projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
La formulació magistral és un medicament destinat de forma individualitzada a un pacient, preparat pel farmacèutic o sota la seva supervisió, per tal de complimentar exactament una prescripció mèdica detallada de les substàncies medicamentoses seguint els estrictes criteris de qualitat que exigeix l'elaboració d'un medicament i que es dispensa a l'oficina de farmàcia o servei farmacèutic.
Un preparat oficinal és aquell medicament elaborat i garantit per un farmacèutic o sota la seva direcció, dispensat per l'oficina de farmàcia o servei farmacèutic, enumerat i descrit pel Formulari Nacional, destinat a l'entrega directa als malalts a qui abasteix l'oficina de farmàcia o servei farmacèutic.
L'elaboració i control de qualitat de les fórmules magistrals i preparats oficinals està legalment subjecte a les disposicions recollides en el Reial Decret 175/2001, de 23 de febrer, pel qual s'aproven les normes de correcta elaboració i control de qualitat de fórmules magistrals i preparats oficinals (BOE núm. 65, de 16 març) i al Formulari Nacional vigent (ordre SCO/3262/2003, de 18 de novembre i ordre SCO/3123/2006, de 29 de setembre).
El Formulari Nacional, conté les fórmules magistrals tipificades i els preparats oficinals reconeguts com a medicaments, les seves categories, indicacions i matèries primeres que intervenen en la seva composició.
Aquest document és el fruït de diversos mesos de treball per part dels membres de la Comissió Assessora en matèria de productes cosmètics en la revisió i actualització de la traducció comentada de la Guia de Bones Pràctiques de Producció de Productes Cosmètics (BPPC) que va publicar el Departament de Salut l'any 1997, a partir d'un document homònim editat pel Consell d'Europa l'any 1995.
Actualment, el document segueix ben vigent i constitueix encara un referent oficial a nivell d'Europa sobre els requisits i condicions per a la fabricació de productes cosmètics en un sistema de garantia de qualitat.
Per aquest motiu, es va considerar d'interès tornar a editar-lo i posar-lo de nou a l'abast de les empreses fabricants de productes cosmètics de Catalunya.
No obstant això, es va fer una revisió completa de les notes de la versió anterior per adequar-les als avenços tècnics que hi ha hagut en aquest àmbit des de llavors.
El text es va completar amb un ampli ventall de noves notes explicatives que, en cada capítol, pretenen aclarir o ampliar els conceptes que es desenvolupen en el document marc, bàsicament des d'un punt de vista pràctic.
El glossari també es va actualitzar.
A més dels comentaris sobre les BPPC, el document també comprèn els annexos següents:
La Comissió Assessora en Matèria de Productes Cosmètics, que es va constituir a mitjans de l'any 2006 en el si de la Direcció General de Recursos Sanitaris del Departament de Salut, està integrada per representants del Consell Català de Col·legis de Farmacèutics, la Societat Espanyola de Químics Cosmètics, l'Associació Espanyola de Farmacèutics de la Indústria (secció catalana), la Facultat de Farmàcia de la Universitat de Barcelona, l'Associació Nacional de Perfumeria i Cosmètica (STANPA) i la Subdirecció General de Farmàcia i Productes Sanitaris de la Direcció General de Recursos Sanitaris.
El Sistema de vigilància sanitària dels aliments (SIVAL) és l'instrument mitjançant el qual l'Agència de Salut Pública de Catalunya duu a terme de manera global i continuada la investigació i el seguiment dels perills que podrien ser presents en els aliments i, en conseqüència, suposar un risc per a la salut de les persones.
El coneixement detallat i precís de la naturalesa i el nivell de la contaminació alimentària per agents biològics, físics o químics és una condició prèvia per adoptar mesures de control encaminades a rebaixar els nivells d'aquests perills i emetre recomanacions a la població.
Sistema de vigilància sanitària dels aliments
En el marc del SIVAL, s'han definit aquests 4 programes de vigilància orientats a l'especificació i la vigilància activa de riscos i perills potencials en els aliments.
