projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
Una vegada s'ha comercialitzat el producte, per garantir-ne una aplicació correcta es treballa mitjançant:
En el marc d'actuació per aconseguir un ús sostenible dels productes fitosanitaris, les explotacions agràries han d'aplicar els principis de la gestió integrada de plagues.
Per ajudar a prendre les decisions correctes, han de comptar amb un servei d'assessorament tècnic en gestió integrada de plagues, és a dir, l'agricultor ha de disposar d'un tècnic assessor, principalment per avaluar riscos, recomanar tractaments i mètodes d'aplicació més adequats, dissenyar un pla de treball fonamentat en els principis de la gestió integrada de plagues on es prioritzen els mètodes alternatius no químics i mantenir actualitzat un registre d'actuacions fitosanitàries.
Cal destacar, a casa nostra, la important tasca que duen a terme els tècnics de les 115 agrupacions de defensa vegetal de Catalunya.
Eines i processos d'autocontrol en les explotacions agràries
Vigilància en l'explotació agrària
El Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació du a terme el control dels camps de producció agrícola.
Seguint el Registre general de productors agrícoles (REGEPA) del Ministeri d'Agricultura, Alimentació i Medi Ambient, es fan controls anuals de la documentació pertinent i s'inspeccionen els camps per comprovar un ús responsable dels fitosanitaris i es prenen mostres per a l'anàlisi en el laboratori.
El medi ambient: S'han de seguir les instruccions de l'etiqueta i actuar d'acord amb la legislació vigent.
Els aliments: A vegades poden quedar restes de substàncies en els aliments.
Per que el consum sigui segur, la UE fixa els límits màxims.
L'aplicació i la manipulació: Per evitar una exposició alta de conreus i professionals s'han de complir les instruccions d'ús.
L'Agència Catalana de Seguretat Alimentària (ACSA) va elaborar el 2018 la iniciativa Ep, les mans ben netes!, una proposta educativa adreçada a alumnes de primària per promoure el rentat de mans com una eina eficaç i efectiva per prevenir malalties causades per microorganismes, incloses les toxiinfeccions alimentàries.
La iniciativa es basa en tres materials didàctics: un conte, un quadern d'activitats i una guia per al professorat, que poden complementar el currículum escolar.
Amb l'objectiu d'avaluar la utilització d'aquest material per part de l'alumnat i dels professors i valorar si la seva utilització genera canvis en els coneixements de l'hàbit del rentat de mans de l'alumnat s'ha portat a terme un projecte pilot per a la seva avaluació a tres escoles de Catalunya.
El programa s'ha dut a terme a les escoles El CIM i L'Arjau de Vilanova i la Geltrú i Antoni Brusi de Barcelona.
La informació recollida ens ha permès fer una anàlisi i avaluar l'impacte que té l'aplicació d'aquest material respecte als coneixements dels alumnes i quantificar quin és el grau d'assoliment dels coneixements previs i posteriors a la utilització d'aquest material pel que fa a l'hàbit del rentat de mans així com detectar certes mancances per a la seva correcta realització a les escoles.
Contra el malbaratament tu hi tens molt a fer.
1 Comprova si encara et queda carn a casa abans d'anar a comprar.
2 Conserva la carn en la part més freda del frigorífic.
3 Pots congelar la carn fresca o cuinada per porcions, embolcallada o envasada, perquè no es malmeti pel fred intens.
4 Abans de refrigerar la carn acabada de cuinar o de congelar-la, deixa-la refredar una estona a temperatura ambient, però vigila que no passin més de dues hores per evitar la proliferació de microorganismes.
El programa "Ep, les mans ben netes!" és una iniciativa adreçada als centres educatius que promou el rentat de mans com una eina eficaç i efectiva per prevenir malalties causades per microorganismes, incloses les toxiinfeccions alimentàries.
El material Guia per al professorat Ep, les mans ben netes!, serveix d'eina de suport i consulta on trobar recursos que ajudin al professorat a posar en practica i treballar amb el grup classe les activitats del Programa.
