L'anorèxia nerviosa es caracteritza i manifesta essencialment per la pèrdua de pes a causa del desig irrefrenable d'estar prim, cada vegada més prim, i aquesta primesa és el resultat de pràctiques voluntàries com són les dietes restrictives estrictes, les conductes purgatives (vòmits autoinduïts, l'abús de laxants i l'ús de diürètics).
Tot i la pèrdua de pes objectiva, les persones afectades presenten un temor intens d'arribar a ser obeses.
Hi ha una distorsió important de la imatge corporal, amb preocupació extrema per la dieta, figura i pes.
Presenten conduct � es d'evitació cap al menjar amb accions compensatòries per contrarestar el que ingereixen com són la hiperactivitat física desmesurada i les conductes de purga.
No solen tenir consciència de malaltia ni del risc físic per la malnutrició, l'abús dels laxants i diürètics o d'altres productes que (pretesament o suposadament) redueixen la gana o aprimen.
Les anorèxies cròniques poden deixar seqüeles permanents.
N'hi ha de físiques: aturada del creixement, amenorrea (manca de menstruació), descalcificació, etc. I n'hi ha de psicològiques i conductuals: trastorns de personalitat, addiccions, deteriorament laboral, etc.
L'anorèxia nerviosa pot ser de tipus:
L'anorèxia es presenta molt sovint associada amb altres patologies mentals.
Les més importants són les relacionades amb substàncies: l'abús i la dependència de substàncies il·legals en els trastorns de la conducta alimentària és alt.
Al principi, l'ús d'estimulants (amfetamines i cocaïna) està relacionat amb els intents per reduir la gana.
Fins al 40% de les persones diagnosticades (d'anorèxia o bulímia nervioses) reconeixen que abusen o depenen de l'alcohol o d'altres substàncies il·legals. �
En els TCA es presenten quadres fòbics específics (fòbia a certs aliments, fòbia social, etc.) i altres com ara la claustrofòbia o les fòbies simples no relacionades.
El mateix podem dir de les crisis de pànic o crisis d'angoixa.
Les persones amb TCA, especialment amb anorèxia nerviosa, presenten una prevalença important de trets de personalitat obsessius.
Moltes són persones rígides, estrictes, ordenades, responsables, constants, intransigents i poc tolerants, trets de personalitat que predisposen i acompanyen els TCA.
Al voltant del 30% de casos de trastorns de la conducta alimentària presenten trastorns de la personalitat.
La depressió està també íntimament relacionada amb els TCA.
És difícil plantejar l'existència d'una anorèxia o bulímia nervioses sense associar-hi un quadre de depressió.
Trastorns del control dels impulsos
Algunes de les conductes pertorbades dels trastorns de la conducta alimentària suposen una pèrdua de l'autocontrol (conducta de sobreingesta, conductes de purga, autoagressions, etc.), però també hi ha altres trastorns del control dels impulsos com poden ser la cleptomania o la tricotil·lomania.
L'anorèxia nerviosa és un trastorn anomenat multicausal, en el qual hi ha diferents factors de risc descrits que interaccionen i donen més predisposició a la persona de patir-la.
Molts d'aquests factors es converteixen en signes d'alarma i marquen el possible inici d'una anorèxia nerviosa.
Per raons constitucionals hi pot haver una certa vulnerabilitat, però aquests factors per si mateixos no determinen de manera inflexible l'aparició de la malaltia.
Vulnerabilitat per carències personals
Vulnerabilitat per influències sociofamiliars
Associats a la percepció corporal
El metge realitzarà una exploració física.
Les persones afectades són extremadament primes, pàl·lides, desnodrides i amb la pell seca i freda.
Tenen els cabells fràgils i les ungles trencadisses i amb tendència a deformar-se.
Poden presentar alteracions a les dents.
Una exploració elemental detecta la bradicàrdia i probablement nivells baixos de tensió arterial i de temperatura.
Altres criteris per al diagnòstic són:
L'anorèxia té tractament i cada vegada és més efectiu, però no es guareixen tots els casos ni, malauradament, tots evolucionen bé.
Per això és bo un diagnòstic precoç i un tractament correcte, que la pacient tingui una bona actitud i que la família hi col·labori.
Segons tots els estudis, el percentatge d'evolució satisfactòria de l'anorèxia nerviosa és inferior.
El tractament psicològic és adequat per canviar els pensaments distorsionats de les persones afectades per uns altres de més adequats amb la realitat.
El tractament farmacològic només és necessari quan l'anorèxia conviu amb altres patologies: ansietat, depressió, obsessions, etc.
Qualsevol situació de malnutrició pot comportar tot un seguit de conseqüències físiques d'intensitat i gravetat variades.
La major part d'aquestes complicacions són conseqüència de les restriccions dietètiques i de la pèrdua de pes.
Les persones amb anorèxia poden presentar: