Esther Arroyo Amayuelas, ha aprovat el Dictamen següent:
A, que actuava mitjançant representació lletrada, va presentar una reclamació de responsabilitat patrimonial davant l'Ajuntament, quantificada en 57.329,22 euros, per les lesions sofertes a conseqüència de la caiguda que va patir el dia 6 de juny de 2014 en un carrer del municipi, i que atribueix al deficient estat de les llambordes del carrer, amb esquerdes i desnivells.
Consta en l'expedient tramès la documentació mèdica aportada per la reclamant i els antecedents corresponents a un expedient administratiu sobre una reclamació interposada per la instant l'any 2014 pels mateixos fets que ara es reclamen, que va finalitzar amb una resolució de desistiment i arxivament de l'expedient.
El 12 de juny de 2018, el regidor de Serveis Jurídics i Contractació va admetre a tràmit la reclamació i va designar la persona instructora de l'expedient.
Aquesta resolució es va notificar al representant de la reclamant.
Per oficis de 25 de juny de 2018, la instructora de l'expedient va sol·licitar un informe sobre la reclamació formulada als Serveis de Via Pública i a la Policia Local.
El 13 de juliol de 2018, l'arquitecte tècnic dels serveis municipals i de manteniment va emetre un informe sobre la reclamació presentada i, el 17 de juliol següent, va informar-ne el cap de l'Oficina de Denúncies i Atestats de la Policia Local.
L'1 d'agost de 2018, la instructora del procediment va atorgar a la interessada el tràmit de vista i audiència de l'expedient per un termini de deu dies.
Figura en l'expedient tramès la notificació d'aquest tràmit al representant de la interessada el dia 5 de setembre de 2018.
Consta en l'expedient un escrit de l'entitat asseguradora de l'Ajuntament en què considera que no s'aprecia responsabilitat de l'Administració en la caiguda soferta.
El 13 de setembre de 2019, la interessada va presentar un escrit d'al·legacions, en què reiterava la pretensió adduïda i aportava documentació addicional.
El 2 de juliol de 2020, la instructora del procediment i el lletrat dels Serveis Jurídics van emetre un informe proposta de resolució en el sentit de desestimar la reclamació, en considerar no acreditada la relació de causalitat entre el funcionament de l'Administració i els danys soferts per la reclamant.
El 7 de juliol de 2020, va tenir entrada al Departament de la Presidència a través de la plataforma EACAT la petició de dictamen formulada per l'Ajuntament.
El 8 de juliol de 2020, el tècnic, amb el vistiplau de la sub-directora general d'Assistència Jurídica i d'Innovació a l'Administració Local de l'endemà, va informar favorablement sobre la remissió de l'expedient a la Comissió Jurídica Assessora.
El 13 de juliol de 2020, va tenir entrada a la Comissió Jurídica Assessora la petició de dictamen formulada per l'Ajuntament i tramesa pel secretari d'Administracions Locals i de Relacions amb l'Aran, per delegació, d'acord amb la Resolució PRE/1384/2019, de 21 de maig, de delegació de competències de la persona titular del Departament de la Presidència (DOGC núm. 7882, de 24 de maig).
El 16 de juliol de 2020, el Ple de la Comissió va admetre a tràmit la petició i en va nomenar ponent.
Constitueix l'objecte del Dictamen la reclamació de responsabilitat patrimonial presentada per la Sra.
A davant l'Ajuntament pels danys ocasionats amb motiu d'una caiguda a la via pública, i que atribueix al deficient estat de les llambordes del carrer.
La intervenció de la Comissió Jurídica Assessora en aquest procediment és preceptiva a l'empara del que disposen l'article 81.2 de la Llei 39/2015, d'1 d'octubre, del procediment administratiu comú de les administracions públiques (LPAC); l'article 86 de la Llei 26/2010, de 3 d'agost, de règim jurídic i de procediment de les administracions públiques de Catalunya, i els articles 8.3.a) de la Llei 5/2005, de 2 de maig, reguladora d'aquest òrgan consultiu, i 26.1 del seu Reglament d'organització i funcionament, aprovat pel Decret 69/2006, d'11 d'abril, ja que la quantia que es reclama és superior als 50.000 euros mínims previstos per a la intervenció preceptiva.
En concret, es reclama una indemnització de 57.329,22 euros.
