projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
Modificacions relatives al Reial decret 2273/1985, de 4 de desembre, pel qual s'aprovava el reglament dels centres especials de treball:
Modificacions relatives al Reial decret 1368/1985, de 17 de juliol, pel qual es regulava la relació laboral de caràcter especial dels treballadors de centres especials de treball:
Modificació del marc de subvencions a centres especials de treball:
Regulació de les empreses mixtes.
Compatibilització de pensions i graduació complementària de salaris.
Revisió del sistema de reconeixement d'invalideses.
Garantia d'ingressos a les persones usuàries de centres ocupacionals.
Desenvolupament de la Llei de la funció pública.
Equiparació en nivell de reserva de llocs de treball per a persones amb discapacitat a les administracions públiques.
Inserció a empreses del sector públic.
Equiparació a les mesures de foment dels centres especials de treball.
Observatori de la Inserció Sociolaboral de les Persones amb Discapacitat.
Seguiment del Pla d'inserció sociolaboral.
D'entre els objectius generals del Pla, els més importants eren els següents:
Per tal d'assolir aquests objectius, el Pla es basava en els següents principis:
Drets i llibertats de les persones amb discapacitat: Garantia dels drets i les llibertats individuals de les persones amb discapacitat i de la seva protecció jurídica.
Protecció de la dependència: Garanties d'atenció social a les persones amb dependència durant tot el cicle vital de la persona, des del naixement fins a la mort.
Autonomia personal: Promoció de l'autonomia de les persones amb discapacitat mitjançant una major participació en la vida social i econòmica.
Qualitat de vida: La qualitat de vida de la persona amb discapacitat significa l'autosatisfacció amb les seves condicions de vida a la llar, a l'escola, al treball i a la societat.
Igualtat d'oportunitats: Les persones amb discapacitat han de tenir les mateixes possibilitats que la resta de la població per accedir o gaudir dels béns o recursos de la societat.
Integració i normalització: Una integració social normalitzada de les persones amb discapacitat significa que han de viure, estudiar, treballar i divertir-se als mateixos llocs on ho fa la resta de persones de la seva comunitat i dels seus grups d'edat.
El Pla dissenyava un conjunt d'estratègies que bàsicament feien referència a l'organització i l'administració dels recursos.
Les línies estratègiques prioritàries eren:
Al llarg dels anys, el Govern de la Generalitat ha dut a terme un seguit d'actuacions adreçades a les persones amb discapacitat, un sector de la població que requereix una atenció específica.
Tot i així, a finals dels anys noranta era necessari elaborar un pla integral per garantir els drets i l'autonomia personal d'aquest col·lectiu, per aconseguir la seva participació normalitzada en la societat.
Aquesta necessitat va quedar recollida al III Pla d'actuació social, corresponent al període 1997-2001, que el Govern va aprovar el 29 d'abril de 1997.
L'origen del Pla integral de les persones amb disminució física a Catalunya va ser un acord del Consell Sectorial de Serveis Socials d'Atenció a Persones amb Disminució, del Departament de Benestar Social.
Aquest conveni establia l'elaboració d'un document que proposés actuacions per avançar en aspectes relacionats amb els serveis socials, la sanitat, l'educació, l'habitatge, el treball i la promoció de l'autonomia personal.
Els encarregats de treballar el document que va donar contingut al Pla van ser representants del col·lectiu de persones amb discapacitat física i representants dels departaments de la Generalitat de Catalunya, competents en els diferents àmbits de les actuacions proposades.
El document final va ser fruit del consens entre tots els sectors implicats en l'elaboració i va ser sotmès a la consideració dels diferents òrgans de participació establerts pel Departament de Benestar Social.
El Pla integral de les persones amb disminució física a Catalunya va ser aprovat per Acord de Govern el 13 de juny de l'any 2000.
L'Ordre BSF/43/2012, de 27 de febrer de la Targeta acreditativa de la discapacitat, que regula la concesió d'aquest títol, és una iniciativa impulsada pel Departament que va nèixer en el marc de la Llei de serveis socials i la Declaració de les Nacions Unides pels Drets de les Persones amb Discapacitat.
La Targeta va ser consensuada amb les organitzacions representatives del sector agrupades a COCARMI (Comitè Català de Representants de Persones amb Discapacitat).
Per això, inclou en el disseny, el color vermell de fons, les lletres i la identificació tàctil amb format braïlle per a les persones amb discapacitat visual, seguint les indicacions dels experts de la ONCE.
