projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
El llibre Dret, conflictes i justícia.
Barcelona 1700 ha estat elaborat per un equip pluridisciplinari de sis historiadores i historiadors del dret, la meitat dels quals (Eva Serra, Tomàs de Montagut i Josep Capdeferro) són membres del Comitè tècnic d'edició de la col·lecció «Textos Jurídics Catalans».
En el seu capítol, Serra ha explicat com el dret català a principi del segle XVIII, després de les Corts de 1701-1702 i 1705-1706, consolidava drets i garanties de la població de Catalunya i configurava una forma primerenca de ciutadania, cosa extraordinària al món preliberal.
Montagut ha estudiat els diferents estrats del dret municipal històric de Barcelona, incidint particularment en les ordinacions de principi del segle XVIII.
Capdeferro, en un article de la seva autoria exclusiva, ha analitzat l'antiga justícia municipal, molt propera als ciutadans, i els litigis que s'hi ventilaven a l'edat moderna.
Finalment, en un article que ha fet conjuntament amb Jaume Ribalta, ha analitzat una institució de la qual no se sabia pràcticament res, la Casa de les Egipcíaques, gestionada per la ciutat, on eren tancades les dones adúlteres amb finalitats diverses, més repressives o reeducatives en funció de la concepció del matrimoni que tinguessin els respectius marits.
La col·lecció «Barcelona 1700», editada per l'Ajuntament de Barcelona i dirigida per l'historiador i arquitecte Albert Garcia Espuche, ha posat a l'abast de la ciutadania, en dotze volums editats entre 2008 i 2016, molts aspectes de la societat, l'economia, la política i, sobretot, la vida quotidiana de fa tres-cents anys, abans de la Guerra de Successió al tron de la monarquia hispànica.
Amb textos científics i alhora divulgatius, donant molt protagonisme a les troballes del jaciment arqueològic del Born, diversos especialistes han explicat com eren els rics jardins de Barcelona, els interiors domèstics, els vestits, la llengua i la literatura, les medicines i els productes que es venien a les acolorides drogueries, l'extensió del consum del tabac, el cafè i la xocolata, les festes i els jocs, i infinites altres informacions útils per entendre i estimar el passat de la capital de Catalunya.
Dimarts 21 de febrer, al vespre, a la seu de la Generalitat de Catalunya a Girona, sota la presidència del conseller de Justícia, Carles Mundó i Blanch, ha tingut lloc la presentació del 36è volum de la col·lecció «Textos Jurídics Catalans», titulat C ompendium Constitutionum Generalium Cathaloniae de Narcís de Sant Dionís.
Ha introduït el volum l'historiador, escriptor i director del Centre d'Història Contemporània de Catalunya Jaume Sobrequés i Callicó, i acte seguit ha fet una al·locució Daniel Álvarez Gómez, editor del text i autor dels seus capítols de presentació.
Posteriorment, el conseller ha signat un conveni de vinculació entre l'Institut d'Estudis Gironins i l'Institut d'Estudis Catalans, de mà dels seus respectius presidents, Narcís Soler Masferrer i Joandomènec Ros.
El gironí Narcís de Sant Dionís va tenir una participació decisiva en la primera gran compilació de dret català, ordenada per les Corts de l'any 1413.
Fou un dels millors coneixedors de les nostres lleis de l'edat mitjana: d'una banda els Usatges, amb els quals el comte de Barcelona havia edificat un aparell de poder públic que l'elevés per sobre d'altres poders feudals; d'altra banda, les constitucions i capítols de Cort que havien estat aprovats, entre el segle XIII i principi del segle XV, en diferents reunions de Corts, on la monarquia havia pactat amb membres destacats de la comunitat política del país.
Com a resultat o en paral·lel a la tasca compiladora, Sant Dionís va escriure, en llatí i també en català, el seu Compendi de les constitucions, una obra de síntesi que avui fa de mirall del nostre dret antic.
Algunes normes d'aquest dret antic van tenir continuïtat en les compilacions posteriors, la de 1495 (la primera que s'imprimí), la de 1588-1589 i la de 1704.
