Dolors Reig Hernández ( ) és experta en comunitats, xarxes socials, social media, tendències web, innovació social i coneixement.
És autora del bloc El caparazón (formació, consultoria, dinamització de xarxes socials) i col·labora amb la Universitat Oberta de Catalunya, ESIC-ICEMD, IEBS...
Ben aviat es publicarà el seu llibre Socionomía on explica com la societat augmentada està canviant el món.
Com vas començar en aquest món de les tecnologies de la comunicació, de l'aprenentatge i la participació?
Jo vinc del món de la formació i de l 'e-learning.
Estudiant a la UOC em vaig adonar de les possibilitats que té Internet per fer formació i, coincidint amb una experiència directa d'aprenentatge en xarxa, vaig anar descobrint progressivament les possibilitats que té.
De fet, la meva formació de base, a banda del desenvolupament web i l'aprenentatge electrònic, és la psicologia, i realment, ara que la part tecnològica va gairebé sola i és accessible per gairebé tothom amb només un clic, la part més important per a mi és la part social.
Quan tothom pot fer ús del potencial d'Internet d'una manera força senzilla, els temes que em semblen més importants són la motivació i la felicitat de l'ésser humà.
Sempre dic que la psicologia social ha d'estar encantada amb els social media perquè avui és la ciència que pot donar millors explicacions i respostes al protagonisme de l'individu connectat.
Com veus la relació entre psicologia social i les xarxes socials?
No es pot explicar l'èxit de les xarxes socials si no és perquè està omplint necessitats bàsiques de l'ésser humà.
Quan em pregunten quan s'acabarà el boom de les xarxes socials jo contesto que quan nosaltres deixem de ser sociables.
Estem utilitzant un excedent social acumulat, de ganes de compartir, de ganes de fer coses amb els altres.
I això cada cop té més rellevància als programes formatius de community management, amb continguts de psicologia social.
Si estem parlant de dinamitzar grups i de motivació de persones estem parlant de comunicació, però sobretot de psicologia social.
Algun cop has comentat que el web 2.0 està provocant canvis també a nivell cognitiu...
Sí, la idea és que evolucionem a partir de totes les experiències i l'experiència virtual és tan important com qualsevol altra.
Els nostres cervells estan evolucionant en aquest context de connectivitat general i de sobreabundància d'informació.
Quan aquesta situació es comença a viure com una oportunitat per fer les coses millor o desenvolupar millor la nostra sociabilitat, això ens fa evolucionar cognitivament.
Per exemple, quan ens adaptem a un entorn en què les competències de filtratge de la informació cada cop són més importants.
Un altre exemple és el de multitasques, la capacitat de fer moltes coses alhora.
Ja es comença a experimentar amb infants que de ben petits són capaços de fer diverses coses i poder fer dos aprenentatges al mateix temps.
Què aporten les tecnologies de la comunicació en la cerca de la felicitat?
Si pensem en termes de la piràmide de Maslow seria la part de dalt, des de la necessitat d'afiliació, d'estar junts, el reconeixement social, l'autorealització.
Tot això es veu afavorit per les tecnologies en el sentit que la teva producció és mes fàcilment reconeguda, pots aportar més coses al grup social.
Internet facilita en aquest sentit la realització personal més creativa i social.
En canvi, Bauman critica justament la dissolució dels vincles i les estructures més fortes i estables de la comunitat
Penso que Bauman, per l'edat i l'època, es queda a les portes d'aquest món hiperconnectat gràcies a Internet.
Ell diu que ens han separat del nostre cercle social, que això ens fa més infeliços i ens fa més consumistes i tot és correcte abans d'Internet, però les xarxes socials ens fan retornar a la comunitat.
Fins i tot diu que cal buscar solucions locals als problemes globals i és justament el que Internet permetria fer al nou individu que ara es pot autoorganitzar.
No es pot comparar la falsa connexió social de la televisió a la connexió més autèntica i bidireccional d'Internet.