Es complementa amb un conte i un quadern d'activitats.
Aquests materials didàctics ajuden l'alumnat a conèixer els microorganismes i el fet que alguns són els causants de malalties infeccioses.
Al mateix temps, els ajudaran a aprendre que les mans són un mitjà de propagació dels microorganismes i que per això cal fer una higiene correcta.
Aquest programa és una iniciativa adreçada als centres educatius que promou el rentat de mans com una eina eficaç i efectiva per prevenir malalties causades per microorganismes, incloses les toxiinfeccions alimentàries.
Es complementa amb un quadern d'activitats i una guia per al professorat.
Aquests materials didàctics ajuden l'alumnat a conèixer els microorganismes i el fet que alguns són els causants de malalties infeccioses.
Al mateix temps, els ajudaran a aprendre que les mans són un mitjà de propagació dels microorganismes i que per això cal fer una higiene correcta.
Cada aliment té un lloc a la nevera.
Un lloc per a cada aliment i cada aliment al seu lloc.
La nevera s'ha d'organitzar de manera que estiguin separats els aliments frescos o els que s'estiguin descongelant dels que estiguin a punt per consumir.
És convenient que els aliments es guardin a la nevera protegits amb un envàs d'alumini o dins d'envasos de plàstic amb tapa per evitar la contaminació entre els diferents aliments.
No tots els aliments necessiten la mateixa temperatura per conservar-se.
En general, cal una temperatura de 8 oC per als productes vegetals i de 5 oC per a la carn, la llet, el peix i els productes envasats oberts.
La majoria dels microbis són inofensius i n'hi ha que són beneficiosos com els que ens ajuden a digerir els aliments.
Alguns microbis, anomenats patògens, podem causar-nos trastorns en determinades circumstàncies, bé perquè penetren en el nostre cos per trobar aliment i multiplicar-se, o bé perquè produeixen toxines.
Des de fa molt de temps l'home ha après a aprofitar l'activitat microbiana per elaborar productes alimentaris nous.
Els formatges, el iogurt, el quefir... són menjars produïts amb llet transformada per microbis.
Hi ha molts altres aliments que es fabriquen gràcies a l'acció de microorganismes: el pa, el vi, la cervesa, la sidra...
Els additius alimentaris són substàncies que s'afegeixen intencionadament als aliments amb una finalitat tecnològica, però que no tenen el propòsit de variar-ne el valor nutritiu.
El seu ús és facilitar la preparació, la conservació o l'emmagatzematge dels aliments, i compleixen diverses funcions útils en els aliments com ara modificar-ne les propietats organolèptiques, donar color o endolcir (colorants i edulcorants), preservar els aliments conservant-los durant més temps i protegint-los del deteriorament produït per microorganismes o processos d'oxidació (conservadors, antioxidants, segrestants) o estabilitzar-ne l'aspecte i característiques físiques (estabilitzants, emulgents, espessidors, escumejants, gelificants).
A la Unió Europea només es poden utilitzar els additius alimentaris que han estat autoritzats prèviament per a aquest ús.
Aquest document de vigilància i el control dels additius alimentaris comprèn tota una sèrie d'actuacions per tal de verificar que s'utilitzen en els productes d'acord amb les condicions previstes en la normativa, durant el període 2006-2008.
Opinió aprovada pel Comitè Científic Assessor de Seguretat Alimentària a l'abril del 2018.
El marcatge de dates dels aliments envasats en determina la seva vida comercial i en condiciona el seu possible consum.
Aquesta opinió estableix uns criteris i uns períodes per al consum i l'aprofitament segur i satisfactori dels aliments un cop han transcorregut les dates marcades en els envasos alimentaris.
El document revisa les causes, intrínseques i extrínseques, i els mecanismes de degradació dels aliments i el sistema de marcatge de dates dels aliments per fixar les extensions de consum proposades.