L'article 106.2 de la Constitució reconeix el dret dels particulars a ésser indemnitzats per qualsevol lesió que pateixin en els seus béns i drets, com a conseqüència del funcionament dels serveis públics, exceptuant els casos de força major.
El règim jurídic de la responsabilitat patrimonial de l'Administració es regula actualment en els articles 81 a 87 de la Llei 26/2010; en els articles 32 de la Llei 40/2015, d'1 d'octubre, de règim jurídic del sector públic (LRJSP), pel que fa als principis de la responsabilitat, i 34 del mateix cos legal, quant a la indemnització i el seu càlcul; i, pel que fa al procediment, en l'LPAC, en els articles 65, 67, 81, 91 i 92 de la qual es preveuen diverses especialitats del procediment de responsabilitat patrimonial.
En el present cas, atès que la reclamació es va presentar el 6 de juny de 2018, és d'aplicació al procediment l'LPAC.
Tanmateix, i pel que fa al fons de la qüestió, la caiguda va tenir lloc el dia 6 de juny de 2014, per la qual cosa és d'aplicació la normativa anterior, que està constituïda per la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de règim jurídic de les administracions públiques i del procediment administratiu comú (LRJPAC), i el Reial decret 429/1993, de 26 de març, que aprova el Reglament dels procediments de les administracions públiques en matèria de responsabilitat patrimonial (RPRP).
Els requisits que hi han de concórrer perquè la petició prosperi i la persona perjudicada tingui dret a ser indemnitzada són: a) que existeixi un dany efectiu, avaluable econòmicament i individualitzat en relació amb una persona o un grup de persones; b) que la lesió sigui conseqüència del funcionament normal o anormal del servei públic; c) que no hi hagi intervingut força major, i d) que el dany sigui antijurídic, en el sentit que qui el pateixi no tingui el deure de suportar-lo.
En l'àmbit local, cal esmentar igualment l'article 174 del text refós de la Llei municipal i de règim local de Catalunya (TRLMRLC), aprovat pel Decret legislatiu 2/2003, de 28 d'abril, de conformitat amb el qual els ens locals responen directament dels danys i perjudicis causats als particulars en llurs béns i drets com a conseqüència del funcionament dels serveis públics, en els termes previstos per la legislació general sobre responsabilitat administrativa.
Legitimació per a presentar la reclamació de responsabilitat patrimonial
La reclamació de responsabilitat patrimonial ha estat presentada per la mateixa víctima de la caiguda i presumptament perjudicada pel funcionament del servei públic i, per tant, és qui té la legitimació per a reclamar.
Entre la documentació que integra l'expedient consta la còpia del DNI de la reclamant, la qual cosa permet comprovar-ne la identitat, confrontar-ne la signatura amb la de la reclamació i corroborar la voluntat de reclamar.
Amb aquesta finalitat, aquesta Comissió ha posat sovint de manifest la necessitat que s'incorpori a l'expedient aquest document o un altre d'equivalent (entre d'altres, en els dictàmens 188/2016, 164/2017, 223/2018, 247/2019 i 305/2019) i, en cas d'omissió, ha recordat la necessitat d'esmenar-ho abans d'emetre la resolució definitiva (dictàmens 273/2016, 29/2018, 163/2019 i 305/2019).
La instant actua en el procediment amb assistència lletrada, i la representació ha quedat degudament acreditada en l'expedient mitjançant una designació apud acta, de conformitat amb l'establert en l'article 5.3 de l'LPAC.
Competència per a resoldre el procediment de responsabilitat patrimonial
La competència per a tramitar el procediment correspon a l'Ajuntament, atès que la caiguda va succeir en un carrer del terme municipal d'aquesta ciutat.
L'Ajuntament té atribuïdes competències en matèria de pavimentació, conservació i manteniment de les vies públiques urbanes, de conformitat amb els articles 66.3.d) i 67.a) del TRLMRLC i 25 de la Llei 7/1985, de 2 d'abril, reguladora de les bases del règim local (LRBRL).
La competència per a resoldre el procediment correspon a l'Alcaldia, d'acord amb l'article 21.1.s) de l'LRBRL i l'article 53.1.u) del TRLMRLC.
La conformació de l'expedient és correcta, atès que està indexat i numerat (articles 46.2 de la Llei 26/2010 i 70.2 de l'LPAC), encara que algun dels documents no han estat ordenats cronològicament.
