projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
- Els tests disponibles actualment són només per a ús professional i s'han de fer en condicions i instal·lacions adequades.
- La realització del test ha de ser prèvia prescripció per un facultatiu.
- Els tests disponibles a dia d'avui no han estat desenvolupats per a la venda en oficines de farmàcia o venda directa per internet a l'usuari.
- L'Agència Espanyola del Medicament i Productes Sanitaris recorda als consumidors que segueixin les recomanacions publicades pel Ministeri de Sanitat sobre com actuar en cas de tenir símptomes de COVID-19.
- Si es té coneixement de la venda de proves de test diagnòstic per al COVID-19 no conformes amb la legislació vigent cal posar-se en contacte amb l'AEMPS, per correu electrònic a la direcció [EMAIL], incloent les dades de l'empresa que les subministra.
L'Agència Europea del Medicament ha revisat recentment la seguretat de dos medicaments antitiroidals, el carbimazole (Neo-Tomizol®) i el tiamazole (Tirodril®), i ha emès noves recomanacions sobre el seu ús per tal de reduir el risc de pancreatitis i de malformacions fetals en dones embarassades.
Aquest document resumeix les principals conclusions de la revisió i sintetitza les noves recomanacions per reduir els efectes adversos d'aquests medicaments.
La informació proporcionada en aquest document és complementària a les recomanacions del vostre metge o metgessa i en cap cas pretén substituir-la.
El carbimazol e i el tiamazol e són els dos medicaments antitiroidals disponibles al nostre entorn que es comercialitzen amb el nom de Neo-Tomizol® i Tirodril®, respectivament.
Aquests medicaments inhibeixen la producció de les hormones tiroxina (T 4 ) i triiodotironina (T 3 ) a la glàndula tiroides i es prescriuen principalment per reduir-ne l'activitat en malalties com l' hipertiroïdisme, en les crisis tirotòxiques o en la preparació per a la tiroidectomia (eliminació quirúrgica de la glàndula tiroide).
A Catalunya hi ha unes 11729 persones en tractament amb aquests medicaments.
Aquests medicaments es comercialitzen des de fa molt anys i els efectes adversos més habituals són coneguts; tot i això, recentment s'han notificat a les autoritats sanitàries casos de pancreatitis.
No està del tot clar com la indueixen, però sembla que en el mecanisme d'acció hi podria estar implicat el sistema immunològic.
En cas que estigueu en tractament amb algun d'aquests medicaments i desenvolupeu una pancreatitis, us retiraran la medicació immediatament.
Les autoritats sanitàries, amb la informació actualment disponible sobre malformacions del fetus després de l'exposició a aquests medicaments durant l'embaràs, han conclòs que l ́ús de carbimazole o tiamazole durant el primer trimestre de l'embaràs i la presa de dosis altes es consideren de risc.
L'ús d'aquests medicaments durant l'embaràs s'ha associat a malformacions craniofacials, del sistema digestiu i cardíaques, entre d'altres.
Les autoritats sanitàries han emès les següents recomanacions:
Per altra banda, en el cas que el metge o metgessa consideri que necessiteu un tractament amb carbimazole o tiamazole, us informarà dels riscos que presenten aquests medicaments, us prescriurà la mínima dosi possible i us farà un seguiment més estricte, tant a vosaltres com al fetus i al nadó.
La publicitat de medicaments compren tota activitat informativa que té per finalitat promoure de forma directa o indirecta la prescripció, dispensació, venda o consum de medicaments.
Tots els medicaments de venda sense recepta mèdica poden ser publicitats a la ciutadania.
Per contra, no ho poden ser els medicaments psicòtrops i estupefaents, així com aquells medicaments que siguin finançats amb fons públics.
Tota publicitat dirigida al ciutadà ha d'especificar clarament que es tracta d'un medicament, convidant expressament a llegir detingudament les instruccions del prospecte i a consultar al farmacèutic.
La publicitat es pot dur a terme a través de múltiples mitjans:
La publicitat ha de realitzar-se de manera que resulti evident el caràcter publicitari del missatge.
