projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
Walter Benjamin fou un reconegut filòsof alemany que, fugint de la persecució nazi, se suïcidà a Portbou davant l'amenaça de ser entregat a les autoritats nazis.
El dia 31 d'agost de 1920 va néixer al barri barceloní del Poble-Sec Francesc Boix i Campo, qui passà a la història com el fotògraf de Mauthausen.
El president de la Generalitat de Catalunya, Lluís Companys, fou detingut per la policia militar alemanya a la seva residència a l'exili de Le Baule-les Pins i posteriorment entregat a les autoritats franquistes.
L'any 1970, des de les instàncies jurídiques del règim franquista s'impulsava la redacció de la Ley de peligrosidad y rehabilitación social (LPRS), que es va acabar aprovant el mes d'agost del mateix any.
La batalla de l'Ebre fou l'enfrontament més important de la Guerra Civil.
El resultat de la batalla tindria un pes destacat en el desenllaç de la guerra.
El 19 de juliol de 1936, una part important de l'exèrcit i grups civils vinculats a l'extrema dreta s'aixecaren en armes a Barcelona contra el govern legítim de la República.
L'intent de cop d'estat fracassà en topar contra les forces d'ordre públic lleials a la Generalitat i diverses milícies obreres armades.
Les primeres eleccions després de la dictadura franquista es dugueren a terme el 15 de juny de 1977, i tingueren com a guanyador el partit UCD d'Adolfo Suárez, a Espanya,i del PSC, a Catalunya.
El dia 8 de maig de l'any 1945, Alemanya signava la seva capitulació incondicional davant els soviètics, fent-ho prèviament davant dels nord-americans i els britànics el dia anterior.
El 5 de maig del 1945 les tropes americanes entraven a Mauthausen, un dels darrers camps del Reich que fou alliberat
El 30 d'abril de 1945, l'Exèrcit Roig alliberava el camp de concentració de Ravensbrück, on trobaren prop de 2.000 presoneres, malaltes i desnodrides, que havien sigut abandonades pels soldats nazis.
En funció de l'acord, el Memorial Democràtic i el Gran Teatre del Liceu renoven el compromís d'homenatjar el mestre Pau Casals.
El director del Memorial Democràtic de la Generalitat de Catalunya, Jordi Palou-Loverdos, i el director general de la Fundació del Gran Teatre del Liceu, Roger Guasch, han renovat el conveni de col·laboració que van subscriure l'any 2013 amb l'objectiu de portar a terme diferents actes commemoratius i d'homenatge al mestre Pau Casals, músic universal i referent dels valors democràtics i el compromís amb la pau.
Per mitjà d'aquest acord, el Memorial Democràtic de la Generalitat de Catalunya i el Gran Teatre del Liceu organitzaran dues exposicions; una a la seu del Memorial, ' Pau Casals i el compromís per la pau' i una altra al balcó del foyer del Gran Teatre del Liceu, ' De Prada a Perpinyà.
Pau Casals i el món de l'exili.
Paral·lelament, es portarà a terme una conferència a càrrec del professor d'Història del Periodisme de la Universitat Autònoma de Barcelona, Josep Ma Figueres, que portarà per títol 'Pau Casals i la pau', el 17 de desembre a les 19 h a la seu del Memorial Democràtic.
Clourà la commemoració el concert 'El Pessebre', amb música de Pau Casals i lletra de Joan Alavedra, que interpretarà l'Orquestra del Gran Teatre del Liceu dissabte 20 de desembre a les 20 h.
S'ha publicat la cinquena edició corresponent al curs 2018-2019
El Memorial Democràtic convoca anualment el Premi de Recerca en Memòria Democràtica.
Actualment es poden consultar les bases al Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya (Resolució EXI/537/2017, de 14 de març, per la qual s'aproven les bases reguladores del Premi de Recerca en Memòria Democràtica.
Es tracta d'un premi anual que distingeix treballs de recerca d'estudiants de batxillerat al voltant del foment de la memòria democràtica, entre els anys 1931 i 1980.
El termini per presentar les sol·licituds és d'un mes a partir de l'endemà de la publicació de la resolució de convocatòria en el DOGC (del 17 de setembre al 16 d'octubre).