També s'hi ha incorporat l'acreditació de les notificacions efectuades (article 56.2 de la Llei 26/2010).
L'expedient incorpora com a antecedents l'expedient administratiu, relatiu a una reclamació que la instant va interposar el 3 de juliol de 2014 amb el mateix objecte que el de la reclamació que ara se sotmet a dictamen i que va cloure amb una resolució de desistiment i arxivament de 17 de novembre de 2016, atès que durant tot aquest temps la instant no havia quantificat el dany sofert, ja que, segons afirmava, encara no podia determinar-ne l'abast.
En l'expedient de reclamació de l'any 2014 també figura un escrit registrat d'entrada a l'Ajuntament en data de 9 de juny de 2014, en què la instant sol·licitava al consistori que es reparés urgentment el paviment del carrer on va patir la caiguda.
Tramitació del procediment i expedient administratiu
La tramitació del procediment s'ha ajustat, en termes generals, a la normativa d'aplicació.
Una vegada rebuda la reclamació, mitjançant resolució de la Regidoria de Serveis Jurídics i Contractació, es va admetre a tràmit i es va nomenar la instructora del procediment.
Aquesta resolució es va notificar al representant de la reclamant amb la comunicació de la data en què l'òrgan competent per a tramitar el procediment havia rebut la sol·licitud, el termini màxim de resolució i el sentit del silenci administratiu (articles 21.4 de l'LPAC i 50.1.a) de la Llei 26/2010).
Es van demanar els informes que es van considerar necessaris per a resoldre el procediment.
Així, figuren en l'expedient l'informe emès pel cap de l'Oficina de Denúncies i Atestats de la Policia Local i per l'arquitecte tècnic dels serveis municipals i de manteniment, aquest darrer com a informe preceptiu del servei responsable, el funcionament del qual hauria causat la presumpta lesió indemnitzable (article 81.1 de l'LPAC).
L'òrgan instructor ha incorporat a l'expedient la prova documental aportada per la instant en el procediment objecte de dictamen i també la que va aportar en el procediment que es va arxivar, entre la qual figura l'informe d'assistència a l'Hospital amb motiu d'una caiguda a la via pública que porta data de 6 de juny de 2014, així com diversos informes mèdics sobre l'evolució de les lesions sofertes i fotografies del lloc de l'accident.
Posteriorment, es va disposar l'obertura del tràmit d'audiència a la reclamant (articles 82 de l'LPAC i 50.1.d) de la Llei 26/2010), en el qual va presentar un escrit d'al·legacions.
No consta, en canvi, que aquest tràmit d'audiència s'atorgués a l'entitat asseguradora de l'Administració, per bé que es desprèn que li van donar trasllat de la reclamació, ja que s'hi han incorporat les seves al·legacions.
Clou l'expedient l'informe jurídic proposta de resolució, de caràcter desestimatori, en què es diu que "es considera adient quantificar l'import de la reclamació en zero euros i en cas d'haver d'estimar les al·legacions de la interessada estimar la concurrència de culpa en un 90 % per la perjudicada i en un 10 % per l'Ajuntament".
L'afirmació és deliberadament genèrica i exigeix un esforç de concreció.
Aquesta concreció i quantificació és necessària, segons les recomanacions d'aquest òrgan consultiu en diversos dictàmens, fins i tot en supòsits de propostes desestimatòries, per tal que la Comissió disposi de tots els elements per a emetre dictamen en el cas hipotètic d'estimar la reclamació, a l'efecte de donar compliment al que s'estableix en l'article 81.2 in fine de l'LPAC (dictàmens 287/2017, 84/2019, 84/2020 i 125/2020, entre molts d'altres).
De manera que, àdhuc en la hipòtesi que es pogués interpretar que l'Ajuntament assumeix el 10 % de la quantitat reclamada, això és, 5.732,922 euros, cal entendre que aquesta quantificació és aleatòria i no dona raó de la indemnització que, a parer de l'Ajuntament, correspon per raó del dany realment produït.
L'informe proposta de resolució, d'acord amb el que preveu l'article 22.1.d) de l'LPAC, proposava suspendre el termini de resolució del procediment amb motiu de la sol·licitud del dictamen a la Comissió Jurídica Assessora, si bé no consta en l'expedient la resolució de suspensió del procediment ni la comunicació de la suspensió a la reclamant.