Malgrat això, cal tenir en compte que alguns medicaments sòlids (càpsules, comprimits) no es poden trencar ni triturar per facilitar-ne l'administració.
En cas de dubtes cal consultar el professional farmacèutic.
Si l'infant vomita o escup el medicament, no li doneu una altra dosi automàticament.
En aquests casos, podeu seguir aquestes recomanacions generals:
En cas de dubte, consulteu el vostre professional sanitari de referència o truqueu al 061 CatSalut Respon.
Les intoxicacions accidentals es produeixen amb major freqüència en nens d'entre 1 i 3 anys perquè a aquesta edat ja tenen certa autonomia de moviments.
En cas d'intoxicació, si l'infant ha pres una dosi de medicament superior a la que li correspon o un medicament per a adults, porteu-lo directament al servei d'urgències de l'hospital més proper.
Abans de donar un medicament al vostre fill o filla, cal que consulteu el professional mèdic o farmacèutic.
Pensar que els infants poden prendre els mateixos fàrmacs que els adults en dosis inferiors és un error greu que pot perjudicar la seva salut.
En cas que el professional mèdic hagi prescrit un medicament al vostre fill o filla, pregunteu-li perquè serveix, com i quan se l'ha de prendre, quina durada té el tractament i quins efectes adversos pot produir.
Llegiu amb atenció el prospecte de tots els medicaments i, en cas de dubte, consulteu el professional sanitari de referència.
Els medicaments per tractar el dolor i la febre (analgèsics-antipirètics) són els d'ús més habitual.
Els més utilitzats són les formulacions infantils del paracetamo l (Termalgin®, Apiretal®, Febrectal® i els seus genèrics) o de l' ibuprofèn (Dalsy®, Junifen®, Paidofebril®, Pirexin® i els seus genèrics), indicat a partir dels 6 mesos d'edat.
Aquests medicaments es consideren segurs sempre que s'emprin a les dosis adequades.
Els medicaments per al refredat comú i la tos, com els mucolítics, els antihistamínics o els expectorants, només s'han de donar si ho ha indicat el vostre professional mèdic de referència.
Cal anar amb compte amb els medicaments que es poden adquirir a les farmàcies sense recepta mèdica.
Abans d'administrar-los, comproveu en el prospecte si els nens els poden prendre i la dosi que cal administrar.
L'àcid acetilsalicílic (aspirina), per exemple, està contraindicat en infants menors de 16 anys, i els medicaments antiàcids només es recomanen en majors de 12 anys.
També cal que tingueu en compte algunes recomanacions de manteniment:
Si seguiu una dieta hiposòdica o baixa en sal per indicació mèdica, cal que tingueu en compte que aquest mineral no només pot estar present en els aliments i les begudes (tant com a condiment com a part de la seva composició).
Alguns medicaments també poden contenir-ne quantitats importants i contribuir, per tant, a sobrepassar els límits diaris recomanats.
En qualsevol cas, si el metge o metgessa us ha restringit el consum de sal, cal que consulteu la quantitat de sodi que contenen els medicaments.
Habitualment la podeu trobar al prospecte, amb un advertiment específic per a aquelles persones amb dietes hiposòdiques.
Feu-ho tant en el cas dels medicaments que us han prescrit amb recepta mèdica com amb els que són de venda lliure a la farmàcia.
En cas que el contingut en sodi sigui alt, cal que n'eviteu l'ús.
Aquest article explica quines són les quantitats diàries de sal recomanada, quins riscos en suposa l'excés, per què hi ha medicaments que en contenen i amb quins cal vigilar si se segueix una dieta hiposòdica.
No, el sodi és un component de moltes sals, entres elles la sal de taula (clorur de sodi).
El sodi pot elevar les xifres de pressió arterial, és a dir, la pressió de la sang que circula per les artèries.
Una pressió arterial massa elevada de manera continuada (hipertensió arterial) incrementa el risc de patir malalties cardiovasculars, principalment l'ictus i l'infart agut de miocardi.
