest trastorn són: dificultat per expressar-se en parlar, problemes per entendre una conversa i dificultat per llegir i escriure.
Font: Servei de Medicina Física i Rehabilitació.
La persona que presenta una alteració del llenguatge ha de ser valorada per un especialista en foniatria o logopèdia, que són les branques que tracten les patologies del llenguatge.
El professional informarà la família de les deficiències i incapacitats que presenta, de com es pot facilitar la comunicació i de la necessitat o no de rebre tractament.
En alguns casos, la persona pot recuperar-se completament de l'afàsia sense tractament.
No obstant això, en la majoria dels casos, s'ha de començar una teràpia de llenguatge ajustant-la a les necessitats individuals del pacient.
La reeducació ha de ser realitzada per un logopeda, s'ha d'iniciar després de la fase aguda i un cop el pacient està estabilitzat clínicament.
Aquesta teràpia inclou exercicis extensos en els quals els pacients llegeixen, escriuen, segueixen instruccions i repeteixen el que senten.
La comprensió i l'ajuda de la família contribueixen molt positivament a facilitar la teràpia.
Què podeu fer per afavorir la comunicació amb una persona que pateix afàsia?
I per millorar la seva comprensió?
Els maltractaments i abusos exercits contra els infants i adolescents són un problema que sovint es manté ocult i és difícil de detectar, sobretot en infants molt petits que no ho poden verbalitzar o no són conscients de la gravetat dels fets.
Qualsevol forma de violència exercida és inacceptable en una societat moderna i avançada, però és encara més greu i injustificable quan la víctima és un infant o adolescent, i aquesta violència es produeix en l'àmbit familiar, espai de protecció i seguretat per antonomàsia.
L'article 8.1 de la Llei 14/2010, del 27 de maig, dels drets i les oportunitats en la infància i l'adolescència determina que "qualsevol infant o adolescent ha d'ésser protegit de qualsevol forma de maltractament, que inclou el maltractament físic, el psicològic, la negligència, el tracte indigne, l'explotació laboral, l'explotació i l'abús sexuals, la corrupció, la manipulació, el mal ús de la seva imatge i qualsevol altra forma d'abús".
L' Organització Mundial de la Salut (OMS) defineix el maltractament infantil com els abusos i la desatenció de què són objecte els menors de 18 anys, i inclou tots els tipus de maltractament físic o psicològic, abús sexual, desatenció, negligència i explotació comercial o d'altres tipus que causen o poden causar un dany a la salut, desenvolupament o dignitat de l'infant, o posar-ne en perill la supervivència en el context d'una relació de responsabilitat, confiança o poder.
L'exposició a la violència en l'àmbit de la parella també s'inclou en les formes de maltractament infantil.
Per això, l' Observatori General Número 13 (2011), del Comitè de Nacions Unides de Drets de l'Infant, sobre "el dret de l'infant a no ser objecte de cap forma de violència" defineix el maltractament infantil com a "acció, omissió o tracte negligent, no accidental, que priva l'infant o adolescent dels seus drets i del seu benestar, que amenaça o interfereix l'ordenat desenvolupament físic, psíquic o social i els autors del qual poden ser persones, institucions o la mateixa societat".
El maltractament és un problema social i de salut que no pot -ni ha de ser- eludit per ningú.
L'àmbit sanitari ha de promoure tant el bon tracte integral als infants i adolescents com la prevenció, la detecció precoç, l'atenció integral i la rehabilitació de qui ha patit maltractament o abús sexual.
Servei d'atenció gratuït i permanent per comunicar possibles situacions de maltractament a infants i adolescents
Departament de Treball, Afers Socials i Famílies
La lluita contra l'estigma és una prioritat de les Estratègies de salut mental i addiccions pel període 2017-2020.
Un dels objectius és donar més veu als L'objectiu és donar als afectats i impulsar mesures de suport a les famílies
El Departament de Salut col·labora amb l'entitat Obertament en la campanya de comunicació "Parla obertament", que dona eines interactives a la població catalana per acabar amb l'estigmatització de la salut mental.
El material de la campanya arribarà als centres sanitaris a través de les pantalles dels centres assistencials i dels cartells i fullets informatius que es distribuiran.
"Parla obertament" té per objectiu incidir en determinats comportaments específics que podem canviar fàcilment per donar suport a les persones del nostre entorn que han patit un trastorn mental i que porten dobles vides per evitar ser rebutjades o assenyalades.