De Bauman i la seva anàlisi en parlo precisament a Socionomia, el llibre que publicaré en breu: en el fons estem recuperant la comunitat.
Quin paper creus que han de tenir les xarxes socials al món de la formació i els diferents models d'aprenentatge?
Com que pots aprendre no només als cursos planificats sinó des de qualsevol dispositiu i en qualsevol moment, el que fem és incrementar les possibilitats d'aprendre més i amb més qualitat en qualsevol context.
És un nou ecosistema de coneixement al qual les organitzacions s'adapten o aprofiten el que els pot oferir.
Des del punt de vista de l'aprenentatge, el que fan les tecnologies és ajudar-nos a realitzar velles utopies de la pedagogia.
Quan Vigostsky parlava de construir coneixement de manera social, Illich parlava de realitzar-nos publicant en espais públics o Freire parlava de la pedagogia de la pregunta, avançaven les possibilitats que avui són realitat.
En quin moment creus que estan les organitzacions en l'aprofitament d'aquestes noves possibilitats?
Encara molt al principi, amb força mancances de flexibilitat que fan que es moguin de manera més feixuga que no l'individu.
I estan en una fase més primerenca que no pas els particulars.
Quin rol podrien tenir les comunitats de pràctica i les metodologies col·laboratives en la formació?
El construccionisme ja ha plantejat que aprenem millor junts, però no és necessari que estiguem junts de manera presencial, compartint un espai.
Les comunitats estan aprofitant la possibilitat de treballar sols des de casa però col·laborant de manera virtual.
Aprenem millor junts, però quan estem junts presencialment l'aprenentatge es pot despistar.
Moltes vegades és ideal aprendre des de casa però treballant de manera col·lectiva a fòrums i espais d'intercanvi virtuals.
Un exemple paradigmàtic és la UOC, que combina el treball a fòrums i el treball individual.
En tot el plantejament de l' e-learning 2.0, quan incorpores fòrums, espais per compartir i continguts estàs combinant el millor de cada casa.
El matís virtual permet aprofitar el temps millor combinant i augmentant les oportunitats d'aprenentatge col·laboratiu de manera virtual i, d'altra banda, l'estudi i el treball personal.
Quina relació veus entre xarxes de coneixement i les xarxes socials?
Prensky diu que els nadius digitals no saben utilitzar les xarxes socials des de la vessant del coneixement.
I també fa molt bé el Departament d'Ensenyament de la Generalitat quan inventa el terme TAC, tecnologies d'aprenentatge i coneixement: cal treballar la tecnologia com una eina de coneixement, no només de comunicació.
És una qüestió d' apropiació per part del ciutadà.
Les organitzacions avui dia fan servir més les xarxes socials com una eina de comunicació i màrqueting, temes fonamentals durant la crisi, però cada cop les anem aprofitant més per desenvolupar el coneixement.
Les eines són vàlides i fins i tot quan els estudiants de manera espontània fan servir Facebook per compartir vídeos o enllaços de material o coses del professor estan portant la contra a Prensky.
Ara toca créixer en l'àmbit de les TAC, i sobretot, des del meu punt de vista, de les TAP, les tecnologies de l'apoderament i la participació, que seran el pas següent.
Quines tecnologies destacaries com a més adequades per a les TAC i per a les TAP?
En el cas de les TAC ja hi ha molt bones eines, com Google docs, wikis, fòrums... però en el cas de les TAP tot el que són tecnologies d'identificació digital són molt importants.
Quan parlem de participació és necessari que se certifiqui la identitat.
En altres paraules, l'ús de les xarxes socials com a eines de participació és un repte encara pendent.
Les eines d'avui no servirien per fer processos de participació ciutadana seriosos, sobretot perquè no està certificada la identitat.
Com t'imagines d'aquí 2 o 3 anys l'impacte i l'àmbit d'aplicació de les TIC?