Programa de vigilància de perills biològics en aliments
Programa de vigilància de perills químics i físics en aliments
Programa de vigilància d'al·lèrgens i substàncies que provoquen intolerància
Programa de vigilància d'ingredients i coadjuvants tecnològics en aliments: additius, aromes, enzims i coadjuvants
El propòsit de les normes de manipulació dels aliments és proporcionar una informació clara i de fàcil comprensió que permeti que les persones que preparen aliments coneguin els possibles perills que s'hi associen i la manera d'evitar-los.
Amb aquest propòsit, aquestes normes pretenen aconseguir que totes les persones implicades en el procés de preparació i consum dels aliments contribueixin, amb la seva capacitació, a prevenir el risc de les toxiinfeccions alimentàries (TA).
En aquestes normes considerem TA el conjunt de malalties transmeses per aliments i causades per microbis, i que es manifesten amb trastorns sobretot digestius.
Els microbis troben en els aliments les substàncies nutritives necessàries per viure i multiplicar-se, quan les condicions de temperatura i temps són favorables.
Les TA no són el resultat de l'atzar ni la concurrència de factors imprevisibles.
La relació causa-efecte està establerta perfectament entre determinades pràctiques incorrectes i les TA.
Si s'eviten les pràctiques incorrectes, no es produiran toxiinfeccions alimentàries.
El coneixement dels principis bàsics de la innocuïtat dels aliments i la importància d'efectuar correctament certes pràctiques de preparació, són els elements que en garanteixen la seguretat.
La producció d'aliments segurs per al consum humà requereix una sòlida base de condicions i pràctiques higièniques que evitin la introducció d'agents perillosos, l'augment de la càrrega microbiològica o l'acumulació de residus i altres agents químics o físics en els aliments, de manera directa o indirecta.
Aquestes pràctiques proporcionen l'entorn bàsic i les condicions necessàries per a la producció d'aliments segurs, i es coneixen amb el nom de "prerequisits".
A la bibliografia també es poden trobar altres denominacions, com "plans de suport" o "plans generals d'higiene".
L'Agència de Protecció de la Salut ha preparat, en col·laboració amb la Diputació de Barcelona, l'Agència de Salut Pública de Barcelona, la Federació de Municipis de Catalunya i l'Associació de Municipis i Comarques de Catalunya, una sèrie de fullets informatius sobre els prerequisits, on s'explica de manera pràctica en què consisteixen i com s'han d'implementar als establiments alimentaris.
El PROCER és un protocol que permet al personal inspector del Departament de Salut classificar els establiments alimentaris per tal d'establir la periodicitat de control adient en funció del risc sanitari.
El personal inspector avalua els riscos mitjançant el document de clau d'interpretació, que es divideix en vuit mòduls:
Aquests mòduls inclouen diferents ítems que equivalen a un nombre determinat de punts.
L'inspector o inspectora suma els punts obtinguts per a cadascun dels mòduls.
El resultat final correspon a un sistema de valoració de risc alt, mitjà o baix.
La Directiva 2009/54/CE del Parlament Europeu i del Consell de 18 de juny de 2009 sobre explotació i comercialització d'aigües minerals naturals, estableix que cal informar a la Comissió la llista de les aigües minerals reconegudes a fi que sigui publicada en el Diari Oficial de la Unió Europea.
Aquesta llista es publica periòdicament a pàgina web de la DG SANTE de la Comissió europea sobre aigües minerals naturals i s'hi ha de fer constar el nom comercial de l'aigua envasada, el nom de la deu i el lloc d'explotació.
Per a qualsevol actualització o esmena, les empreses que comercialitzin les aigües minerals naturals envasades es poden adreçar al Servei de Protecció de la Salut que correspongui en funció del domicili industrial de la planta d'envasament o a la bústia [EMAIL].
Les aigües minerals naturals que s'extreuen a Catalunya per a ser comercialitzades són les que figuren en la informació relacionada.