"Parla obertament" pot ajudar-les a superar l'angoixa i el patiment, a no haver-se d'amagar i a normalitzar el que els passa.
Amb aquesta campanya la lluita contra l'estigmatització de la salut mental fa un pas més i assenyala sense complexos petits comportaments estigmatitzants, dels quals no som conscients, que resulten feridors o, fins i tot, contraproduents per a la recuperació de persones del nostre voltant que poden estar afectades per una problema de salut mental.
Una de cada quatre persones té o tindrà un problema de salut mental.
És un tema que ha deixat milers de converses pendents.
Aquesta càpsula té com objectiu que no quedi cap conversa pendent sobre salut mental.
El projecte, impulsat per la Fundació FC Barcelona, en col·laboració amb la Fundació Alícia i la Fundació SHE, oferirà tallers culinaris, xerrades formatives i circuits esportius.
El Departament de Salut participa, juntament amb altres comunitats autònomes, en la campanya del Ministeri de Sanitat, Política Social i Igualtat que té com a lema "D'home a home, parla del VIH.
El silenci no pot ser un símptoma més".
Del 13 al 26 de juny es realitza una campanya d'àmbit estatal de detecció precoç del càncer oral.
Les persones que hi estiguin interessades poden consultar, durant aquests dies, i a través d'un cercador, la clínica que tinguin més a prop per realitzar-se una revisió gratuïta.
S'han d'adreçar a la pàgina web www.canceroral.es.
Durant els dies previs, els odontostomatòlegs que hi estiguin interessats es poden adherir a la campanya a través d'aquesta mateixa pàgina web.
El Departament de Salut va fer una campanya informativa adreçada a professionals sanitaris, persones amb diabetis i públic en general amb la finalitat de donar a conèixer els canvis de vials d'insulina i xeringues.
La campanya va consistir en l'edició de fullets i pòsters explicatius que es van divulgar a través dels mitjans de comunicació.
Aquesta informació també es va facilitar als centres d'atenció primària, on els professionals sanitaris van explicar a les persones diabètiques i a les seves famílies els motius i les característiques del canvi.
A més, les oficines de farmàcia i les associacions de persones diabètiques de Catalunya també van col·laborar activament en aquest procés informatiu.
L'objectiu de la campanya és advertir dels perills d'una exposició excessiva als raigs solars i oferir consells per prendre el sol amb seguretat.
Per a aquesta campanya es van reeditar 525.000 exemplars en català i castellà del tríptic Mesures de protecció solar per a infants i joves i es va elaborar el pòster Protegim-nos del sol.
Aquests materials es van distribuir en centres d'atenció primària, consultes de pediatria, farmàcies, centres educatius, entitats de lluita contra el càncer, casals d'estiu i centres esportius de tot Catalunya.
Anualment, el Departament de Salut difon recomanacions per tal de conscienciar les persones que viatgen i evitar així adquirir aquest tipus de malalties que, la majoria de vegades, serien evitables si se seguís el consell mèdic.
Entre les recomanacions més importants, hi ha la de consultar una unitat de salut internacional a la qual es pot demanar cita prèvia i evitar així les aglomeracions de darrera hora.
El Departament de Salut va realitzar una campanya recordatori de les vacunacions antihepatítiques A i B dirigida a informar totes les persones que viatgen que tinguessin com a destinació països de risc i, en especial, aquelles menors de trenta anys, que són les que tenen un risc més alt d'infecció d'hepatitis A.
La campanya s'emmarcava dins els programes de prevenció de les hepatitis víriques a Catalunya.
Per donar difusió a la campanya es van distribuir cartells i fullets a centres d'atenció primària, farmàcies i agències de viatges.
Aquesta campanya d'informació i sensibilització sobre els riscos del tabaquisme per a la salut emfasitzava els beneficis de la cessació tabàquica.
Es focalitzaven accions sobre la població general, per tal de conscienciar-la de les conseqüències del tabaquisme sobre la salut, els professionals dels col·lectius exemplars (personal mèdic, infermer, farmacèutic, personal docent, professorat, etc.) per promoure l'adopció d'un rol positiu sobre la població infantil i juvenil.
Programa endegat pel Departament de Salut en col·laboració amb l'Ajuntament de Barcelona, el Comitè Organitzador dels Jocs Olímpics de Barcelona (COOB'92), el Ministeri de Sanitat i Consum i l'OMS-Europa.
S'hi promocionava l'esport i l'activitat física com a estil de vida positiu enfront del consum de tabac.
També s'organitzava una exposició internacional de cartells sobre tabaquisme.