L'aspecte que cal desenvolupar més és la participació ciutadana.
Sempre comento que quan puguem parlar de polítiques 2.0, quan els polítics s'adonin que la gent vol participar i pot participar, el procés iniciat amb les tecnologies socials ja haurà finalitzat i viurem del tot en una societat 2.0.
És una evolució de la democràcia, estem en una democràcia representativa i tenim eines perquè sigui molt més participativa.
Com a gestors i no tant representants de la voluntat popular, si desenvolupem les eines adequades per escoltar la voluntat de la gent, igual que fan les empreses per vendre els seus productes, haurem creat un sistema molt més actual i una societat més feliç.
Fins al segle XVI es tenia assumit que els cignes eren, per naturalesa, blancs
-només podien ser blancs- amb la qual cosa, cigne equivalia a cigne blanc.
Però -el que són les coses-, científics al segle XVII van descobrir una rara raça de cignes negres.
Com podem imaginar, el xoc i la sorpresa va ser brutal.
Doncs bé, en l'obra El cigne negre, el professor Nassim Nicholas Taleb reflexiona sobre les conseqüències d'aquest descobriment.
L'autor sosté que estem incapacitats per treure conclusions sobre el futur a partir del passat.
En les seves pròpies paraules: "Què és un cigne negre?
Per començar, és un fet improbable, les seves conseqüències són importants i totes les explicacions que es puguin oferir a posteriori no tenen en compte l'atzar i només busquen encaixar l'imprevisible en un model perfecte".
L'èxit de Google i YouTube, i fins l'11-S, són cignes negres.
També, en aquest sentit, les paraules de McLuhan afirmaven una cosa semblant: "... no es pot conduir cap endavant mirant el mirall retrovisor".
Connectant l'efecte cigne negre amb la formació corporativa, podríem preguntar-nos si l'aprenentatge informal -ara enormement potenciat per la tecnologia i Internet-, equivaldria a la disrupció que va suposar per a les ciències naturals el descobriment del cigne negre al segle XVII.
L'aprenentatge informal seria el gran redescobriment de la nostra època?
Tot el que s'ha fet en formació, després de l'aportació dels mètodes pedagògics d'aula i instructius -subsidiaris de la Revolució Industrial-, han deixat de tenir sentit i no són ja eficients?
Per contestar aquestes qüestions, caldria matisar bastant la resposta.
Creiem que les aportacions de l'aprenentatge informal no desplaçaran, en un efecte simple de substitució, l'anterior.
Més aviat s'anirà conformant com un ingredient que conviurà pacíficament amb altres metodologies i modalitats d'aprenentatge.
No serà, per tant, una innovació disruptiva.
Millorarà l'ecosistema d'aprenentatge, però no comporta un canvi radical.
Què és el que aporta l'aprenentatge informal com a nou i imprevist en l'escenari de la formació?
L'aprenentatge informal no només apareix com un fenomen que multiplica les possibilitats en l'accés a la informació al compàs del canvi en l'entorn tecnològic, sinó que representa també una multiplicació de les pràctiques de construcció col·lectiva del coneixement i en el maneig del coneixement pràctic en les organitzacions.
Són organitzacions que aprenen incessantment, perquè el nou entorn tecnològic ho permet, i perquè les organitzacions en aquest nou entorn s'han d'adaptar contínuament a una incessant producció de noves pràctiques i aparició de noves possibilitats d'acció.
En definitiva, els ritmes i la quantitat d'oportunitats d'aprenentatge s'acceleren de tal manera que és inabastable per una sola persona i es fa necessària la col·laboració social per a la generació continuada de coneixement situat en el context d'una pràctica concreta.
Des d'aquest punt de vista, no parlarem tant de la irrupció de l'aprenentatge informal (cigne negre), sinó d'un procés de desenvolupament de l'atenció i focalització per part de directius i professionals en diferents aspectes per a la millora de l'eficiència.
