Informació per a pacients [PDF]
La bronquiolitis és la infecció de les vies respiratòries baixes més prevalent en els lactants i suposa un motiu de consulta molt freqüent en els centres d'atenció primària, les unitats d'urgències i les unitats de cures intensives pediàtriques.
A Europa i als Estats Units fins un 3% dels nens menors de dotze mesos són hospitalitzats per aquesta malaltia d'origen generalment víric.
Actualment, existeix controvèrsia respecte al maneig d'aquesta malaltia i hi ha molta variabilitat en el seu abordatge diagnòstic i terapèutic.
L'any 2007 als Estats Units el percentatge de radiografies de tòrax sol·licitades en cas de bronquiolitis era molt variable i oscil·lava entre el 20% i el 89% dels casos.
D'altra banda, s'ha descrit que més del 70% de les prescripcions d'antibiòtic ambulatòries en infants són per infeccions respiratòries i que hi ha un augment de prescripció d'antibiòtics d'ampli espectre, en especial macròlids, que, en molts casos, s'indiquen de forma innecessària.
Per tal de donar resposta a aquesta variabilitat no justificada, en els darrers anys s'han publicat guies de pràctica clínica basades en l'evidència que tracten d'optimitzar aquest abordatge per evitar exploracions i tractaments innecessaris.
Els agents etiològics més freqüents implicats en la bronquiolitis són els virus, i el diagnòstic és eminentment clínic.
La realització d'una radiografia de tòrax no permet diferenciar si els infiltrats són vírics o bacterians però sí que s'ha observat que pot augmentar la sobreprescripció d'antibiòtics no necessaris.
Segons les guies de pràctica clínica, hem de reservar la realització de la radiografia per als casos en què hi hagi dubtes amb el diagnòstic, una evolució tòrpida, un empitjorament sobtat, casos greus (hipoxèmia greu, aspecte tòxic) o clínica atípica.
L'objectiu de la radiografia serà identificar complicacions de la bronquiolitis o fer el diagnòstic diferencial amb altres malalties.
La realització indiscriminada de proves d'imatge amb radiació al llarg de la vida produeix un cúmul progressiu d'aquesta radiació que incrementa el risc de càncer.
Per a una població global, el risc de càncer s'incrementa un 10% quan es rep una dosi única de radiació d'1 Sv (1.000 mSv).
En el cas d'un adult de mitjana edat el risc arriba a l'1%, però en cas dels nens de menys de 10 anys ascendeix al 15% a.
Per això, múltiples treballs publicats recentment recomanen disminuir la dosi de radiació en nens i consideren que només és útil aquella exploració radiològica que ens fa modificar un diagnòstic o tractament.
A més, la realització de la radiografia pot augmentar la sobreprescripció d'antibiòtics no necessaris que augmenten el cost del tractament, augmenta la possibilitat d'aparició de resistències, incrementa la necessitat d'utilitzar nous antimicrobians i exposa els pacients a possibles efectes secundaris no necessaris.
En conclusió, no es recomana la realització sistemàtica de la radiografia de tòrax en les bronquiolitis típiques no greus i en les que no tinguin dubtes diagnòstics, per tal d'evitar tractaments no apropiats (antibioteràpia) i radiació no necessària.
a La radiografia de tòrax es considera com l'exploració de referència.
Té una dosi efectiva de radiació de 0,02 mSv i un període equivalent de temps d'exposició a radiació natural de tres dies.
Agència d'Avaluació de Tecnologia i Recerca Mèdiques; 2010.