L'expedient, així configurat, ha tingut entrada en aquest òrgan consultiu per a l'emissió de dictamen.
Temporalitat de l'exercici de l'acció
En relació amb la temporalitat o oportunitat de l'exercici de la pretensió de danys derivats de responsabilitat patrimonial, d'acord amb el que preveu l'article 67.1 de l'LPAC, el dret a reclamar prescriu al cap d'un any d'haver-se produït el fet o l'acte que motivi la indemnització, o de manifestar-se'n l'efecte lesiu, i per al supòsit de danys físics o psíquics el dies a quo és el del guariment o el de la determinació de l'abast de les seqüeles.
En el cas examinat, la presumpta caiguda es va produir el 6 de juny de 2014 i la reclamació es va presentar el 6 de juny de 2018.
Es pot apreciar, per tant, que entre ambdues dates han transcorregut quatre anys.
En l'escrit de reclamació es justifica que el dies a quo per a l'inici del còmput de prescripció s'ha de fixar en la data d'alta definitiva, que es determina en el dia 7 de juny de 2017.
Tanmateix, l'únic document aportat per la instant per tal de justificar la data d'alta definitiva (7 de juny de 2017), que, segons assenyala, es correspon amb la de guariment, és una anotació clínica que correspon a un control efectuat a la pacient al Servei de Cirurgia Ortopèdica i Traumatologia de l'Hospital després d'una infiltració al cinquè dit en ressort de la mà dreta.
En aquesta anotació es fa constar que després de la infiltració efectuada en aquest dit, la qual, segons l'anotació clínica anterior que consta en el mateix full, es va realitzar el 19 de gener de 2017, la pacient es troba asimptomàtica en relació amb el cinquè dit en ressort amb extensió completa i que s'autoritza l'alta.
L'informe proposta de resolució no qüestiona la temporalitat de la reclamació; assenyala que s'ha presentat dins del termini establert legalment i no s'oposa a la valoració de la reclamant pel que fa a la que s'ha de considerar com a data d'inici del còmput del termini de prescripció.
Pel que fa a l'evolució de les seqüeles de la pacient, dels informes mèdics de l'hospital on la instant va rebre assistència inicialment amb motiu de la caiguda i on va acudir per a controls posteriors i dels emesos per un cirurgià ortopedista i traumatòleg del Centre de la Mà de Barcelona, que efectuava el seguiment de la pacient –el darrer de data 29 de maig de 2018–, es desprèn el següent:
– La pacient, arran de la caiguda, va patir un traumatisme directe sobre la mà dreta amb fractura a nivell del tercer i quart dits i subluxació lateral al cinquè dit.
Es va aplicar pla terapèutic d'immobilització amb fèrula de guix al tercer, quart i cinquè dits i la prescripció mèdica va ser acudir a control a consultes externes.
– En els controls posteriors es va evidenciar rigidesa completa del cinquè dit i greu del tercer i quart dits.
– En el control realitzat el dia 14 d'octubre de 2014, la mobilitat dels dits no havia millorat.
L'ecografia efectuada aquest dia va evidenciar una "ruptura completa placa volar amb adherència a pla ossi a nivell D5 i petit fragment osteocondral.
Els dits 3 i 4 presenten engruiximent de la placa palmar".
Es fa constar que la pacient seguia un programa de rehabilitació, però que, si amb el tractament rehabilitador no s'aconseguia mobilitat satisfactòria, caldria plantejar-se una intervenció quirúrgica consistent en una tenoartrolisi quirúrgica dels tres dits.
– El 2 de març de 2015 es va efectuar tractament quirúrgic i, posteriorment, la pacient va tornar a iniciar un programa de rehabilitació, amb evolució lentament favorable i conservació de la mobilitat articular activa.
– En una valoració efectuada el 15 de setembre de 2015, presentava millora de la mobilitat, que era quasi del 100 %, però encara amb tendència a la rigidesa, que l'obligava a anar fent exercicis.
– Des del setembre de 2015 no hi ha més dades clíniques fins a les anotacions de control del Servei de Cirurgia Ortopèdica i Traumatologia de l'Hospital esmentades, de dates 19 de gener de 2017, en què es duen a terme a la pacient infiltracions al cinquè dit en ressort, i de 7 de juny de 2017, en què s'autoritza l'alta perquè es troba asimptomàtica en relació amb el cinquè dit en ressort, amb mobilitat completa.