Per a més informació, contacteu amb el Memorial Democràtic a través del formulari de contacte.
per la qual es convoca la cinquena edició del Premi de Recerca en Memòria Democràtica per a l'any 2019 (ref. BDNS 472494).
per la qual s'aproven les bases reguladores del Premi de Recerca en Memòria Democràtica.
Una coproducció del Memorial Democràtic i el Museu Marítim de Barcelona de la Generalitat de Catalunya, comissariada per fotògraf i documentalista Sergi Bernal
Detall de l'exposició 'Antoni Benaiges, el mestre que va prometre el mar'
El jurat dels Premis Ciutat de Barcelona 2019, en l'apartat Educació, ha premiat l'exposició A ntoni Benaiges, el mestre que va prometre el mar, que va tenir lloc al Museu Marítim de Barcelona del 19 de juliol de 2018 al 26 de maig de 2019, comissariada pel fotògraf i documentalista Sergi Bernal i coproduïda pel Museu Marítim de Barcelona i el Memorial Democràtic de la Generalitat de Catalunya.
El jurat, integrat per Francina Martí, Eulàlia Esclapés Turró, Fathia Benhammou Lachiri, Carolina de Britos i Jordi Calvet Solanes, ha acordat per majoria atorgar aquest premi destacant " l'enfocament educatiu i original que fa en recuperar el patrimoni pedagògic silenciat; perquè estableix un diàleg entre el passat i el present, i perquè mostra els valors de l'escola democràtica, en un moment que s'estan qüestionant i necessitem tenir-los presents ".
L'exposició recreava l'ambient d'una escola republicana l'any 1934 a Bañuelos de Bureba (Burgos), a partir d'uns llibrets realitzats pels alumnes, conservats per la família Benaiges.
La mostra incloïa fotografies, cartes de l'època, mobiliari i documentació diversa que permetia als visitants imaginar l'ambient dels anys trenta del segle XX i, en especial, de l'escola rural.
La mostra permetia conèixer la pedagogia renovadora que impartia Antoni Benaiges, mestre nascut a Mont-roig del Camp, basada en les teories del pedagog francès Célestin Freinet (1896-1966), orientades a «donar la paraula a l'infant» i on la impremta era un instrument per a l'aprenentatge i la socialització imprescindible.
Aquesta metodologia fomentava l'experimentació i la implicació de l'alumnat en el procés d'aprenentatge.
L'any 1936 el mestre els va prometre que els duria a la seva casa familiar de Mont-roig del Camp perquè coneguessin el mar, però l'esclat de la guerra civil i la detenció, tortura i assassinat del mestre Benaiges per part del front nacional va estroncar aquella promesa.
Benaiges fou enterrat en una fossa comú, i encara no s'han localitzat les seves restes.
Diverses entitats, col·lectius, veïns i antics alumnes de l'escola rural de Bañuelos de Bureba, historiadors, antropòlegs, periodistes i fotògrafs, han col·laborat en la recuperació de la memòria històrica del mestre Antoni Benaiges, especialment en el marc de l'exhumació de la fossa comú "La Pedraja" a Villafranca Montes de Oca (Burgos).
En relació a aquesta història s'han publicat diversos treballs: Antoni Benaiges, el mestre que va prometre el mar.
Desterrant el silenci, amb textos de F.Escribano, F.Ferrándiz i Q.Solé; investigació i fotografies de S.Bernal (2012, Blume, Mirmanda, Ventall); El mar serà... de S.Gertrúdix i S.Bernal (2018, Ed.
Gregal); Exposició fotogràfica Desterrant el silenci (2011, S. Bernal); El Retratista, Documental, 53 min. 2013.
La mostra es va poder visitar al Museu Marítim de Barcelona del 19 de juliol de 2018 al 26 de maig de 2019, i va rebre 38.494 visitants
AVÍS DE TANCAMENT: D'acord amb les instruccions que estableix el Govern de la Generalitat, el Memorial Democràtic romandrà tancat fins a nou avís.
No es poden visitar les exposicions i també es tanca el Centre d'Informació i Documentació.
La prestació als usuaris en cas de qualsevol consulta es realitzarà únicament per correu electrònic memorialdemocratic.cat o la bústia de contacte
El Memorial Democràtic i la Institució de les Lletres Catalanes, amb la col·laboració de l'Associació Catalana d'Expresos Polítics del Franquisme, organitzaran un acte en record d'aquest esdeveniment.
