projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
El tabac és una planta del gènere Nicotiana tabacum de la família de les solanàcies.
Les seves fulles, preparades de diferents maneres, es fumen, s'aspiren, es beuen o es masteguen.
Els elements que formen el tabac són:
• La nicotina (C 10 H 14 N 2 ): és l'alcaloide responsable de la major part dels efectes del tabac sobre l'organisme i és el que provoca la dependència física.
La vida mitja de la nicotina a la sang és de menys de dues hores i a mesura que se'n redueix la concentració apareixen els símptomes que desperten el desig d'un nou cigarret.
• Els elements irritants: són les substàncies responsables de la tos típica de la persona fumadora i de l'estimulació de les glàndules secretores de la mucosa, que són les que alteren els mecanismes de defensa del pulmó.
• Els quitrans i agents cancerígens.
• El monòxid de carboni: es troba en quantitats molt elevades en el fum del tabac.
Té una gran afinitat amb l'hemoglobina, la qual cosa provoca que disminueixi la capacitat de la sang per transportar oxigen.
El tabaquisme és una drogodependència en la qual intervenen factors de comportament, psicològics, socials i farmacològics.
Dona lloc a un consum reiterat de tabac amb greus conseqüències per a la salut.
Les persones fumadores són aquelles que consumeixen tabac, ja sigui de manera habitual o esporàdica.
Les conseqüències depenen de diversos factors, com el nombre de cigarretes, la profunditat de la calada, el temps de retenció del fum en els pulmons, els anys de consum, etc.
El fumador passiu és aquella persona que, tot i no ser fumadora, aspira el fum del tabac.
La tuberculosi (TBC) és un problema de salut global i continua i és una de les malalties infeccioses amb mes morbiditat al mon, sobretot en països pobres amb una incidència elevada.
La tuberculosi pulmonar és contagiosa i es transmet per via aèria; en absència de tractament, cada persona afectada amb tuberculosi contagia, per terme mitjà, entre deu i quinze persones a l'any.
La forma més efectiva d'evitar i de curar la tuberculosi és concentrant els esforços a detectar i tractar correctament les persones malaltes i a realitzar el seu seguiment fins a comprovar-ne la curació.
El resultat d'aquests esforços augmenta si el diagnòstic i el tractament es fan precoçment.
La tuberculosi és una malaltia de declaració obligatòria individualitzada.
Tots els casos confirmats i tota sospita d'infecció han de ser notificats pels metges que efectuen el diagnòstic, sigui des de l'atenció primària o des dels serveis hospitalaris i penitenciaris, públics o privats.
La notificació es fa utilitzant un formulari comú a altres malalties infeccioses de declaració obligatòria, que cal enviar per correu o per fax seguint un circuit de declaració perquè arribin a la Unitat de Vigilància Epidemiològica territorial corresponent.
Quan el tractament mèdic contra la tuberculosi es realitza correctament, la malaltia desapareix i s'evita que la persona malalta recaigui.
La persona deixa de ser contagiosa als quinze dies de tractar-se, però és molt important que no deixi el tractament.
També cal tenir en compte que un tractament incorrecte produeix, en la persona que pateix la malaltia, bacils resistents als medicaments.
Així doncs, la persona que no compleix la pauta prescrita pel metge o la metgessa, a més de poder seguir encomanant, ho farà amb bacils resistents als fàrmacs.
Això donarà lloc a una nova forma de tuberculosi, la tuberculosi resistent, que serà més difícil de curar i que tindrà pitjor pronòstic que l'habitual.
Si la tuberculosi no es medica va esgotant lentament la persona afectada, la qual perd pes i vitalitat, i presenta una fatiga cada cop més important que pot arribar a impedir-li la realització de les tasques habituals.
El 50% dels casos no tractats moren, aproximadament, uns dos anys després d'haver emmalaltit.
L'altre 50% arriba a curar-se al cap de molts anys, però l'òrgan afectat patirà irreversiblement greus limitacions funcionals.