La integració dels aprenentatges formal i informal ha de tenir en compte diferents factors: d'una banda, en totes les organitzacions coexisteixen persones amb diferents nivells d'implicació i proactivitat, d'altra banda, coexisteixen també persones amb antiguitat i experiència diferent en el lloc de treball, treballadors novells i altres que ja tenen un alt nivell de coneixement dels requeriments del lloc de treball.
Les diferents metodologies i accions estratègiques de formació, formals i informals, han de tenir en compte aquestes variacions.
L'aprenentatge informal implica un tipus d'usuari proactiu i apassionat pel seu treball i les competències per fer-lo.
Es tracta d'una persona proactiva i amb uns valors que el porten a implicar-se en interaccions d'intercanvi de coneixement i experiència amb altres professionals.
Aquesta tipologia de persones les trobarem col·laborant de manera activa en les comunitats de pràctica i serà capaç d'aprofitar les oportunitats informals d'aprenentatge en qualsevol entorn.
Les persones més reactives aprofitaran millor les modalitats de formació més instructives.
D'altra banda, en el següent esquema expliquem com es pot articular l'aprenentatge formal amb l'aprenentatge informal, tenint en compte el nivell d'acompliment laboral en funció de les etapes en què es troba l'empleat:
En les etapes inicials, quan som novells, necessitem de pautes i protocols que ens ensenyin l'ofici.
Aquestes serien servides de forma més eficient sobre la base de pedagogies de tipus instructivista.
Tanmateix, els continguts i recursos a transmetre en aquesta fase procedeixen en gran mesura del treball col·laboratiu procedent de les metodologies de l'aprenentatge informal.
Progressivament, amb la millora de l'acompliment, i ja de ple en la formació continuada, desbordant els marges dels aprenentatges formals, es donarà pas a escenaris d'aprenentatge social i cooperatiu on, segons les tesis de Prensky (2011), la pedagogia de la coassociació cobra protagonisme.
És important tenir en compte que la formalització de l'aprenentatge informal en comunitats de pràctica o altres iniciatives de gestió del coneixement requereix d'una cultura col·laborativa que pot ser transmesa des del primer moment a les persones que s'incorporen en el lloc de treball.
En aquest sentit, les accions formatives més instructives poden utilitzar productes com ara manuals de processos o protocols d'intervenció que han estat desenvolupats en el marc de comunitats de pràctica (per ex. Manual de processos de la comunitat de juristes en el programa Compartim, o els protocols de diagnòstic en casos de violència de gènere realitzats per la comunitat de pràctica d'Assessorament Tècnic Penal del mateix programa), alhora que propicien la iniciació d'aquests nous treballadors en les pràctiques de treball col·laboratiu i aprenentatge informal.
En aquest context, l'aprenentatge informal incideix directament en la millora de la distribució, generació i aplicació del coneixement com a respostes a reptes i dificultats que el nou entorn presenta i que aquest mateix entorn ens permet abordar amb noves eines de manera col·lectiva.
Redisseny dels processos d'aprenentatge i innovació contínua que es focalitzen en el concret i contingent dels desafiaments del dia a dia, i que necessàriament en aquest nou context, afecten les metodologies d'aprenentatge tant formal com informal, l'articulació de la teoria i la pràctica, i la integració de les competències i l'execució.
Tot això atorga a les persones que aprenen i a les que ensenyen (en realitat facilitadors d'aprenentatges) rols diferents dels tradicionals.
El formador serà, cada vegada més, un facilitador de l'aprenentatge (col·lectiu i col·laboratiu), expert a, d'una banda, facilitar l'accés a informació de qualitat i, sobretot, a extreure i fer circular el coneixement tàcit dels veritables experts, que són els que participen d'aquesta experiència d'aprenentatge col·laboratiu basat en les seves experiències i les seves pràctiques professionals.