Les persones que han de restringir el consum de sodi són les qui pateixen:
La Organització Mundial de la Salut (OMS) recomana que els adults sans no superin els 2 grams de sodi diaris, o el que és el mateix, 5 grams de sal (clorur de sodi) al dia.
En els cas de persones hipertenses, amb insuficiència renal o insuficiència cardíaca, els límits són molt més estrictes.
En aquest sentit, cal tenir en compte que alguns medicaments poden arribar a contenir fins a 500 mg (0,5 g) de sodi per dosi.
Això fa que si es prenen cada 6 o 8 hores es puguin arribar a superar els límits diaris recomanats fins i tot en una persona sana.
El sodi s'utilitza habitualment com a excipient (component) en la fabricació de medicaments, especialment les formes farmacèutiques efervescents, tant comprimits com granulats.
La major part dels medicaments porten sodi, però en quantitats molt baixes.
Malgrat això, n'hi ha que en contenen molt, principalment aquells medicaments disponibles en formes efervescents (comprimits, sobres o granulats efervescents).
El contingut en sodi d'aquests medicaments és molt variable i pot oscil·lar entre 50-700 mg de sodi, per la qual cosa és important que consulteu la quantitat de sodi de cada medicament que preneu i, en cas de dubte, ho consulteu amb el vostre farmacèutic o farmacèutica de referència.
Departament de Salut, Generalitat de Catalunya.
Si el vostre metge o metgessa us ha diagnosticat insuficiència hepàtica vol dir que el vostre fetge no pot portar a terme les seves funcions amb normalitat.
Algunes d'elles són la producció de proteïnes, l'eliminació de la sang de substàncies que poden resultar nocives per a l'organisme convertint-les en innòcues, l'emmagatzematge de vitamines i la secreció de bilis (un líquid que ajuda al procés de digestió).
En relació amb els medicaments i les plantes medicinals, aquest òrgan no els pot processar i metabolitzar (transformar) adequadament.
Per això, és probable que el vostre metge o metgessa ajusti la dosi de la vostra medicació habitual, en redueixi la freqüència d'administració o les dues coses a la vegada.
Addicionalment, evitarà la prescripció de medicaments no recomanats en persones amb la funció hepàtica alterada.
Convé, per tant, evitar utilitzar medicaments sempre que sigui possible i, en cas de necessitar-ne i patir insuficiència hepàtica greu o cirrosi avançada, consultar el metge o metgessa abans de prendre'n.
Aquest article explica per què cal anar amb compte amb els medicaments si es pateix insuficiència hepàtica, amb quins fàrmacs s'ha de vigilar i què es pot fer per evitar riscos.
La reducció de la capacitat funcional d'aquest òrgan pot alterar l'efecte dels medicaments que preneu i reduir-ne, per tant, l'eficàcia i la seguretat.
En aquest sentit, cal tenir en compte diferents aspectes:
Durant el desenvolupament dels medicaments es realitzen estudis de seguretat i un dels aspectes que s'avalua és l'efecte que els medicaments poden tenir sobre el fetge.
Tot i que els medicaments comercialitzats es consideren segurs, cal tenir en compte que cap medicament està exempt del risc.
En alguns casos, un individu pot ser més susceptible que altres al fet que un medicament en concret li afecti el fetge; no obstant això, aquestes situacions són poc freqüents i, malauradament, impredictibles.
Els medicaments que més freqüentment requereixen un reajustament de la dosi en persones amb insuficiència hepàtica són:
El paracetamol, un medicament que es pot prescriure amb recepta mèdica, però que també està disponible de venda lliure a la farmàcia, és un dels més coneguts per la seva capacitat d'afectar el fetge i amb el que cal tenir especial precaució.
Les recomanacions d'utilització varien en funció de l'estat del fetge de la persona que en pren:
Si el vostre metge o metgessa us ha diagnosticat insuficiència renal vol dir que el vostre ronyó no pot eliminar adequadament les substàncies de rebuig de l'organisme a través de l'orina, com ara els medicaments.
Per això, és probable que ajusti la dosi de la vostra medicació habitual, en redueixi la freqüència d'administració o les dues coses a la vegada.
