El finançament de la Generalitat respon a un model constitucionalment establert i que es fonamenta, en coordinació amb la hisenda de l'Estat, en els quatre pilars següents:
La LOFCA també estableix que l'activitat financera de les comunitats autònomes s'exercirà en coordinació amb la Hisenda de l'Estat i que és l'Estat qui ha d'adoptar mesures perquè s'aconsegueixi l'estabilitat pressupostària i la sostenibilitat financera que estableix la Llei Orgànica 2/2012, de 27 d'abril, d'Estabilitat Pressupostària i Sostenibilitat Financera.
El model de finançament autonòmic actual es va aprovar mitjançant la Llei 22/2009, de 18 de desembre, per la qual es regula el sistema de finançament de les comunitats autònomes de règim comú i ciutats amb estatut d'autonomia, en què es modifiquen determinades normes tributàries, i la Llei 16/2010, de 16 de juliol, de règim de cessió de tributs de l'Estat a la Comunitat autònoma de Catalunya i de fixació de l'abast i les condicions de cessió.
El model disposa de mecanismes explícits d'anivellament i solidaritat i es configura a partir de tres grans blocs:
L'any 2009 la cistella tributària aportava als governs autonòmics un 67,8 % del seu total de recursos, mentre que l'any 2018 n'aporta un 87,8 %.
Els ingressos vinculats al model de finançament representen el 91,6 % dels recursos no financers [1] de la Generalitat de Catalunya.
La cistella d'impostos està formada pels tributs cedits –totalment o parcialment– per l'Estat:
Per assignar aquests impostos a cada comunitat autònoma es té en compte el domicili fiscal de la persona contribuent –en el cas dels impostos de naturalesa personal– i el lloc on estan situats aquests béns –quan els tributs graven operacions immobiliàries-.
Respecte a la imposició sobre el consum, l'atribució es fa segons el lloc on es realitza el consum o segons uns indicadors de consum calculats sobre una base estadística.
La transferència del fons de garantia dels serveis públics fonamentals té per objecte assegurar que cada comunitat autònoma rep els mateixos recursos per unitat de necessitat per finançar els serveis públics fonamentals de l'estat del benestar (educació, sanitat i altres serveis socials essencials).
Aquesta transferència es calcula anualment a partir de l'anivellament del 75 % dels recursos tributaris, als que s'afegeix una aportació de l'Estat.
L'import queda determinat per la diferència entre l'indicador de necessitats -segons la població ajustada- i el de capacitat fiscal.
L'indicador de població ajustada s'obté a partir d'un conjunt de variables i ponderacions, d'acord amb la taula següent:
Població protegida equivalent distribuïda per 7 grups d'edat
Les comunitats autònomes amb una capacitat fiscal inferior a les necessitats rebran una transferència positiva.
En cas contrari, és a dir, si la capacitat fiscal supera les necessitats, la comunitat farà una aportació neta a la resta de comunitats per la diferència.
Els fons d'ajustament asseguren la viabilitat del model:
En la taula següent es presenta la liquidació del pressupost d'ingressos de la Generalitat per a l'any 2018 i es desagreguen els vinculats al model de finançament.
Per facilitar la comparabilitat de les dades, els ingressos corresponents a la liquidació del model de finançament, que es fa amb dos anys d'endarreriment, s'inclouen a l'epígraf "altres recursos".
L'any 2018 el total d'ingressos del model de finançament creix un 2,8 %, que representen 626 M€ de més respecte l'any anterior.
Els augments més significatius són els de l'IRPF i l'IVA que creixen 285 M€ i 481 M€, respectivament.
L'impost de successions i donacions creix un 11,3 %, que suposa 52 M€ més d'ingressos mentre que l'impost sobre transmissions patrimonials i actes jurídics documentats aporta 86 M€ més que l'any anterior, amb un creixement del 4,4 %.
L'augment de l'impost sobre transmissions patrimonials s'explica principalment per l'increment de la quota mitjana de les transmissions d'immobles urbans mentre que l'impost sobre actes jurídics documentats creix en consonància amb l'augment del nombre o l'import mitjà dels préstecs hipotecaris constituïts durant l'any.
D'entre els impostos especials, el que experimenta un creixement més significatiu és l'impost especial sobre hidrocarburs, que creix un 6,8 % i aporta 80 M€ més que l'any anterior a la cistella d'impostos cedits.
L'any 2018 el Fons de Suficiència Global és un 4,5 % superior al del 2017, mentre que el Fons de Garantia dels Serveis Públics Fonamentals, que té signe negatiu, passa de -959 M€ a -1.176 M€, és a dir, s'aporten 217 M€ més que l'any anterior.
Els ingressos no financers diferents als provinents del model de finançament representen el 8,4 % del total, 2.094 M€.
Respecte al 2017, les dades mostren un increment de 193 M€.
D'aquest import, 54 M€ provenen de l'augment dels impostos propis, impulsats per un augment de 8,5 M€ en la recaptació de l'impost sobre estades en establiments turístics per la bona marxa del turisme, i una millora de 19,2 M€ de l'impost sobre begudes ensucrades.
Pel que fa a l'impost sobre la provisió de continguts audiovisuals, l'any 2017 l'import liquidat era negatiu a causa de la comptabilització de 27,4 M€ per la devolució d'aquest import, d'acord amb la sentència del Tribunal Constitucional que anul·lava l'impost.
L'any 2018 ja no es recapta aquest impost i per tant, en comparació amb les devolucions de l'any anterior, representa una millora en l'import total d'impostos propis.
L'altre augment significatiu són els ingressos per transferències que han crescut un 14,8% i que suposen 140 M€ més.
Aquest increment s'explica, principalment, per l'augment de les transferències de l'Estat en polítiques actives d'ocupació, en beques i per a la dependència.
[1] Sense considerar les transferències que realitza l'Estat per al finançament dels ens locals de Catalunya, atès que la Generalitat només actua de caixa pagadora.
[2] L'Estat va establir l'any 2008 una bonificació del 100% de la quota i una compensació a les comunitats autònomes per la pèrdua del seu rendiment tributari (Llei 4/2008).
Tanmateix, l'any 2011 es va aprovar el Reial decret llei 13/2011, que va restablir temporalment l'impost de patrimoni per als exercicis 2011 i 2012.
Aquest restabliment de l'impost del patrimoni s'ha prorrogat per als anys 2013 (Llei 16/2012), 2014 (Llei 22/2013), 2015 (Llei 36/2014), 2016 (Llei 48/2015), 2017 (Reial decret llei 3/2016), i 2018 (Llei 6/2018).
[3] La Llei 2/2012, de 29 de juny, de pressupostos generals de l'Estat per a l'any 2012 va integrar l'impost sobre vendes detallistes de determinats hidrocarburs en l'impost sobre hidrocarburs.