Les titulacions acadèmiques i professionals que habiliten per desenvolupar la funció de coordinador de seguretat i salut a les obres d'edificació, durant l'elaboració del projecte i l'execució de l'obra, són les d'arquitecte, arquitecte tècnic, enginyer o enginyer tècnic, d'acord amb les seves competències i especialitats, tal com estableix la Llei 38/1999, de 5 de novembre, d'ordenació de l'edificació.
Aquesta norma només es refereix a les obres d'edificació però no hi ha cap altra norma que exigeixi altres requisits per obres d'altre tipus (enginyeria civil), tot i que per analogia s'aplica sovint el mateix criteri.
Es recomana també que la formació preventiva del tècnic competent per desenvolupar dites funcions sigui com a mínim la que s'indica en l'apèndix 2 de la guia tècnica per a l'avaluació i prevenció dels riscos relatius a les obres de construcció (2a edició, març 2012), elaborada per l'Institut Nacional de Seguretat i Higiene en el Treball, que estableix recomanacions per a l'aplicació del Reial decret 1627/1997, de 24 d'octubre, sobre seguretat i salut en les obres de construcció, que té una durada prevista de 200 hores.
En primer lloc cal tenir en compte que, per contractista, s'entén la persona física o jurídica que assumeix contractualment davant el promotor, amb mitjans humans i materials, propis o aliens, el compromís d'executar la totalitat o part de les obres d'acord amb el projecte i el contracte.
D'altra banda, cal tenir present que cap empresa promotora pot intervenir en un procés de subcontractació com a contractista (o com a subcontractista) si no té treballadors a càrrec seu, una organització productiva pròpia ni disposa dels mitjans materials que ha d'utilitzar per al desenvolupament de l'activitat contractada, tal com estableix l'article 4.1 de la Llei 32/2006, de 18 d'octubre, reguladora de la subcontractació al sector de la construcció.
Complementàriament, els promotors que actuïn com a contractistes i que intervinguin en un procés de subcontractació han d'estar inscrits en el Registre d'empreses acreditades de Catalunya (REA).
D'acord amb el Reial decret 1627/1997, de 24 d'octubre, sobre les disposicions mínimes de seguretat i salut en les obres de construcció, en determinades situacions, un promotor pot desenvolupar simultàniament el paper de promotor i de contractista, com ara quan:
En aquests casos, el promotor assumeix alhora les obligacions de promotor i de contractista a efectes del que recull el Reial decret 1627/1997.
La Llei 32/2006, de 18 d'octubre, reguladora de la subcontractació al sector de la construcció, s'aplica als contractes que s'estableixin, en règim de subcontractació, per a l'execució de les feines realitzades en obres de construcció següents: excavació; moviment de terres; construcció; muntatge i desmuntatge d'elements prefabricats; condicionaments o instal·lacions; transformació; rehabilitació; reparació; desmantellament; enderroc; manteniment; conservació i treballs de pintura i neteja; sanejament.
Cal tenir present que aquesta norma s'aplica a les empreses que intervinguin en el procés de subcontractació encara que no els sigui d'aplicació el conveni col·lectiu general del sector de la construcció per estar enquadrades en altres sectors productius.
La normativa vigent no estableix cap model o format concret per al llibre d'incidències de les obres de construcció, ja que només regula les funcions i les finalitats per les quals s'ha de fer servir.
El llibre d'incidències electrònic pot ser una modalitat alternativa al llibre d'incidències en paper, de manera que és possible optar entre un o altre format.
A l'igual que en el llibre en paper, hi ha d'haver un únic llibre electrònic per obra i ha de ser facilitat pel Col·legi professional al qual pertany el tècnic que aprova el Pla de seguretat i salut, o per l'oficina de supervisió de projectes, en el supòsit de l'administració.
Independentment del seu format, el llibre d'incidències sempre ha de garantir, en les condicions establertes per la normativa, el compliment de les funcions i les finalitats per les que s'ha de fer servir (article 13 del Reial decret 1627/1997, de 24 d'octubre, pel qual s'estableixen les disposicions mínimes de seguretat i salut en les obres de construcció).