El Compendi ens ajuda a resseguir-la.
La tardor de 2018 l'editorial Eumo de Vic i l'Institut d'Estudis Catalans han publicat un llibre d'Eva Serra i Puig (1942-2018), que durant gairebé dues dècades fou vocal del comitè tècnic d'edició de la col·lecció Textos Jurídics Catalans i coordinà l'equip encarregat d'editar processos de Corts catalanes de l'edat moderna.
Gràcies al seu impuls impagable, veieren la llum els volums 18, 19, 20, 21, 22, 29, 30 i 31 de la col·lecció, molts d'ells amb estudis introductoris valuosíssims de la seva autoria.
L'any 2008 el Departament de Justícia de la Generalitat, aleshores dirigit per l'Hble.
Montserrat Tura, li atorgà el Premi Justícia de Catalunya.
El llibre recentment aparegut es titula La formació de la Catalunya moderna (1640-1714) ─ vegeu-ne l'índex i un tastet.
L'autora, traspassada el 3 de juliol del mateix 2018, malauradament no el pogué veure.
Està format per set articles seus d'anys recents (el més antic és de 1996, el més proper de 2017).
El volum s'obre amb un pròleg de Josep Fontana Lázaro, que morí un mes i mig després que la seva amiga ─és ben coneguda l'admiració que es professaven mútuament.
Fontana, juntament amb Joaquim Albareda, van seleccionar personalment els textos de Serra que consideraven que no podien faltar en aquest compendi, amb un doble criteri: el seu caràcter historiogràfic innovador i la seva accessibilitat a un públic ampli.
Els temes predilectes d'Eva Serra queden perfectament treballats en aquest llibre, principalment:
a) parlamentarisme històric de Catalunya i altres territoris de la Corona d'Aragó;
b) vigor d'altres institucions representatives de la Catalunya moderna;
c) desenvolupament d'un sistema d'observança, per respectar uns drets civils i polítics cada cop més amplis dels catalans.
Serra fou una de les persones que millor contribuí a demostrar que el mite de la Decadència institucional de la Catalunya moderna no era sostenible.
Malgrat l'absentisme regi ─o potser aprofitant l'absentisme regi─, institucions de la Terra amb una àmplia participació social, sovint d'homes de condició gens oligàrquica, impulsaren de manera tenaç un programa polític alternatiu ─molt sovint més progressista─ al de la monarquia hispànica.
A través de les pàgines de Serra, com les de Fontana, s'acaba de desacreditar la idea fins ara imperant que la modernitat passava més per les monarquies absolutes que no pas per estructures parlamentàries i pluralistes ─unes estructures com les que els catalans d'antany defensaren aferrissadament, en va.
Eva Serra (1942-2018), professora d'Història Moderna i especialista de reconegudíssim prestigi en institucions de Dret públic català entre els segles XV i XVIII, ha rebut a títol pòstum el XXXIV Premi Ferran Soldevila que atorga la Fundació Congrés de Cultura Catalana pel seu llibre pòstum "La formació de la Catalunya moderna (1640-1714)", editat per Eumo Editorial i l'Institut d'Estudis Catalans la tardor del 2018.
Aprofitem l'avinentesa per recordar el mestratge d'Eva Serra, la seva contribució a Textos Jurídics Catalans com a vocal del comitè tècnic d'edició i com a impulsora i coordinadora de l'equip de Corts.
Sota la seva coordinació, l'esmentat equip de Corts publicà els volums 18, 19, 20, 21, 22, 29, 30 i 31 de la col·lecció, corresponents a les Corts de Catalunya celebrades a Montsó el 1585 (sèrie completa), a la Junta de Braços de 1713 i a les Corts de Catalunya celebrades a Barcelona el 1705-1706 (braços eclesiàstic i militar).
Malauradament, el seu traspàs li impedí celebrar dos altres volums que estaven pràcticament enllestits i es troben en fase de producció.
L'any 2008 rebé el premi Justícia de la Generalitat de Catalunya de mans de l'Hble.
