Les àrees de Joventut dels ajuntaments sempre han quedat en un segon pla respecte a l'educació del col·lectiu jove, des d'un punt de vista més formal.
Socialment es perceben com unes àrees dotades de poc pressupost municipal que organitzen activitats d'oci per a adolescents i joves en èpoques de vacances i que, poc o molt, es basen en els valors de l'educació en el lleure.
Es tracta d'unes activitats que, tot i que mobilitzen milers de nois i noies catalans cada any a través de caus, moviments infantils i juvenils d'acció catòlica (MIJAC), esplais, extraescolars, colònies, estades i incomptables fórmules organitzatives, avui encara es consideren complementàries i opcionals en l'educació dels nostres infants i joves.
Enguany, arran de la pandèmia sanitària causada per la COVID-19 i la crisi social i econòmica consegüent, l'estructura educativa del nostre país s'ha capgirat del tot: els centres escolars han hagut de tancar i milers de persones joves han quedat aïllades a casa amb la família sense tenir cap opció de relació presencial amb els seus iguals ni amb els seus referents educatius; i, encara pitjor, no disposaven de cap estratègia unificada i organitzada de la comunitat adulta amb l'objectiu de satisfer-ne les necessitats socioeducatives.
Sense endinsar-nos gaire en les conseqüències psicosocials que, indubtablement, ha patit la joventut a causa del confinament, volem valorar la tasca educativa que han assumit les àrees de Joventut dels ens locals amb l'acompanyament de les entitats d'educació en el lleure.
Un cop superades les fases de desconfinament i arribat l'estiu, les activitats d'educació en el lleure emmarcades en l'educació no formal han pres el protagonisme i les organitzacions que les promouen han hagut de ser enginyoses i valentes per obrir les portes dels casals d'estiu i per aplicar altres modalitats d'activitats amb les noves mesures de seguretat i higiene.
Aquestes activitats han permès sustentar i satisfer algunes necessitats socioeducatives bàsiques de la població infantil i juvenil.
Són innombrables els beneficis que aporten individualment i a la societat en general: a més de facilitar la conciliació familiar, els i les participants "omplen la motxilla" de valors com la solidaritat, la companyonia, la cura del medi ambient, el treball en equip, la tolerància, el sentit de comunitat, l'esperit crític i un llarg etcètera d'experiències relacionals i humanes que són imprescindibles per al desenvolupament òptim d'aquesta etapa del cicle vital, perquè les activitats d'educació en el lleure, en definitiva, són una vessant de l'educació de les persones que no es pot considerar, ni de bon tros, menys importants que les altres.
Pel que fa a la dimensió més formal de l'educació, volem explicar que des de fa dècades els punts d'informació juvenil i les oficines joves han dut a terme una tasca poc reconeguda socialment en l'acompanyament i l'orientació de les persones joves en l'itinerari formatiu.
Durant el confinament, els serveis d'orientació i informació juvenil de les àrees de Joventut han hagut de treballar de valent per continuar donant suport a les persones joves, així com a les seves famílies, en els tràmits administratius d'inscripció, en l'organització del temps d'estudi o en les pautes educatives, entre d'altres, i oferir-los informació sobre les proves d'accés a la universitat o a altres titulacions, sense deixar de banda l'acompanyament emocional.
Tot plegat ho han fet per mitjà de vies de comunicació que ja utilitzaven abans de la pandèmia sanitària: el WhatsApp, els missatges privats de les xarxes socials, el correu electrònic o les videotrucades, que són les eines de comunicació virtuals més utilitzades pel col·lectiu i, segurament, amb les que se senten més còmodes.
En aquest article volem evidenciar algunes de les característiques d'aquests serveis públics: són flexibles, adaptables, propers i se centren en els joves.
Són capaços de generar experiències i vincles, i han demostrat que són punts clau en circumstàncies difícils com les actuals, perquè no han perdut el contacte amb la persona jove i li han proporcionat una mirada més integradora i justa.
El vincle és, sens dubte, un dels aliats més valuosos dels professionals de joventut en totes les persones joves, però especialment en el cas de les més vulnerables, les quals per diversos motius es troben en situacions d'exclusió social i, en aquesta crisi, han estat unes de les que més han necessitat l'acompanyament dels diversos serveis i, sobretot, dels educadors i educadores, dinamitzadors i dinamitzadores dels casals de joves, de punts d'informació juvenil, etc. Per mitjà de diversos canals digitals, aquests professionals han continuat comunicant-se amb aquestes persones joves i hi han mantingut el contacte, les han animat a estar actives amb activitats en línia, reptes, jocs a la xarxa, tasques de sensibilització, etc.; unes activitats que han estat ideades i creades per aquests serveis, que disposen d'una clara vocació formativa i, sobretot, una mirada inclusiva: entenen aquests espais informals en línia com a espais de transformació i canvi on les persones joves poden desenvolupar-se i anar construint la seva personalitat a partir d'experiències que van vivint i descobrint.
En un moment en què els horaris i la presencialitat han perdut el valor que tenien, és evident que la forma organitzativa i la metodologia d'aquests serveis fan que disposem d'un cert avantatge per fer front al nou panorama.
Amb això no volem pas dir que tinguem la feina feta, però sí una part del camí recorregut.
Intuïm que aquestes noves fórmules de relació i comunicació s'instauraran, i nosaltres no ho haurem d'aprendre tot de nou.
Tot i això, caldrà avançar-nos a nous possibles escenaris de confinament i adaptar les nostres activitats presencials a un format virtual per continuar al costat de les persones joves i abordar les desigualtats que la pandèmia ha evidenciat i agreujat.
L'optimisme, la creativitat, el treball en xarxa, la iniciativa, la capacitat d'adaptació i l'esperit emprenedor que caracteritza els i les professionals de joventut seran aliats imprescindibles, com sempre ho han estat, perquè la feina continuï sent vàlida i no perdi el sentit.
La situació d'emergència que ens ha agafat a tots i totes desprevinguts ha constatat les desigualtats educatives que hi ha, entre altres qüestions, i ha actuat com a mirall per poder observar-nos millor i de més a prop, ja que ens ha proporcionat més temps per analitzar, una per una, les mancances que tenim com a societat.
Des dels serveis locals de Joventut tenim l'esperança que aquesta experiència ens permetrà reajustar el punt de mira i situar-lo en el que és realment important per assolir els canvis i les millores desitjats per créixer com a persones i com a comunitat.
Dit això, podem concloure que les polítiques de joventut han de desenvolupar un paper clau en l'educació, des d'una mirada integral dels adolescents i joves, i ho han de fer acompanyades de la resta de serveis educatius, en igualtat de condicions.
Aquestes polítiques, que s'autodefineixen com a transformadores i generadores de canvi, han de continuar duent a terme la seva tasca, però amb més protagonisme: cal donar-los valor, confiar en el conjunt de professionals i dotar-les d'espais i pressupostos adequats.