El Consell d'Administració de l'Agència de Salut Pública de Catalunya (ASPCAT) va aprovar el 20 de febrer de 2012 el document de criteris registrals per a establiments minoristes del sector de l'alimentació, en aplicació del RD 191/2011, que modifica les condicions d'inscripció de les indústries alimentàries en el RGSEAA, excloent-hi la majoria d'establiments de venda minorista, llevat que subministrin a altres minoristes superant uns límits de marginalitat i àmbit geogràfic que la pròpia norma no estableix.
Per encàrrec del Consell Rector de l'Agència de Protecció de la Salut, es va constituir el mes d'abril de 2011 una comissió tècnica interadministrativa formada per representants de la Federació de Municipis de Catalunya (FMC), l'Associació Catalana de Municipis (ACM), l'Agència de Salut Pública de Barcelona (ASPB) i l'Agència de Salut Pública (ASPCAT), amb l'objectiu d'arribar a un consens sobre els criteris per a la inscripció registral dels establiments minoristes de Catalunya.
L'acord representà un avenç important en l'harmonització de criteris registrals en l'àmbit de la venda minorista del sector de l'alimentació, en la transparència i simplificació dels tràmits que han de realitzar els titulars dels establiments i en la cooperació interadministrativa orientada a l'obtenció d'un cens comú a Catalunya.
Arran de l'experiència assolida en l'aplicació dels criteris assenyalats i a la vista de les consultes plantejades a la comissió esmentada en l'elaboració del cens d'establiments minoristes d'alimentació de Catalunya d'acord amb els criteris aprovats, la mateixa comissió va proposar la modificació del document per tal de facilitar-ne la interpretació i la revisió dels catàlegs, incorporant algunes activitats no contemplades o suprimint-ne d'altres que eren reiteratives, que va ser aprovat pel Consell d'Administració de l'Agència de Salut Pública de Catalunya el 20 de setembre de 2012.
Qualsevol establiment de Catalunya que es dediqui a activitats alimentàries ha de sol·licitar la inscripció en el registre oficial que correspongui en funció de la seva activitat.
Els titulars de les indústries i els establiments alimentaris, les empreses distribuïdores d'aigua mitjançant dipòsits i cisternes mòbils i la restauració col·lectiva institucional, han de comunicar l'inici de les activitats a l'Agència de Salut Pública de Catalunya per ser inscrits en el Registre sanitari d'indústries i productes alimentaris de Catalunya (RSIPAC).
D'aquesta manera es constitueix un cens d'indústries que conté informació sobre les dades d'identificació, la ubicació i les activitats dels establiments.
Les indústries regulades pel Reglament CE 853/2004, pel qual s'estableixen normes específiques d'higiene dels aliments d'origen animal, han de sol·licitar l'autorització abans de l'inici de les activitats.
La sol·licitud d'autorització, en aquests casos, és simultània a la sol·licitud d'inscripció en el RSIPAC.
El RSIPAC s'actualitza periòdicament amb la incorporació d'empreses i establiments nous i la modificació de les dades o el cessament de l'activitat dels ja inscrits.
Podeu consultar les dades públiques de les empreses i els establiments alimentaris ubicats a Catalunya que realitzen les activitats relacionades a continuació i consten inscrits en el Registre sanitari d'indústries i productes alimentaris de Catalunya (RSIPAC) per l'Agència de Salut Pública de Catalunya.
Són objecte d'inscripció al RSIPAC:
Inscripció, modificació i baixa al Registre sanitari d'indústries i productes alimentaris de Catalunya (RSIPAC)
Els residus de risc del grup III són envasats en contenidors acreditats i tractats en una de les dues plantes autoritzades a Catalunya, on s'esterilitzen mitjançant autoclau i posterior trituració-compactació, moment a partir del qual ja són assimilables a residus municipals.
L'autoclau està dissenyat per introduir tres carros d'una capacitat d'1 m 3 aproximadament, on queden hermèticament tancats en una habitació d'autoclau, on després de fer el buit s'introdueix vapor a 134oC i a 2,2 atmosferes de pressió.
