projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
Muralla de Montblanc amb el portalet posterior del Foradot.
Visitar la vila ducal de Montblanc és fer un recorregut per un museu a l'aire lliure.
La ciutat va destacar com a important centre de comerç durant l'edat mitjana i va viure el seu moment àlgid amb la creació del Ducat de Montblanc el 1387.
Aquest èxit té el seu reflex en la riquesa monumental de la vila.
Al segle XIV, Montblanc vivia un moment dolç: era la setena ciutat més important de Catalunya gràcies al seu pes polític i econòmic.
Prova d'això va ser la celebració de les Corts Generals a la vila en quatre ocasions i la creació del Ducat.
En aquest moment es van posar en marxa les obres més emblemàtiques de Montblanc, encapçalades pel seu recinte emmurallat.
Format per un imponent conjunt de torres, portals i muralles coronades per merlets, els murs es van aprofitar al llarg de l'edat moderna per construir-hi habitatges.
No és fins al segle XX que es restaura i s'eliminen les construccions afegides.
L' església gòtica de Santa Maria, coneguda també com la Catedral de la Muntanya per les seves grans dimensions i la seva ubicació dalt d'un promontori, és un altre testimoni del poder medieval de Montblanc.
A l'interior hi destaca el retaule de Sant Bernat i Sant Bernabé, de pedra policromada del segle XIV, que mostra bellament esculpides escenes de la vida dels sants.
Per la seva banda, l'església-hospital Sant Marçal destaca per la pintura mural de Sant Cristòfol (s.
XV) i un finestral gòtic esculpit.
El Palau Alenyà és la darrera gran obra que reflecteix el passat pròsper de Montblanc; es tracta d'una construcció d'estil gòtic amb una gran porta principal de mig punt i esvelts finestrals.
L'edifici, però, ha estat molt modificat al llarg del temps i actualment és la seu del Consell Comarcal de la Conca de Barberà.
Gaudeix cada any de la Setmana Medieval de la Llegenda de St.
Jordi a Montblanc, una festa amb gran varietat d'actes centrats en la vida a la Catalunya medieval i en la figura de Sant Jordi, el patró de Catalunya
Interior de la Cripta de la Colònia Güell.
Interior de la Cripta de la Colònia Güell a Santa Coloma de Cervelló.
Eusebi Güell, fidel defensor de l'obra d' Antoni Gaudí, l'any 1898 li va encarregar una església per a la colònia tèxtil que havia construït a Santa Coloma de Cervelló, prop de Barcelona.
La construcció no va començar fins l'any 1908, deu anys després de l'encàrrec.
D'altra banda, Gaudí va abandonar l'obra l'any 1914 i els treballs es van suspendre definitivament l'any 1916, quan només s'havia construït la cripta.
Però per Antoni Gaudí, tant el projecte com la construcció de la cripta de la colònia Güell van ser un laboratori d'assaig, on va experimentar solucions arquitectòniques i noves tècniques estructurals que després va utilitzar a la Sagrada Família.
Va realitzar atrevides provatures, utilitzant el maó i la pedra per a la construcció d'estructures arquitectòniques portades als seus límits, com ara els arcs parabòlics o les columnes i paraments inclinats.
- Amb les visites guiades i les audioguies coneixeràs tots els detalls del laboratori de Gaudí.
- Si vas amb la família, no us perdeu l'audiovisual en una de les sales de l'exposició permanent.
- Les escoles poden escollir entre una àmplia oferta de visites educatives i tallers.
- Demana més informació si vols visitar la cripta en grup.
Santa Coloma de Cervelló (Barcelona)
Els arrossos van fer-se populars durant l'edat mitjana.
L'actual "boom" de la cuina catalana té molt en comú amb la primera edat d'or de la gastronomia del nostre país, que als segles XIV i XV és considerada la primera del món cristià, especialment a les corts de Nàpols i Roma.
Així ho reflecteixen documents com el Llibre de Coch (Mestre Robert) o Com usar bé de beure e menjar (Francesc Eiximenis).
Lluny de l'imaginari col·lectiu amb reis i nobles menjant amb els dits, la cuina medieval catalana destaca pel seu refinament i la riquesa d'un receptari tan simple com exquisit.