En manipular i conservar la tonyina, cal respectar les condicions higièniques i de temperatura adequades per evitar la
En aquesta infografia es detallen un conjunt de consells per evitar les intoxicacions per histamina com mantenir el peix a temperatures properes a la fusió del gel (per sota dels 2 ° C) i extremar les mesures higièniques durant la seva manipulació, així com respectar les dates de caducitat.
Els envasos destinats a contenir aliments els han de protegir de possibles contaminacions.
El material que en forma part no ha de transferir cap substància impròpia a l'aliment.
Están regulats a la Unió Europea i fabricats amb substàncies que han estat avaluades per l'Autoritat Europea de Seguretat Alimentària (EFSA).
És necessari fer un bon ús dels envasos per mantenir la seguretat dels aliments.
En el moment de la compra es envasos van acompanyats d'una informació que ens indica si estan autoritzats pel se ús amb els aliments; recomanacions per fer un ús adequat i segur, com si és apte per a congelador, si és apte per a microones, etc.
L'escarola es coneixia a l'antic Egipte, a Grècia i a Roma per les seves propietats medicinals.
Després se'n va fer un ús culinari.
Diferenciem les escaroles segons si tenen fulles llises o arrissades.
El color va des del verd fosc fins al groc, i també hi ha varietats vermelles.
Les fulles externes són més fosques que les internes.
A Catalunya es conrea a força llocs i la trobarem a bona part de la franja litoral Una de les més apreciades és l'escarola de cabell d'àngel o de perruqueta (al Garraf).
És d'una mida petita i de fulles molt arrissades, té una gran finor i no és amarga.
Està documentat que els celtes i posteriorment els romans van difondre la col arreu d'Europa.
A Catalunya se'n fa a força llocs, si bé a les comarques de Tarragona i Barcelona és on més es conrea.
Hi ha varietats de tardor-hivern que toleren bé les temperatures baixes, i varietats de primavera-estiu adaptades a temperatures elevades.
Des de fa uns anys s'estan recuperant varietats locals com: la col verda manresana, la col brotonera, la col de pell de galàpet o la col d'hivern de la Cerdanya, etc. Aquestes varietat estan recollides en l'Inventari de Productes de la Terra elaborat pel Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació.
La coliflor procedeix del Mediterrani oriental, més concretament del Pròxim Orient.
Els romans van ser els primers a cultivar-la i des d'Itàlia es va estendre per la resta de regions mediterrànies.
A Catalunya, la major part de la superfície de coliflor és a les comarques de Tarragona i Barcelona.
Hi ha diverses varietats de coliflor, i les podem distingir bàsicament pel color: blanques, verdes o morades.
El porro es conrea a diverses comarques, però és al Camp de Tarragona, les Terres de l'Ebre i el Maresme on en trobem més.
Al Baix Llobregat el porro té una gran anomenada i tradició sobretot entre els productors de Gavà, Viladecans i Sant Boi de Llobregat.
Tot i que se'n desconeix l'origen exacte, està documentat que ja es conreava a Mesopotàmia i a Egipte.
El porro és una planta resistent al fred i se l'ha considerat una hortalissa d'hivern, però ara se'n cultiva tot l'any.
És una hortalissa d'arrel bulbosa de la mateixa família que l'all i la ceba.
Té una tija llarga (entre 40 i 50 cm d'alçada i 3 o 4 cm de gruix) i un bulb allargat blanc i brillant del que surten certa quantitat de petites arrels.
Les fulles són llargues i van del color blanc al verd fosc.
El porro té un sabor semblant al de la ceba, però molt més dolç i suau.
El lloc de procedència del meló és molt discutit.
Alguns especialistes el situen a Àsia i altres a Àfrica.
A les tombes dels faraons egipcis (2.400 anys a.
C.) s'hi han trobat pintures de melons.
Sigui com sigui, el cert és que el meló és un dels primers fruits que va cultivar l'home, i actualment es cultiva per gairebé totes les zones càlides del planeta.
A Catalunya, les dues principals zones productores són la plana de Lleida i les Terres de l'Ebre, on el tipus de meló més conreat és el conegut com a pell de gripau.