Els contenidors de residus sanitaris introduïts en els carros d'acer inoxidable permeten l'entrada del vapor i al cap de quinze minuts tot el contingut queda esterilitzat, és a dir, sense elements vius ni espores que puguin ser viables en el futur.
Posteriorment, els residus que no han patit cap transformació química, només han perdut la seva activitat biològica, són triturats i compactats, i resten com a residus assimilables a municipals.
Per què s'ha escollit l'esterilització mitjançant autoclau en lloc de la incineració o d'altres mètodes d'esterilització?
Els residus citotòxics són restes de medicaments capaços de parar el creixement cel·lular i s'utilitzen en medicina per tractar algunes persones malaltes amb càncer.
Es tracta de productes químics que a dosis suficients poden causar alteracions del material genètic dels éssers vius, per tant, és imprescindible tractar les restes no utilitzables i el material que hi ha estat en contacte; també tot producte derivat de la investigació biomèdica d'aquesta naturalesa.
Aquest tipus de residus s'ha de tractar en incineradores de residus especials que estan dissenyades per arribar a 1.100oC i disposen de depuració dels gasos produïts.
Els productors i/o els posseïdors de residus sanitaris han d'adoptar les mesures necessàries per assegurar que la gestió es faci d'acord amb allò que estableix el Decret que empara la normativa de residus sanitaris.
Els decrets i normes que avalen el Programa de gestió intracentre de residus sanitaris (PGIRS) s'interpreten com a instruments per facilitar i garantir la correcta gestió d'aquests residus.
Cal que la definició, aplicació i consolidació d'un nou sistema de gestió intracentre de residus sanitaris sigui objecte d'un pla formal per escrit, degudament elaborat, on hi participin tots els professionals implicats en la gestió d'aquests residus.
Aquest pla haurà de ser convenientment analitzat i consensuat per totes les parts implicades.
El PGIRS de la Direcció General de Salut Pública posa a disposició de tots els implicats en la gestió dels residus sanitaris una guia de gestió intracentre de residus sanitaris.
La responsabilitat de la correcta gestió referent a la classificació, la recollida, l'emmagatzematge i el lliurament dels residus sanitaris al personal transportista autoritzat, correspon a la gerència del centre productor dels residus.
La funció inspectora del compliment de la normativa de gestió intracentre dels residus sanitaris és competència del Departament de Salut.
El sentit comú i la responsabilitat de totes les persones que intervinguin en la gestió dels residus sanitaris són imprescindibles per evitar possibles riscos.
Per això, s'han observat diverses normes elementals que si no es compleixen, poden repercutir directament en nosaltres mateixos i terceres persones implicades en el procés:
Un cúmul d'activitats previstes i ordenades se succeeixen en la gestió interna dels residus sanitaris.
Classificar-los correctament és el nostre objectiu; evitarà riscos innecessaris i ens beneficiarà a tots.
El transport dels residus sanitaris ha d'atendre a criteris de responsabilitat, agilitat, rapidesa, asèpsia, innocuïtat i seguretat.
Els residus recollits en les diferents zones del centre s'han de transportar al magatzem central de residus sanitaris del mateix centre.
El personal que transporta els residus ha de portar guants que siguin resistents a les punxades i que no es puguin perforar.
Cal desinfectar els contenidors i els sistemes de transport que hagin contingut residus de risc després de cada operació.
S'han de delimitar i definir zones intermèdies d'emmagatzematge dels residus, convenientment senyalitzades, on es dipositin en espera de la recollida i trasllat cap al magatzem central.
Els residus sanitaris procedents de centres hospitalaris es podran emmagatzemar dins el mateix centre sanitari durant un període màxim de 72 hores, prorrogable a una setmana si el magatzem disposa de sistema de refrigeració adequat.
Els residus sanitaris procedents de centres no hospitalaris es podran emmagatzemar dins el mateix centre en funció del volum de producció i de les característiques del residu, durant un període màxim d'un mes.