I ja en un altre context derivat d'aquest plantejament, si haguéssim de fer una prospecció del que serà l'evolució de l'aprenentatge formal i informal en els propers anys, podríem assenyalar un parell de tendències emergents que es relacionen entre si:
Impuls de polítiques estructurades d'innovació en les organitzacions educatives.
Impuls de pedagogies basades en la coassociació.
En aquest butlletí desenvoluparem la primera tendència, la relacionada amb la innovació, i en el pròxim abordarem en profunditat la pedagogia de la coassociació.
Les polítiques d'innovació educatives en les organitzacions
Assenyala Begoña Gros (2011) que la innovació no pot ser una pràctica aïllada, ja que la diferenciació és la meta, i la innovació és el procés per aconseguir-la.
Per tant, perquè una organització sigui innovadora ha de sistematitzar i executar de manera conscient i controlada el seu desenvolupament estratègic.
A continuació, i seguint a Lester i Piore (2004),distingeix entre models d'innovació analítica i models d'innovació interpretativa.
L'enfocament analític suposa que l'organització estableix la innovació com a objectiu a través de la generació de projectes (amb una metodologia clàssica de desenvolupament de projectes), i l'enfocament interpretatiu, que està més proper als plantejaments d'innovació oberta de Chesbrough (2009), el qual emfatitza més la importància de la innovació en el procés que el producte: no hi ha un punt d'inici i de final clarament definit, ja que el procés d'innovació és molt dinàmic.
En aquest enfocament, les finalitats i els mitjans no es distingeixen d'una manera clara, i és molt important la creació de bones xarxes de comunicació que es produeixen més enllà de la mateixa organització i la connecten amb l'entorn.
En el model d'innovació oberta es considera que la innovació es troba en els espais fronterers entre diferents disciplines, és per això que és important permetre el flux de les idees que deixin pas a visions diversificades i promoguin la participació de diferents professionals.
Per què seria tan necessari apostar per models estratègics d'innovació en les organitzacions educatives?
Per una raó òbvia: la majoria de models formatius continuen tenint com a base el model d'ensenyament en què l'important és transmetre informació.
D'aquesta manera els formants accedeixen a continguts sense que hi hagi cap tipus de mediació o valor afegit en el procés d'aprenentatge.
El rol de docent instal·lat en la transmissió de continguts, fins i tot en etapes de desenvolupament professional avançades, deixa escapar tot aquest potencial de desenvolupament que podria aportar.
Com a recomanació per a organitzacions universitàries, Gros (2011) assenyala l'adopció d'una sèrie d'elements clau en estratègies, persones, processos i productes.
Els que podrien ser generalitzables a la formació corporativa serien els següents:
- És important perquè realment sigui possible la innovació, que aquesta estigui inclosa en l'estratègia de govern del centre formatiu.
- Cada centre ha de trobar els seus espais adequats per a la innovació i generar sistemes interns per afavorir l'intercanvi d'idees i de projectes.
- La innovació ha de guiar-se i incentivar, la qual cosa requereix inversió i esforços.
- Un dels elements clau per a la innovació és la confiança.
Pressuposa habilitar mesures de suport -i de protecció- cap als innovadors, per quan els projectes fracassen o no funcionen com es podria esperar.
- La implicació en els projectes és crucial.
No és la institució la que innova sinó les persones.
- En el procés d'innovació tothom dins de l'organització té alguna cosa a aportar.
- És important que s'obtinguin resultats tangibles en poc temps.
- La innovació és horitzontal, s'ha de promoure barrejant les diferents àrees i elements que conformen l'organització.
- Obertura: el coneixement ha de ser obert i és fonamental que hi hagi treball col·laboratiu dins i fora de l'organització.
"La universitat amenaçada: la innovació pot marcar la diferència".
Biblioteca Innovació Educativa.
Sobre la imatge: Black Swan © peter hindmarsh CC BY-NC-SA 2.0
Presentació del seu darrer llibre Sistemas procesales penales.
Com cada any, la Biblioteca del CEJFE celebra Sant Jordi amb diferents activitats relacionades amb la lectura.