– En el darrer informe de control de data 29 de maig de 2018, es fa constar que en aquesta data, quatre anys més tard –cal entendre de l'accident i dels primers controls–, la pacient presenta mobilitat completa i fa totes les activitats bàsiques de la vida diària, si bé amb una mínima dificultat per a realitzar tasques de manipulació fina i amb molèsties ocasionals.
Malgrat el llarg període de convalescència i la inexistència d'informes mèdics sobre l'estat de la pacient des del mes de setembre de 2015 fins al gener de 2017, sembla que en vista de les dades mèdiques de què disposa aquest òrgan consultiu es pot considerar com a data d'inici del còmput de prescripció el dia 7 de juny de 2017, en què se li va autoritzar l'alta després de recuperar la flexió i mobilitat del cinquè dit; extrem, que, d'altra banda, no ha contradit l'Ajuntament.
En conseqüència, l'acció de reclamació es pot considerar tempestiva.
El termini màxim per a resoldre expressament i notificar aquesta resolució en els procediments de responsabilitat patrimonial és de sis mesos des que es va iniciar el procediment (articles 21.2 i 91.3 de l'LPAC).
Aquest termini s'ha de comptar, en el cas dels procediments iniciats a sol·licitud d'interessat, com és el cas, des de la data en què la sol·licitud hagi tingut entrada al registre electrònic de l'Administració o organisme competent per a tramitar-la (article 21.3 de l'LPAC).
Aquest termini màxim es pot suspendre "quan se sol·licitin informes preceptius a un òrgan de la mateixa Administració o d'una de diferent, pel temps que transcorri entre la petició, que s'ha de comunicar als interessats, i la recepció de l'informe, que també se'ls ha de comunicar.
Aquest termini de suspensió no pot excedir en cap cas els tres mesos.
En cas de no rebre's l'informe en el termini indicat, el procediment prossegueix" (article 22.1.d) de l'LPAC).
En aquest cas, com ja s'ha assenyalat, no consta que l'Ajuntament hagi suspès el termini amb motiu de la petició de dictamen.
Transcorregut aquest termini sense que s'hagi dictat i notificat resolució expressa, en els procediments de responsabilitat patrimonial, "es pot entendre que la resolució és contrària a la indemnització" (article 91.3 de l'LPAC).
La desestimació per silenci administratiu "té els únics efectes de permetre als interessats interposar el recurs administratiu o contenciós administratiu que sigui procedent" (article 24.2 de l'LPAC).
En el cas examinat, la reclamació es va presentar el 6 de juny de 2018 i, atès que ha transcorregut amb escreix el termini legal per a resoldre, s'ha produït la desestimació presumpta de la pretensió.
Això no obstant, malgrat el silenci administratiu, l'Administració té l'obligació de resoldre expressament i notificar (articles 21.1, 24.1 i 24.3 de l'LPAC).
En els casos de desestimació per silenci administratiu, "la resolució expressa posterior al venciment del termini l'ha d'adoptar l'Administració sense cap vinculació al sentit del silenci" (article 24.3.b) de l'LPAC).
Tanmateix, cal tenir en compte que és aplicable al present procediment la disposició addicional tercera, sobre suspensió de terminis administratius, del Reial decret 463/2020, de 14 de març, pel qual es declara l'estat d'alarma per a la gestió de la situació de crisi sanitària ocasionada per la COVID-19, publicat al Butlletí Oficial de l'Estat de 14 de març de 2020, la qual preveu que se suspenen i s'interrompen els terminis per a la tramitació dels procediments de les entitats del sector públic, i que ha estat derogada, amb efectes d'1 de juny de 2020, per l'apartat segon de la disposició derogatòria única del Reial decret 537/2020, de 22 de maig, pel qual es prorroga l'estat d'alarma declarat pel Reial decret 463/2020, de 14 març, publicat al Butlletí Oficial de l'Estat de 23 de maig de 2020.
V. Consideracions sobre el fons de la qüestió
Les circumstàncies del cas i la prova practicada
Segons assenyala la instant, el dia 6 de juny de 2014 va patir una caiguda en un carrer del municipi, les circumstàncies de la qual ja va relatar en escrits anteriors corresponents a la reclamació presentada l'any 2014.
