Resolució 252/2018, de 14 de setembre
Expedient administratiu de la sol·licitud d'un zelador de les retribucions complementàries de destí i de complement específic de la categoria d'auxiliar administratiu.
Considerant que la instància judicial ha revocat la resolució de l'Administració que havia desestimat la pretensió de reconeixement de drets del seu personal, no es pot negar que existeix un interès públic en la divulgació de la fonamentació jurídica de les posicions de cada part en el procediment.
D'altra banda, és indubtable que el cas pot ser d'interès col·lectiu per a les persones que puguin trobar-se en una situació laboral similar, i no és descartable que sigui precisament aquest l'interès de la persona reclamant.
La persona reclamant ha manifestat prèviament a la reclamació que no vol obtenir dades personals de la persona afectada, i per tant, aquestes dades personals no formarien part de l'objecte de la reclamació, que quedaria limitat a l'expedient administratiu anonimitzat.
L'LTAIPBG estableix el principi d'accés parcial i d'aplicació restrictiva dels límits a l'accés (articles 20 i 25 LTAIPBG), que prescriuen que la limitació de l'accés s'ha de circumscriure estrictament a la part que en resulti afectada, de manera que si l'únic límit que s'invoca és el de la protecció de dades personals en relació amb la persona que va iniciar l'expedient, només es pot restringir l'accés a, precisament, les dades personals d'aquella persona que s'hi contenen, permetent l'accés a la resta de la informació sol·licitada un cop hagin estat eliminades, de manera que no es puguin associar, directament o indirecta, a ella.
Considerant l'oposició formalitzada per la persona afectada, i per bé que l'accés s'estima prèvia anonimització de les seves dades personals, per a una major garantia dels seus drets es determina la suspensió de l'execució d'aquesta Resolució mentre la persona afectada pugui recórrer-la, si n'ha demanat cautelarment la suspensió i aquest incident no s'ha desestimat per part del Tribunal.
Número d'expedient de la Reclamació: 201/2018
L'article 39.1 de la llei 19/2014, de 29 de desembre, de transparència, accés a la informació pública i bon govern (LTAIPBG) estableix que les resolucions expresses o presumptes en matèria d'accés a la informació pública poden ser objecte de reclamació gratuïta i voluntària davant de la GAIP.
La reclamació reuneix els requisits formals establerts per l'LTAIPBG i pel Decret 111/2017, de 18 de juliol, pel qual s'aprova el Reglament de la Comissió de Garantia del Dret d'Accés a la Informació Pública (RGAIP) i, per tant, és admissibles a tràmit.
La sol·licitud té per objecte un expedient administratiu iniciat per la persona que, en tant que afectada per l'accés, ha estat part d'aquest procediment, consistent en la pretensió que l'Administració li reconegués que, d'acord amb les funcions que realitzava, li corresponia el reconeixement d'una determinada categoria laboral amb efectes retroactius, i els drets econòmics derivats d'aquesta categoria.
Aquella pretensió va ser desestimada en instància administrativa i va ser posteriorment estimada en via judicial, deixant sense efecte la resolució administrativa desestimatòria.
Cal aclarir, en primer lloc, que no s'ha produït silenci administratiu, considerant que el termini per resoldre de què disposava l'Administració va quedar suspès durant la fase de trasllat a la persona afectada.
I, en tot cas, cal recordar que el règim general estimatori establert a l'article 35.1 LTAIPBG per als casos en què es produeixi silenci administratiu no opera si, com es preveu a l'article 35.2 LTAIPBG, resulten aplicables algun dels límits a l'accés legalment previstos, en aquest cas, el relatiu a les dades personals.
La resolució desestimatòria de la sol·licitud d'accés es fonamenta en la protecció de les dades personals de l'afectat, l'oposició expressa manifestada per ell i la manca de concurrència d'un interès privat en l'accés per part de la persona reclamant que s'hagi de tenir en compte en la ponderació.
Aquestes circumstàncies porten a l'Administració a considerar que no ha de prevaldre l'interès públic en la divulgació de la informació, considerant que no s'aprecia que hi hagi raons d'interès social o col·lectiu que puguin justificar l'accés, ni que la informació sigui rellevant per a la finalitat de la transparència, que és el control de l'acció pública.
En relació amb aquests arguments, el cert és que, considerant que la instància judicial ha revocat la resolució de l'Administració que desestimava una pretensió de reconeixement de drets d'una de les seves persones treballadores, no es pot negar que existeix un interès públic en la divulgació de la fonamentació jurídica de les posicions.
D'altra banda, és indubtable que el cas pot ser d'interès per al col·lectiu de persones que puguin trobar-se en una situació laboral similar, i no és descartable que sigui precisament aquest l'interès de la persona reclamant.
Quant a l'oposició de la persona afectada, i valorant les al·legacions formulades, cal dir que, no hi queda mínimament justificat l'afirmació que fa en el seu escrit de que la ponderació prevista a l'article 24.2 LTAIPBG s'hagi de resoldre a favor del seu dret; d'altra banda, manifesta desconèixer quin sigui l'interès de la persona reclamant en la informació, la qual cosa, cal recordar-ho, no és requerit per a l'exercici del dret d'accés (article 18 LTAIPBG), que explícitament exclou l'obligació de motivar o justificar l'interès en l'accés.
Considerant l'exposat, cal desestimar les al·legacions d'oposició a l'accés, sens perjudici dels efectes suspensoris de l'execució d'aquesta resolució que s'indiquen al FJ3.
Finalment, i pel que fa a l'aplicació al cas de límit relatiu a la protecció de dades personals, cal recordar, en primer lloc, que la persona reclamant ha manifestat a l'Administració, prèviament a la presentació de la reclamació, que no vol obtenir dades personals de la persona afectada i, per tant, fins i tot es podria considerar que aquestes dades personals no formarien part de l'objecte de la reclamació, que quedaria limitat a l'expedient administratiu anonimitzat.
