projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
A l'escola s'ha de disposar d'una farmaciola que permeti als professors i monitors actuar en cas de petits accidents o petits trastorns, com ara la febre o el mal de cap.
Cal ubicar-la en una zona elevada, on no sigui accessible als alumnes més petits, i propera a un punt d'aigua.
Ha d'haver una persona responsable de la reposició i el control de caducitats.
Cal l'autorització del pare, mare o tutor i s'ha de consultar la dosi recomanada.
Antisèptic d'ús extern (solució aquosa de povidona iodada al 10% o de clorhexidina)
S'ha d'utilitzar després de netejar la ferida.
Rentar les mans i les ferides lleus
Subjectar les gases estèrils que cobreixen la ferida neta
Subjectar les gases o les benes que cobreixen la ferida
És recomanable que sigui antial·lèrgic.
Cobrir ferides lleus i poc extenses
Conèixer la intensitat de la febre
És possible que una pastilla de sucre sigui capaç de reduir el dolor o millorar els símptomes de malalties com el Parkinson, la depressió o l'asma?
Sí que ho és, i una de les raons que poden explicar-ho és el fet que la persona que se la pren creu que és un medicament real i que, per tant, funcionarà.
De la pastilla de sucre se'n diu placebo i dels beneficis terapèutics que produeix, efecte placebo.
Tot i que el placebo s'ha fet servir àmpliament al llarg de la història, actualment el seu ús està restringit als assaigs clínics en medicaments.
Aquest article revisa què és, per què produeix efecte i quins problemes ètics planteja el seu ús.
Un placebo és una substància o intervenció que sembla un tractament però que realment no ho és.
En l'àmbit dels medicaments, el placebo és una substància inerta i biològicament inactiva, amb capacitat de produir efectes pel fet d'haver-se-la pres.
El placebo pot produir efectes físics i psicològics que poden ser beneficiosos per millorar els símptomes de la malaltia (efecte placebo) o poden provocar efectes adversos (efecte nocebo).
Tot i que inicialment es pensava que l'efecte placebo només s'associava a un efecte psicològic, actualment es coneix que pot tenir un component físic real.
No és del tot clar, però hi ha diverses teories relacionades amb aspectes psicològics, neurobiològics i genètics.
Sembla que els aspectes psicològics que més influeixen són esperar un efecte concret de la presa d'un medicament, ja sigui beneficiós (placebo) o perjudicial (nocebo), així com les expectatives del mateix pacient.
Des del punt de vista de la neurobiologia, estudis recents apunten que l'efecte placebo podria activar algunes vies bioquímiques, igual que els medicaments.
Actualment, s'investiga la possibilitat que la resposta al placebo pugui estar determinada genèticament, ja que varia en funció de la persona.
L'efecte placebo pot ser diferent segons la malaltia i el pacient:
No, actualment l'ús de placebo està restringit als assaigs clínics per conèixer l'eficàcia d'un medicament en investigació.
La seva prescripció a pacients en la pràctica clínica comportaria un dilema ètic, ja que l'eficàcia s'associa al desconeixement del pacient al qual s'administra i, per tant, violaria el seu dret a ser informat.
El repte en l'actualitat és comprendre en profunditat com es produeix l'efecte placebo i aplicar aquest coneixement per fomentar el procés de curació natural amb les garanties ètiques necessàries.
Grup de Treball d'informació sobre medicaments dirigida a la ciutadania del Canal Medicaments i Farmàcia
Els medicaments opioides redueixen el dolor.
Tot i que habitualment no l'eliminen, milloren la mobilitat i la capacitat per mantenir-se actiu i, per tant, la qualitat de vida.
El tramadol, la morfina o el fentanil en són alguns dels més emprats.
Els opioides, com tots els medicaments, poden comportar efectes adversos o no desitjats i produir addicció, tot i que el risc és baix en la majoria de les persones.
Durant les visites de seguiment, el metge us ajudarà a trobar l'equilibri entre aquests efectes i el control del dolor.