Addicionalment, evitarà la prescripció de medicaments no recomanats en persones amb la funció renal alterada.
D'altra banda, tot i que no us hagin diagnosticat la malaltia, és probable que, si teniu una edat avançada, els vostres ronyons no funcionin tan bé com abans, ja que el seu deteriorament és una conseqüència natural del procés d'envelliment.
Convé, per tant, prendre precaucions en relació amb els medicaments, les plantes medicinals i els complements dietètics, evitar utilitzar-ne sempre que sigui possible i, davant de qualsevol dubte, consultar un professional sanitari.
Aquest article explica per què cal anar amb compte amb els medicaments si es pateix insuficiència renal, amb quins fàrmacs s'ha de vigilar i què cal fer per evitar riscos.
La reducció de la capacitat funcional d'aquest òrgan pot alterar l'efecte dels medicaments que preneu i reduir-ne, per tant, l'eficàcia i la seguretat.
En aquest sentit, cal tenir en compte diferents aspectes:
Els medicaments amb els que cal precaució o els requereixen un reajustament de la dosi en persones amb insuficiència renal són els següents:
Departament de Salut, Generalitat de Catalunya.
Recomanacions sobre l'ús i la dosificació de fàrmacs en la insuficiència renal crònica.
Butlletí de la Comissió Farmacoterapèutica.
Ajustament de la dosi de medicaments en els malalts amb insuficiència renal.
Pautes per a l'harmonització del tractament farmacològicde la malaltia renal crònica.
Servei Català de la Salut. [en línia].
Puc menjar o beure aigua abans d'entrar a quiròfan?
Segurament aquests són alguns dels dubtes que us poden sorgir si us heu de sotmetre a una intervenció quirúrgica.
Tot i que tindreu l'oportunitat d'aclarir-los amb els cirurgians i anestesistes en la visita prèvia que us programaran per informar-vos de tots els detalls de l'operació, si continueu llegint trobareu una resposta orientativa a les preguntes més freqüents en relació amb els medicaments, que juguen un paper important en qualsevol cirurgia programada.
D'una banda, l'anestèsia implica l'ús d'un o diversos fàrmacs que, com a tals, no són innocus.
D'altra banda, l'efecte d'alguns medicaments d'ús habitual pot agreujar els riscos que suposa la intervenció.
Cal tenir en compte, a més, que el metge o metgessa pot prescriure medicaments que s'han de prendre abans o després de la cirurgia.
En aquest sentit, és fonamental que informeu l'equip mèdic responsable de l'operació de tots els medicaments que preneu, amb o sense recepta, incloses les plantes medicinals i els suplements dietètics.
Aquest article explica quines precaucions prèvies a una intervenció quirúrgica cal prendre pel que fa a l'ús de la medicació habitual i quins fàrmacs poden ser necessaris abans o després de l'operació.
L'anestèsia pot incloure medicaments hipnòtics, ansiolítics, analgèsics potents (sovint opioides, és a dir, derivats de la morfina) i relaxants musculars.
El metge o metgessa és qui ha de determinar si podeu seguir prenent els medicaments prescrits fins al mateix dia de la intervenció o bé si els heu de suspendre temporalment.
La decisió dependrà del medicament que preneu, de la gravetat de la malaltia que patiu i del grau de control que en teniu, de si presenteu altres problemes de salut i del tipus de cirurgia que us faran.
És important que seguiu les seves recomanacions i, si teniu dubtes, cal que els consulteu.
Alguns exemples de medicaments que poden agreujar els riscos de l'operació són els següents:
Encara que us trobeu en dejú per ordre del metge o metgessa, no hi ha cap risc per a la intervenció si preneu un glop d'aigua per empassar la medicació, sempre que ho feu amb dues hores o més d'antelació.
La durada de la interrupció del tractament dependrà del cas.
De vegades n'hi ha prou amb deixar de prendre la medicació 24 hores abans de l'operació i, en d'altres, cal fer-ho amb una antelació de dues o tres setmanes.
