La Generalitat de Catalunya exerceix la competència compartida en matèria de medi ambient d'acord amb els articles 111 i 144 de l'Estatut d'autonomia de Catalunya.
La simplificació administrativa i normativa s'estableix com un dels principis bàsics de l'actuació pública.
En coherència amb aquest principi, i els principis de bona regulació recollits a l'article 129 de la Llei 39/2015, d'1 d'octubre, del procediment administratiu comú de les administracions públiques, el present Decret suposa una simplificació i millora en la regulació normativa catalana, en la mesura que adapta la normativa catalana a la normativa estatal i europea vigent.
Aquest Decret estableix les vies de gestió dels residus que es produeixen o gestionen a Catalunya i que substitueixen les previstes al Decret 34/1996, de 9 de gener, amb l'objectiu de recollir l'experiència assolida en l'aplicació del Catàleg de residus de Catalunya, les normatives posteriors i els avenços en la gestió de residus derivats de l'estat de la tècnica; a la vegada que es vetlla i preserva el compliment de la jerarquia de gestió establerta a la normativa europea, a la Llei 22/2011, de 28 de juliol, de residus i sòls contaminats i al Text refós de la Llei reguladora dels residus aprovat pel Decret legislatiu 1/2009, de 21 de juliol.
Així mateix, el Decret determina en quines condicions les operacions d'incineració o coincineració es consideren operacions de valorització, prioritzant la valorització sobre la disposició del rebuig.
En aquest sentit, s'ha considerat necessari revisar la classificació, la codificació i les vies de gestió dels residus a Catalunya atès que al llarg dels gairebé vint anys de vigència del Catàleg de residus de Catalunya, s'ha anat avançant en el si de la Comissió Europea, en la regulació del catàleg de residus europeu, fins a l'adopció de la Decisió de la Comissió 2000/532/CE, de 3 de maig de 2000, com també a nivell estatal, on la Llei 22/2011, de 28 de juliol, de residus i sòls contaminats, fa una remissió expressa a la llista establerta a la Decisió esmentada pel que fa a la determinació dels residus que han de considerar-se com a residus perillosos.
La revisió de la classificació, la codificació i les vies de gestió dels residus a Catalunya es realitza a l'empara de l'article 5.1. del Text refós de la Llei reguladora dels residus, aprovat pel Decret legislatiu 1/2009, de 21 de juliol, que estableix que s'ha de regular per reglament la producció i la gestió dels residus.
Així mateix, la disposició final segona del Text refós faculta el Govern de la Generalitat per dictar les reglamentacions en matèria de residus.
Finalment, es preveu una entrada en vigor diferida d'aquest Decret a fi de possibilitar les adaptacions tecnològiques necessàries per a la seva correcta aplicació.
Per tot això, d'acord amb el dictamen del Consell de Treball, Econòmic i Social de Catalunya;
A proposta del conseller de Territori i Sostenibilitat, d'acord amb el dictamen de la Comissió Jurídica Assessora, i d'acord amb el Govern,
L'objecte d'aquest Decret és la classificació i codificació dels residus que es produeixen o gestionen a Catalunya així com la determinació de les seves vies de gestió.
La classificació dels residus s'ha de fer de conformitat amb la llista establerta a la Decisió 2000/532/CE de la Comissió, de 3 de maig de 2000, entre residus perillosos (P) i residus no perillosos (NP).
En el catàleg annex a aquest Decret es reserva una classificació DP per a aquells supòsits en què la perillositat es troba pendent de determinació.
La classificació del residu és responsabilitat de la persona productora o posseïdora.
En cas que l'Agència de Residus de Catalunya no disposi de prou informació per tal d'acceptar la classificació del residu o d'oposar-s'hi, pot requerir a la persona productora o posseïdora, de forma motivada, la realització de la caracterització del residu, així com la presentació d'aquella documentació que justifiqui la classificació assignada.
A cada residu se li assigna el codi que reflecteix millor les seves característiques, composició i origen, d'acord amb la codificació de sis dígits de la Llista Europea de Residus (codis LER) establerta a la Decisió 2000/532/CE de la Comissió, de 3 de maig de 2000.
Quan un residu pugui ser designat amb més d'un codi, s'ha d'aplicar aquell que s'ajusti més de conformitat amb la llista de residus de la Decisió 2000/532/CE de la Comissió, de 3 de maig de 2000.
La codificació dels residus és responsabilitat de la persona productora o posseïdora.