Permet a les persones amb discapacitat legalment reconeguda, i amb residència habitual a Catalunya, acreditar de forma àgil i pràctica, el seu grau de discapacitat.
És un document públic, personal i intransferible, que caldrà acompanyar amb DNI o NIE, amb un format únic per a totes les tipologies de discapacitat.
A més de ser un element acreditatiu, la targeta facilita l'accés a determinats avantatges i beneficis que podran millorar la qualitat de vida de les persones amb discapacitat.
En aquest enllaç es pot trobar informació sobre el tràmit i accés als formularis de sol·licitud en diferents formats i idiomes.
La Targeta substitueix la resolució administrativa de reconeixement de grau de discapacitat amb la mateixa eficàcia i els mateixos efectes davant d'organismes públics i privats.
Sempre que les administracions o organismes públics ho considerin oportú, podran sol·licitar la presentació de la resolució de reconeixement de grau de discapacitat (art. 4.2).
S'expedirà d'ofici a totes aquelles persones a qui se'ls reconegui un grau de discapacitat igual o superior al 33%, provisional o definitiu, a partir de l'entrada en vigor de la nova Ordre.
Les persones que ja tinguin reconegut un grau de discapacitat amb data anterior a l'entrada en vigor de la nova Ordre poden sol·licitar l'expedició de la targeta acreditativa en imprès normalitzat.
Les targetes expedides a l'empara de l'anterior Ordre tindran els mateixos efectes i eficàcia que les obtingudes a partir de l'entrada en vigor de la nova Ordre.
La resolució de reconeixement de grau de discapacitat (comunament certificat) és el document administratiu que acredita la discapacitat.
Aquest document facilita l'accés a diversos drets, serveis, programes i prestacions que tenen com a objecte compensar els desavantatges socials derivats de la discapacitat o de les barreres socials que limiten la participació plena i efectiva en la societat.
Per poder accedir als ajuts establerts per a les persones amb discapacitat, és requisit imprescindible tenir una discapacitat igual o superior al 33%.
La valoració de la discapacitat s'expressa en percentatge i es realitza mitjançant l'aplicació del Reial decret 1971/199, de 23 de desembre, de procediment per al reconeixement, declaració i qualificació del grau de discapacitat.
Són objecte de valoració les discapacitats físiques, psíquiques, sensorials i de la comunicació i la parla que presenti la persona així com els factors socials complementaris relatius a l'entorn familiar, situació laboral, educativa i cultural que puguin dificultar la integració social.
Amb caràcter general, s'estableixen cinc categories o classes ordenades de discapacitat de menor a major percentatge, segons la importància de la deficiència i el grau de discapacitat que origina:
Els graus de discapacitat constitueixen patrons de referència per a l'assignació de percentatges de discapacitat.
Aquest percentatges es determinen d'acord amb els criteris i classes que s'especifiquen en la normativa per a cadascuna de les deficiències.
Amb caràcter general s'estableixen 5 classes:
S'entén acreditada la condició legal de persones amb discapacitat quan aquesta arriba a un percentatge igual o superior al 33% de discapacitat, segons les taules de valoració recollides al Reial Decret 1971/1999, de 23 de desembre de procediment per al reconeixement, declaració i qualificació del grau de discapacitat.
Si es pren com a referència la definició clàssica de discapacitat, totes les persones en algun moment de la vida presentaran algun tipus de discapacitat, relacionada amb restriccions o absències de capacitat per desenvolupar tasques quotidianes.
Quan aquesta restricció o absència té caràcter persistent, ens trobem davant de persones susceptibles de valoració de discapacitat.
Més recentment, es considera la discapacitat com un estat que, derivat de la interrelació entre la individualitat i els factors contextuals, origina dificultats per fer efectiu el dret d'igualtat d'oportunitats.
Des d'aquesta perspectiva més generalista també altres persones que pateixen les mancances del sistema precisen suports complementaris en els diferents àmbits de la vida.
En situar-se en el concepte clàssic es pot trobar un nombre considerable de persones, per altra banda molt divers quant a capacitats i necessitats, sota el paraigües del concepte de discapacitat, per a diferenciar-la d'alguna manera s'ha d'assenyalar una possible tipologia (basada en la normativa que regula el procediment per al reconeixement de discapacitat, que relaciona deficiència i funcionalitat).
Derivada de limitacions en la comprensió i/o expressió.