En alguns casos es pot reprendre tan aviat com es puguin ingerir aliments i begudes per via oral, mentre que en altres és necessari esperar unes setmanes
Roure Nuez, C; López Sisamón, D; Prats Riera, M; Broto Sumalla, T. Protocol per al maneig perioperatori de la medicació crònica.
En general, a partir de certa edat és més freqüent l'ús de medicaments d'una manera continuada.
Moltes malalties agudes i cròniques que afecten a la gent gran els obliga a prendre un bon nombre de medicaments.
Això fa que a vegades es puguin oblidar d'alguna dosi, s'equivoquin amb l'hora d'administrar-los o fins i tot es confonguin de medicament.
Si aquestes errades són massa habituals poden fer que la seva malaltia progressi o no es produeixi la millora esperada.
Per altra banda, augmenta el risc de que es produeixin interaccions o reaccions adverses medicamentoses.
Per tant, cal ser molt acurats en el seguiment dels malalts més grans per prevenir aquestes situacions indesitjables.
Relliscar, ensopegar, baixar per una escala sense barana o enfilar-se en un tamboret són causes freqüents de caigudes, que en el cas de la gent gran poden arribar a afectar greument la salut.
Aquest tipus d'accidents poden ser fruit de la mala sort o de problemes relacionats amb el propi procés d'envelliment, com ara la pèrdua de visió o la debilitat muscular, però també poden ser conseqüència de factors que es poden controlar.
Determinats medicaments poden augmentar la predisposició a patir caigudes.
En alguns casos, n'hi ha prou amb prendre algunes mesures de prevenció, com l'ús de bastons o caminadors i la realització d'exercicis per millorar la mobilitat.
En d'altres, però, el metge ha de valorar, en funció del nivell de risc, si cal reduir la dosi d'aquest tipus de fàrmacs o interrompre'n el tractament.
Aquest article explica quins factors poden provocar caigudes en la gent gran, quins medicaments n'augmenten el risc i per què, i quines mesures poden ajudar a evitar aquest tipus d'accidents.
La informació proporcionada en aquest article és complementària a les recomanacions del vostre metge i en cap cas pretén substituir-les.
Hi ha diversos factors que poden augmentar el risc de patir caigudes:
Tots els medicaments produeixen efectes secundaris.
Alguns d'aquests efectes, com ara la confusió, la somnolència, la sedació, les alteracions de l'equilibri o de la marxa, i els trastorns de la visió, poden predisposar la persona a patir una caiguda.
Els medicaments que s'associen a un major risc de caigudes són alguns que s'empren per al tractament d'algunes malalties de salut mental, com ara els antidepressius i els antipsicòtics, així com els medicaments per dormir.
A banda d'aquests, hi ha altres medicaments que poden augmentar el risc de caigudes:
Mai no deixeu de prendre cap medicament que us hagi prescrit el vostre metge o metgessa sense consultar-li prèviament, que és qui ha de valorar si cal revisar la vostra medicació, reduir-ne la dosi o retirar-la.
Utilitzar bastons o ajuts per caminar i un calçat adequat poden ajudar a reduir el risc de patir una caiguda.
També convé realitzar revisions oftalmològiques periòdiques per garantir una bona salut visual i realitzar exercicis per millorar la mobilitat i l'equilibri.
Una altra mesura preventiva eficaç és augmentar la seguretat de la llar, amb la instal·lació d'agafadors al bany o a la dutxa, adequar els espais i eliminar obstacles, com la retirada de les catifes o la millora de la il·luminació.
En cas que tingueu dubtes sobre la vostra medicació, consulteu amb el vostre metge o professional sanitari de referència.
Els medicaments per a l'insomni en la gent gran.
Les dones embarassades han de vigilar especialment quin tipus de medicament prenen durant el període de gestació.
Determinats medicaments poden provocar efectes indesitjables (anomenats teratogènics) responsables de possibles avortaments, malformacions, naixements prematurs o retard en el creixement del nadó.
Per això, quan una dona embarassada no es troba bé per alguna malaltia i vol medicar-se, és important que segueixi aquestes recomanacions:
Acudiu a un professional sanitari i demaneu consell al metge o farmacèutic.