El lloc d'emmagatzematge serà ventilat, espaiós, ben il·luminat, degudament senyalitzat i estarà condicionat per tal de poder-hi realitzar la desinfecció i neteja corresponents.
El magatzem s'ha de poder tancar, ha de tenir fàcil accés des de l'exterior i ha d'estar protegit de la intempèrie, de les temperatures elevades i dels animals.
La creosota és el nom amb què es designa una varietat de productes com ara el quitrà mineral, la creosota de la fusta i de quitrà mineral i la brea d'hulla i els seus compostos volàtils.
Aquests productes provenen dels tractaments a alta temperatura de la fusta de faig i altres espècies, del carbó mineral i de la resina que s'obté de l'arbust de creosota.
La utilitat més important que té és com a protector de la fusta.
Aquest producte s'aplicava fa uns anys en el tractament de les travesses de les vies del tren, materials que s'han utilitzat molt com a elements de construcció i de decoració en parcs i jardins, tant d'ús públic com privat.
La creosota és un producte classificat com a carcinogen de categoria 1B en el Reglament sobre classificació, envasament i etiquetatge de substàncies i mescles; i en l'etiquetatge hi ha de constar el pictograma de "perillós per a la salut", la paraula d'advertiment "perill" i la indicació de perill "pot provocar càncer".
L'Agència Internacional per a la Recerca sobre el Càncer (IARC) classifica aquesta substància com a probable carcinogen per a l'home, en el grup 2A.
Normalment es classifiquen en aquest grup els compostos dels quals hi ha escasses proves de carcinogenicitat en l'home però prou en animals.
La creosota és una substància química que està sotmesa a diferents regulacions i normatives.
D'una banda, ha de complir el Reglament (CE) núm. 1907/2006 relatiu al registre, l'avaluació, l'autorització i la restricció de les substàncies i preparats químics (REACH).
Aquest Reglament estableix una sèrie de restriccions de fabricació, comercialització i ús de determinades substàncies i preparats perillosos que es recullen en l'annex XVII (ara actualitzat pel Reglament (CE) núm. 552/2009).
La creosota és una de les substàncies sotmesa a restriccions.
Les limitacions que estableix aquesta normativa són les següents:
D'altra banda, la creosota és una substància activa biocida que ha de complir la normativa vigent sobre biocides i concretament el Reial decret 1054/2002, d'11 d'octubre, pel qual es regula el procés d'avaluació per al registre, l'autorització i la comercialització de biocides.
Els establiments on es fabriquen, s'emmagatzemen o es comercialitzen biocides i les empreses (entitats jurídiques o bé persones físiques) que realitzen serveis a tercers o corporatius amb biocides, han d'estar inscrits en el Registre Oficial d'Establiments i Serveis Plaguicides (ROESP) per poder dur a terme la seva activitat.
Aquest cens d'empreses inscrites conté informació sobre les dades d'identificació, ubicació i activitats dels establiments i serveis.
D'aquest fitxer se n'encarrega l'Agència de Salut Pública de Catalunya (ASPCAT) i el Departament d'Agricultura, Ramaderia i Pesca, en funció del tipus de plaguicides utilitzats.
L'ASPCAT gestiona les dades públiques dels establiments i serveis amb domicili social a Catalunya que emmagatzemen, comercialitzen o realitzen tractaments d'aplicació a tercers de:
El ROESP s'actualitza periòdicament amb la incorporació d'establiments i serveis nous i la modificació de les dades o el cessament de l'activitat dels ja inscrits.
Podeu consultar les dades públiques dels serveis amb domicili social a Catalunya que realitzen tractaments d'aplicació a tercers de biocides d'ús ambiental i d'ús a la indústria alimentària i de prevenció i control de la legionel·losi, i les dels establiments de Catalunya que emmagatzemen o comercialitzen biocides inscrits al Registre oficial d'establiments i serveis plaguicides (ROESP) per l'Agència de Salut Pública de Catalunya.