En cas que l'Agència de Residus de Catalunya no disposi de prou informació per tal d'acceptar la codificació del residu o d'oposar-s'hi, pot requerir a la persona productora o posseïdora, de forma motivada, la presentació d'aquella documentació que justifiqui la codificació assignada.
La gestió dels residus que es produeixen o gestionen a Catalunya s'ha de dur a terme d'acord amb les vies de gestió de valorització o d'eliminació previstes a l'annex d'aquest Decret i, d'acord amb:
a) Les condicions establertes en l'autorització o la llicència ambiental, o les obligacions que deriven del règim de comunicació, de les instal·lacions que produeixen o gestionen residus.
b) La jerarquia de gestió de residus i altres disposicions establertes al Text refós de la Llei reguladora dels residus, aprovat pel Decret legislatiu 1/2009, de 21 de juliol, i les disposicions específiques o complementàries que regulin determinades categories de residus.
c) En els casos en què la via de gestió sigui la valorització energètica s'ha de complir el que estableix l'article 6.
d) La guia tècnica prevista a la disposició addicional.
L'Agència de Residus de Catalunya pot acceptar una via de gestió diferent si queda acreditada la possibilitat de dur a terme una via de gestió del residu, ateses les característiques d'aquest residu, que sigui més beneficiosa ambientalment.
En el supòsit regulat en l'apartat anterior, quan la via de gestió proposada per la persona productora o posseïdora del residu no sigui acceptada per l'Agència de Residus de Catalunya, ha de seguir-se el procediment contradictori fixat a l'article 5.
Procediment contradictori de classificació, codificació o via de gestió d'un residu
El procediment contradictori s'inicia en els supòsits següents:
a) En cas que l'Agència de Residus de Catalunya s'oposi a la classificació o codificació assignada a un residu per la persona productora o posseïdora.
b) En els supòsits regulats en l'article 4.3 quan la via de gestió proposada per la persona productora o posseïdora del residu no sigui acceptada per l'Agència de Residus de Catalunya.
El procediment contradictori té la tramitació següent:
a) L'Agència de Residus de Catalunya ha de dictar una proposta de resolució i notificar-la a la persona productora o posseïdora del residu.
La proposta de resolució ha de contenir l'oposició motivada per part de l'Agència de Residus de Catalunya a la proposta de codificació, classificació o via de gestió i la determinació d'una de nova.
b) La persona productora o posseïdora del residu pot formular al·legacions en el termini de quinze dies, tot aportant les anàlisis, documents i justificacions que estimi pertinents.
c) Un cop valorades les al·legacions i la documentació presentades, el director o directora de l'Agència de Residus de Catalunya ha de resoldre motivadament l'assignació d'un codi, la classificació o la via de gestió correcta del residu.
d) La resolució del procediment s'ha de dictar i notificar en el termini de tres mesos comptadors des de la data de notificació de la proposta de resolució a la persona productora o posseïdora del residu.
La manca de resolució en el termini establert comporta l'acceptació de la classificació, la codificació o la via de gestió del residu proposada per la persona productora o posseïdora del residu.
e) Contra la resolució que es dicti es pot interposar recurs d'alçada davant del president o la presidenta de l'Agència de Residus de Catalunya.
Criteris de valorització energètica
La via de gestió de valorització dels residus es prioritza sobre la disposició del rebuig.
Es considera que els residus es valoritzen energèticament en les instal·lacions d'incineració o coincineració quan compleixen els criteris que s'estableixen en els apartats 2 i 3 d'aquest article, i, en el cas particular d'instal·lacions d'incineració que tracten residus domèstics, cal atenir-se al que disposa l'annex d'aquest Decret per a l'operació R1.
Per tal que un residu es pugui valoritzar energèticament, en una instal·lació determinada el seu poder calorífic inferior (PCI) ha de ser superior o igual al valor obtingut per la fórmula següent:
Kp: és una constant que es recull a la Taula 1, funció del percentatge en volum d'excés d'oxigen en els gasos de combustió de sortida (O 2 ) que exigeix la normativa per a la instal·lació o la tipologia de residus, i de les pèrdues tèrmiques de la instal·lació (que es consideren d'un 10%).
T i (oC): Temperatura de procés del punt a partir del qual els gasos de combustió es mantenen com a mínim 2 segons per sobre de la temperatura mínima exigida en la normativa vigent per a la combustió de residus en la instal·lació de tractament tèrmic (850oC per a residus no halogenats i 1.100oC per a residus amb un contingut d'organohalogenats, expressats en clor, superior a l'1%).