Aquest article ha estat modificat per la Disposició final tercera del Reial decret 1109/2007, de 24 d'agost, pel qual es desplega la Llei32/2006, reguladora de la subcontractació en el sector de la construcció.
Veure: Nota informativa versions electròniques del llibre d'incidències
Cal distingir dos tipus de formació: la formació mínima necessària per manipular la màquina o equip de treball i la formació mínima necessària sobre els riscos del lloc de treball on s'utilitzarà l'equip.
Respecte al primer tipus, l'objectiu és facilitar la correcta manipulació de l'equip de treball així com el coneixement dels riscos inherents a la seva utilització.
La normativa estableix que el contingut mínim d'aquest tipus de formació ha d'incloure indicacions sobre les condicions i la forma correcta d'utilització dels equips de treball, tenint en compte les instruccions del fabricant, així com les situacions o formes d'utilització anormals i perilloses que es puguin preveure.
Així mateix, també inclourà les conclusions que, en el seu cas, es puguin obtenir de l'experiència adquirida en la utilització dels equips de treball i qualsevol altra informació d'utilitat preventiva.
Respecte a la formació relativa al lloc de treball, aquesta ha de ser adequada i suficient, centrada en el lloc de treball i ha de cobrir aspectes teòrics i pràctics, tal com indica l'article 19 de la Llei de prevenció de riscos laborals (LPRL).
Aquesta formació és la que ha de rebre el treballador sobre els riscos i condicions del lloc de treball on desenvolupa la seva tasca amb l'equip de treball.
La planificació i disseny d'aquesta formació l'ha de fer l'organització preventiva de l'empresa, a partir dels resultats de l'avaluació de riscos del lloc de treball i tenint en compte la persona que l'ocupa.
L'encarregat d'elaborar el pla de seguretat i salut és el contractista en aplicació de l'estudi o estudi bàsic, tal com estableix el Reial decret 1627/1997, de 24 d'octubre, pel que s'estableixen les disposicions mínimes de seguretat i salut en les obres de construcció.
En aquest pla cada contractista ha d'analitzar, desenvolupar i completar les previsions contingudes en l'estudi, d'acord amb el seu propi sistema d'execució de l'obra.
El coordinador de seguretat i salut és el responsable d'aprovar el pla abans de l'inici de l'obra.
Si no és necessària la designació de coordinador, aquesta funció l'assumirà la direcció facultativa.
La normativa defineix obra de construcció com a "qualsevol obra pública o privada, en la qual s'efectuïn treballs de construcció o d'enginyeria civil".
Així, l'obra de construcció és un lloc físic en el que temporalment es desenvolupen una sèrie d'activitats determinades, utilitzant tècniques constructives.
Cal analitzar les circumstàncies de cada cas concret per determinar si el lloc on es realitzen els treballs té la consideració d'obra de construcció, i això amb independència de si els treballs estan sotmesos a l'obligació de comptar amb un projecte o no.
La subcontractació és una pràctica contractual en virtut de la qual el contractista pot encarregar a d'altres empreses part de les feines a ell encomanades.
Per poder efectuar aquesta subcontractació el contractista ha de complir amb els requisits establerts a l'article 4.1. de la Llei de subcontractació, entre els que figuren els de posseir una organització productiva pròpia, disposar dels mitjans materials i personals necessaris i utilitzar-los per a l'exercici de l'activitat contractada.
La formació preventiva dels treballadors regulada al VI Conveni col·lectiu general del sector de la construcció l'ha de proporcionar la Fundació Laboral de la Construcció (FLC).
La FLC és la responsable de desenvolupar els programes formatius que s'imparteixen a tot el territori i d'establir els principis i directrius de la formació en prevenció de riscos laborals que regula el Conveni.
Així mateix, també poden proporcionar la formació preventiva del Conveni les entitats constituïdes com a servei de prevenció aliè o les empreses enquadrades dins l'àmbit d'aplicació del Conveni amb organització preventiva pròpia que hagin obtingut l'homologació d'activitats formatives en matèria de prevenció de riscos laborals per part de la FLC, d'acord amb els requisits establerts en el Conveni.
El VI Conveni col·lectiu general del sector de la construcció estableix diferents cicles formatius específics pel sector, que consten de dos tipus d'accions en matèria de prevenció de riscos.