II Tertúlia literària de novel·la negra, amb grans lectors del Departament
24 d'abril de 2012, de 17 a 19 h
En el cicle de Sant Jordi, la Biblioteca del CEJFE convida l'autor Agustí Vehí a presentar la seva obra i xerrar amb altres autors i aficionats a la novel·la negra.
El futur dels llibres davant les noves formes de lectura
Taula rodona on representants de diferents institucions i mitjans de comunicació reflexionaran sobre el futur del món editorial i sobre l'evolució de la lectura en l'era digital
26 d'abril de 2012, de 17 a 19 h
Presentació del llibre Socionomía
3 de maig de 2012, de 17 a 18.30 h
Programa d'actualització: I si avaluem les nostres competències i compartim la nostra formació?
Quines són les competències de la mediació de conflictes i com les exercim
1r torn: 9, 16 i 30 de maig, i 4 i 6 de juny de 16 a 18 h
2n torn: 10, 17 i 31 de maig, i 5 i 7 de juny de 17 a 19 h
Conferència de criminologia "Els senders de la dogmàtica penal i la criminologia cautelar"
E. Raúl Zaffaroni Agustí, ministre de la Cort Suprema Argentina i reconegut criminòleg exposarà el seu discurs penal garantista dels drets humans i reflexionarà sobre els models punitius i reparadors per a la resolució de conflictes.
17 de maig de 2012, de 9 a 11.30 h
II Congrés Internacional EDO 2012.
Gestió del coneixement i desenvolupament organitzatiu: formació i formació corporativa
Inscripció: fins a l'11 de maig
II Congrés Internacional EDO 2012
IX Congrés Espanyol de Criminologia: Prevenir, castigar, reintegrar
Trobada acadèmica on es presentaran els avenços de la investigació i la pràctica en criminologia a Espanya i a Amèrica Llatina
Us avancem les properes activitats del programa Compartim i també les dates de les jornades de bones pràctiques de les diferents comunitats del programa Compartim durant l'any 2012.
Destaquem tres activitats que han tingut lloc aquest mes de març:
- Vídeo de la conferència de Pep Torres sobre innovació i emprenedoria
- Presentació del llibre de L. A. Fernández Hermana Historia viva de Internet.
Segons Jeff Jarvis, un dels més prestigiosos analistes mundials en noves tecnologies, compartir tot el que pensem i fem no és perjudicial, tal i com opinen alguns, sinó que ajuda a altres individus a progressar i viure una vida més plena.
La idea principal del llibre és que Internet ens ofereix eines molt valuoses per millorar la societat i per tant, no només cal conèixer-les i utilitzar-les, sinó també fomentar-les i preservar-les de qui les vol restringir.
L'objectiu de la web semàntica és millorar la web actual permetent que les dades publicades siguin processades i reutilitzades en diferents contextos de manera automàtica.
Segons l'autor les empreses i organitzacions que sàpiguen reaccionar a temps orientant la seva estratègia cap a la publicació i consum de dades semàntiques aconseguiran avantatges competitius a la web del futur.
Evernote és una aplicació que permet l'accés, organització i gestió de la informació i dels documents –que es poden classificar mitjançant llibres i etiquetes–, tant des de l'ordinador com des dels diferents dispositius mòbils o bé accedint-hi des del web (el contingut se sincronitza automàticament).
El funcionament és molt senzill, es desen notes de les diferents informacions que ens interessen per tenir-les sempre a l'abast i de manera ordenada.
La versió gratuïta ofereix 40 MB d'amplitud de banda mensuals.
A la versió de pagament l'amplitud de banda mensual puja a 1 GB, i ofereix també d'altres avantatges.
Disposa de moltes aplicacions i complements per treure'n el màxim profit (disponibles també per a la versió gratuïta), i és una de les eines preferides i imprescindibles per dur a terme l'anomenada gestió GTD.