Valors de Kp d'acord amb el percentatge en volum d'oxigen en els gasos de sortida fixats en la normativa per al procés de tractament tèrmic que es tracti.
Quan en un procés industrial s'utilitzi un residu a la vegada per a valorització material i energètica, es pot considerar per separat la part de valorització material (matèria primera alternativa per al procés de producció), sempre que aquesta valorització material sigui superior al 20% en pes del residu entrat.
En aquests casos, el PCI es determina segons la fórmula següent:
on ρ és el tant per u del residu que s'utilitza en valorització material.
Les infraccions a les disposicions d'aquest Decret són sancionades d'acord amb el que disposa el Text refós de la Llei reguladora dels residus.
Guia tècnica sobre les vies de gestió de residus a Catalunya
En el termini d'un any des de l'entrada en vigor d'aquest Decret, l'Agència de Residus de Catalunya ha d'elaborar i publicar una guia tècnica sobre les vies de gestió, de conformitat amb l'annex d'aquest Decret, que detalli les operacions de gestió admeses per a cada residu, en funció de les vies de gestió de valorització o eliminació que s'hi estableixen.
La Guia s'ha de fer pública mitjançant el web de l'Agència de Residus de Catalunya: residus.gencat.cat.
Queda derogat el Decret 34/1996, de 9 de gener, pel qual s'aprova el Catàleg de residus de Catalunya, i el Decret 92/1999, de 6 d'abril, de modificació del Decret 34/1996, de 9 de gener, pel qual s'aprova el Catàleg de residus de Catalunya.
Modificació de les vies de gestió
L'actualització i modificació de l'annex d'aquesta norma s'ha de dur a terme mitjançant ordre del conseller o consellera competent en matèria de residus.
Aquest Decret entra en vigor als tres mesos de la seva publicació al Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya.
Barcelona, 17 d'octubre de 2017
Catàleg de residus de Catalunya
Vies de gestió de residus a Catalunya
D 1 Dipòsit sobre el sòl o al seu interior (per exemple, abocament, etc.).
D 2 Tractament al medi terrestre (per exemple, biodegradació de residus líquids o llots al sòl, etc.).
D 3 Injecció en profunditat (per exemple, injecció de residus bombables en pous, mines de sal o falles geològiques naturals, etc.).
D 4 Embassament superficial (per exemple, abocament de residus líquids o llots en pous, estanys o llacunes, etc.).
D 5 Dipòsit controlat a llocs especialment dissenyats (per exemple, col·locació en cel·les estanques separades, recobertes i aïllades entre si i el medi ambient).
D 6 Abocament al medi aquàtic, excepte a la mar.
D 7 Abocament a la mar, inclosa la inserció al llit marí.
D 8 Tractament biològic no especificat en altres apartats d'aquest annex que doni com a resultat compostos o mescles que s'eliminin mitjançant qualsevol de les operacions numerades de D 1 a D 12.
D 9 Tractament fisicoquímic no especificat en un altre apartat d'aquest annex i que doni com a resultat compostos o mescles que s'eliminin mitjançant un dels procediments numerats de D 1 a D 12 (per exemple, evaporació, assecatge, calcinació, etc.).
D 12 Emmagatzematge permanent (per exemple, col·locació de contenidors en una mina, etc.).
D 13 Combinació o mescla prèvia a qualsevol de les operacions numerades de D 1 a D 12.**
D 14 Reenvasament previ a qualsevol de les operacions numerades de D 1 a D 13.
D 15 Emmagatzematge en espera de qualsevol de les operacions numerades de D 1 a D 14 (exclòs l'emmagatzematge temporal, en espera de recollida, al lloc on es va produir el residu).***
* Aquesta operació està prohibida per la normativa de la UE i pels convenis internacionals.
** Si no hi ha un altre codi D apropiat, poden quedar incloses aquí les operacions inicials prèvies a l'eliminació, inclosa la transformació prèvia, com ara, entre d'altres, la classificació, la trituració, la compactació, la pel·letització, l'assecatge, la fragmentació, el condicionament o la separació, prèvies a qualsevol de les operacions numerades de D 1 a D 12.
*** Emmagatzematge temporal significa emmagatzematge inicial que preveu l'article 3. apartat ñ. de la Llei 22/2011, de 28 de juliol, de residus i sòls contaminants.