Es basa en l'afectació, derivada dels símptomes o signes que constitueixen el diagnòstic: alteracions emocionals, cognitives i/o del comportament i que afecten el processos psicològics bàsics, que dificulten l'adaptació de la persona a l'entorn cultural i social i crea alguna forma de malestar subjectiu.
Els serveis de reinserció es destinen bàsicament a persones afectades pel VIH/sida que pateixen desestabilització de la malaltia o quadres associats, necessiten suport de professionals (orientació, suport psicoafectiu, acompanyament mèdic, control de medicació) i, a més, presenten problemes d'exclusió social, com manca de recursos econòmics suficients, manca d'habitatge, manca de suport familiar o social, problemes judicials, etc.
La xarxa social o de salut deriva les persones usuàries als proveïdors d'aquests serveis, centres registrats pel Departament de Treball, Afers Socials i Famílies i gestionats per entitats d'iniciativa social, que fan la selecció dels candidats.
Aquest servei d'atenció residencial, que es coordina amb el Departament de Salut, dona suport als processos d'atenció de reinserció social per a persones afectades del VIH i malaltes de sida amb risc social.
Es desenvolupa en un habitatge ordinari que dona suport als processos de tractament, rehabilitació i inserció social de les persones afectades pel VIH/sida.
Aquest recurs garanteix una atenció integral i una rehabilitació personal individualitzada.
Aquest servei s'ofereix amb diferents graus d'intensitat, segons la situació de les persones usuàries.
Els requisits per accedir a aquest servei són els següents:
Aquest servei d'acolliment residencial, que es coordina amb el Departament de Salut, s'adreça a persones infectades pel VIH i malaltes de la sida, no terminals, que es trobin en situació de vulnerabilitat social.
Es tracta d'un recurs de substitució de la llar que garanteix el seguiment i la intervenció professional en el procés terapèutic.
L'objectiu és millorar la qualitat de vida i la salut de les persones usuàries i de potenciar la inserció sociolaboral en la mesura que sigui possible.
Aquest servei d'atenció assistencial i de prevenció s'adreça a les persones infectades pel VIH i a les persones malaltes de la sida i es concreta en el conjunt d'actuacions adreçades a influir sobre els factors de risc i protecció davant del VIH.
L'objectiu d'aquest recurs és facilitar informació i ampliar els coneixements de la sida per incrementar les estratègies de protecció i reduir les repercussions del contagi (en els àmbits individual, familiar i social), i aconseguir, d'aquesta manera, el màxim nivell de reinserció comunitària de les persones afectades.
La intervenció del Departament es concreta mitjançant el contracte programa amb els ens locals i el programa de subvencions a entitats.
L'any 1981 es va diagnosticar el primer cas de sida a l'estat espanyol.
L'augment progressiu de persones afectades va fer del VIH un problema social i de salut pública de primera magnitud.
Les problemàtiques socials d'aquestes persones sovint estan relacionades amb la manca de recursos econòmics, la precarietat laboral o l'atur, les conductes delictives, les drogodependències (el consum de drogues per via intravenosa va ser un dels mecanismes més freqüents de transmissió del VIH i està relacionat, directament o indirectament, gairebé amb dos terços dels casos diagnosticats), l'infrahabitatge o la manca d'habitatge, la precarietat o l'absència de xarxes socials, l'educació incompleta o inestable, i la manca d'habilitats socials o personals.
Darrerament, l'impacte sanitari i social de la sida ha minvat gràcies a les polítiques de prevenció combinades amb les estratègies de reducció de danys, la informació epidemiològica i les noves estratègies de tractament fonamentades en l'evidència científica.
Tot i això, el grau de supervivència de les persones amb VIH ha crescut, i això fa que les seves necessitats siguin cada vegada més complexes i que requereixin una actuació que inclogui aspectes sanitaris psicològics i socials.
Cal, per tant, continuar potenciant la prevenció com a eix central i aplicar per al col·lectiu més vulnerable polítiques integrals que incloguin la sensibilització, l'aprenentatge d'habilitats de relació familiar i grupal, millores culturals i educatives, alternatives adaptades al treball, reincorporació i reinserció laboral i accés a l'habitatge, així com serveis socials de suport personal que fomentin una major autonomia i corresponsabilització, que s'orientin a la integració en la xarxa normalitzada de serveis socials i promoguin la inclusió social.
El Sistema públic de serveis socials té com a finalitat assegurar el dret de les persones a viure dignament durant totes les etapes de la vida mitjançant la cobertura de llurs necessitats personals bàsiques i socials; especialment, té com a destinatàries les persones que es troben en situacions de risc social, com pot ser el cas de les persones amb VIH/sida.