L'homenatge està organitzat pel Memorial Democràtic i la Institució de les Lletres Catalanes, amb Ona Balló i Manuel Guerrero com a comissaris, i serà presentat per l'actriu Carme Sansa.
Hi participaran Carles Vallejo, president de l'Associació Catalana d'Expresos Polítics, Feliu Formosa, codirector escènic del recital de poesia al Price, i el director de cinema Pere Portabella, autor del film Poetes catalans (1970, 26 min.), que es projectarà durant la primera part de l'acte.
Tot seguit, s'iniciarà el festival amb un recital de 30 poetes de diferents estils i generacions, acompanyat d'intervencions musicals compostes i improvisades al piano de la mà de Marina Herlop.
Simultàniament, Isaki Lacuesta, director, entre altres, de Entre dos aguas i Cravan vs.
Cravan, conduirà un rodatge multicàmera, que comptarà amb un equip compost per professionals i alumnes de l'ESCAC i la Universitat Pompeu Fabra.
Pel que fa a la imatge del Festival, el disseny del cartell del festival de fa 50 anys va anar càrrec de Josep Guinovart.
Enguany serà l'artista Frederic Amat qui el dissenyarà.
Amb aquest homenatge es recordarà l'acte poètic i polític que va tenir lloc el 25 d'abril de 1970 al Gran Price de Barcelona, escenari dels combats de boxa i lluita lliure a la ciutat.
Va ser un acte de poesia resistent, esdevingut un clam per les llibertats, que va aplegar 3.000 persones i va comptar amb la participació de poetes i actors de totes les generacions.
Aquesta celebració del 50è aniversari s'afegeix a altres commemoracions que han rememorat el Primer Festival Popular de Poesia Catalana.
És el cas del Gespa Price, organitzat al campus de la Universitat de Barcelona el maig de 1975, i el Price dels Poetes, celebrat al Palau de la Música Catalanal'abril de 1995.
El 1r Festival Popular de Poesia Catalana va ser un acte poètic i polític que va tenir lloc el 25 d'abril de 1970 al Gran Price de Barcelona, escenari dels combats de boxa i lluita lliure a la ciutat.
El resultat de les eleccions del 12 d'abril precipità la instauració de la II República a tot l'Estat espanyol.
A Catalunya, però, es va palesar que la situació s'havia radicalitzat i que s'era molt lluny del reformisme prudent i cautelós que havia dominat fins al 1923, perquè s'atorgà l'hegemonia política a uns altres protagonistes.
Si bé els primers bombardeigs sobre el nucli urbà de Barcelona s'iniciaren la nit del 13 de febrer de 1936 des del creuer italià Eugenio de Savoia, els mes més importants soferts durant la Guerra Civil foren els que es dugueren a terme per l'aviació italiana els dies 16, 17 i 18 de març de 1938
El 5 de febrer de 1939, un nombrós grup d'alts càrrecs de la Segona República Espanyola, encapçalat pel president, Manuel Azaña y Díaz, creuava la línia divisòria entre Catalunya i França, seguint la ruta entre la Vajol i Les Illes.
El 30 d'abril de 1945, l'Exèrcit Roig alliberava el camp de concentració de Ravensbrück, on trobaren prop de 2.000 presoneres, malaltes i desnodrides, que havien sigut abandonades pels soldats nazis.
Neus Català amb l'uniforme del camp de concentració, poc després de ser alliberada /Arxiu familiar
Tanmateix, el seu patiment no acabaria amb l'alliberament, ja que moltes d'elles van morir setmanes, mesos o anys després, i les supervivents van patir les seqüeles de la reclusió al camp, fins i tot dècades després que se les alliber és.
Entre 1939 i 1945, gairebé 130.000 presoneres van passar pel camp de Ravensbrück, de les quals una vintena eren catalanes.
Cal destacar que, tot i ser un camp majoritàriament de dones, també hi havia presos 20.000 homes, entre els quals 12 eren catalans.
S'estima que el total de víctimes mortals al camp de Ravensbrück va ser d'entre 20.000 i 30.000 persones.