Després de la prova de la tuberculina, si el resultat és positiu:
Totes les proves, els medicaments i els exàmens mèdics per a la tuberculosi són gratuïts i es dispensen a les unitats de prevenció i control de la tuberculosi.
El tractament contra la tuberculosi habitualment té una durada de sis mesos, i de vegades es pot prolongar fins als nou mesos o més.
Durant el tractament, la persona malalta ha d'anar a la consulta mèdica aproximadament un cop al mes.
Per aconseguir la curació i evitar les recaigudes, cal que segueixi el tractament amb diversos fàrmacs associats durant el període indicat.
És molt important que faci cas de les indicacions del metge o la metgessa i que no les canviï.
En general, els malalts es troben bé després de les primeres setmanes de tractament.
El repòs només està indicat quan els símptomes ho aconsellin (febre, dolor al pit, etc.).
L'ús d'altres medicaments (calmants de la tos, antitèrmics, etc.) pot afavorir l'aparició d'intoleràncies (digestives, hepàtiques, etc.).
És per això que aquests medicaments sempre s'han de prendre sota control mèdic.
Les vitamines i els tònics generals a penes tenen un efecte beneficiós.
L'alimentació ha de ser variada i no cal fer cap règim dietètic especial, llevat dels casos que presentin complicacions digestives o hepàtiques.
Almenys durant els primers mesos de tractament és aconsellable que les dones afectades no es quedin embarassades.
També cal tenir en compte que la medicació contra la tuberculosi disminueix l'eficàcia dels anticonceptius hormonals orals.
Prendre begudes alcohòliques durant aquest tractament pot ser perillós.
Les persones amb efectes adversos greus a causa de la medicació són poques.
S'han de posar en contacte amb els professionals mèdics o d'infermeria, al més aviat possible, si apareguessin alguns dels símptomes següents:
La prova de la tuberculina es coneix també amb el nom de ''dermoreacció de Mantoux'', i serveix per diagnosticar la infecció tuberculosa però no la malaltia.
Consisteix en injectar a la pell de l'avantbraç una substància inofensiva anomenada tuberculina, amb una xeringa i una agulla molt petites d'un sol ús.
No fa mal i no té contraindicacions.
Fins i tot les persones al·lèrgiques i les dones embarassades poden fer-se-la.
En el cas de prendre alguna medicació, cal dir-ho, ja que el metge ha de tenir-ho en compte a l'hora de valorar el resultat de la prova.
Quan hagin transcorregut entre 48 i 72 hores, els professionals sanitaris avaluaran el resultat de la prova per tal de saber si la persona ha estat infectada pel bacil de la tuberculosi o no.
Les persones que s'han de fer la prova són les següents:
Si el resultat de la prova de la tuberculina és positiu, vol dir:
No indica, necessàriament, que la persona estigui malalta de tuberculosi.
Quan la prova de la tuberculina és positiva, els resultats de futures proves sempre seran positius durant bastant de temps.
Per això només s'ha de repetir per indicació mèdica en situacions especials; per exemple, en el malalts de sida.
La vacuna contra la tuberculosi no protegeix sempre contra aquesta malaltia.
Si a una persona a la qual s'ha administrat la vacuna la prova de la tuberculina li dona positiu, aquest resultat pot ser provocat per la vacuna o per una infecció tuberculosa autèntica.
Probablement, la persona estarà infectada de tuberculosi en els casos següents:
Recentment, s'ha desenvolupat noves proves diagnòstiques de la infecció pel bacil tuberculós, els IGRAs ( Interferon Gamma Release Assays ) mitjançant la determinació de l' interferó gamma (proteïna que s'allibera en resposta a l'estimulació amb antígens presents al M.tuberculosis complex (MTC), però no presents a cap soca de M.Bovis de la vacuna BCG).