Aquesta formació és obligatòria per als treballadors de les empreses incloses dins l'àmbit d'aplicació del Conveni.
D'una banda, el Conveni estableix un primer cicle de formació, o formació inicial, sobre els riscos del sector, que conté els principis bàsics i conceptes generals sobre la matèria, i té una durada mínima de 8 hores.
Aquesta formació no eximeix l'empresari de la seva obligació d'informar els treballadors dels riscos específics del centre i del lloc de treball.
De l'altra, s'estableix un segon cicle, per transmetre coneixements i normes específiques en relació amb el lloc de treball o l'ofici que fa cada treballador.
En aquest segon cicle figuren, entre d'altres, els continguts formatius corresponents a:
Les diferents accions formatives de segon cicle per ofici consten d'un tronc comú d'un mínim de 14 hores més 6 hores de formació específica de l'ofici, i s'entén que inclouen la formació inicial.
El Conveni també preveu que els treballadors multifuncionals o polivalents, que realitzin tasques a l'obra corresponents a diversos oficis i que ja hagin cursat un dels continguts formatius de segon cicle per ofici (20 h), puguin ampliar la seva formació preventiva corresponent a altres oficis amb cursos específics de 6 hores de durada.
Finalment, el Conveni regula el contingut formatiu d'un curs de nivell bàsic de prevenció en la construcció, que té una durada mínima de 60 hores.
La necessitat de projecte, en funció del tipus d'intervenció, no ve determinada per una normativa d'àmbit general.
Ho estableixen les diferents ordenances municipals per als tràmits de llicències, comunicats o similars (el projecte es demana a l'hora de sol·licitar la llicència d'obres), existint diversitat de criteris segons el municipi.
Si hi ha projecte caldrà redactar un estudi de seguretat i salut (ESS) o estudi bàsic de seguretat i salut (EBSS) i com a conseqüència un PSS per part de cada contractista i és en aquest on caldrà definir el conjunt de mesures preventives.
En les obres sense projecte es planteja el dubte de si és o no exigible un PSS ja que el RD 1627/97 estableix que s'elaborarà en aplicació de l'ESS o EBSS i en una obra o treballs sense projecte no existeixen aquests documents ja que formen part del projecte.
Segons la Directiva 92/57/CEE, de 24 de juny de 1992, el seu article 5, el coordinador de seguretat farà que s'estableixi un PSS, i tant sols parla de pla de seguretat.
És en la transposició de la Directiva, per mitjà del RD 1627/97, on es desdobla aquest document i s'estableix l'ESS o EBSS com a part integrant del projecte que servirà de document de base per elaborar el PSS.
La Directiva 92/57/CEE, de 24 de juny de 1992, en el seu article 3, apartat 2, estableix que prèviament a l'inici de l'obra, la propietat o el director de l'obra vetllarà per què s'estableixi un PSS d'acord amb la lletra b) de l'article 5 de la mateixa.
Tot seguit indica que els estats membres, després de consultar als interlocutors socials, podran establir excepcions a aquesta disposició tret que es tracti de:
- Treballs que suposin riscos especials, tal i com s'enumeren a l'annex II.
- Obres amb durada estimada superior a 30 dies laborables i que ocupin a més de 20 treballadors simultàniament.
- Obres amb volum estimat superior a 500 jornades.
Així doncs, es pot concloure que per a aquelles obres sense projecte però que compleixen amb algun dels tres requisits és exigible el PSS.
Per treballs sense projecte que no reuneixin cap d'aquests tres requisits la redacció d'un PSS no és exigible, tot i que és recomanable.
Com ja s'ha introduït abans, la Directiva 92/57/CEE no preveu la redacció d'un ESS o EBSS i tant sols contempla un únic document que anomena PSS, és el RD 1627/97 el que desdobla aquest document.
Per tant, i tal i com queda confirmat en la sentència de Tribunal de Justícia de la Unió Europea del 7 d'octubre de 2010, el fet de no existir un ESS o EBSS, per no existir un projecte, no pot eximir l'obligació de redactar un PSS en el qual es precisin les normes aplicables a una obra, tenint en compte, quan escaigui, qualsevol altre tipus d'activitat que es dugui a terme in situ, fins i tot activitats alienes als treballs propis de construcció; a més aquest PSS ha de contenir mesures específiques relatives als treballs que entrin en una o diverses categories de l'annex II.