És molt dolç i de textura forta, i es conserva molt bé.
El tomàquet pertany a la família de les solanàcies, com el pebrot o l'albergínia.
L'origen d'aquesta planta el trobem a la zona tropical de Centre i Sud-Amèrica i sembla que el seu nom prové del nom asteca "tomatl", "xitomate" i "xitotomate".
A casa nostra tenim una gran riquesa en varietats de tomàquets, i en els darrers anys se n'estan recuperant moltes que havien quedat oblidades.
La seva forma difereix segons la varietat (esfèrica, allargada, periforme...).
A Catalunya el conreu del tomàquet és molt extens i ampli en tota la façana mediterrània així com a la zona de Lleida i dels vallesos.
Es creu que la mongeta tendra és originària d'Amèrica, concretament de Mèxic i Perú.
Alguns historiadors, però, afirmen que procedeix de la Xina o de l'Índia.
El que sí que se sap amb certesa és que es va començar a conrear cap a l'any 5000 a. de C. Tot i ser un dels primers aliments trobats en descobrir Amèrica, el seu consum com a verdura no va començar fins al segle XIX.
Es poden plantar a partir del maig i durant tot l'estiu, segons sigui la temperatura.
Per això la dita diu: "Per la Mare de Déu Carmeta a sembrar la mongeta" (16 de juliol).
Hi ha varietats enfiladisses com la perona i la senyoreta i d'altres de mata baixa.
A Catalunya es conrea arreu on hi ha disponibilitat d ́aigua.
El carbassó és el fruit de la Cucurbita pepo, una planta anual herbàcia de la família de les cucurbitàcies.
L'origen del carbassó no és gaire conegut, no se sap amb seguretat si ve d'Àsia Meridional o d'Amèrica Central.
A Catalunya, tal com es pot veure en el mapa, les Terres de l'Ebre, el Llobregat i l'horta de Lleida són les que més extensió productiva tenen.
La temporada natural del carbassó és l'estiu, encara que el trobem als mercats tot l'any.
La varietat més comuna és el carbassó negre, però també en podem trobar altres com el blanc, d'un color verd més clar, que podem consumir en cru en amanides.
La favera, pròpia de l'Orient Mitjà, és un conreu mil∙lenari dels països mediterranis.
A Catalunya les zones hortícoles de la demarcació de Barcelona en són les principals productores, seguides de les de Tarragona.
És una planta molt sensible al fred, i les gelades.
La flor és molt vistosa i característica, de color blanc amb unes taques negres, i la tavella conté entre 6 i 7 llavors comestibles, grosses, comprimides, de color violeta o blanc, segons la varietat.
Les varietats més conreades són la Muchamiel, l'Aiguadolça o Sevillana i la Granadina.
El pèsol es conrea, sobretot, al Maresme, i també al Baix Camp i a la Catalunya Central.
Les principals varietats en gra són: la Floreta, de Ganxo, Garrofal i Negret i amb tavella Caroubi de Maussanne i Rei dels Caroubi.
A Catalunya tenim el pèsol del Maresme, una selecció entre les varietats de la Floreta i el Garrofal, que es caracteritza per una gran dolçor.
I el pè- sol Negre, que es fa, especialment al Berguedà i també al Solsonès i l'Alt Urgell.
Es ven assecat i té un gust dolç i fi.
La carxofera és una hortalissa que es conrea a les zones costaneres de Catalunya i està molt arrelada al Baix Llobregat (carxofa del Prat) i al Delta de l'Ebre (carfoxa del Baix Ebre i Montsià).
La distribució geogràfica de la carxofa permet allargar molt la temporada; les primeres ens arriben el mes de novembre i les darreres a mitjan maig.
La varietat més conreada és la blanca de Tudela, que té forma ovalada, d'aspecte compacte i d'un color verd intens.
A Catalunya es cultiven espinacs majoritàriament a les comarques de Barcelona (Baix Llobregat i Maresme), al Camp de Tarragona i a les Terres de l'Ebre i la Plana de Lleida.