Ja estan en línia tots els articles relacionats amb parlamentarisme històric català i de la Corona d'Aragó, més concretament amb comissions parlamentàries, que conformen un monogràfic del número 39:3 de la revista Parliaments, Estates and Representation.
Des d'aquest blog es fa un reconeixement a M. Betlem Castellà de la Universitat Pompeu Fabra de Barcelona i a John Young de la University of Strathclyde, promotora del monogràfic i coordinador de la revista, pel bon fi de la tasca.
L'edició de processos de les Corts catalanes de l'edat moderna que està duent a terme Textos Jurídics Catalans es troba a la base d'estudis sobre parlamentarisme històric com els més amunt indicats.
Entre el 16 i el 18 de juliol del 2019 ha tingut lloc al Centre de Congressos d'Andorra, situat al cor d'Andorra la Vella, el 71è congrés de la International Commission for the History of Representative and Parliamentary Institutions, amb participants d'una trentena de països.
El país pirinenc ha acollit la reunió científica en el marc de la celebració del 600 aniversari de la institucionalització del Consell de la Terra, antecedent del Consell General.
Com no podia ser altrament, una de les seccions del Congrés s'ha dedicat a la història d'institucions representatives dels microestats.
El 16 de juliol, al final de les sessions acadèmiques, els congressistes han tingut l'oportunitat de visitar la Casa de la Vall, magníficament preservada, on hi ha el plafó davanter del cèlebre Armari de les Set Claus (històricament, Armari de les Sis Claus), on es custodiava la documentació política de major valor del país.
El dijous 21, Hébert presenta el seu nou llibre La voix du peuple (Paris, PUF, 2018) a la Universitat Pompeu Fabra; com que en el llibre hi reben molta atenció les Corts i assemblees polítiques dels territoris de la Corona d'Aragó, després de la seva intervenció se celebra una taula rodona amb la participació dels doctors Vicent Baydal, Miquel Pérez Latre i Guillermo Tomás Faci, en representació dels tres grups que editen actes parlamentàries de València, Catalunya i Aragó respectivament.
El dissabte 23, Hébert participa en una sessió de treball titulada "Les fonts de la recerca històrica i jurídica: visita a l'Arxiu Episcopal de Vic".
Aquesta visita de ben segur donarà encara més projecció al parlamentarisme històric dels territoris de la Corona d'Arago i a les seves abundants fonts en l'obra científica en curs del professor Hébert i dels seus deixebles.
El 19 de novembre s'ha defensat amb èxit a la Universitat de Lleida la tesi doctoral " De Verbis Potestatis.
A representatividade política na Catalunha de Pedro, o Cerimonioso, um exemplo na semântica europeia ", a càrrec de Rogerio Ribeiro Tostes, sota la direcció de Flocel Sabaté, catedràtic d'Història Medieval a la dita Universitat.
La tesi estudia el pensament polític i d'història jurídica europea i defensa l'existència d'un model híbrid de representació política a la Catalunya del segle XIV que permet entendre la seva constitució política com una certa integració dels denominats pactisme i absolutisme basats en la preeminència, respectivament, de la Respublica de Catalunya o del comte de Barcelona com a Princeps.
En virtut d'un contracte signat entre la UPF i l' Acadèmia de Jurisprudència i Legislació de Catalunya, patrocinat pel Departament de Justícia de la Generalitat de Catalunya, des de la tardor de 2019 s'està duent a terme "Juristes catalans a l'abast", un ambiciós programa de comunicació a les xarxes socials (web i Twitter principalment) de les biografies i principals aportacions de juristes destacats de la història de Catalunya, concretament els trenta-sis que donen nom a les medalles de l'esmentada Acadèmia ( https://twitter.com/JuristesL)
Elaboren les biografies acadèmics de diferents universitats i equips de recerca que els darrers anys havien fet estudis complets o parcials sobre els dits juristes o bé són experts en la seva època i poden contextualitzar-los degudament.
Les primeres biografies han estat les de Miquel Sarrovira (segle XVI, prova pilot), Josep Pella i Forgas (segle XIX), Narcís de Sant Dionís (segle XV), Ramon de Penyafort (segle XIII) i Ramon Martí d'Eixalà (segle XIX).