Aquest article pretén informar sobre els riscos associats al consum dels medicaments opioides i oferir recomanacions per fer-ne un ús responsable i segur.
En cas de dubtes i/o preocupacions, parleu amb el vostre professional sanitari de referència.
Els efectes adversos més freqüents i que habitualment experimenten 1 de cada 4 persones aproximadament són:
Els efectes adversos es redueixen si els increments de la dosi es fan molt lentament.
A vegades, el metge us pot recomanar que prengueu un medicament per a les nàusees o el restrenyiment.
La utilització d'opioides comporta riscos, que es poden minimitzar si parleu amb el vostre metge.
La utilització d'aquests medicaments pot produir addicció, però el risc és baix en la majoria dels pacients.
Si deixeu de prendre la medicació de forma abrupta, experimentareu una reacció que es coneix com a síndrome d'abstinència.
Tot i que les sobredosis amb analgèsics opioides no són freqüents, és important que tant el pacient com la família en coneguin els símptomes.
Els antibiòtics són fàrmacs que s'utilitzen tant en medicina humana com veterinària per al tractament i la prevenció de les malalties infeccioses produïdes per bacteris.
Tot i que els primers antibiòtics es van descobrir ara fa més de setanta anys, el seu ús com a medicaments per al tractament de les infeccions no es va generalitzar fins als anys 40.
En l'actualitat, els antibiòtics han esdevingut molt populars per la seva eficàcia i seguretat.
Això ha fet que durant molt de temps s'hagin estat utilitzant de forma fins i tot indiscriminada.
Els antibiòtics són una excel·lent arma terapèutica però, mal utilitzats, comporten conseqüències negatives, tant per a la salut individual com per a la salut pública.
Fer-ne un bon ús és responsabilitat de tots.
Els antibiòtics només són eficaços per tractar infeccions produïdes per bacteris.
No són efectius per combatre infeccions causades per virus, com ara el refredat o la grip.
Únicament s'han de prendre per prescripció mèdica.
És el professional sanitari qui, després d'establir el diagnòstic, selecciona l'antibiòtic que cal prendre i en determina les pautes d'administració.
Aquests medicaments s'han de prendre en la dosi correcta i durant un període de temps apropiat per tal d'eliminar els bacteris de forma ràpida i efectiva.
Mai no s'ha d'interrompre el tractament, encara que millorin els símptomes.
Cal seguir sempre les pautes d'administració prescrites pel professional sanitari de referència.
La resistència als antibiòtics és la capacitat que tenen els bacteris de combatre els efectes d'aquests medicaments.
Un bacteri desenvolupa resistència quan l'antibiòtic ja no pot destruir-lo o aturar-ne el creixement.
La resistència als antibiòtics es pot desenvolupar de manera natural per mutació genètica dels bacteris.
L'ús inadequat dels antibiòtics ve definit, bàsicament, per tres situacions:
L'aparició creixent de bacteris resistents als antibiòtics més habitualment utilitzats i el fet que en els darrers anys s'hagin descobert pocs antibiòtics nous suposa una amenaça per a la salut pública.
Sense antibiòtics efectius, molts procediments i tractaments mèdics actuals deixarien de ser possibles, i les infeccions bacterianes s'agreujarien, es propagarien i no es podrien guarir.
La Sociedad Española de Farmacéuticos de Atención Primaria (SEFAP) ha treballat en la traducció d'infografies dirigides a la població sobre l'ús prudent dels antibiòtics en malalties respiratòries, realitzades per The Public Health Ontario (PHO)
Campanya de sensibilització del Departament de Salut per promoure un ús segur i eficient dels antibiòtics i contribuir a la prevenció de l'aparició de resistències bacterianes.
Els residus de medicaments de procedència domèstica són els medicaments sobrers o caducats i els seus envasos, buits o no, que es generen a les llars.
Els medicaments no són un residu qualsevol.