Avantatges respecte la prova de la tuberculina:
Finalment i per al diagnòstic de la malaltia tuberculosa s'ha desenvolupat el GENE X PERT MTB/RIF® que és una tècnica diagnòstica ràpida de biologia molecular que a més de la detecció del bacteri causant de la tuberculosi, permet determinar si el bacteri és resistent a un dels antibiòtics més importants utilitzats en la pauta farmacològica, la rifampicina, cosa que permet adaptar el tractament des d'un inici.
És una prova ràpida, menys de dues hores, que es pot realitzar en una mostra biològica.
Permet un tractament apropiat immediat.
Els símptomes i signes de la tuberculosi varien segons l'òrgan afectat.
En el cas de la tuberculosi pulmonar, que és la forma més freqüent i contagiosa, el símptoma més habitual és la tos persistent; és a dir, la de més de tres setmanes de durada.
Per això, quan es pateix una tos que no remet, és important no atribuir-la al consum de tabac o a un refredat, sinó que cal consultar el metge o la metgessa.
També són freqüents la febre (habitualment, poc alta), la sudoració nocturna, el malestar general, la pèrdua de pes i d'energia i, de vegades, una emissió de sang oral amb la tos.
En les persones que, a més de patir tuberculosi, són portadores del virus de la sida, és molt freqüent la inflamació dels ganglis del coll i d'altres parts de l'organisme.
De vegades en els nens i alguns adults la malaltia es presenta asimptomàtica, és a dir el malalt no té cap símptoma.
Quan els bacils inhalats arriben als pulmons, poden ser eliminats per les defenses de l'organisme o, al contrari, aquests poden vèncer-les i començar a reproduir-s'hi.
Encara que, en la majoria de casos, les defenses de l'individu aconsegueixen parar la progressió de la infecció, el bacil resta viu i latent en diversos punts de l'organisme durant tota la vida o en bona part.
En aquest cas, parlem d'infecció tuberculosa.
La persona que es troba en aquesta situació és portadora del bacil de Koch, però no està malalta i, per tant, no és contagiosa, no presenta símptomes de tuberculosi, les seves radiografies pulmonars i d'altres òrgans són normals, i les anàlisis per trobar-hi el bacil són negatives malgrat que, a la prova de la tuberculina, donarà positiu.
En canvi, si les defenses de la persona són febles o el mitjà de contagi és molt fort es desenvoluparà la malaltia tuberculosa.
La tuberculosi és una malaltia de declaració obligatòria.
Els metges de qualsevol nivell assistencial han de notificar els casos de sospita i de confirmació de diagnòstic de la malaltia tuberculosa.
Amb aquest imprès s'inicien la implantació de les mesures de prevenció i el control necessaris per limitar-ne l'expansió.
És la fitxa on es registren totes les dades que tenen importància epidemiològica i clínica respecte a un cas.
Informes anuals complerts i resumits on s'hi descriuen la situació epidemiològica de la tuberculosi a Catalunya i a les seves regions sanitàries.
S'analitzen les característiques sociodemogràfiques, clíniques, bacteriològiques i els factors de risc dels casos enregistrats Posteriorment, es fa referència a l'evolució de la malaltia durant els últims anys, a continuació es presenten els resultats de l'anàlisi de la conclusió del tractament, en finalitzar el seguiment.
La tuberculosi és una malaltia contagiosa produïda pel bacil Mycobacterium tuberculosis.
La poden patir les persones i també alguns animals.
En els éssers humans afecta principalment els pulmons, encara que també es pot focalitzar en qualsevol altre òrgan.
Normalment, la tuberculosi té una evolució lenta (durant mesos o fins i tot anys), encara que es pot presentar d'una forma aguda i més greu en les persones amb poques defenses com, per exemple, els infants, la gent gran, les persones portadores del virus de la sida o amb càncer, els diabètics, etc.
La malaltia destrueix lentament l'òrgan afectat i, en el cas dels pulmons, hi arriba a formar el que es coneix com a ''cavernes''.
En absència de tractament, la persona amb tuberculosi pulmonar contagia, per terme mitjà, entre deu i quinze persones l'any.