Els biògrafs han estat respectivament Aram Monfort (UAB, Història Contemporània), Daniel Álvarez Gómez (editor del Compendivm Constitvcionvm Generalivm Cathalonie, vol. 36 de Textos Jurídics Catalans), Tomàs de Montagut (UPF, Història del Dret) i Josep M. Vilajosana (UPF, Filosofia del Dret).
Vegeu una notícia sobre el programa apareguda al web de la Universitat Pompeu Fabra, on ensenyen i investiguen molts dels col·laboradors, entre ells el coordinador del projecte, Dr.
Els col·legis professionals són corporacions de dret públic, amb personalitat jurídica pròpia i amb capacitat plena per al compliment dels seus fins.
La Direcció General de Dret i d'Entitats Jurídiques porta el Registre dels col·legis professionals de Catalunya.
Si voleu consultar l'adreça d'algun col·legi professional que hi estigui inscrit, podeu fer-ho per mitjà de la base de dades Guia d'Entitats.
Les entitats privades que rebin ajuts o subvencions públiques en una quantia superior a 100.000€ o bé, quan més del 40% del total dels seus ingressos anuals provinguin d'ajuts públics, sempre que assoleixin com a mínim la quantitat de 5.000€ estan obligades a fer efectives les obligacions de publicitat activa que estableix la Llei de transparència.
Les acadèmies són corporacions de dret públic que tenen com a finalitat principal la investigació en el camp de qualsevol ciència o art. La Direcció General de Dret i d'Entitats Jurídiques porta el registre de les acadèmies amb seu central a Catalunya.
Podeu consultar les dades identificatives d'aquestes acadèmies a través de la base de dades Guia d'Entitats.
Actualment, hi ha dotze acadèmies inscrites al registre de la Generalitat:
- Acadèmia Catalana de Gastronomia i Nutrició
- Acadèmia de Ciències Veterinàries de Catalunya
- Acadèmia de Jurisprudència i Legislació de Catalunya
- Reial Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona
- Reial Acadèmia de Ciències Econòmiques i Financeres
- Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona
- Reial Acadèmia de Farmàcia de Catalunya
- Reial Acadèmia de Medicina de Catalunya
La Direcció General de Dret i d'Entitats Jurídiques ha posat en marxa al Departament de Justícia el servei que permet comprovar en línia l'autenticitat dels documents signats electrònicament.
Quan un ciutadà rep en paper un ofici, una resolució o un certificat, signats electrònicament pot utilitzar aquest servei per accedir, ell mateix o un tercer (p. ex. una altra Administració), al document original.
El sistema retornarà una còpia del document original en format PDF que es podrà confrontar amb el document en suport paper.
Les societats professionals tenen per objecte social l'exercici en comú d'una activitat professional.
Estan regulades per la Llei 2/2007, de 15 de març, de societats professionals i, d'acord amb l'article 1, és activitat professional aquella per a l'exercici de la qual es requereix titulació universitària oficial, o titulació professional per a l'exercici de la qual cal acreditar una titulació universitària oficial i la inscripció en el col·legi professional corresponent.
D'acord amb la Llei, hi ha exercici en comú d'una activitat professional quan els actes de la societat són executats directament sota la seva denominació social i li són atribuïts els drets i obligacions inherents a l'exercici de l'activitat professional com a titular de la relació jurídica establerta amb el client.
El contracte de societat professional s'ha de formalitzar en escriptura pública que s'ha d'inscriure al Registre Mercantil i al Registre de societats professionals del col·legi professional que correspongui.
Per tal de donar compliment al que estableix l'article 8.5 de la Llei, relatiu a la publicitat de les inscripcions de les societats professionals inscrites i comunicades pels col·legis professionals al Registre de col·legis professionals de la Generalitat de Catalunya, les societats professionals constituïdes i inscrites es poden consultar en el document següent:
Aquest servei permet la consulta online de documents generats per la Direcció General de Dret i d'Entitats Jurídiques del Departament de Justícia de la Generalitat de Catalunya a partir d'un codi identificador del document.