Convertida en símbol d'estatus social, també compta amb gourmets i cuiners famosos, i destaca per les bones maneres a taula.
Tot i no disposar encara dels productes d'Amèrica, la llista d'aliments és rica: cereals, tota mena de verdures, espècies i fruita fresca, fruits secs i carn de porc.
Els rics afegeixen a la dieta arròs, fideus, carn d'aviram i de caça, i peix fresc o assecat.
La cuina catalana d'aquesta època també és innovadora perquè per primera vegada les dones poden participar als convits, grans àpats concebuts com un espectacle teatralitzat.
També destaca per la gran varietat de tècniques, recipients i estris.
Un vídeo "diferent" per conèixer què i com es menjava a l'edat mitjana.
Fundat a principis del segle XII, Santa Maria de Vallbona de les Monges és el monestir cistercenc femení més important de Catalunya.
Des del moment de la seva construcció, el 1153, ha estat sempre habitat per monges i actualment forma part de la Ruta del Cister (juntament amb Santes Creus i Poblet ).
El conjunt és representatiu de l' art cistercenc, fidel a la Regla de Sant Benet.
Tal com es pot observar a Vallbona de les Monges, es prescindeix d'ornamentació, aconseguint uns espais funcionals i sobris.
Durant la visita a l'església, val la pena alçar la vista un moment.
XIII) hi trobem un dels primers relleus de Santa Maria que surten en un timpà a Catalunya.
Un cop a dins, el temple es caracteritza per la simplicitat i l'admirable joc de llums.
A la dreta de l'altar hi ha el sarcòfag senzill i llis de la reina Violant d'Hongria, muller de Jaume I el Conqueridor.
La simplicitat i l'austeritat continua en el claustre, on es veuen clarament les fases de construcció.
La nau sud, romànica primitiva, no té cap mena de decoració.
La nau de llevant, romànica del segle XIII, presenta petits rosetons.
La nau nord és gòtica i, finalment, la nau de ponent és una construcció renaixentista del segle XVI, però que segueix l'estil general de les galeries romàniques.
El monestir ofereix visites guiades i en grup per conèixer els detalls del monument i de la vida monàstica que s'hi desenvolupa.
A la seva pàgina web pots consultar el calendari de visites per al públic.
25268 Vallbona de les Monges (Lleida)
Descobreix els secrets del monestir femení cistercenc més important de Catalunya a través de l'espai museístic 'Santa Maria de Vallbona: el monaquisme femení'.
Una espectacular i innovadora proposta museogràfica que et permet endinsar-te, com no s'havia fet mai, a la vida i els secrets del monestir cistercenc femení més important de Catalunya.
Vista de la Plaça de les Armes amb l'escultura 'Desconsol' de Josep Llimona i el Parlament de Catalunya, dins del parc.
Ubicat al bell mig de la ciutat de Barcelona, el Parc de la Ciutadella no només és un referent com a espai verd: la seva gran diversitat d'elements (museus, llac, cascada, vegetació centenària, escultures...) fan que sigui especialment valorat pels veïns i visitants de la ciutat.
Construït a la segona meitat del segle XIX amb motiu de l' Exposició Universal de 1888, l'actual parc ocupa els terrenys de la ciutadella que ordenà construir Felip V després de la Guerra de Successió.
Dels pavellons aixecats per l'Exposició Universal se'n conserven el Castell dels Tres Dragons (seu del Museu de Zoologia de Barcelona), l' Umbracle i l' Hivernacle.
Però on se centren totes les mirades és en el llac i la cascada monumental.
Un jove Antoni Gaudí va participar en la construcció de la font, coronada per una escultura de ferro forjat.
A l'antiga plaça d'armes de la fortalesa trobem la seu del Parlament de Catalunya i, molt a prop, s'hi pot veure una còpia d' El desconsol, de Josep Llimona.
Aquesta rèplica és la més destacada del centenar d'escultures que el visitant pot contemplar al parc.
L'accés principal a la Ciutadella es fa pel passeig de Lluís Companys, que encapçala l'imponent Arc de Triomf modernista i que perfila una de les postals urbanes més belles de la ciutat.