Malgrat això, pot ser evitada i curada si es pren seriosament com una amenaça per als individus i per a la salut pública.
Això exigeix una prevenció, una diagnosi i un tractament eficaços i oportuns.
El 24 de març és el Dia Mundial de la Tuberculosi, data que coincideix amb la commemoració anual del descobriment, el 1882, del bacteri causant de la malaltia, el Mycobacterium tuberculosis, també anomenat bacil de Koch, pel metge i microbiòleg alemany Robert Koch.
Guia d'intervenció per a professionals
Guia d'intervencio per a professionals. versió2
Guia d'Intervenció Clínica en el consum de tabac en pacients amb trastorn mental
Guia d'actuació en pacients fumadors ingressats en unitats de salut mental
Guia clínica per promoure l'abandonament del consum de tabac durant l'embaràs
Guia per al tractament del tabaquisme actiu i passiu
Guia de pràctica clínica de detecció i tractament del consum de tabac de l'ICS
Guia per a la prevenció i el control del tabaquisme des de l'àmbit pediàtric
Descripció dels components bàsics del fum de tabac identificats amb més probabilitats de provocar malalties.
El fum de tabac conté més de quatre mil components, molts dels quals són farmacològicament actius, tòxics, mutàgens i cancerígens.
Els efectes del fum ambiental de tabac sobre la salut
Es tracta d'una presentació que tracta sobre els riscos del fum del tabac ambiental.
A més de donar una visió global d'aquesta problemàtica a través d'indicadors i marcadors, informa sobre els efectes que té en la salut, centrant-se en les següents malalties: càncer de pulmó, morbiditat en la infància i la malaltia cardiovascular.
Ventilació i fum ambiental de tabac
Ofereix informació sobre els diferents sistemes de ventilació per tal de resoldre el problema del fum ambiental i també proposa un codi de pràctiques per tal de controlar-ne l'exposició.
Fragment d'un estudi monogràfic confeccionat per la International Agency For Research On Cancer (IARC), una agència de l'Organització Mundial de la Salut, sobre el tabaquisme passiu o involuntari.
Models i criteris de senyalització
S'han d'utilitzar en els supòsits recollits a la disposició addicional sisena (en establiments penitenciaris), a la disposició addicional vuitena (centres, serveis o establiments psiquiàtrics d'estada mitjana i llarga) i a la disposició addicional desena (centres residencials per a persones grans o amb discapacitat).
Es pot utilitzar, entre altres, en els espais referits a l'article 2.2: "A l'efecte d'aquesta Llei, en l'àmbit de l'hostaleria, s'entén per espai a l'aire lliure tot espai no cobert o tot espai que, malgrat estar cobert, estigui envoltat lateralment per un màxim de dues parets, murs o paraments".
Altres models vàlids de senyalització.
Ministeri de Sanitat, Política Social i Igualtat (castellà/català).
En parlar, tossir, esternudar o escopir, els malalts de tuberculosi pulmonar o laríngia expulsen a l'exterior milers de gotes microscòpiques on viuen els bacils, i aquests poden viure en el medi ambient durant diverses hores.
Si un individu sa respira aquest aire, el bacil entra a l'organisme i s'instal·la als pulmons, infectant a la persona.
Però tenir la infecció no vol dir tenir la malaltia.
Aquesta es pot desenvolupar o no.
No hi ha perill de contagi quan es toca o s'usa la roba, els llibres o altres objectes que pertanyin a la persona afectada, ni tampoc donant-li la mà, ni bevent en el mateix got, ni fent servir els mateixos coberts o la mateixa vaixella.
També és molt poc probable el contagi a l'aire lliure.
En general, és estrany que una persona malalta transmeti la infecció amb un o pocs contactes esporàdics, o si són de curta durada.
A part dels infants, la gent gran, els malalts crònics i les persones immunodeprimides per teràpies o malalties, altres persones amb un alt risc de contraure la tuberculosi són:
El trastorn límit de la personalitat (TLP) és el trastorn de la personalitat més freqüent.