Per les seves característiques, requereixen una recollida selectiva específica amb la finalitat de garantir-ne una adequada gestió.
Per tant, mai s'han de llençar al cubell de les escombraries ni barrejar amb altres envasos ni deixalles.
Cal dipositar-los als contenidors de les farmàcies adherides al sistema de recollida establert, que es poden identificar pel distintiu d'una creu encerclada amb una fletxa.
La gestió dels medicaments i la recollida dels medicaments la gestiona SIGRE, una entitat sense ànim de lucre que ofereix un sistema còmode i segur per desprendre's dels envasos i les restes de medicaments que ja no calen o estan caducats.
Una farmaciola és el lloc adequat per desar tota mena de medicaments, incloent-hi els que serveixen per alleujar símptomes lleus (febre, mal de cap, etc.), i també els materials necessaris per realitzar primeres cures (contusions, talls, cremades, etc.).
Ha de ser un espai especialment dissenyat o bé un armariet, una caixa o un calaix que es pugui tancar, però que sigui fàcil d'obrir.
És important mantenir-la fora de l'abast dels infants; en un lloc conegut per tots els qui la poden necessitar i protegit de la llum, el fred, la calor i la humitat.
Hi ha diversos tipus de farmaciola i el contingut s'ha d'adaptar a la seva finalitat.
Durant uns anys, els medicaments patentats pels seus fabricants no es poden copiar.
Això fa que no tinguin competència i que es comercialitzin a un preu elevat.
Quan les patents caduquen, altres fabricants poden fer còpies d'aquests medicaments, que s'han de sotmetre a un control exhaustiu per demostrar que són idèntiques als medicaments originals quant a composició, seguretat i eficàcia.
Aquestes còpies dels medicaments de marca que han perdut la patent s'anomenen medicaments genèrics.
Els medicaments genèrics són iguals que els medicaments originals pel que fa a:
Per aprovar un medicament genèric, es fan anàlisis per comprovar que el medicament conté la mateixa substància que l'original o de marca, i es realitzen estudis en persones per mesurar si la quantitat de la substància que arriba a la sang després de donar el medicament és la mateixa que amb el medicament original o de marca.
Si això es demostra, es consideren medicaments idèntics, que fan el mateix efecte.
Per tant, és igual fer servir l'original o el genèric.
Tots els medicaments estan sotmesos a uns controls de qualitat exhaustius.
Per tant, el genèric presenta les mateixes garanties que l'original o de marca.
Sí, ja que ambdós medicaments tenen el mateix efecte.
Els farmacèutics poden substituir, amb el consentiment de la persona, el medicament prescrit per un de genèric.
Hi ha diferents maneres de tenir accés als medicaments i, segons aquest accés els medicaments es poden classificar com:
Requereix prescripció mèdica per poder adquirir-lo a la farmàcia.
Això implica que un metge o metgessa ha valorat la necessitat del tractament i recomana la seva administració.
La recepta mèdica, pot ser pública o privada, actualment pot ser electrònica, és un document sanitari on el metge o metgessa prescriu i autoritza la medicació que necessita la persona.
Hi ha determinats medicaments, anomenats de prescripció mèdica, que les farmàcies només poden dispensar mitjançant la presentació de recepta.
D'aquesta forma, s'eviten possibles complicacions o problemes de salut derivats de l'automedicació sense previ control mèdic, especialment en el cas d'antibiòtics, ansiolítics o antidepressius, entre d'altres.
La recepta és molt més que un simple document administratiu, és la millor garantia que teniu per saber allò que esteu prenent i com pot afectar el vostre organisme.
Els medicaments amb recepta mèdica han de ser dispensats en farmàcies i no s'autoritza la seva publicitat als mitjans de comunicació.
També coneguts com a medicaments publicitaris, donat que sí s'autoritza la seva publicitat a través dels mitjans de comunicació.
S ón de venda lliure en oficines de farmàcia i no es necessita cap tipus de diagnòstic previ o recepta mèdica per adquirir-los.