Durant molts anys, la Ciutadella va ser l'únic parc de la ciutat, i el primer dels actuals que es va dissenyar específicament com a espai públic.
La seva versatilitat converteix el pulmó verd de Barcelona en escenari d' activitats lúdiques i culturals.
Fes esport, un pícnic o simplement passeja per un dels pulmons verds que hi ha a Barcelona.
Amb un estil original, fantàstic i ple d'imaginació, la Casa Batlló és una de les obres més representatives de l'arquitecte Antoni Gaudí.
Situada al passeig de Gràcia de Barcelona i inspirada en la natura, és un prodigi de disseny ornamental i una obra mestra de forma, color i llum.
Per tot això, va ser declarada Patrimoni Mundial per la Unesco.
Sens dubte, la façana és l'element arquitectònic més singular de la Casa Batlló; la combinació de pedra, ferro forjat, trencadís de vidre i ceràmica policromada la converteixen en una de les més creatives i originals dissenyades per l'arquitecte.
A la part superior, la teulada té forma de llom d'animal amb unes grans escates tornassolades.
Coronen el conjunt peces esfèriques de grans dimensions que semblen crestes i fan pensar en la figura d'un drac o un animal fantàstic semblant.
Un altre element destacat de la façana és la torre coronada per una creu de quatre braços, així com el disseny de temes aquàtics que decora els murs.
Els balcons amb forma d'antifaç i la galeria del pis principal simulant ossos són dos atractius més de l'edifici.
A l'interior hi destaquen, entre altres elements, el sostre del saló principal, els grups de xemeneies del terrat, l'escala principal i els arcs parabòlics de les golfes, que creen espais diàfans i ventilats avançats a la seva època.
La Casa Batlló, obra mestra d'Antoni Gaudí, convida a visitar més que un edifici: un mite de l'art.
Antoni Gaudí va ser un artista irreverent, visionari i avançat al seu temps.
La Casa Batlló és una bona mostra del seu geni creatiu.
Quan es va morir el paleontòleg Miquel Crusafont, els fills van cedir el fons i la col·lecció de fòssils del seu pare a l'Institut Provincial de Paleontologia, amb la condició que no sortís de Sabadell.
Aquest institut va passar a anomenar-se posteriorment Institut Català de Paleontologia Miquel Crusafont i avui és el centre de referència en la recerca, conservació i difusió de la paleontologia a Catalunya (la ciència que estudia els éssers vius del passat a través dels fòssils).
Al llarg de la seva història, la col·lecció s'ha ampliat fins als 200.000 registres fòssils, obtinguts a diferents jaciments, convertint-se en una de les més importants d'Europa.
Entre les troballes més conegudes que custodia l'ICP hi ha en Jordi i la Montse ( Hispanopithecus laietanus ) i en Pau ( Pierolapithecus catalaunicus ).
Tots ells són primats de més de 12 milions d'anys i han permès explicar millor el període entre els homínids i els seus ancestres primats.
Des del 2010, el museu s'ha convertit en el principal espai divulgatiu de l'ICP.
Allà, a través de recorreguts interactius, es mostra com és el procés de recerca paleontològica, com és un laboratori de restauració de fòssils, fòssils en 3D i recreació de paisatges de fa 66 milions d'anys, quan el que avui són els Pirineus era una zona poblada per dinosaures.
- L'ICP organitza cursos i congressos per als professionals
- Ofereix durant tot l'any activitats adreçades a públic general, famílies i escoles amb l'objectiu de divulgar la paleontologia.
L'Abocador de Can Mata, a Els Hostalets de Pierola, ha conservat durant milions d'anys restes fòssils d'homínids que els investigadors de l'ICP van començar a desvetllar l'any 2002.
Placa en homenatge a la revista Dau al Set.
La revista catalana Dau al Set (1948) i el grup artístic homònim són considerats les manifestacions més importants de l'Avantguardisme de postguerra.
La gran majoria dels seus membres fundadors (el poeta i dramaturg Joan Brossa, el filòsof Arnau Puig i els pintors Joan Ponç, Antoni Tàpies, Modest Cuixart i Joan-Josep Tharrats ) vivien al mateix barri de Barcelona, i els unia la disconformitat amb la situació ideològica repressiva i les limitades possibilitats creatives de l`època.