Els espinacs poden ser de dos tipus, els espinosos i els llisos, i els que normalment cultivem són els híbrids, on les varietats més freqüents són Polka, Valeta, Rico i Carambole.
Segons els especialistes, no és recomanable oferir espinacs i bledes a infants menors d'un any ni tampoc fer-ho més d'una vegada al dia quan tenen d'1 a 3 anys.
Alguns vegetals de fulla com els espinacs i les bledes tenen, de forma natural, un contingut més elevat de nitrats que altres aliments.
L'Agència Catalana de Seguretat Alimentària (ACSA) i l'Observatori de la Comunicació Científica (OCC-Universitat Pompeu Fabra) han creat la Plataforma de Comunicació en l'Àmbit de la Seguretat Alimentària a Catalunya, un projecte que té com a objectiu principal establir ponts de diàleg entre els comunicadors que es dediquen a informar sobre temes de seguretat alimentària i els diferents especialistes del sector, amb la finalitat última d'aconseguir que la societat n'estigui ben informada.
L'Agència Catalana de Seguretat Alimentària (ACSA) i l'Observatori de la Comunicació Científica (OCC-Universitat Pompeu Fabra) van crear la Plataforma de Comunicació en l'Àmbit de la Seguretat Alimentària a Catalunya, un projecte que té com a objectiu principal establir ponts de diàleg entre els comunicadors que es dediquen a informar sobre temes de seguretat alimentària i els diferents especialistes del sector, amb la finalitat última d'aconseguir que la societat n'estigui ben informada.
L'Informe SAM (Seguretat Alimentària i Mitjans de Comunicació) és el resultat de la monitorització i anàlisi anual de la cobertura periodística que han rebut les qüestions de seguretat alimentària a la premsa catalana.
El seu objectiu és fer-ne el seguiment i analitzar la informació que en aquest àmbit arriba a la ciutadania, per tal de contribuir a la seva millora.
Aquesta iniciativa es va posar en marxa l'any 2007, i forma part del conjunt d'activitats que duu a terme la Plataforma SAM, que impulsen l'Agència Catalana de Seguretat Alimentària (ACSA) i l'Observatori de la Comunicació Científica de la Universitat Pompeu Fabra (OCC-UPF).
Aquest monogràfic, i la reunió sobre la qual es fonamenta, formen part de les activitats de la Plataforma SAM, Seguretat Alimentària i Mitjans, una iniciativa endegada al gener de l'any 2008 per l'Agència Catalana de Seguretat Alimentària (ACSA), juntament amb l'Observatori de Comunicació Científica de la Universitat Pompeu Fabra (OCC-UPF).
Aquest projecte té per objectiu millorar la capacitat ciutadana per prendre decisions, sobre la base d'una bona informació.
Per tal d'assolir els seus objectius, la Plataforma SAM inclou quatre tipus d'activitats (algunes en fase de creació):
El Sistema coordinat de vigilància de la contaminació química de les aigües de l'Ebre i dels aliments de la seva àrea d'influència es va establir el juny de 2005, arran dels resultats de l'estudi Presència de contaminants en els sediments dels sistemes aquàtics de Catalunya, que el Consell Superior d'Investigacions Científiques i la Universitat Autònoma de Barcelona van elaborar el desembre de 2003.
En aquest document s'hi tracten les principals substàncies químiques ambientals que poden contaminar els aliments i que poden constituir un risc per a la salut, motiu pel qual la Unió Europea ha considerat que s'han de reglamentar.
A més de contaminants ambientals, els aliments poden contenir substàncies químiques utilitzades com a plaguicides o medicaments veterinaris.
No obstant això, considerant que són objecte d'examen en altres documents de vigilància i control, no s'inclouen en aquest informe.
Aquest document és el tercer d'una sèrie que elaboren el Departament d'Agricultura, Alimentació i Acció Rural, el Departament de Salut, el Departament de Medi Ambient i Habitatge i l'Agència Catalana de Seguretat Alimentària.