Aquests medicaments estan sotmesos als mateixos procediments d'autorització que la resta de medicaments.
Però presenten baixa toxicitat i solen utilitzar-se per tractar símptomes menors (acidesa d'estómac, dolor, febre...)., Tot i això, s'han de prendre amb precaució, sense oblidar que són medicaments, i es recomana consultar als professionals de la salut que ens poden oferir bons consells sobre el seu ús.
Són els que la seva prescripció s'ha de realitzar a través del servei de farmàcia d'un hospital.
Habitualment són administrats en el mateix hospital mentre el pacient està ingressat, però hi ha casos en què el tractament s'ha de continuar després de l'alta, al domicili.
Aquestes especialitats es dispensen a les farmàcies dels hospitals.
D'ús restringit pel tractament de certes malalties.
Requereix un control exclusiu per part de Sanitat.
En alguns casos, si el principi actiu no es troba al nostre país, el medicament o la substància s'ha d'importar de l'estranger.
El Ministeri de Sanitat i Política Social facilita els tràmits per fer-ne la corresponent importació.
Unes pastilles per al mal de cap, un xarop per a la tos o uns sobres per a l'acidesa d'estómac...
L'automedicació, és a dir, prendre medicaments per iniciativa pròpia sense cap intervenció per part del metge o metgessa (ni en el diagnòstic de la malaltia, ni en la prescripció o supervisió del tractament) és avui dia una pràctica habitual, però... és segura?
Tot i que l'esforç dels darrers anys per millorar l'educació sanitària de les persones afavoreix l'autocura i un rol més actiu en les decisions que afecten la pròpia salut, cal trobar un equilibri entre l'autonomia dels pacients i el coneixement i l'expertesa dels professionals sanitaris per evitar riscos.
En aquest sentit, s'ha de tenir en compte que els medicaments, independentment que es dispensin amb recepta o sense, no són innocus i, per tant, poden resultar perjudicials en determinades situacions.
Per això és important utilitzar-los de manera responsable, amb assessorament mèdic o farmacèutic.
Aquest article explica els riscos que l'automedicació pot comportar per a la salut i les recomanacions que es poden seguir per evitar-los.
L'automedicació sense la supervisió d'un professional sanitari pot comportar una sèrie de riscos per a la salut que en molts casos són desconeguts:
L'ús excessiu d'antibiòtics pot fer que els microorganismes desenvolupin mecanismes de defensa davant d'aquests medicaments de manera que deixin de ser eficaços.
Els antibiòtics no s'han de prendre mai per iniciativa pròpia sense la supervisió d'un metge o metgessa.
Hi ha símptomes menors, com ara el dolor, la febre, l'acidesa d'estómac o el refredat que no requereixen intervenció mèdica i que es poden alleujar amb medicaments de venda lliure a les farmàcies.
Ara bé, el fet que aquests fàrmacs es puguin obtenir sense recepta no significa que siguin inofensius.
Per això, en aquests casos convé demanar consell al farmàceutic o farmacèutica.
D'altra banda, cal consultar sempre el metge o metgessa:
Podeu seguir les recomanacions següents:
Els medicaments són substàncies que tenen propietats per prevenir, diagnosticar, tractar, alleujar o curar tot tipus de malalties.
Poden estar preparats de diferents maneres: en forma de pastilles, xarop, supositoris, injectables, pomades...
Les diferents maneres de presentació s'anomenen formes farmacèutiques.
L'efecte medicinal prové dels principis actius que contenen.
Aquests components, d'acció preventiva o curativa, sovint van acompanyats d'altres substàncies inactives, els excipients, que no tenen cap efecte terapèutic però fan que el medicament es conservi en bon estat i faciliten l'alliberament de les substàncies medicinals a l'organisme.
La majoria de medicaments els preparen laboratoris farmacèutics, amb autorització prèvia del Ministeri de Sanitat i Política Social, i es venen exclusivament a les farmàcies.