Els trastorns de la personalitat són un grup de trastorns mentals que presenten desviacions significatives respecte a la manera com les persones perceben, pensen, senten i es relacionen amb la resta.
Es caracteritza per la inestabilitat en les relacions personals, les emocions extremes, la distorsió de l'autoimatge i la manca de control dels impulsos.
Acostuma a aparèixer durant l'adolescència o a l'inici de l'etapa adulta i pot anar millorant amb l'edat.
Aquest trastorn provoca problemes d'adaptació social, ocupacional i funcional, i sovint s'associa a comportaments suïcides i autodestructius.
Sovint es parla de factors que poden predisposar les persones a patir trastorn límit de la personalitat:
Els símptomes es poden agrupar en quatre àrees principals:
El trastorn límit de la personalitat sovint és difícil de diagnosticar per dues raons:
El tractament és llarg, complex i multidisciplinari.
El punt clau és la psicoteràpia, que ajuda la persona afectada a identificar i controlar el seu comportament i a processar els pensaments i els sentiments negatius.
Addicionalment es poden prendre medicaments, com ara anticonvulsius, antidepressius, antipsicòtics o altres fàrmacs, per controlar els símptomes de depressió, impulsivitat i ansietat.
L'hospitalització pot arribar a ser necessària si la seguretat del pacient està en risc (autolesions o temptatives de suïcidi).
Algunes de les teràpies psicològiques individuals o grupals més utilitzades en el tractament del trastorn límit de la personalitat són:
El tractament d'aquest trastorn també inclou intervencions familiars, essencials per a la gestió de les emocions davant la malaltia, la millora de la convivència amb la persona malalta i el compliment del tractament.
La rehabilitació funcional, per potenciar l'autonomia en la realització de les activitats quotidianes, i la integració laboral són també importants per a la millora de la qualitat de vida de les persones afectades.
El trastorn límit de la personalitat té repercussions importants en diferents àmbits:
En la majoria dels casos, un tractament adient i continuat pot millorar la qualitat de vida de les persones afectades i de les seves famílies.
El trasplantament és la substitució d'un òrgan o teixit malalt d'una persona amb expectativa de vida per un òrgan o teixit sa procedent habitualment d'un donant cadàver.
És un tractament que millora les condicions i la qualitat de vida de determinades persones malaltes i, per a d'altres, és l'única esperança de conservar la vida amb un nivell de qualitat acceptable.
L'Organització Catalana de Transplantaments (OCATT) és l'organització responsable de planificar, ordenar i coordinar les activitats relacionades amb l'extracció, preservació, distribució, intercanvi i trasplantament d'òrgans, teixit i cèl·lules a Catalunya.
A més, s'encarrega d'avaluar els resultats dels trasplantaments per a la presa de decisions clíniques i administratives.
El Canal donació i trasplantament és un espai web que pretén ser un canal de comunicació obert a tothom i on hi trobareu:
Avulsió dental / Concussió dental / Fractura dental / Lesió dental / Luxació dental / Subluxació dental
Els traumatismes dentals són lesions a les dents i als teixits de la boca provocades per una caiguda o un cop.
Tot i que es poden produir a qualsevol edat, són més freqüents durant la infància.
Aquestes lesions poden afectar les dents de llet o les dents permanents i poden tenir diferents conseqüències en funció de la gravetat de l'impacte que les ha originat (des d'una fractura fins a la pèrdua de la peça dental).
Els traumatismes dentals poden provocar dolor i sagnat, comportar infeccions, modificar l'oclusió dental (relació entre les dents del maxil·lar i de la mandíbula en mastegar, parlar o estar en repòs) i, per tant, poden alterar el funcionament de la boca per mossegar, mastegar, empassar o parlar.
Si les lesions es produeixen en dents de llet, poden afectar les dents permanents.
Davant la caiguda d'una peça per traumatisme, podeu seguir les recomanacions següents:
El traumatisme pot provocar dolor, inflamació i hemorràgia.
