El foc té moltes més de mil cares.
La majoria d'elles es mouen entre el cel i la terra i entre la creació i la destrucció; entre la matèria i la imaginació; entre la necessitat i la por; entre el realisme i la màgia; entre el caràcter sobrenatural i el domini humà mitjançant la tècnica.
El foc ens projecta a un terreny d'ambivalències i de contradiccions.
Així ho posen de manifest tant l'extraordinària riquesa mítica, ritual i festiva al voltant del foc com la seva multiplicitat d'usos i aplicacions materials.
El sol és més antic que la humanitat, però no sempre l'ésser humà ha tingut llum i escalfor: la nit, els hiverns, els vents, la pluja... han suposat foscor, fred, aliments només crus i que ràpidament es feien malbé, i no disposar, gairebé, d'altres eines que les mans.
Sense foc, doncs, la civilització encara estaria a les beceroles i ens pelaríem de fred i ens moriríem de gana.
Del 5 de desembre de 2000 al 30 de juny de 2001
El foc és un fenomen de la naturalesa: l'escalfor del sol, el llamp, l'erupció volcànica, els incendis són fenòmens naturals.
Va ser a partir de l'observació dels fenòmens naturals, de l'assaig i de l'error, de l'atreviment i de la casualitat, que els humans van poder obtenir el foc i domesticar-lo.
Totes les cultures arreu del món tenen mites i ritus que fan referència a l'origen del foc i a la seva conservació, al foc creador i al foc destructor, al foc amic i al foc enemic.
Les figures dels genis i els demiürgs del foc són presents en moltes de les llegendes i creences populars, i el nombrós i enigmàtic bestiari és el protagonista del folklore del foc.
D'entre els ritus destaquen les fogueres pròpies de les festes dels solsticis: el de l'hivern, per Nadal, representat en el tió, i el de l'estiu, per Sant Joan.
El progressiu domini del foc ha estat un factor cabdal per al desenvolupament de la humanitat i de la civilització: foc per cuinar, per escalfar-se, per il·luminar-se, per protegir-se, per fondre o per defensar-se i atacar...
El foc de la llar, el foc dels forns de les fargues, els alts forns, les màquines de vapor, les centrals tèrmiques...
El foc constitueix un aspecte fonamental de la tecnologia.
La domesticació del foc, però, és un objectiu mai plenament aconseguit; ni tan sols amb els poderosos mitjans de les tecnologies més modernes.
El risc de l'incendi, la necessitat de la seva prevenció i extinció i la recuperació dels danys produïts han estat preocupacions de qualsevol societat i període històric.
I per intentar prevenir i protegir-se dels perills del foc s'han elaborat diverses eines, normatives i sistemes de comunicació.
El calendari festiu, arreu del món, i particularment a Catalunya, és molt ric en representacions rituals i simbòliques del foc.
Algunes d'elles són supervivències de ritus antics i precristians, i unes altres són recreacions on els aspectes més religiosos i cerimonials han deixat pas als més lúdics i espectaculars.
En algun dels ritus també descobrim una tradició simbòlica que, avui, ens ajuda a mantenir la nostra identitat en un món dominat per la globalització.
Avui, en un món dominat per la racionalitat, les ciències experimentals i per les seves aplicacions tecnològiques, el foc manté una força de simbolització extraordinària.
La tecnologia ha fet possible augmentar encara més les seves dosis d'espectacularitat sense eliminar-ne totalment el risc.
Tradició i modernitat van lligades estretament; màgia i tecnologia, també.
No és misteriós, i màgic, mantenir encesa la flama de la torxa olímpica a sota l'aigua?
Segueix la màgia del foc i la festa de la màgia perquè el foc és un element molt llaminer.
El foc ens continua motivant els cinc sentits i fent possible la confluència màgica del ritual i el poderós imaginari cultural amb l'esperit lúdic i la necessitat de diversió.