Segons l'origen, els medicaments es poden classificar en:
Abans de prendre un medicament, hem de preguntar al metge que ens l'hagi prescrit o al farmacèutic per què i com l'hem de prendre.
Tanmateix, a la capsa del medicament o al prospecte es proporciona informació que pot ajudar a comprendre què estem prenent i com podem utilitzar o conservar el medicament.
A més, en aquest Canal hi ha a disposició de tothom un Cercador de Medicaments amb informació senzilla i comprensible sobre la indicació i la forma de prendre'ls.
A la capsa de qualsevol medicament, a part del nom comercial, hi ha impresa informació que us pot ser d'utilitat:
Quan obrim la capsa de qualsevol medicament hi trobem el prospecte.
Aquest petit full informatiu conté tot allò que cal saber sobre el medicament que hem de prendre:
Alguns medicaments mostren al seu prospecte un triangle negre invertit i la frase "Este medicamento está sujeto a seguimiento adicional." per identificar que, per tenir una experiència d'ús limitada, estan sotmesos a una vigilància més estricta de la seva seguretat.
La farmaciola domèstica ha de servir per atendre petits accidents domèstics (cops, ferides, talls, cremades, etc.) i per alleujar molèsties menors i freqüents.
També s'hi ha de desar la medicació personal de cadascun dels membres de la família.
Convé que no estigui ubicada a la cuina o al bany per protegir els medicaments de la calor i la humitat.
Probablement, alguna vegada heu sentit incomoditat o molèstia en notar-vos la panxa inflada, amb la sensació que és plena d'aire.
Es tracta d'un trastorn desagradable i freqüent que es caracteritza per un excés de gasos al tub digestiu.
Tot i que la inflor a l'estómac es pot produir per diferents causes, la més freqüent és l'alimentació i per empassar aire en menjar o beure.
En la majoria dels casos es pot controlar amb un canvi d'hàbits, com ara limitar la ingesta d'aliments que produeixen gasos, menjar lentament i mastegar bé.
Aquest document s'adreça a les persones que se senten inflades sense saber per què i revisa quines poden ser les causes més freqüents, com es pot prevenir aquest trastorn i en quines situacions s'ha de consultar el metge.
Generalment, s'expulsen gasos de 14 a 23 vegades al dia, però molesten més a unes persones que d'altres.
En la majoria del casos la sensació d'inflor es produeix pels aliments que consumim i perquè s'empassa aire en menjar o beure, principalment si es menja massa de pressa.
Algunes situacions que freqüentment s'hi relacionen són:
Alguns dels aliments que habitualment causen inflor són:
Cal tenir en compte que evitar la llet i els derivats làctics us pot ajudar a saber si la inflor podria estar associada a una intolerància a la lactosa.
Així mateix, evitar els productes amb gluten us pot servir per determinar si es tracta d'una celiaquia (intolerància al gluten).
Sempre es recomana anotar el que mengeu per identificar quins aliments no us causen inflor i intenteu adaptar la dieta per tal que sigui saludable.
Sí, algunes malalties o trastorns freqüents també hi poden estar implicats, com ara:
També s'ha relacionat amb altres situacions, com la menstruació o la menopausa.
Normalment, la sensació d'inflor es pot controlar modificant els hàbits alimentaris i limitant la quantitat d'aire que s'empassa.
Si els símptomes no milloren amb el canvi d'hàbits, hi ha disponibles alguns medicaments que es poden comprar sense recepta a la farmàcia.
Els medicaments que contenen simeticona poden ajudar a trencar l'aire a l'estómac i facilitar-ne l'eliminació, tot i que la seva eficàcia és dubtosa.
Tot i que no és freqüent, aquesta sensació d'inflor també pot ser conseqüència de malalties més greus.
Contacteu amb el vostre metge si, a més de sensació d'inflor, hi ha:
Arran d'unes declaracions mitjançant un tweet del Ministre Francès de Salut, en les últimes hores han sorgit informacions que recomanen no utilitzar l'ibuprofèn, corticoides ni altres antiinflamatoris similars en el context de la infecció per coronavirus SARS-CoV 2.