En la reclamació formulada per la instant l'any 2014, que es va arxivar per desistiment, incorporada a l'expedient tramès com a antecedents, es feia constar que la caiguda es va produir aquell dia cap a les 9.30 hores del matí mentre caminava pel carrer esmentat, com a conseqüència del mal estat de l'enllosat del carrer.
Indicava que de resultes de la caiguda va patir diverses lesions a la mà dreta, arran de les quals va rebre assistència a l'Hospital.
Amb la reclamació formulada aquell any va aportar l'informe d'assistència en aquest centre hospitalari del 6 de juny de 2014, en què es fa constar que la pacient va ser assistida a les 10.03 hores per caiguda casual a la via pública amb resultat d'erosions al genoll dret i contusions a la mà dreta i que, després de practicar radiografies, es va diagnosticar una fractura del metacarp a nivell 3-4 amb luxació lateral metacarpofalàngica del cinquè dit de la mà dreta.
La instant també assenyalava que va ser atesa al lloc dels fets per un agent de la Policia Local i que tres dies després de la caiguda, el 9 de juny de 2014, va presentar a l'Oficina d'Atenció Ciutadana de l'Ajuntament una instància en què informava de la caiguda soferta i sol·licitava que es reparés el paviment.
D'altra banda, les actuacions realitzades en la fase d'instrucció del procediment són les següents:
Aquest informe posa de manifest que en el registre d'incidències dels arxius policials consta que la instant, el dia 6 de juny de 2014, a les 9.50 hores, va ser atesa per un agent del cos policial, després d'haver sofert una caiguda amb lesions a la mà dreta, i que va avisar el fill, que va acudir al lloc dels fets i que va ser ell mateix qui la va traslladar a l'Hospital.
Finalment, l'informe indica que els agents no van ser testimonis de la caiguda.
– Informe de l'arquitecte tècnic dels Serveis Municipals i Manteniment
L'informe tècnic dels Serveis Municipals i Manteniment indica que, pel que fa a la caiguda, aquest Servei ja en tenia coneixement atès que la reclamant el 9 de juny de 2014 va presentar una instància en què exposava els fets, aportava fotografies del lloc i sol·licitava la reparació del paviment.
Arran d'aquesta instància, la Unitat Operativa de Serveis va crear una petició de servei que es va tancar el mateix dia, després de la substitució de dues llambordes i la rejuntada de les peces de l'entorn.
Pel que fa al carrer on es va produir la caiguda, l'informe adjunta unes fotografies que es van dur a terme el 12 de juliol de 2018, i s'indica el següent:
"Aquest tram de carrer forma part de l'illa de vianants i és de plataforma única, malgrat que hi poden passar vehicles.
El paviment és de llambordes prefabricades de formigó.
Actualment aquest tram de carrer està en bon estat de manteniment a excepció d'alguna llamborda trencada.
S'han consultat les peticions de servei realitzades per la Unitat Operativa de Serveis en aquest carrer des de la data dels fets i, a banda de la petició de servei que va efectuar la instant, existeixen altres peticions de manteniment ja que aquests carrers de l'illa de vianants pateixen un ús molt intensiu de vehicles per càrrega i descàrrega i pels guals dels veïns."
Segons afirma la instant, el motiu de la caiguda va ser el mal estat de l'enllosat del carrer per l'existència de lloses mal col·locades, amb esquerdes i desnivells, que, segons afirma, feien objectivament perillós transitar-hi.
Indica que en aquests anys consta l'existència de diverses actuacions de l'Ajuntament per a reparar-les i afirma que la relació de causalitat entre la caiguda i el dany sofert és evident i deriva d'una mala col·locació de l'enllosat i d'una manca de manteniment.
En l'escrit de reclamació, la instant no descriu la dinàmica de l'accident.
Tanmateix, en l'escrit de reclamació que va efectuar el 3 de juliol de 2014, d'una manera més concreta, posava de manifest que la caiguda va derivar del fet de trepitjar una llosa que estava aixecada que sobresortia de la resta de la pavimentació i estava en males condicions de col·locació i conservació, i que constituïa per si mateixa un perill objectiu per als vianants de difícil detecció.