Consulta el Banc de la Memòria Democràtica
El 5 de maig del 1945 les tropes americanes entraven a Mauthausen, un dels darrers camps del Reich que fou alliberat
Presoners alliberats del camp de concentració de Mauthausen / Cpl Donald R. Ornitz, US Army
Entre l'eufòria i les banderes de diverses nacionalitats es desplegà una pancarta confeccionada amb llençols trobats als magatzems dels republicans, amb la inscripció feta pel dibuixant comunista Francesc Teix: "Los espanyoles antifascistas saludan a las fuerzas libertadoras ".
La majoria dels més de nou mil republicans espanyols i catalans que es calcula que foren deportats a camps de concentració van ser destinats al camp de Mauthausen.
Altres camps amb presència de d eportats foren els de Dachau, Buchenwald, Sachsenhausen, Be rgen- Belsen i Ravensbrück.
Consulta el Banc de la Memòria Democràtica
El dia 8 de maig de l'any 1945, Alemanya signava la seva capitulació incondicional davant els soviètics, fent-ho prèviament davant dels nord-americans i els britànics el dia anterior.
El mariscal de camp Wilhelm Keitel signa la rendició d'Alemanya a Berlin / U.S. Army Lt.
Itàlia s'havia rendit el setembre de 1943 i Alemanya era atacada des de l'est per les forces soviètiques mentre la resta de d'aliats ho feien per l'oest.
El 16 d'abril de 1945 començava l'atac final a Berlín.
Hitler refusà fugir i es va recloure al seu búnquer amb alguns dels seus generals.
El 30 d' abril s e suïcidà quan les tropes soviètiques ja eren a pocs carrers de distància.
La resta de tropes no es rendiren fin s a la capitulació signada per Alfred Jodl davant de les tropes nord-americanes i britàniques el 7 de maig i la signada pel marisc al Keitel el 8 de maig a Berlín.
D'aquesta manera es donava per finalitzada la Segona Guerra Mundial al continent Europeu.
Consulta el Banc de la Memòria Democràtica
Les primeres eleccions després de la dictadura franquista es dugueren a terme el 15 de juny de 1977, i tingueren com a guanyador el partit UCD d'Adolfo Suárez, a Espanya,i del PSC, a Catalunya.
Grup de gent fent cua per votar.
Autor: Pérez de Rozas/Arxiu Fotogràfic de Barcelona
Les eleccions generals del 15 de juny de 1977 foren convocades després de la mort del dictador Francisco Franco i representaven la primera consulta electoral democràtica des de l'any 1936.
Adolfo Suárez, que havia estat nomenat president del govern espanyol pel rei Joan Carles el juliol del 1976, guanyà aquestes eleccions al capdavant de la Unión de Centro Democrático ( UCD ).
A Catalunya, que es trobava en ple debat sobre la restitució de l'autonomia i el retorn del president Tarradellas, el resultat fou diferent.
La UCD fou la tercera força més votada al darrer e del Pacte Democràtic per Catalunya ( PDC ), i el vencedor de les eleccions va ser el Partit dels Socialistes de Catalunya (PSC-PSOE).
Consulta el Banc de la Memòria Democràtica
El 19 de juliol de 1936, una part important de l'exèrcit i grups civils vinculats a l'extrema dreta s'aixecaren en armes a Barcelona contra el govern legítim de la República.
L'intent de cop d'estat fracassà en topar contra les forces d'ordre públic lleials a la Generalitat i diverses milícies obreres armades.
Barcelona, 19 de juliol de 1936 / Autor desconegut
Les forces revoltades es van aixecar en armes la matinada del 19 de juliol.
No obstant això, van topar amb la resistència de les forces d'ordre públic i de grups de civils vinculats a partits d'esquerra i sindicats obrers.
Es van produir enfrontaments ferotges al carrer entre tots dos bàndols, cosa que deixà homes i cavalls morts a diverses zones de la ciutat.
Amb el pas de les hores, els soldats rebels van patir moltes baixes i van perdre el control de diversos punts estratègics de la ciutat.
Quan ja era previsible que els rebels no podrien vèncer, la Guàrdia Civil decidí d'obeir la Generalitat i s'uní a la lluita contra els revoltats.
La insurrecció acabà el dia 20 amb l'assalt als diferents indrets on resistien les forces revoltades
La batalla de l'Ebre fou l'enfrontament més important de la Guerra Civil.