També compartien una gran creativitat, sensibilitat i sentit de l'acció.
El nom de la revista jugava amb la idea d'allò impossible (un dau només té sis cares), i expressava la intenció del grup, situat entre la negació i confusió del Dadaisme i l'alliberadora expressió creativa del Surrealisme.
Les circumstàncies polítiques van dificultar la voluntat de Dau al Set d'incidir en l'entorn social, i l'expressió de llibertat dels seus membres va ser sobretot artística i creativa.
Així, van lluitar per evitar les formes expressives establertes pel règim, van demostrar que la repressió no pot ofegar la creativitat i van ser els detonants de noves actituds d' expressió lliure.
Cartell publicat per la CNT durant la Guerra Civil espanyola, de Carles Fontserè.
Durant la Guerra Civil Espanyola (1936-1939), les manifestacions artístiques a Catalunya adopten mitjans moderns com el cartellisme i la fotografia documental.
Vehicle de consignes per a la conscienciació i mobilització, durant aquest període el cartellisme destaca per la seva creativitat artística i tècnica.
Alguns dels cartellistes més actius són Josep Renau ( Hoy más que nunca: Victoria ), Martí Bas i Blasi ( Feu tancs, tancs, tancs... ), Jaume Solà ( Unió és força ), Lleó Arnau ( Assassins! ), Carles Fontserè ( Llibertat! ), Lorenzo Goñi ( I tu... què has fet per la victòria? ), Pere Català Pic ( Aixafem el feixisme ), Antoni Clavé ( Catalans!...
11 de setembre ), Lluís Garcia Falgàs ( Informeu-vos dels que lluiten al front ), Enrique Ballesteros "Henry" ( Voy a luchar por tu porvenir ) i Paco Ribera ( Diada de la Dona Antifeixista ).
La fotografia documental ofereix un testimoni de la realitat del front i la reraguarda durant la Guerra Civil.
Fotoperiodistes catalans com Agustí Centelles, Josep Maria Sagarra o Carlos Pérez de Rozas retraten el dia a dia del conflicte al costat de professionals estrangers com Robert Capa i Gerda Tardo, autors d'imatges mítiques.
El Museu Pau Casals és un dels testimonis més significatius del llegat de Pau Casals, un dels músics catalans més universals, que va revolucionar el món de la música per la innovació en la interpretació amb el violoncel.
L'edifici que ocupa és la Vil·la Casals, que el 1910 el músic va fer construir al passeig marítim de Sant Salvador, el Vendrell.
Concebuda inicialment com una casa d'estiueig, va ser reformada seguint l' estil noucentista, amb la Sala de la Música, el jardí i el mirador.
Casals hi va viure fins el 1939, quan va haver de marxar a l'exili, i mai més hi va tornar.
El 1972, el músic i la seva esposa, Marta Montañez, van crear la Fundació Pau Casals per preservar el patrimoni que tenien a la casa de Sant Salvador.
Després de la seva mort, es va obrir al públic la Sala del Sentiment, la Sala de Concerts i la del Vigatà i el 1976 es va inaugurar la casa com a museu.
A l' actual museu, inaugurat el 2001, el visitant hi pot admirar diverses escultures, pintures, instruments musicals, fotografies, autògrafs, mobles i altres objectes personals del músic, a més de participar en diverses activitats destinades a l'impuls i la divulgació de la música.
- Les activitats familiars del Museu Pau Casals acosten la música als més petits d'una manera divertida.
- No et perdis els diumenges musicals, que combinen la visita al Museu i un concert.
- Un programa específic per a Educació Primària convida els alumnes a conèixer Pau Casals a través de l'experimentació.
43880 Sant Salvador, el Vendrell (Tarragona)
La Fundació Pau Casals gestiona el patrimoni personal i musical que el violoncel·lista va deixar a Catalunya
Entrada del Museu Blau, que forma part del Museu d'Arts Naturals de Barcelona.
Vista general de l'Edifici Fòrum, seu del Museu Blau.
Des del 2011 el Parc del Fòrum de Barcelona acull el Museu Blau, la seu principal del Museu de Ciències Naturals de Barcelona.
Blau és el color de l'edifici on s'ubica.