En l'escrit de 9 de juny anterior, en què sol·licitava que reparessin urgentment la zona, adjuntava diverses fotografies del desperfecte de la llosa que va ocasionar la caiguda i de tot el carrer.
La indemnització reclamada es quantifica en un total de 57.329,22 euros, sense que es determinin seqüeles, i, en aquest sentit, s'assenyala que, atès que la instant s'ha guarit completament, la indemnització es calcula sobre la base de la llarga convalescència des del dia de la caiguda (6 de juny de 2014) fins a la curació, que es fixa en la data d'alta definitiva (7 de juny de 2017), la qual cosa computa un total de 3 anys i 2 dies, pel fet que, segons s'indica, l'any 2016 era de traspàs.
S'aplica el barem d'accidents de trànsit per a l'any 2018, sobre la base, segons s'indica, que és l'any en què es va interposar la reclamació, i la quantificació resulta de computar un total de 1.097 dies impeditius de perjudici particular moderat, a raó de 52,26 euros/dia.
La posició de l'entitat asseguradora de l'Ajuntament
L'entitat asseguradora considera que en els fets succeïts no es pot apreciar l'existència de responsabilitat patrimonial de l'Administració.
Assenyala que no hi va haver testimonis que presenciessin els fets, que el lloc on va succeir l'accident és una zona de vianants i que les lloses afectades amb esquerdes no són susceptibles de provocar la caiguda.
Conclou que hi va haver culpa exclusiva de la víctima en la producció del dany per no circular amb l'atenció mínima exigible.
L'informe proposta de resolució considera que els danys no han quedat prou acreditats per part de la reclamant i que no són reals ni efectius, ni tampoc antijurídics, perquè deriven d'uns fets que no poden ser imputables a l'Administració.
A més, considera que la instant, a qui correspon la càrrega de la prova, no acredita que el motiu de la caiguda hagués estat el mal estat i la deficient col·locació de les lloses del carrer esmentat.
S'indica que tant de les fotografies de l'informe tècnic com de les aportades per la reclamant es constata que el carrer on va tenir lloc l'accident és un carrer ample, en bon estat de manteniment, sense cap desnivell significatiu, a excepció d'alguna llamborda esquerdada, d'altra banda perfectament visible.
Considera, en definitiva, que no concorren els elements necessaris per a poder apreciar la responsabilitat patrimonial de l'Administració i, especialment, la relació de causalitat entre el funcionament de l'Administració i el dany sofert per la mateixa reclamant.
El càlcul que proposa, àdhuc si pogués ser considerat una quantificació alternativa, no permet entendre com valora el dany sofert per la reclamant.
En vista de la documentació incorporada a l'expedient, en particular de l'informe d'assistència a l'Hospital de data 6 de juny de 2014 i de l'informe de la Policia Local, no hi ha dubte de la realitat de la caiguda en el dia i al lloc indicats per la instant.
Així mateix, en el cas examinat, queda acreditat que la reclamant ha patit un dany que reuneix les característiques de ser efectiu, avaluable econòmicament i individualitzat.
Les efectives lesions sofertes per la instant, a conseqüència de la caiguda, acreditades en l'expedient són susceptibles d'avaluació econòmica, malgrat que s'hagi produït la curació i no n'hagin derivat seqüeles.
Tot i això, no ha quedat acreditat en la documentació aportada per la instant el total del dany que al·legat, que concreta en 1.097 dies impeditius, de perjudici particular moderat (des del 6 de juny de 2014 fins al 7 de juny de 2017), ja que no s'aporten informes mèdics ni altra documentació acreditativa de la situació de la instant en el període comprès entre el mes de setembre de 2015 i el gener de 2017.
En qualsevol cas, amb independència de la quantificació del dany que escaigui efectuar en el cas d'una eventual estimació, s'ha de veure, primerament, si hi concorren els altres requisits necessaris perquè sorgeixi la responsabilitat patrimonial de les administracions públiques.
En efecte, l'existència del dany és requisit necessari, però no suficient per al naixement de la responsabilitat patrimonial de l'Ajuntament.
És necessari examinar la concurrència dels pressupòsits del nexe causal i de l'antijuridicitat del dany.
La doctrina de la Comissió és que "la imputació del dany, en termes generals, dependrà de l'estàndard de conservació de la vorera i de l'entitat del desperfecte –en el sentit de considerar-lo suficient per a generar un risc als vianants que no sigui fàcilment superable–, i de la conducta de la víctima –qui ha de caminar amb una mínima diligència i pel lloc habilitat–" (Dictamen 65/2016).