TP2: Tipus 2, desinfectants d'ús ambiental, claus 20, 40 i 100 del Registre oficial de plaguicides (ROP) del Ministeri de Sanitat, Consum i Benestar Social, o tipus 2 del Registre oficial de biocides (ROB) del mateix Ministeri
TP4: Tipus 4, desinfectants d'ús a la indústria alimentària, claus 20, 40 i sigles HA del ROP, o tipus 4 del ROB
TP8: Tipus 8, protectors de la fusta, clau 80 del ROP, o tipus 8 del ROB
TP11: Tipus 11, desinfectants per al tractament de legionel·la en sistemes de refrigeració, clau 100 del ROP, o tipus 11 del ROB
TP14: Tipus 14, rodenticides, clau 10 del ROP, o tipus 14 del ROB
TP18: Tipus 18, insecticides, clau 30 del ROP, o tipus 18 del ROB
TP19: Tipus 19, repel·lents, clau 50 del ROP, o tipus 19 del ROB
DesLeg: Desinfectants per al tractament de la legionel·la en sistemes de refrigeració, clau 100 del Registre oficial de plaguicides o tipus 2 i 11 del Registre oficial de biocides
TP5: Tipus 5, desinfectants per a aigua sanitària: productes utilitzats per a la desinfecció de l'aigua potable (tipus 5 del ROB)
Classificació de la perillositat dels biocides
D: Classificació segons la Directiva 67/548/CEE i/o 1999/45/CEE, RD 363/1995 i/o RD 255/2003 vigents per a mescles químiques fins al 2015.
CLP: Classificació segons el Reglament CLP 1272/2008, a partir de l'1 de desembre de 2010 per a substàncies químiques i a partir de l'1 de juny de 2015 per a mescles.
El Llibre blanc sobre el control de plagues en espais verds és un document publicat pel Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació, en la redacció del qual hi han participat també els Departaments de Salut i d'Empresa i Ocupació, institucions de l'administració local, així com associacions professionals i empreses relacionades amb el sector de la jardineria i el control de plagues.
Aquesta publicació regula diferents aspectes relacionats amb el control de les plagues en espais verds i assimilables de concurrència humana amb l'objectiu d'ampliar la informació sobre els tractaments fitosanitaris en aquests àmbits, així com d'establir les mesures de seguretat per evitar que els tractaments puguin afectar la salut de les persones que poden fer ús dels espais tractats, o bé de les persones que fan els mateixos tractaments.
En el tercer capítol del Llibre s'estableixen una sèrie de criteris i de bones pràctiques per complir amb la normativa sobre l'ús sostenible de plaguicides (Reial decret 1311/2012, de 14 de setembre, pel qual s'estableix el marc d'actuació per aconseguir un ús sostenible dels productes fitosanitaris) que estableix que l'estratègia per utilitzar productes fitosanitaris s'ha de basar en la gestió integrada de plagues.
En aquest sentit, s'indiquen els criteris per decidir quins mètodes de control són els més adequats en cada cas en funció del diagnòstic previ de situació i quins aspectes cal tenir en compte a l'hora d'avaluar el risc dels tractaments per a la salut de les persones i d'establir les mesures de precaució i seguretat en cada cas.
Així mateix, es recorda la importància de donar informació a la població i/o als usuaris dels espais sobre els tractaments que es duen a terme per tal que puguin adoptar les precaucions més convenients.
Les instal·lacions amb un alt risc de contaminació per dispersió de legionel·la requereixen manteniment higienicosanitari, neteja i desinfecció, i s'han de sotmetre a revisions periòdiques per garantir que no suposen una amenaça per a la salut pública.
Les instal·lacions considerades d'alt risc per l'alta probabilitat de proliferació i dispersió de legionel·la són les següents:
Les entitats o serveis que vulguin realitzar les activitats periòdiques de control d'aquest tipus d'instal·lacions dins de l'àmbit de Catalunya han de sol·licitar l'autorització de l'Agència de Salut Pública de Catalunya (ASPCAT).