L'objectiu és possibilitar la comprovació de l'autenticitat i integritat del document al destinatari al qual es lliura inicialment el document, així com a terceres parts que puguin rebre'l indirectament.
Transparència a les fundacions i les associacions declarades d'utilitat pública.
Criteris i abast de subjecció als instruments de transparència, d'acord amb l'Ordre JUS 152/2018 de 12 de setembre.
Es consideren entitats que no perceben fons públics aquelles entitats en què menys del 40% dels ingressos provenen d'administracions públiques o les que hagin rebut menys de 60.000 euros de qualsevol administració pública en el conjunt de l'exercici.
Les obligacions de transparència varien segons la dimensió de l'entitat (gran, mitjana o reduïda).
Totes les entitats (independentment de la dimensió) han de publicar la informació següent: missió; estatuts; fins o finalitats; activitats que desenvolupa i resultats de les activitats acomplertes; estructura i composició dels òrgans de govern i equip directiu; estructura organitzativa; estats financers, auditories —si s'escau— i memòria econòmica; web; adreces de correu postal i electrònic, i identificador de la inscripció al Registre de grups d'interès de Catalunya.
A més a més de les obligacions comunes per a totes les entitats, les entitats grans també han de fer públics el col·lectiu de beneficiaris atesos; el programa i la memòria anual d'activitats; el codi de bon govern i bones pràctiques de gestió i les principals línies estratègiques d'actuació.
Les entitats mitjanes han de publicar també el col·lectiu de beneficiaris atesos, i el programa i la memòria anual d'activitats.
Les entitats subjectes al control financer de la Intervenció General i la Sindicatura de Comptes, a més a més de publicar tota aquesta informació, també han de publicar l'informe de la Intervenció i/o Sindicatura.
Horari: de 9 a 14 h i de 16 a 19 h, de dilluns a dijous i de 9 a 14 h, els divendres.
La Reial Acadèmia Europea de Doctors, amb seu a Barcelona, és una corporació de dret públic de caràcter científic, tècnic i artístic, que té per objecte la recerca, l'estudi, el foment i l'extensió del coneixement en el seu sentit més ample, i de forma especial, en l'àmbit de la llengua catalana.
L'Acadèmia té la consideració d'òrgan assessor de la Generalitat, als efectes de la Llei 16/1985, de 25 de juny, del patrimoni històric espanyol, i als de les matèries pròpies dels organismes públics de Catalunya, i de les administracions públiques, en general, des de l'àmbit local fins al de la Unió Europea, d'acord amb la legislació que en cada cas sigui aplicable.
L'Acadèmia estén el seu àmbit d'actuació en el conjunt de l'espai de llibertat, seguretat i justícia constituït per la Unió Europea.
A l'empara de la llei d'octubre de 1857 i la d'elecció d'un senador de 1877, va haver-hi diversos intents de formació d'una acadèmia de doctors.
El primer que va quallar va ser per iniciativa dels doctors Subieta i Saínz de Figuerola, el 1914, que van fundar l'Agrupación de Doctores Matriculados de Cataluña, la qual, en ajuntar-hi altres vessants arran del Congrés de Doctors que se celebrà a Barcelona l'any 1915, es constituí definitivament i registrà el 25 de maig de 1919, quan n'era degà president el doctor Álvaro Esquerdo.
Va tenir una intensa vida cultural en la primera etapa, fins al punt que el rei Alfons XIII es va dignar presidir la solemne sessió de fi de curs de 1919 al Paranimf de la Universitat.
La seva activitat va ser escassa durant la Segona República i pràcticament va desaparèixer amb la Guerra Civil.
Refeta al 1943, pren un gran impuls sota la presidència del doctor Guillem de Benavent, que ocupa amb prestigi el càrrec fins a la seva mort, l'any 1963.
El va succeir el doctor Jordi Xifra Heras, que va fer desfilar per la tribuna el bo i millor de la cultura i la ciència del seu temps.