I també, perquè el dany sigui antijurídic, cal que el desperfecte o la irregularitat tingui una entitat suficient i que, per a poder imputar la responsabilitat dels fets a l'Administració, el risc provocat pel servei públic ha de sobrepassar els estàndards de seguretat exigibles conforme a la consciència social (entre altres, dictàmens 101/2019, 321/2019, 135/2020 i 140/2020).
En concret, la Comissió ha dictaminat desfavorablement, d'una manera reiterada, sobre reclamacions plantejades amb relació a desperfectes que representaven desnivells mínims (així, dictàmens 280/2016 i 63/2017, amb referència a diversos dictàmens anteriors).
En aquest mateix sentit es pronuncia la jurisprudència (per exemple, les sentències 324/2016, de 3 de maig, i 552/2017, de 20 de juliol, de la Sala Contenciosa Administrativa, Secció Quarta, del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya).
El motiu d'aquesta doctrina rau en el fet que l'Administració no ha de respondre de totes les caigudes a la via pública, ja que no es pot pretendre que totes les voreres i calçades estiguin en un estat de conservació perfecte i rasants (sentències 758/2005, de 21 d'octubre; 1054/2006, de 5 de gener, i 149/2007, de 22 de febrer, de la Sala Civil, Secció Primera, del Tribunal Suprem; i Sentència 527/2008, de 7 de juliol, de la Sala Contenciosa Administrativa, Secció Quarta, del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya).
En el cas que s'examina, l'entitat del desperfecte no és susceptible de generar un risc insuperable per a una persona que camini amb una mínima atenció.
La Comissió ha recordat reiteradament l'obligació general dels vianants de transitar per les voreres públiques amb una mínima diligència (Dictamen 150/2020 i els que cita, i Sentència 552/2017, de 20 de juliol, de la Sala Contenciosa Administrativa, Secció Quarta, del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya: " no es admisible que el mero deambular de un peatón se pueda realizar sin exigencia alguna para éste.
En les fotografies del lloc de l'accident que va aportar la instant en la reclamació formulada l'any 2014 es visualitza la llamborda o llosa desenganxada a la qual fa esment que sobresurt amb un petit desnivell de la resta del paviment però que constitueix una irregularitat mínima.
Les mateixes fotografies aportades per la instant evidencien, d'altra banda, un carrer de lloses de formigó en bon estat de conservació, sense que, a diferència del que afirmava la reclamant, es constati l'existència de lloses mal col·locades o que sobresurtin de la resta; sí que s'hi observa alguna esquerda, però són desperfectes de molt poca entitat.
Les fotografies mostren que es tracta d'un carrer ample i lliure d'obstacles i que la caiguda va tenir lloc a plena llum del dia, de manera que el desperfecte era fàcilment superable amb una mínima diligència a l'hora de caminar.
L'informe de l'arquitecte tècnic dels Serveis Municipals i Manteniment posa de manifest que el desperfecte en qüestió es va reparar després de l'accident arran de la instància presentada per la reclamant, en què posava en coneixement de l'Ajuntament que havia patit la caiguda i sol·licitava la reparació urgent del paviment.
És doctrina reiterada de la Comissió que la reparació posterior del desperfecte no implica el reconeixement automàtic de la responsabilitat patrimonial pel funcionament anormal del servei, sinó que suposa una mesura de prevenció.
Quan l'Administració porta a terme una millora de la zona controvertida, no vol dir que comporti necessàriament reconèixer que l'estat del paviment en qüestió fos generador de la responsabilitat atribuïda a l'Administració (dictàmens 60/2014, 134/2015, 288/2015, 285/2018 i 321/2019, entre d'altres).
En conseqüència, un cop analitzats tots els elements que concorren en el present expedient, cal concloure que no queda acreditada la relació de causalitat entre el resultat lesiu i el funcionament del servei públic, i correspon desestimar la reclamació de responsabilitat patrimonial.
És procedent desestimar la reclamació de responsabilitat patrimonial instada davant d'un ajuntament per la Sra.
A pels danys i perjudicis soferts com a conseqüència d'una caiguda, i que atribueix al deficient estat de les llambordes del carrer.