Aquesta recomanació es basa en una alerta de caire general emesa per l' agència francesa de seguretat dels medicaments (ASNM) a l'abril de 2019, en la qual s'indicava que l'ibuprofèn i altres antiinflamatoris podrien empitjorar certes infeccions.
No hi ha en aquesta alerta dades específiques de la infecció per coronavirus SARS-CoV 2.
D'altra banda, l'agència espanyola del medicament (AEMPS) ha emès una nota informant que no hi ha cap dada que indiqui que l'ibuprofèn agreugi les infeccions por COVID-19.
Actualment no hi ha informació suficient per concloure que no s'ha d'utilitzar l'ibuprofèn com a tractament dels símptomes de les infeccions menors, si s'empra en pacients sense contraindicacions, a les dosis recomanades i durant períodes el més breus possibles.
No obstant això, en cas de febre i malestar general, el paracetamol es considera una opció preferent de tractament en la majoria de casos i especialment en persones amb edat avançada o múltiples malalties de base.
No s'ha de sobrepassar la dosi de 4 grams de paracetamol al dia.
Es recomana consultar fonts d'informació oficials per a informació sobre la infecció per coronavirus SARS-CoV 2.
La informació proporcionada en aquesta nota és complementària a les recomanacions del vostre metge o metgessa i en cap cap pretén substituir-les.
En cas de dubte, poseuvos en contacte amb el vostre professional de la salut de referència o truqueu al 061 CatSalut Respon.
Programa d'Harmonització Farmacoterapèutica
Gerència del Medicament – Àrea Assistencial
La consellera de Salut, Alba Vergés, i el president del Consell de l'Audiovisual de Catalunya (CAC), Roger Loppacher, han signat un conveni de col·laboració que preveu col·laborar en l'àmbit de la supervisió i el control de les comunicacions comercials a la ràdio i a la televisió, així com als serveis audiovisuals sota demanda, a les plataformes d'intercanvi de vídeos i a les xarxes socials, de medicaments, productes sanitaris i cosmètics, complements alimentaris, aliments funcionals, serveis sanitaris i productes, activitats o serveis amb pretesa finalitat sanitària, així com en l'àmbit de la seguretat dels pacients.
Així mateix, també es col·laborarà en matèria de continguts sobre la desinformació en aspectes relacionats amb la salut, de manera especial, sobre la COVID-19, les addiccions, sobre el joc i les apostes en línia, i sobre el correcte tractament informatiu de les teràpies complementàries a la medicina.
En aquest sentit, el Departament de Salut es compromet a proporcionar al CAC assessorament en matèria de productes, activitats o serveis amb pretesa finalitat sanitària, medicaments, productes sanitaris i cosmètics, complements alimentaris, aliments funcionals, activitats o serveis sanitaris, especialment quan la publicitat, la promoció o la informació dels quals pugui ser objecte d'un requeriment de cessament a instàncies del CAC.
El CAC es compromet a trametre al Departament de Salut informació i anàlisi sobre la presència als mitjans de comunicació audiovisual i en els continguts audiovisuals distribuïts per internet, dels productes esmentats.
Així mateix, el Departament de Salut i el CAC elaboraran recomanacions sobre el tractament en els mitjans de comunicació audiovisual i en els continguts audiovisuals distribuïts per internet de les temàtiques sanitàries relacionades amb la seguretat dels pacients, les teràpies complementàries i sobre determinades malalties, amb l'objectiu de promoure la difusió d'informació veraç i contrastada sobre aquestes malalties i el seu tractament o per evitar l'estigma de les persones que les pateixen.
Amb aquest conveni, el Departament de Salut de la Generalitat de Catalunya i el Consell de l'Audiovisual de Catalunya donen continuïtat a la col·laboració entre totes dues institucions, una col·laboració que es va formalitzar mitjançant un conveni l'any 2014.