El 1977 ocupà el seu lloc el doctor Lluís Dolcet, que continuà brillantment la línia dels seus antecessors a l'Acadèmia fins que deixà la presidència per motius de salut i d'edat l'any 1988, en què va ser elegit per exercir-la el doctor Josep Casajuana Gibert.
Des de l'any 2012 l'ocupa el doctor Alfredo Rocafort Nicolau.
L'any 1989 s'aconsegueix una àmplia refundació: el 13 de març, l'Acadèmia és reconeguda entitat de dret públic com a Acadèmia de Doctors, i el 2 d'octubre el rei Joan Carles I li concedí el títol de reial.
Des d'aleshores és la Reial Acadèmia de Doctors.
Els reis Joan Carles I i Sofia van presidir, al Palau de la Música, una solemne sessió acadèmica el 10 de desembre de 1992.
La Reial Acadèmia es compon de 100 acadèmics numeraris distribuïts en cinc seccions: Ciències Socials, Ciències de la Salut, Ciències Humanes, Ciències Experimentals i Ciències Tecnològiques.
A partir de l'any 2018 la denominació és, indistintament, Reial Acadèmia Europea de Doctors, Real Academia Europea de Doctores i Royal European Academy of Doctors.
Pàgina web: www.institutestudisaranesi.cat
Les finalitats de l'Institut d'Estudis Aranesi - Acadèmia aranesa dera lengua occitana són:
a) Establir i actualitzar la norma lingüística de la varietat aranesa de l'occità i vetllar perquè el procés de normativització d'aquesta llengua sigui coherent en tot el seu àmbit lingüístic.
b) Així mateix, l'Institut d'Estudis Aranesi - Acadèmia aranesa dera lengua occitana és l'autoritat per a l'assessorament que, en matèria de llengua occitana, li sigui sol·licitat per les administracions públiques i els organismes que en depenen, i també pels centres d'ensenyament públics i privats i pels mitjans de comunicació de titularitat pública, d'acord amb l'article 4 de la Llei 35/2010, d'1 d'octubre, de l'occità, aranès a l'Aran.
c) Col·laborar, amb les activitats que li són pròpies, en el progrés i el desenvolupament de la llengua, de la cultura i de la societat en general.
La història de l'Institut d'Estudis Aranesi és curta.
L'estiu de 1998, amb motiu de la necessitat de ser coherents en l'ús de la llengua en un suplement setmanal del diari Avui, íntegrament en aranès, anomenat Aué, el Consell General d'Aran va impulsar la creació de la Comissió de Codi Lingüístic, formada per professors i promotors de la llengua, molts dels quals, avui, encara són a l'Institut d'Estudis Aranesi (IEA).
Aquella Comissió de Codi Lingüístic era en realitat el precedent tardà del que és avui l'Institut d'Estudis Aranesi - Acadèmia aranesa dera lengua occitana.
Mès endavant aquella Comissió, amb les altes i baixes pròpies d'una institució, i amb un treball inacabable i inacabat, va elaborar una adaptació de les Normes del 1983 a la realitat, es va constituir en Departament de Lingüística de l'Aranès del Consell General d'Aran i en la Secció Lingüística de l'Institut d'Estudis Aranesi, consell assessor del Consell General d'Aran, que va obtenir la competència per establir i actualitzar la normativa de l'aranès, per unanimitat del Consell General d'Aran en el Ple de 29 abril de 2008.
Aquest Institut d'Estudis Aranesi va créixer i va incorporar dues seccions més: la d'Estudis Històrics i la d'Estudis Jurídics.
Es va iniciar el procés, afavorit per la Llei de l'occità, aranès a l'Aran, per convertir l'IEA en acadèmia.
El Decret 12/2014 de 21 de gener va atorgar a l'Institut d'Estudis Aranesi el caràcter d'acadèmia i d'autoritat lingüística, basant-se en la Secció Lingüística de l'existent IEA.
El 3 de juliol de 2014, 15 persones del món de la projecció social i de l'estudi de la llengua occitana van constituir a Viella l'Institut d'Estudis Aranesi - Acadèmia aranesa dera lengua occitana.