El resultat de la batalla tindria un pes destacat en el desenllaç de la guerra.
Soldats creuant l'Ebre /Autor desconegut
La batalla de l'Ebre es va iniciar la matinada del 25 de juliol de 1938, amb una ofensiva de l'exèrcit republicà que, en una primera instància, va ser reeixida.
Els republicans van derrotar l'enemic en diversos punts, i van aconseguir d'ocupar una part del territori que estava sota control rebel.
A partir d'aquell instant l'ofensiva es convertiria en una batalla de desgast entre tots dos exèrcits que duraria 115 dies.
La resistència republicana es va fer forta en un nombre molt important de llocs.
Malauradament la manca d'efectius, d'intendència i especialment la superioritat aèria de les tropes franquistes provocaren que, finalment i de manera esglaonada, les tropes republicanes abandonessin els espais conquerits.
La batalla més llarga i sagnant de la guerra civil tingué un desenllaç dramàtic per a les forces republicanes, ja que perderen molts soldats, una part important dels quals formava la Lleva del Biberó, i la majoria del seu armament més modern.
L'any 1970, des de les instàncies jurídiques del règim franquista s'impulsava la redacció de la Ley de peligrosidad y rehabilitación social (LPRS), que es va acabar aprovant el mes d'agost del mateix any.
Transvestits en un carrer, vistos a través del vidre d'un bar, al districte cinquè, al conegut popularment com a barri Xino, a Barcelona / Fons Gabriel Casas i Galobardes.
La Ley de peligrosidad social y rehabilitación social es postulava com una actualització de la Ley de vagos y maleantes i tenia per objectiu reprimir l'homosexualitat, entre d'altres.
El moviment homosexual era cada cop menys invisible, i la dictadura ho veia com una amenaça als valors de la família tradicional catòlica.
Aquesta llei va esperonar la contestació dels primers activistes homosexuals a l'Estat espanyol i, en particular, a Catalunya.
En aquest sentit, Armand de Fluvià va assumir, des de la clandestinitat, el liderat d'aquesta protesta en contra d'una llei que considerava les persones homosexuals com a desviades, pervertides, invertides, immorals, asocials, corruptores de menors i delinqüents.
Aquell mateix any es va fundar l'AGHOIS (Agrupación Homófila por la Igualdad Sexual), embrió del Moviment Espanyol d'Alliberament Homosexual (MELH) el 1971, amb l'objectiu de denunciar la situació anòmala dels homes i dones no heterosexuals durant la dictadura.
El president de la Generalitat de Catalunya, Lluís Companys, fou detingut per la policia militar alemanya a la seva residència a l'exili de Le Baule-les Pins i posteriorment entregat a les autoritats franquistes.
Lluís Companys retratat per Pedro urraca a la frontera d'Hendaia / Arxiu Nacional de Catalunya
L'ocupació militar de Catalunya per part de les tropes franquistes va provocar l'exili de milers de persones, entre les quals la del President de la Generalitat de Catalunya, Lluís Companys, qui creuà la frontera cap a França la matinada del 5 de febrer de 1939.
Tres dies després es traslladava a París per reunir-se amb la seva dona, Carme Ballester i el seu fill.
Amb l'esclat de la Segona Guerra Mundial i la posterior ocupació alemanya del territori francès, Companys era conscient del risc de ser detingut i entregat a les autoritats franquistes.
Però tot i les recomanacions d'anar a Mèxic, es volgué quedar a França per poder estar a prop del seu fill, qui patia una greu malaltia.
Decidí desplaçar-se a la localitat bretona de La Baule-les-Pins, on fou detingut el 13 d'agost de 1940 per membres de la policia militar alemanya.
Les gestions que havien fet l'ambaixador franquista a França, José Félix Lequerica, les pressions diplomàtiques del ministre Serrano Suñer, i la vigilància i seguiments del policia Pedro Urraca havien donat els seus fruits.
Fou el mateix Pedro Urraca qui s'encarregà de traslladar Companys des de la presó parisenca de La Santé fins la frontera d'Hendaia, des d'on va ser portat cap a presons espanyoles, primer a Madrid i finalment al Castell de Montjuïc, on fou afusellat la matinada del 15 d'octubre de 1940.