Amb aquest document es pretén, primer, donar un coneixement precís de l'estat i de l'evolució de la malaltia a Catalunya, amb referències a Espanya, la Unió Europea i al món; segon, destacar els nous coneixements científics, i, finalment, posar de manifest com la legislació i els controls incideixen en l'evolució de la malaltia.
Els organismes genèticament modificats poden definir-se com els organismes el material genètic (DNA) dels quals s'ha alterat d'una manera que no ocorre naturalment per a l'acoblament o la recombinació natural.
Com una aplicació de la biotecnologia moderna, aquesta tècnica permet que es transfereixin gens individuals seleccionats d'un organisme en un altre, fins i tot entre espècies no relacionades.
Aquest document és el setè de la sèrie Sistema de vigilància i control dels organismes modificats genèticament (OMG) a Catalunya, que elabora el Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural, el Departament de Salut, l'Agència de Protecció de la Salut, l'Agència Catalana del Consum i l'Agència Catalana de Seguretat Alimentària.
Durant l'any 2010 no hi ha hagut canvis en les actuacions de les administracions encarregades de la vigilància i el control dels OMG.
En canvi, si hi ha hagut novetats legislatives respecte als OMG, i després de tretze anys sense cap autorització de cultiu, l'any 2010 s'ha aprovat un nou cultiu biotecnològic a la Unió Europea, la patata Amflora.
El document de l'any 2010 s'ha centrat en la recollida dels resultats dels diferents programes de vigilància i control dels OMG.
Al final del document es pot consultar una llista amb les novetats normatives referents a OMG publicades durant l'any 2010, com també un recull de la normativa principal que regula els OMG i una relació d'enllaços d'interès sobre la matèria.
Aquest document és el sisè de la sèrie Sistema de vigilància i control dels organismes genèticament modificats (OGM) a Catalunya, que elabora el Departament d'Agricultura, Alimentació i Acció Rural, l'Agència de Protecció de la Salut, l'Agència Catalana del Consum i l'Agència Catalana de Seguretat Alimentària.
Durant l'any 2009 no hi ha hagut canvis en les actuacions de les administracions encarregades de la vigilància i control dels OGM, ni s'ha promulgat nova legislació que hagi afectat el programa de vigilància i control dels OGM, per la qual cosa aquest document s'ha centrat en la recollida dels resultats dels diferents programes de vigilància i control dels OGM.
Aquest document és el cinquè de la sèrie Sistema de vigilància i control dels organismes genèticament modificats (OGM) a Catalunya, que elabora el Departament d'Agricultura, Alimentació i Acció Rural, el Departament de Salut, l'Agència Catalana del Consum i l'Agència Catalana de Seguretat Alimentària.
Durant l'any 2008 no hi ha hagut canvis en les actuacions de les administracions encarregades de la vigilància i control dels OGM, ni s'ha promulgat nova legislació que hagi afectat el programa de vigilància i control dels OGM, per la qual cosa aquest document s'ha centrat en la recollida dels resultats dels diferents programes de vigilància i control dels OGM.
Aquest document és el quart de la sèrie Sistema de vigilància i control dels organismes genèticament modificats (OGM) a Catalunya, que elabora el Departament d'Agricultura, Alimentació i Acció Rural, el Departament de Salut, l'Agència Catalana del Consum i l'Agència Catalana de Seguretat Alimentària.
Durant l'any 2007 no hi ha hagut canvis en les actuacions de les administracions encarregades de la vigilància i control dels OGM, ni s'ha promulgat nova legislació que hagi afectat el programa de vigilància i control dels OGM, per la qual cosa aquest document s'ha centrat en la recollida dels resultats dels diferents programes de vigilància i control dels OGM.
Els organismes genèticament modificats poden definir-se com els organismes, el material genètic (DNA) dels quals, s'ha alterat d'una manera que no ocorre naturalment per l'acoblament o la recombinació natural.
Com una aplicació de la biotecnologia moderna, aquesta tècnica permet que es transfereixin gens individuals seleccionats d'un organisme en un altre, inclús entre espècies no relacionades.