Al·lega l'Administració que la mera dissociació de les dades personals identificatives de la persona afectada no impediria que aquesta fos identificable, considerant que seria deduïble del lloc de treball ocupat, la unitat orgànica i població on presta serveis, la signatura i altres circumstàncies fàctiques.
Però tanmateix no fonamenta quina trava hi ha en ometre de la informació que es reclama aquests elements que considera que podrien identificar indirectament la persona afectada.
Cal recordar que l'LTAIPBG estableix el principi d'accés parcial i d'aplicació restrictiva dels límits a l'accés (articles 20 i 25 LTAIPBG) que prescriuen que la limitació de l'accés s'ha de circumscriure estrictament a la part que en resulti afectada, de manera que si l'únic límit que s'invoca és el de la protecció de dades personals referides a la persona que va iniciar l'expedient, només es pot restringir l'accés a, precisament, les dades personals que s'hi contenen en relació amb aquella persona, permetent l'accés a la resta de la informació sol·licitada un cop hagin estat eliminades, de manera que no es puguin associar, directament o indirecta, a ella.
En canvi, les dades personals merament identificatives (nom, cognoms i posició que ocupen dins l'Administració) del personal públic que ha intervingut en la tramitació de l'expedient administratiu, no han de ser eliminades de l'accés, ja que no se sotmeten al règim de ponderació de l'article 24.2 LATIPBG, sinó al règim general d'accés previst a l'article 24.1 LTAIPBG.
En el mateix sentit es posiciona l'APDCAT, que en l'informe emès en relació amb l'adequació de l'accés que es reclama a la legislació de protecció de dades personals, conclou que seria adequat l'accés si prèviament s'anonimitzés la informació.
S'expressa així: " Convé apuntar en aquest sentit, que facilitar l'accés a la informació pública prèvia dissociació de les dades personals que s'hi contenen (anonimització en els termes del nou RGPD), de manera que no sigui possible identificar les persones afectades ni directament ni directa (article 5.1.e) RLOPD), és la primera opció que cal tenir en compte davant una sol·licitud d'accés, sempre que les dades personals no siguin rellevants per satisfer l'interès públic o privat que motivi l'accés a la informació de què es tracti. (...)
Tenint en compte la finalitat perseguida en aquest cas (accedir a la fonamentació jurídica en què es basen les parts -reclamant i administració- per defensar les seves posicions), sembla obvi que resulta irrellevant, com així, ho reconeix la interessada, conèixer la identitat del treballador que formula la reclamació.
Recordar en aquest sentit, que la mateixa interessada en l'escrit de 15 de maig de 2018, manifesta que no té cap interès en conèixer les dades personals referides al treballador que formula la reclamació.
Als efectes de procedir a l'anonimització de la informació, cal fer avinent que per tal que aquesta pugui ser considerada suficient, en els termes de la legislació de protecció de dades, cal garantir que la informació que es faciliti no pugui relacionar-se amb una persona física identificada o identificable.(...) és l'ICS (responsable del tractament i coneixedor de les circumstàncies del cas concret) qui ha de valorar quines són les dades que permetrien la identificació de la persona afectada.
Així, és obvi que l'anonimització requerirà l'eliminació dels documents de tota la informació a la qual fa referència i qualsevol altra que pugui permetre la identificació de la persona afectada.
Escau advertir, a més a més, que a aquests efectes cal tenir en compte, no només la informació que consti en els documents, sinó les dades que poguessin obtenir-se per altres vies (com per exemple a través de les sentències dictades en el recurs contenciós a què fa referència la reclamant) el creuament de les quals fes possible la identificació de la persona afectada. (...)
Conclusió: La normativa de protecció de dades no impediria l'accés a la informació sol·licitada, sempre i quan sigui lliurada, tal i com demana la persona sol·licitant, de manera anonimitzada respecte a la persona que formula la reclamació i altres persones que puguin resultar identificades en l'expedient, diferents als empleats públics que hi intervenen.
Caldrà garantir, per tant, que aquestes no puguin ser identificables de manera directa o indirecta sense fer esforços desproporcionats."
D'acord amb l'exposat, cal estimar parcialment l'accés a l'expedient administratiu reclamat, de manera que l'ICS haurà d'eliminar prèviament la informació que hi consti i que permeti identificar, directament o indirectament, la persona que el va iniciar, permetent l'accés a la resta de l'expedient i, en especial, a la documentació que contingui la fonamentació jurídica del posicionament de les parts.
L'article 47.2 RGAIP estableix que, si s'ha formalitzat l'oposició de terceres persones durant la tramitació de la reclamació, l'accés a la informació nomes es pot fer efectiu una vegada hagi transcorregut el termini per a interposar recurs contenciós administratiu sense que s'hagi interposat o, en cas que s'hagi presentat aquest recurs, si no s'ha acompanyat de petició de mesures cautelars de suspensió, o s'ha resolt aquest incident mantenint l'executivitat de la resolució.
D'acord amb això, considerant l'oposició formalitzada per la persona afectada, i per bé que l'accés s'estima prèvia anonimització de les seves dades personals, per a una major garantia dels seus drets es determina la suspensió de l'execució d'aquesta Resolució mentre la persona afectada pugui recórrer-la, si n'ha demanat cautelarment la suspensió i aquest incident no s'ha desestimat per part del Tribunal.
Sobre la base dels antecedents i fonaments jurídics exposats, el Ple de la GAIP, en la sessió de 14 de setembre de 2018, resol per unanimitat:
Barcelona, 14 de setembre de 2018