La Business Roundtable abandona la teoria dels accionistes i es compromet (de manera ambigua) a generar valor per a la societat.
L'associació empresarial estatunidenca Business Roundtable, que engloba més de 180 de les principals multinacionals dels Estats Units, entre les quals hi ha Apple, Amazon, Black Rock, Goldman Sachs, Exxon, Ford, Pfizer, va publicar una declaració on es compromet a abandonar «la maximització del valor per l'accionista» i a treballar per « entregar valor als nostres clients; invertir en els nostres empleats; tractar de manera justa i ètica els nostres proveïdors; ajudar les comunitats on treballem i generar valor a llarg termini per als accionistes».
Aquesta declaració ha generat molta expectació, però també escepticisme i alguns dubtes: la declaració és una cortina de fum o tindrà efectes pràctics rellevants?
Com ha arribat l'associació Business Roundtable a posicionar-se al costat de la teoria dels stakeholders (accionistes)?
Respecte a la segona pregunta, resulta interessant contextualitzar històricament, de manera breu, com ha evolucionat la gestió de les responsabilitats de les empreses i com les grans corporacions han marcat tendència en la inclusió de les necessitats i les expectatives dels seus grups d'interès en la seva estratègia.
Als anys seixanta, als EUA van sorgir moviments socials contra la guerra del Vietnam que demanaven a les empreses que no col·laboressin amb el conflicte, i als seus conciutadans, que fessin boicot a les empreses que ajudaven el Govern i es lucraven amb aquest conflicte.
Aquesta iniciativa s'identifica com una de les primeres demandes de responsabilitat a les empreses més enllà de la seva activitat.
Paral·lelament, el Premi N obel d'Economia Milton Friedman escrivia el famós llibre Capitalisme i llibertat (1962), i desenvolupava la teoria dels Shareholders i defensava que «només hi ha una responsabilitat del negoci: utilitzar els recursos i participar en activitats destinades a augmentar els beneficis sempre que es mantinguin dins de les regles del joc, és a dir, sempre que es comprometin en una competència oberta i lliure d'enganys i fraus».
Per a Friedman, les empreses només havien de treballar per maximitzar el valor dels seus accionistes i complir les diferents legislacions vigents.
En ple període d'implementació de polítiques econòmiques neoliberals, impulsades per Milton Friedman i liderades políticament al Regne Unit per Margaret Thatcher i als EUA per Ronald Reagan, el filòsof i matemàtic Edward Freeman publicava el seu llibre Strategic management: a stakeholder approach (1984), on defensava que «fer negocis té a veure en com els clients, proveïdors, treballadors, finançadors, comunitats i els gestors interactuen i creen valor».
És en aquest llibre on Freeman desenvolupa la teoria dels stakeholders, que recomana que les empreses tinguin en consideració els interessos i les expectatives dels seus grups d'interès i treballin per donar-hi resposta.
L'escàndol protagonitzat per una marca de roba esportiva a la dècada dels anys noranta amb denúncies per treball infantil és el moment històric en què les grans empreses identifiquen per primer cop com a prioritari l'impuls d'un canvi dels seus models de gestió, l'expansió de la globalització i el desenvolupament d'internet, que contribueix substancialment a aquest canvi de paradigma.
El nou escenari es consolida durant els anys 2000, quan les grans empreses comencen a implantar la responsabilitat social, per ser més competitives, no només des d'un punt econòmic, sinó també social i mediambiental.
Pel que fa a les entitats públiques, s'impulsen iniciatives des de tots els àmbits, com l'europeu, amb l' Estratègia renovada de la UE sobre responsabilitat social de las empreses 2011-2014 o el Fòrum Europeu Multistakeholder organitzat des del 2002 fins al 2015; l'estatal, amb l' Estratègia espanyola de responsabilitat social de les empreses 2014-2020, i local, amb el Pla de mesures de responsabilitat social de la Generalitat 2009-2012 o l' Estratègia Catalunya 2020.
En l'àmbit global, l'impuls dels Objectius de Desenvolupament Sostenible (ODS) de l'Agenda 2030 de les Nacions Unides marca un abans i un després en la gestió de l'RSC i la inclusió de les necessitats i les expectatives dels diferents grups d'interès en l'estratègia de les grans corporacions.
Les Nacions Unides interpel·len totes les empreses, grans i petites, a col·laborar amb els altres agents econòmics i socials, per l'assoliment dels 17 ODS.
En un altre ordre de temes i com a resposta a la primera pregunta feta al principi d'aquest article sobre els efectes pràctics que tindria aquesta declaració, el moviment B Corp, recollit a la guia Eines de gestió de la responsabilitat social per a pimes: per on es pot començar?, amb un anunci al diari New York Times, es va afanyar a oferir a les grans corporacions que formen la Business Roundtable la seva eina d'avaluació i de gestió Impact B Corp per ajudar-los a mesurar el seu impacte social i ambiental.
També l' Economia del Bé Comú, un altre dels moviments esmentats en aquesta Guia i sobre el qual el Consell de Relacions Laborals organitza un taller en el marc del V Cicle Formatiu de Responsabilitat Social, va manifestar en un tuit que els grups d'interès que es mencionen a la declaració són els mateixos que apareixen a l'eix vertical de l'anomenada Matriu del Bé Comú, eina que utilitza aquesta iniciativa per fer visible l'aportació de les organitzacions al bé comú.
Els principals diaris internacionals se'n van fer ressò i, tot i que la declaració no descriu com donaran resposta a les necessitats i les expectatives dels grups d'interès, el canvi en el discurs pot dificultar fer marxa enrere i compromet les empreses a fer el que diuen.