Barcelona, 2013, Escola d'Administració Pública de Catalunya, 90 pàg., DOI: 10.2436/10.8030.03.1, ISBN: 13 978-84-695-8959-5.
Aquest estudi és fruit d'una subvenció de l'Escola d'Administració Pública de Catalunya destinada a elaborar treballs de recerca sobre Administració pública, i ha estat sotmès a una avaluació externa que n'ha validat el contingut i n'ha recomanat la publicació.
Durant els darrers anys, les invocacions a la innovació han estat constants.
Gairebé tothom sembla coincidir que la innovació és imprescindible per fer front a un entorn cada vegada més complex, dinàmic i imprevisible.
També les administracions públiques estan sotmeses a aquest imperatiu, ja que la societat a la qual pretenen servir experimenta ràpids canvis i profundes transformacions.
A partir d'aquesta constatació, l'informe identifica quatre polítiques públiques innovadores i les analitza.
L'objectiu és construir un seguit de recomanacions que afavoreixin la innovació en un hàbitat especialment resistent als canvis com és l'Administració pública.
Amb aquesta intenció, després de repassar la principal literatura sobre la innovació, es proposa una aproximació al com de la innovació basada en dues idees: la creació d'entorns que afavoreixen la innovació i la posada en marxa dels quatre motors que hi intervenen i n'estimulen la seva posada en marxa.
Un estudi, en definitiva, que aborda un tema rellevant per al futur de les polítiques públiques i que ho fa a través de combinar la reflexió teòrica, l'estudi d'experiències concretes i la voluntat d'aportar eines útils per fer efectiva la innovació en l'àmbit públic.
Llicenciat en ciències econòmiques (UAB), diploma en anàlisi de dades per a les ciències socials (Essex University) i doctor en ciència política i de l'administració (UAB).
Estades de recerca a les Universitats d'Oxford i Cambridge i, actualment, catedràtic de ciència política i de l'administració de la UAB i director de l'IGOP.
En l'àmbit universitari he estat coordinador de titulació, vice-degà d'ordenació acadèmica, coordinador del mestratge en Gestió Pública, coordinador de l'àrea de ciència política i director del programa de doctorat.
Ha desenvolupat l'activitat docent i investigadora en els àmbits de la gestió pública, el govern local, la participació ciutadana i l'anàlisi de les polítiques públiques.
Llicenciada en Ciències Polítiques i de l'Administració.
Auxiliar d'investigació al GIGAPP amb adscripció institucional a la UAB
Llicenciat en Ciències Polítiques i de l'Administració, i Doctor en Ciència Política, per la Universitat Autònoma de Barcelona.
Investigador Ramón y Cajal a l'Institut de Govern i Polítiques Públiques (IGOP) de la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB).
Ha treballat a la Universitat Pompeu Fabra i a la De Montfort University (Regne Unit) com a investigador post-doctoral Beatriu de Pinós.
Ha realitzat estades d'investigació a l'Escola de Govern de la Fundació Joao Pinheiro i a la Universidad Federal de Minas Gerais (Brasil).
Els seus temes d'investigació són les polítiques públiques urbanes, els governs locals, la participació ciutadana i els processos de transformació d'àrees urbanes desafavorides.
1 Innovació política i administrativa
1.1 El perquè de la innovació política i administrativa
1.2 El què de la innovació política i administrativa
1.3 El com de la innovació política i administrativa
1.3.3 Avaluació de la innovació
2 Un relat de quatre experiències innovadores
2.1 El cas dels catàlegs del paisatge
2.1.3 Característiques principals de la política
2.1.4 Resultats, impactes i resistències
2.2.2 Antecedents de la política
2.2.3 Característiques principals de la política
2.2.4 Resultats, impactes i resistències
2.3 El cas dels centres cívics de Girona
2.3.3 Característiques principals de la política
2.3.4 Resultats, impactes i resistències
2.4 El cas de les superilles de Gràcia (Barcelona)
2.4.3 Característiques principals de la política
2.4.4 Resultats, impactes i resistències
3 Innovació: de la teoria a la pràctica
3.1.1 El què de la innovació en la política del paisatge
3.1.2 El què de la innovació en la política de regeneració de barris
3.1.3 El què de la innovació dels centres cívics de Girona
3.1.4 El què de la innovació de la superilla de Gràcia (Barcelona)
3.1.5 Innovació: del saber superat al coneixement nou
3.2.1 El perquè de la innovació en la política del paisatge
3.2.2 El perquè de la innovació en la política de regeneració de barris
3.2.3 El perquè de la innovació dels centres cívics de Girona
3.2.4 El perquè de la innovació de la superilla de Gràcia (Barcelona)
3.2.5 Innovació: reconèixer un problema no resolt i una resposta insuficient
3.3.1 El com de la innovació en la política del paisatge
3.3.2 El com de la innovació en la política de regeneració de barris
3.3.3 El com de la innovació dels centres cívics de Girona
3.3.4 El com de la innovació de les superilles de Barcelona
3.3.5 Generació de microentorns i usar tots els motors
3.4 Resistències, resultats i sostenibilitat
3.4.1 Resistències, resultats i sostenibilitat en la política del paisatge
3.4.2 Resistències, resultats i sostenibilitat en la política de regeneració de barris
3.4.3 Resistències, resultats i sostenibilitat dels centres cívics de Girona
3.4.4 Resistències, resultats i sostenibilitat de les superilles de Gràcia (Barcelona)
3.4.5 Innovació: lentitud per superar resistències i aconseguir resultats
4 Conclusions: una guia per a la innovació
4.1 La innovació: un gir conceptual que requereix una aplicació pràctica