Però aquesta tonalitat remet també a la Terra (planeta blau).
I és que la seva exposició de referència Planeta Vida proposa al visitant un viatge per la història de la vida i l'evolució a la Terra.
La mostra exhibeix de forma didàctica i a través de pantalles tàctils i vitrines el fons tradicional del museu -fòssils, animals naturalitzats, plantes, algues, minerals i roques- al qual s'incorporen també àmbits dedicats als fongs i al món microscòpic (amb reproduccions de virus i microbis).
S'exposen 4.500 dels 3 milions de peces que té el museu.
Al vestíbul, de lliure accés, hi trobem la peça més emblemàtica del museu, l'esquelet d'una balena que es va trobar el 1862 a la platja de Llançà i que, per votació popular, s'ha anomenat Brava.
El Museu de Ciències Naturals de Barcelona és una institució amb més de 130 anys d'història i parteix del llegat de les col·leccions del naturalista Francesc Martorell i Peña.
A més de l'edifici del Fòrum, disposa d'altres espais a la ciutat: el Jardí Botànic de Barcelona i el Jardí Botànic Històric, situats a Montjuïc, i el Museu Martorell i el Laboratori de Natura (Castell dels Tres Dragons), al parc de la Ciutadella.
El Museu Blau proposa activitats per a tots els públics: jocs, tallers i moltes altres propostes per a petits i grans que es poden dur a terme amb un educador o de forma autònoma, i que tenen un denominador comú: despertar el respecte i l'interès per la natura.
Amb poc més de 30 anys, la reina Elisenda de Montcada va retirar-se del món en quedar vídua.
I ho va fer al Monestir de Pedralbes, que ella mateixa havia fundat el 1326 a la muntanya de Sant Pere Màrtir (Barcelona).
Hi va residir 37 anys aïllada, amb l'única companyia de les monges clarisses i l' arquitectura gòtica.
El Monestir de Santa Maria de Pedralbes es va aixecar en només 13 mesos i destaca per la seva gran homogeneïtat arquitectònica d'estil gòtic.
Les pedres blanques ( petras albas ), utilitzades per construir el conjunt, van acabar donant nom a la zona: Pedralbes.
Entre les joies del monestir hi ha la petita capella de Sant Miquel, que destaca per les pintures al fresc i a l'oli (s.XIV), un testimoni excepcional de la pintura gòtica catalana; els vitralls gòtics de l'interior del temple (considerats dels més importants de Catalunya per la seva antiguitat i el bon estat de conservació) i el claustre.
Aquest és un dels més grans i imponents del món.
Cal destacar també la tomba de la reina Elisenda.
Ubicada entre l'església i el claustre, és un sepulcre bifrontal que representa les seves dues cares: des de l'església se la veu vestida i coronada com a reina i, des del claustre, apareix com a vídua i monja, amb el senzill hàbit franciscà.
Un monestir viu amb més de 700 anys d'història.
- Visites guiades per a tothom per descobrir totes les estances del monestir
-Activitats per conèixer l'art i les plantes del recinte
- Vespres musicals en un entorn privilegiat
- Exposicions amb els tresors del monestir
- Visites adaptades als escolars de totes les edats.
Elisenda va residir al palau del monestir fins al moment de la seva mort el 1364
Vicenç Vilà / Wikimedia Commons.
La Costa Brava no és només sol i platja.
Si anem una mica terra endins trobarem infinitat de castells i fortaleses, testimonis del passat medieval i situats tots ells en llocs estratègics.
La seva funció: defensar un territori tan bonic com perillós.
Amb la frontera a prop, no eren estranyes les incursions i les picabaralles.
Aquesta és la nostra selecció dels castells i fortaleses costaners que no et pots perdre:
Passeja per la Ciutadella, un autèntic museu a l'aire lliure que Carles I va fer construir per protegir-se dels pirates i les invasions turques.
Si fas una volta al Castell de Sant Ferran et sorprendrà la planta pentagonal d'una de les fortaleses més grans d'Europa.
El misteriós Castell de Montsoriu amaga el secret de la bruixa Guilleuma.
Diuen les males llengües que des de fa segles ronda la fortalesa i espanta tot aquell que gosa acostar-s'hi.