La comunicació d'obertura de centre de treball l'han d'efectuar únicament els empresaris que tinguin la condició de contractistes i sempre s'ha de fer abans del començament dels treballs.
El promotor haurà de facilitar als contractistes les dades que siguin necessàries per al compliment d'aquesta obligació.
La comunicació d'obertura ha d'anar acompanyada del pla de seguretat i salut o de la corresponent avaluació de riscos, en cas que el pla no sigui exigible.
A Catalunya s'ha substituït aquesta obligació per la incorporació al formulari d'una declaració responsable de l'empresari o el seu representant sobre aquesta qüestió.
En el cas d'obres de construcció amb més d'un contractista principal, cadascun d'ells haurà de presentar una comunicació d'obertura del centre de treball.
La Llei de subcontractació estableix que no poden subcontractar aquells subcontractistes que fonamentalment aporten mà d'obra.
S'entén que una empresa aporta fonamentalment mà d'obra quan, per a la realització de l'activitat contractada, no utilitza més equips de treball propis que les eines manuals, incloses les motoritzades portàtils, encara que això sigui perquè senzillament no li calen altres tipus d'equips per fer la seva tasca.
No, ja que a efectes laborals la normativa només considera empreses aquelles que tenen contractats treballadors per compte d'altri, amb independència de si un autònom o una empresa formada només per treballadors autònoms està constituïda com a societat mercantil o diversos autònoms s'associen sota qualsevol forma jurídica.
Per tant, una empresa formada només per treballadors autònoms no es pot inscriure al Registre d'Empreses Acreditades –perquè no es considera empresa a efectes laborals- i tampoc podrà subcontractar amb tercers l'execució dels treballs que se li hagin encomanat.
El document d'adhesió al pla de seguretat i salut (PSS) o d'acceptació del mateix per part del subcontractista no és un document regulat en l'àmbit laboral, sinó que correspon a una pràctica habitual en les obres de construcció.
Aquest document o procediment d'adhesió no és necessari, ja que en el llibre de subcontractació ja s'especifica la data en que el contractista lliura al subcontractista la part del PSS que li afecta, i el fet que no s'adhereixi formalment al mateix no l'eximeix de conèixer i complir allò que estableix.
Per tant, si els subcontractistes no manifesten expressament el contrari s'entén que coneixen el pla i l'acaten.
En canvi, si els subcontractistes manifesten que no accepten el PSS, per no contemplar adequadament les seves activitats, el contractista haurà de modificar el PSS incloent els canvis necessaris per a que s'ajusti a la realitat de l'obra.
Tot i amb això, si el contractista ho creu convenient o necessari, per assegurar-se que el subcontractista coneix i està d'acord amb el que diu el PSS, sempre pot demanar una adhesió formal al PSS, malgrat que s'ha de ser conscient que molts cops aquest tipus de tràmits documentals incrementen la càrrega de treball i no comporten necessàriament una millora de la prevenció de riscos laborals a l'obra.
Cal recordar que sempre que hi hagi algun canvi en allò previst en el PSS, ja sigui per variacions en el procediment constructiu, en els mitjans materials a utilitzar o en les mesures preventives previstes, s'haurà de modificar el PSS amb la corresponent aprovació per part del coordinador de seguretat i salut en fase d'execució.
Tal com regula el II Conveni col·lectiu estatal de la indústria, la tecnologia i els serveis del sector del metall de 2017, la fixació dels programes formatius i dels continguts específics sobre seguretat i salut per a les activitats del metall realitzades en obres de construcció o altres activitats del sector que comportin instal·lació, reparació o manteniment en obres de construcció, així com la seva acreditació, correspon a la Fundació del Metall per a la Formació (FMF).
D'altra banda, la FMF pot homologar la formació preventiva que imparteixin les entitats constituïdes com a servei de prevenció aliè acreditades per l'autoritat laboral o les empreses enquadrades dins l'àmbit d'aplicació del Conveni que disposin d'organització preventiva pròpia, sempre i quan ho sol·licitin i compleixin amb els requisits establerts al Conveni.