El tractament varia en funció del tipus de traumatisme dental i del tipus de dent afectada (de llet o permanent).
En tots els casos, es recomana consultar l'odontòleg o odontòloga.
Entre les múltiples possibilitats d'afectació es poden destacar les fractures dentals que, depenent de la seva grandària, podent requerir tractament d' endodòncia.
Les luxacions requereixen, en la majoria dels casos, la recol·locació correcta i la fixació mitjançant una ferulització dental (s'enganxen diferents dents entre elles per assegurar la que té mobilitat).
En les avulsions d'una peça dental, si es tracta d'una peça definitiva, s'ha de reimplantar la peça en el seu alvèol dentari.
El pronòstic millora com menor sigui el temps que transcorri des del traumatisme fins a la reimplantació (menys de 30 minuts es considera el temps òptim per obtenir un resultat bo a llarg termini, i disminueix aquesta possibilitat en els casos de tractament realitzat després de les dues hores).
També és molt important el mitjà de conservació de la peça fins que es reimplanta, i es recomana submergir-la en llet, sèrum fisiològic o posar-la en contacte amb saliva dins de la pròpia boca del pacient o, fins i tot, en la d'un familiar.
Posteriorment, s'ha de ferulitzar durant unes dues setmanes, i practicar una endodòncia de la peça afectada.
Es recomana protecció antibiòtica.
En general, cal aplicar fred a la zona, seguir una dieta tova, mantenir una bona higiene bucodental i realitzar visites de control periòdiques.
En el cas dels infants, els pares o mares han de ser conscients que:
Avui, dijous 8 d'octubre, s'està duent a terme una acció de cribratge a dos centres educatius de Mataró (l'Escola Angeleta Ferrer i l'Institut Damià Campeny).
En el marc d'aquest cribratge es fan proves tant a l'alumnat i els professionals dels centres com als familiars convivents dels alumnes.
La recollida de PCR que té lloc al llarg del dia d'avui dona continuïtat a la que es va fer el dimarts 6 d'octubre.
Concretament, el dimarts es van fer les proves PCR als alumnes i professionals d'Angeleta Ferrer i avui es fan als familiars convivents d'aquest primer centre.
Avui també es fan als alumnes i professionals de Damià Campeny, així com als seus familiars.
L'acció es duu a terme a iniciativa dels departaments de Salut i d'Educació, coordinada pel Servei Català de la Salut, amb una operativa gestionada conjuntament per l'Atenció Primària de la Metropolitana Nord, de l'Institut Català de la Salut (ICS), l'Ajuntament de Mataró i les direccions dels centres educatius.
Així mateix, es compta amb la participació del Banc de Sang i Teixits, que ha cedit dos autobusos per poder dur a terme la recollida de mostres.
Gràcies a aquests vehicles, s'amplia l'espai per a la recollida de les mostres, per evitar l'acumulació de persones dins les escoles.
El Banc de Sang i Teixits assumeix, també, l'anàlisi de les mostres.
L'objectiu d'aquesta actuació intensiva és poder detectar casos asimptomàtics a l'entorn de les escoles, perquè puguin dur a terme l'aïllament necessari i tallar així la cadena de transmissió.
Els resultats de la PCR, tant dels alumnes com dels familiars que hi conviuen, estaran disponibles en unes 48h, a La Meva Salut.
A més, es contactarà per telèfon amb els casos positius i s'enviarà un SMS als casos negatius que tinguin signat l'e-consentiment.
Cal tenir present que s'ha de rebre un resultat per a cada una de les proves que es facin.
Encara que diversos resultats es comuniquin al mateix número de telèfon, es rebrà una comunicació per a cada una de les persones que s'ha fet la prova.
Queden excloses de fer-se la prova totes les persones que en els últims 3 mesos s'hagin sotmès a una PCR i el resultat hagi estat positiu, així com les que tinguin símptomes compatibles amb la COVID-19.
En aquest cas, cal contactar amb el CAP de referència, des d'on s'indicarà com actuar.