R 1 Utilització principal com a combustible o una altra forma de produir energia.*
R 2 Recuperació o regeneració de dissolvents.
R 3 Reciclatge o recuperació de substàncies orgàniques que no s'utilitzen com a dissolvents (inclosos el compostatge i altres processos de transformació biològica).**
R 4 Reciclatge o recuperació de metalls i de compostos metàl·lics.
R 5 Reciclatge o recuperació d'altres matèries inorgàniques.***
R 6 Regeneració d'àcids o de bases.
R 7 Valorització de components utilitzats per reduir la contaminació.
R 8 Valorització de components procedents de catalitzadors.
R 9 Regeneració o un altre nou ús d'olis.
R 10 Tractament dels sòls que produeixi un benefici a l'agricultura o una millora ecològica d'aquests sòls.
R 11 Utilització de residus obtinguts a partir de qualsevol de les operacions numerades de R 1 a R 10.
R 12 Intercanvi de residus per sotmetre'ls a qualsevol de les operacions numerades de R 1 a R 11.
S'hi inclouen operacions prèvies a la valorització, inclòs el tractament previ, operacions com ara el desmuntatge, la classificació, la trituració, la compactació, la pel·letització, l'assecatge, la fragmentació, el condicionament, el reenvasament, la separació, la combinació o la mescla, prèvies a qualsevol de les operacions numerades de R 1 a R 11.
R 13 Emmagatzematge de residus en espera de qualsevol de les operacions numerades de R 1 a R 12 (exclòs l'emmagatzematge temporal, en espera de recollida, al lloc on es va produir el residu).****
* S'hi inclouen les instal·lacions d'incineració destinades al tractament de residus domèstics només quan la seva eficiència energètica sigui igual o superior a:
– 0,60 si es tracta d'instal·lacions en funcionament i autoritzades de conformitat amb la legislació comunitària aplicable des d'abans de l'1 de gener de 2009;
– 0,65 si es tracta d'instal·lacions autoritzades després del 31 de desembre de 2008.
Ep és l'energia anual produïda com a calor o electricitat, que es calcula multiplicant l'energia en forma d'electricitat per 2,6 i la calor produïda per a usos comercials per 1,1 (GJ/any).
Ef és l'aportació anual d'energia al sistema a partir dels combustibles que contribueixen a la producció de vapor (GJ/any).
Ew és l'energia anual que contenen els residus tractats, calculada utilitzant el poder calorífic net dels residus (GJ/any).
Ei és l'energia anual importada excloent-ne Ew i Ef (GJ/any).
0,97 és un factor que representa les pèrdues d'energia ocasionades per les cendres de fons i la radiació.
Aquesta fórmula s'ha d'aplicar de conformitat amb el document de referència sobre les millors tècniques disponibles per a la incineració de residus.
El valor de la fórmula d'eficiència energètica s'ha de multiplicar pel factor de correcció climàtic (FCC), tal com s'indica a continuació:
FCC aplicable a les instal·lacions en funcionament i autoritzades abans de l'1 de setembre de 2015, de conformitat amb la legislació vigent.
FCC aplicable a les instal·lacions després del 31 d'agost de 2015 i a les instal·lacions recollides al punt 1, després del 31 de desembre de 2029:
El valor resultant del FCC s'ha d'arrodonir al tercer decimal.
El valor de HDD (graus-dies de calefacció) ha de considerar-se la mitjana dels valors anuals de HDD del lloc on s'ubica la instal·lació d'incineració, calculada durant un període de vint anys consecutius anterior a l'any en què es calcula el FCC.
Per calcular el valor d'HDD, ha d'aplicar-se el següent mètode establert per Eurostat: HDD és igual a (18 °C – Tm) × d si Tm és inferior o igual a 15 °C (llindar de calefacció) i és nul si Tm és superior a 15 °C, considerant que Tm és la temperatura mitjana [(Tmin + Tmax)/2] exterior durant un període de d dies.
Els càlculs s'han de realitzar sobre una base diària (d = 1) durant un període total d'un any.
** Això inclou la gasificació i la piròlisi que utilitzen els components com a elements químics.
*** Això inclou la neteja del sòl que tingui com a resultat la valorització del sòl i el reciclatge de materials de construcció inorgànics.
**** Emmagatzematge temporal significa emmagatzematge inicial que preveu l'article 3, apartat ñ), de la Llei 22/2011, de 28 de juliol, de residus i sòls contaminants.
Catàleg de residus amb vies de tractament