Una visita recomanada només per a valents!
Propietat de la família Mateu, l'espectacular Castell de Peralada no es pot visitar en la seva totalitat, però alberga el casino i els seus jardins estan oberts durant els mesos de juliol i agost amb motiu del Festival de Peralada.
Una bona ocasió per escoltar bona música i tastar els vins de la comarca.
Aquesta vila, construïda al voltant del seu castell, viatja a l'edat mitjana un cap de setmana a l'any.
Estàs convidat al mercat medieval els dies 3 i 4 d'octubre: productes de la comarca i oficis d'època a la plaça del castell.
Naturalesa i història unides en un mateix indret: et proposem una visita al castell de Requesens, envoltat dels paisatges i les aromes mediterrànies de la serra de l'Albera.
El MNAC es troba ubicat al Palau Nacional de Montjuïc, construït per a l'Exposició Internacional de 1929.
L'any 1934 va obrir les portes aplegant la col·lecció medieval, que poc a poc es va anar ampliant amb altres períodes.
Entre les obres més emblemàtiques destaquen les magnífiques pintures de l'absis de Sant Climent i Santa Maria de Taüll.
Altres peces de primer ordre són les pintures murals de Santa Maria d'Àneu i Sant Quirze de Pedret, la Majestat Batlló o el Frontal d'altar d'Avià, pel que fa a l'art romànic.
Del període gòtic destaquen obres mestres dels pintors Jaume Huguet, Lluís Dalmau, Bernat Martorell i Lluís Borrassà, entre altres.
L' art modern també hi té un lloc destacat i més des del 2014, quan es van renovar les col·leccions, les sales i la museografia d'aquesta cronologia.
La vicaria, de Marià Fortuny, és una de les obres estrella, seguida de peces dels artistes més representatius del Modernisme, com Gaudí o Casas, i dels de les avantguardes, com Picasso o Miró.
Grans pintors europeus del Renaixement i el Barroc com, per exemple, Tiziano o Velázquez, i la col·lecció de fotografia completen el fons.
Descobreix la col·lecció d'art català més important del món a partir d'una àmplia oferta d'activitats pensades per a tots els públics.
Museu Nacional d'Art de Catalunya
La mostra d'art romànic és una de les més importants i emblemàtiques del museu per l'excepcional sèrie de conjunts de pintura mural que conté.
Vista del Monestir des d'una vinya propera.
Detall de l'interior del claustre del Monestir.
Sota la protecció de reis i nobles, el monestir de Poblet es converteix en centre neuràlgic de la Catalunya medieval.
Panteó reial durant l'edat mitjana, el conjunt ha esdevingut un símbol històric i cultural on hi tornen a viure els monjos cistercencs.
La construcció del monestir va començar al segle XII i s'hi aprecien estils arquitectònics variats com el romànic, el gòtic, el renaixentista i el barroc.
No obstant això, el conjunt gaudeix d'una harmonia absoluta tant entre els seus elements arquitectònics (que contenen tot l'esplendor rigorós de l' orde del Cister ) com en la seva relació amb l'entorn de les muntanyes de Prades.
Alguns dels elements més destacats del monestir són l'església, que segueix l'estil dels temples cistercencs i on cal admirar el retaule de l'altar major, un conjunt renaixentista d'alabastre blanc de Damià Forment; la bella capella gòtica de sant Jordi, edificada a l'època d'Alfons el Magnànim (s.
XV), i la porta reial, una grandiosa construcció gòtica flanquejada per dues torres octogonals.
Va ser el rei Pere III El Ceremoniós (1319-1387) qui va vincular el monestir amb la Corona d'Aragó fent-hi construir el panteó reial, que fins llavors havia estat a Santes Creus.
Hi van fixar la seva sepultura Alfons I, el seu fill Pere I el Catòlic, Jaume I el Conqueridor, Pere III i molts dels seus successors.
A les obres dels sepulcres, fetes d'alabastre blanc, hi van treballar alguns dels millors escultors del moment.
Els religiosos de Poblet no viuen aïllats i, fora de la zona de clausura, el monestir té molts espais destinats a rebre visitants, com l'hostatgeria.
També s'organitzen visites per a conèixer aquesta joia de l'art cistercenc.