Segons l'art. 15 de la Llei 12/2007, d'11 d'octubre, de serveis socials, el Sistema públic de serveis socials s'estructura en serveis socials bàsics i en serveis socials especialitzats.
Aquests darrers s'organitzen atenent la tipologia de les necessitats, per tal de donar resposta a situacions i necessitats que requereixen una especialització tècnica o la disposició d'uns recursos determinats.
En aquest nivell s'enquadra l'atenció a persones amb VIH/sida.
Des de la Generalitat es regulen i planifiquen diverses prestacions econòmiques i serveis socials de prevenció, suport, assistència i reinserció per a persones amb VIH/sida amb majors dificultats per a la inclusió social i amb més alt grau de vulnerabilitat.
Es tracta de prestacions gestionades pels ens locals i les entitats d'iniciativa social.
A més, el Departament, sobretot a través de la Direcció General de Joventut, impulsa recursos, exposicions i campanyes d'informació, prevenció i sensibilització sobre el VIH–sida.
Les persones amb VIH/sida poden presentar discapacitats o limitacions en el seu funcionament físic, psicològic i social.
El Reial decret 1169/2003 estableix els criteris de valoració de la discapacitat que presenten les persones amb VIH/sida com a conseqüència d'aquesta malaltia o d'altres patologies associades.
La llei defineix la dependència com l'estat de caràcter permanent en què es troben les persones que, per raons derivades de l'edat, la malaltia o la discapacitat, i lligades a la falta o a la pèrdua d'autonomia física, mental, intel·lectual o sensorial, necessiten l'atenció d'altres persones o ajudes importants per realitzar activitats bàsiques de la vida diària o, en el cas de les persones amb discapacitat intel·lectual o malaltia mental, altres suports per a la seva autonomia personal.
Moltes persones amb discapacitat derivada de VIH/sida i altres malalties associades estan en situació de dependència i necessiten suports que promoguin la seva autonomia.
El Departament garanteix la prestació dels serveis socials a través de recursos propis, de titularitat pública i de recursos privats acreditats.
El Programa de suport a l'autonomia a la pròpia llar i els habitatges amb serveis comuns per a persones amb malaltia mental, que inclouen les llars residència i les llars amb suport, són gestionats per entitats col·laboradores acreditades.
Per facilitar l'accés als serveis d'acolliment residencial a les persones amb problemàtica social derivada de malaltia mental que no disposen de recursos econòmics suficients per accedir a una plaça no finançada amb fons públics, la Generalitat assumeix una part del cos d'aquestes places a través d'un programa específic d'ajuts.
Llistat d'establiments col·laboradors del Departament, organitzats per comarques, que presten serveis de llar residència i de llar amb suport per a persones amb malaltia mental.
Les persones amb malaltia mental han patit, en el context d'una societat inclusiva, una marginació històrica.
El model assistencial estava constituït per l'internament durant llargs períodes de temps, en molts casos fins i tot per tota la vida, en institucions psiquiàtriques.
A partir dels anys vuitanta es va iniciar un procés de transformació de l'assistència a les persones amb malaltia mental.
Entre aquests principis, cal destacar la previsió d'atendre els problemes de salut mental a l'àmbit comunitari, potenciant els recursos assistencials a nivell ambulatori i els sistemes d'hospitalització parcial i d'atenció a domicili amb la finalitat de reduir, al màxim possible, la necessitat d'hospitalització.
S'estableix el desenvolupament dels serveis de rehabilitació i reinserció social com a necessari per a una adequada atenció integral als problemes de les persones amb malaltia mental i es defineix la necessitat de la coordinació amb els serveis socials.
Aquest nou model d'atenció comunitària ens situa davant el repte d'organitzar i articular una adequada i àmplia xarxa de serveis i programes que atengui les diferents necessitats i problemàtiques de la població amb malaltia mental, repte assumit per les diferents comunitats autònomes amb el traspàs de competències.
Des del Departament es regulen i planifiquen diverses prestacions econòmiques i serveis socials de suport, assistència i inserció per a persones amb malaltia mental.
Els recursos destinats a les persones amb malaltia mental es regulen a la Llei de serveis socials i a la Cartera de serveis socials.
Habitualment, l'accés a aquests serveis es determina des dels centres de salut.