Medicament 360: m'agrada saber el que prenc, és una campanya d'educació sanitària per millorar els coneixements i la coresponsabilització de la població en la utilització dels medicaments.
Consta de 13 píndoles independents, cadascuna amb una temàtica específica i sempre en relació amb els medicaments.
Tenen una durada de 1 a 3 minuts.
S'emmarca en el Pla de Salut de Catalunya 2011 – 2015, instrument estratègic del Departament de Salut, que preveu millorar l'educació sanitària i l'autorresponsabilització dels pacients i dels cuidadors amb la seva salut.
Un Port-a-Cath és un dispositiu que s'utilitza per administrar medicaments intravenosos i per extreure sang.
Es col·loca sota la pell mitjançant cirurgia i pot ser necessari portar-lo durant setmanes o anys.
En aquest document trobareu informació sobre els beneficis que comporta, les complicacions que pot generar i les precaucions que cal tenir en compte si se'n porta un.
Un Port-a-Cath s'utilitza per administrar quimioteràpia, productes derivats de la sang, antibiòtics i fluids directament a la sang.
A banda d'això, el Port-a-Cath també és útil per recollir mostres de sang i fer analítiques de control durant els tractaments.
L'ús del Port-a-Cath permet administrar medicaments quimioteràpics de forma segura.
Molts d'aquests fàrmacs només es poden utilitzar en venes grans de l'organisme, com la vena cava superior, perquè en venes més petites dels braços o les cames poden comportar molèsties i complicacions.
El Port-a-Cath evita riscos en mantenir-se en un lloc concret i accedir directament a la vena cava superior.
Una altre dels beneficis d'aquest dispositiu és reduir el nombre de punxades d'agulla necessàries per a l'aplicació correcta del tractament.
El Port-a-Cath queda col·locat sota la pell i es nota i s'observa com una petita protuberància.
En no tenir altres parts externes, no molesta, i permet realitzar amb normalitat les activitats de la vida diària.
No es requereix cap rutina de neteja exterior, desinfecció o ús de benes o gases, ja que està implantat sota la pell.
El Port-a-Cath és un dispositiu intern i, per tant, el risc d'infeccions és baix.
Les complicacions associades a l'ús, tot i ser poc freqüents, són:
Tot i que no és habitual, el Port-a-Cath pot causar problemes i cal que contacteu amb el vostre professional sanitari de referència si:
Departament de Salut i Serveis Humans dels Estats Units d'Amèrica.
Abans de marxar de viatge, cal recordar-se de preparar amb suficient antelació una petita farmaciola.
Aquesta farmaciola ha d'incloure medicaments bàsics per tractar trastorns comuns, com febre, mal d'estómac o mal de cap, material de primers auxilis i altres articles que es puguin necessitar durant l'estada al país de destí.
A l'hora de preparar-la i seleccionar la quantitat de medicaments i articles necessaris, s'ha de tenir en compte la durada del viatge.
Si es planifica un viatge a un país amb risc per a la salut, cal concertar, amb suficient antelació, una visita als centres de vacunació internacional.
Els professionals sanitaris que atenen els viatgers els informen sobre les mesures que han de prendre per gaudir del viatge amb salut i, si s'escau, els administren una vacuna i/o els prescriuen un tractament amb medicaments.
Tots els llocs de treball han de comptar almenys amb una farmaciola portàtil, que ha de garantir la prestació de primers auxilis en el temps adequat.
El material que ha de contenir s'ha d'adequar en quantitat i característiques al tipus de treball i al nombre de treballadors.
Subjectar les gases estèrils que cobreixen la ferida neta
Subjectar les gases o les benes que cobreixen la ferida
És recomanable que sigui antial·lèrgic.
Cobrir ferides lleus i poc extenses
Els llocs de treball de més de 50 treballadors han de tenir, a més, un local destinat a primers auxilis.
Aquest local ha d'estar situat a les zones pròximes als llocs de treball, cal que sigui fàcilment accessible i ha d'estar senyalitzat adequadament.
A més, ha de comptar, com a mínim, amb una llitera, una farmaciola i una font d'aigua potable.