Walter Benjamin fou un reconegut filòsof alemany que, fugint de la persecució nazi, se suïcidà a Portbou davant l'amenaça de ser entregat a les autoritats nazis.
Walter Benjamin fou un assagista, crític literari, traductor i filòsof alemany d'origen jueu.
Nascut l'any 1892 a Berlín, Benjamin es crià en el si d'una família jueva assimilada.
Estudià filosofia, filologia i psicologia a Friburg, Berlín, Munic i Berna.
Fou en aquesta última ciutat on finalitzà els seus estudis amb la tesi "El concepte de la crítica d'art dins del Romanticisme alemany" (1920).
L'any següent tornà a Berlín, on es dedicà a la traducció, a la crítica literària i a la literatura.
Com a conseqüència de l'ascens del nacionalsocialisme a Alemanya, Benjamin decidí traslladar-se a París, d'on també fugí l'any 1940 a causa de l'entrada de l'exèrcit nazi a la ciutat.
L'agost del mateix any obtingué un visat per entrar als Estats Units, amb sortida des de Portugal.
En el seu camí per creuar la frontera francoespanyola fou retingut per les autoritats franquistes.
Davant l'amenaça de ser entregat a la Gestapo se suïcidà a Portbou el 26 de setembre de 1940.
El Centre d'Informació i Documentació del Memorial Democràtic és un centre de recursos i de documentació de caràcter especialitzat en l'àmbit temàtic dels períodes de la Segona República, la Guerra Civil, el Franquisme i la Transició a Catalunya.
Conserva, cataloga i difon aquest fons bibliogràfic i documental, aplegant una pluralitat de memòries relatives a la Guerra Civil, l'exili, la dictadura franquista i la recuperacó de les llibertats i la democràcia, fent-lo accessible a tota la ciutadania.
La constitució d'un Centre d'Informació i Documentació està fonamentada per l'article 3 de la Llei 13/2007 del 31 d'octubre del Memorial Democràtic.
El Centre d'Informació i Documentació està integrat per:
El Centre d'Informació i Documentació del Memorial Democràtic us facilita l'accés a una sèrie de recursos d'informació i productes documentals
Llistat amb les darreres adquisicions de la biblioteca del Centre d'Informació i Documentació.
Confeccionades a partir del fons disponible al Centre, inclouen referències de llibres, capítols de llibre, articles de revista, llocs web i altres documents sobre temes concrets.
Accés a catàlegs bibliogràfics, bases de dades, fons documentals i centres de recerca de Catalunya, Espanya i internacionals
Selecció d'enllaços a pàgines web a diversos espais de memòria, museus, centres d'informació i documentació, associacions de Catalunya, Espanya i el món.
Periòdicament el Centre d'Informació i Documentació selecciona i recomana publicacions del seu fons.
Metro: Plaça Catalunya o Liceu (línia 3).
Telèfons: 93 624 73 51 (recepció Memorial) 93 634 73 54 / 93 634 73 75 (Centre d'Informació i Documentació)
El 5 de febrer de 1939, un nombrós grup d'alts càrrecs de la Segona República Espanyola, encapçalat pel president, Manuel Azaña y Díaz, creuava la línia divisòria entre Catalunya i França, seguint la ruta entre la Vajol i Les Illes.
El 5 de febrer de 1939, el govern de la Segona República Espanyola, encapçalat pel president, Manuel Azaña y Díaz, creuava la línia divisòria entre Catalunya i França, seguint la ruta entre la Vajol i Les Illes.
Aquell mateix dia 5 s'exiliava també el president Lluís Companys després de la seva estada a Agullana.
Començava doncs un exili on segons les xifres més aproximades a la realitat parlen, pel febrer de 1939, d'una massa de refugiats que devia oscil·lar entre 440.000 i les 460.000 persones.
L'exili i l'oblit, Volum 10 de la col·lecció de De Riquer, Borja (dir.),
Política, polítics i societat dels Països Catalans, Barcelona,
Fundació Enciclopèdia Catalana, 1997. (p.84-85)
Ciutadans republicans a la carretera entre el Voló i Argelès, un cop passada la frontera francesa en l'èxode massiu de refugiats en caure la ciutat de Barcelona en mans de l'exèrcit franquista, 1939
August Chauvin/ Arxiu Nacional de Catalunya.