Cal tenir en compte també l'elaboració del Pla Director de Salut Mental i Addiccions, el document que defineix les actuacions que cal desenvolupar en l'àmbit de la promoció de la salut mental.
Les persones amb trastorns mentals greus poden presentar necessitats diverses vinculades a la seva problemàtica psiquiàtrica i psicosocial.
Moltes d'elles presenten discapacitats o limitacions en el seu funcionament psicològic i social autònom, tenen més risc de patir situacions de desigualtat social i són especialment vulnerables a les situacions d'estrès.
Els trastorns mentals greus, a més, generen una important càrrega familiar.
La dedicació a la cura d'una persona amb trastorn mental pot comportar restriccions substancials en la vida social de la persona cuidadora, que s'afegeixen a la preocupació, la pèrdua d'oportunitats laborals i l'afectació de la salut mental.
Per tant, una adequada atenció comunitària integral a les persones amb trastorn mental greu i crònic exigeix la col·laboració de la xarxa pública de serveis socials, que ha de tenir un paper cabdal en l'atenció a les necessitats socials i en el suport a la inclusió social de la persona a la comunitat.
La Generalitat ha impulsat el desenvolupament de programes i serveis que pretenen donar resposta a les necessitats de les persones amb malaltia mental.
El 15 de desembre de 2006 es va publicar al BOE la Llei 39/2006, de 14 de desembre, de promoció de l'autonomia personal i atenció a les persones en situació de dependència.
La Llei defineix la dependència com l'estat de caràcter permanent en què es troben les persones que, per raons derivades de l'edat, la malaltia o la discapacitat, i lligades a la falta o a la pèrdua d'autonomia física, mental, intel·lectual o sensorial, necessiten l'atenció d'algú altre o d'altres persones o ajudes importants per realitzar activitats bàsiques de la vida diària o, en el cas de les persones amb discapacitat intel·lectual o malaltia mental, altres suports per la seva autonomia personal.
Moltes d'aquestes persones estan en situació de dependència i necessiten suports que promoguin la seva autonomia.
En aquest cas, les persones poden sol·licitar el reconeixement oficial de la situació de dependència, que els permetrà accedir a les prestacions econòmiques i als serveis socials establerts per la Llei de dependència.
Els programes socials de reinserció de persones amb drogodependències són complementaris als processos de tractament terapèutic del Departament de Salut.
Es presten en establiments especialitzats i tenen com a objectius la rehabilitació psicosocial, la inserció social, l'ensenyament de programes de tipus ocupacional, l'ensenyament prelaboral i l'adquisició d'hàbits i responsabilitats.
Aquest servei d'acolliment diürn desenvolupa activitats d'inserció social complementàries als processos de tractament terapèutic, com ara programes ocupacionals, d'ensenyament prelaboral i laboral, i d'adquisició d'hàbits i responsabilitats.
Aquest servei es coordina amb el Departament de Salut.
Hi poden accedir aquelles persones amb drogodependències que han iniciat un procés de rehabilitació terapèutica als centres d'atenció i seguiment de la Xarxa d'atenció a les drogodependències, que necessiten suport al tractament i que tenen dificultats per utilitzar els recursos normalitzats d'integració social.
Habitualment aquest diagnòstic el fa el treballador o la treballadora social, però en alguns casos són altres professionals de la branca social els qui detecten la necessitat de la persona i la deriven a l'equipament.
Aquest servei d'atenció residencial, que es coordina amb el Departament de Salut, dona suport als processos de rehabilitació i d'inserció social de les persones amb drogodependències.
S'aborda l'atenció integral de les persones mitjançant plans individuals de tractament amb diferents graus d'intensitat, segons la situació de les persones usuàries.
El servei de llar amb suport d'alta intensitat es presta quan la persona usuària requereix suport generalitzat durant un període curt de temps.
En aquests casos, les ràtios de professionals per prestar aquest servei són més específiques i elevades.
S'aborda l'atenció integral de les persones mitjançant plans individuals de tractament d'alta intensitat i curta durada, amb necessitat de suport generalitzat.
El servei social de llar amb suport de baixa intensitat es presta en forma de tractament de llarga durada al centre.
Per afavorir un règim d'autogestió com a eina socialitzadora, aquest servei de caràcter transitori proporciona a persones amb dependència de l'alcohol i altres drogodependències acolliment, cura i vida comunitària amb l'objectiu de facilitar la seva integració social durant el procés de rehabilitació.
S'ofereix amb diferents graus d'intensitat, segons la situació de les persones usuàries.