projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
La iniciativa europea AEROARMS, en què participen investigadors de l'Institut de Robòtica i Informàtica Industrial (IRI) de la Universitat Politècnica de Catalunya (UPC), se centra en el desenvolupament d'un sistema robòtic aeri amb capacitats avançades de manipulació que s'aplicarà en tasques d'inspecció i manteniment industrial.
El projecte AEROARMS, que es va iniciar l'any 2015 i que conclourà el 2019, disposa d'un pressupost de més de 5 milions d'euros i forma part del programa Horitzó 2020.
Drons de l'Institut de Robòtica i Informàtica Industrial (IRI)
La tasca principal de l'IRI en aquest projecte és desenvolupar els sistemes de percepció dels robots aeris; els mètodes que han desenvolupat ja s'han integrat en les seves plataformes aèries i en la resta de membres del consorci.
Els progressos tecnològics desenvolupats permetran, a més, realitzar tasques d'inspecció i manteniment industrial, la qual cosa fa possible manipular, dipositar i retirar equips d'inspecció en les canonades elevades d'indústries de refineria o en altres infraestructures, com ara ponts o xarxes de distribució d'aigua.
Això permetrà reduir en gran mesura les despeses derivades dels treballs en altura i evitar qualsevol risc d'accident laboral.
Les proves d'avaluació i seguiment del projecte es van dur a terme els dies 19 i 20 de setembre de 2018 al Centre Avançat de Tecnologies Aeroespacials (CATEC) de Sevilla i al municipi d'Alcalá del Río.
Els resultats serviran per avaluar els avenços respecte a la darrera revisió, realitzada el 2017 a Tolosa, en què es va demostrar per primera vegada com un dron amb un braç i un sensor de corrents de defecte integrat al braç podia mesurar una canonada.
A la jornada s'ha comprovat el mesurament de gruixos de canonades elevades per mitjà de sensors d'ultrasons i la fiabilitat dels drons a l'hora de crear mapes mitjançant sensors làser 3D.
El projecte està coordinat per la Universitat de Sevilla i compta amb la participació d'investigadors de l'IRI —centre mixt de la UPC i del Consell Superior d'Investigacions Científiques (CSIC)—, amb un equip liderat conjuntament per Juan Andrade, director del centre, i Albert Sanfeliu, professor de l'Escola Tècnica Superior d'Enginyeria Industrial de Barcelona (ETSEIB).
La resta de socis del projecte són el CATEC, els principals centres aeroespacials d'Alemanya, França i Itàlia (el Centre Aeroespacial Alemany, el Centre Nacional de la Recerca Científica de França, i el consorci d'universitats italianes CREATE), i quatre empreses internacionals (les alemanyes TÜV NORD Systems i Elektra UAS, i les suïsses GE Inspection Robotics i Sensima).
La col·laboració entre l'empresa vigatana Girbau SA i el Centre de Disseny d'Equips Industrials CDEI-UPC ha permès el desenvolupament d'un nou concepte modular de túnel de rentatge, la màquina principal d'una línia de maquinària de rentatge de roba d'alta producció.
Fruit d'aquesta entesa, també s'ha desenvolupat una gamma de rentadores d'alta velocitat, una gamma de planxadores industrials i un projecte de recerca bàsic per a la manipulació robotitzada de la roba.
Aquest context col·laboratiu entre universitat i empresa, que es va iniciar ja fa 25 anys, ha afavorit la transferència de personal del CDEI-UPC cap a l'empresa Girbau SA, on actualment treballen com a enginyers i enginyeres de projecte i responsables de producte.
Girbau SA viu una internacionalització creixent, amb presència a la Xina, Alemanya, els Emirats Àrabs, l'Argentina, el Brasil, el Regne Unit, els Estats Units i França.
Sota l'impuls i l'assessorament del professor Carles Riba, director del CDEI-UPC i membre del Departament d'Enginyeria Mecànica, l'empresa catalana, conjuntament amb altres fabricants de béns d'equip, ha creat la Fundació CEQUIP per defensar i impulsar aquest sector transversal amb característiques tecnològiques pròpies i amb una capacitat suficient a l'hora d'incidir en la innovació i els processos productius d'altres sectors, com ara l'hoteler o l'hospitalari.
L'empresa catalana amb seu a Tàrrega Ros Roca ha desenvolupat un contenidor d'escombraries que és accessible per a persones amb mobilitat reduïda.
El nou disseny, anomenat Model Barcelona, s'està implantant actualment a la Ciutat Comtal dins del procés de renovació del seu servei de neteja i suposarà el 85% del total dels 26.900 contenidors que es desplegaran per tota la ciutat.
Aquest nou disseny de contenidor compta amb un doble sistema d'obertura: a la tradicional palanca de peu, afegeix un nou sistema que permet accionar amb la mà el dispositiu de la tapa del contenidor.
A més, s'ha reduït l'alçada de l'obertura a 1,20 metres i s'hi han afegit símbols amb relleu que permetran als invidents identificar els diferents tipus de contenidors segons es destinin a la recollida selectiva de vidre, cartró, plàstic, matèria orgànica o rebuig.
Per al desenvolupament dels nous dissenys, el grup Ros Roca ha invertit 4 milions d'euros i ha treballat conjuntament amb la Universitat de Barcelona (UB) i l'Institut Municipal de Persones amb Discapacitat (IMD).
Manusa, fabricant de portes automàtiques i controls d'accés, afronta la crisi com una oportunitat per potenciar la demanda dels seus productes.
Per aquest motiu, l'empresa, amb seu a Sant Cugat del Vallès, prepara aliances amb empreses tecnològiques i ha augmentat el nombre de personal per desenvolupar tot el seu potencial productiu.
L'estratègia de Manusa consisteix a aplicar alguns principis del sector de l'automoció al de la fabricació de portes, cosa que permetrà millorar l'eficiència productiva.
L'objectiu de l'empresa és consolidar-se en el sector de la sanitat amb la fabricació de portes hermètiques, i també en el sector del control d'accessos mitjançant aliances amb empreses d'alta tecnologia que permetin desenvolupar productes innovadors, com ara portes que ofereixin dades d'afluència.
En l'actualitat Manusa disposa d'una cartera de clients entre els quals figuren hotels, petits comerços, empreses de distribució (El Corte Inglés, Mercadona o Carrefour) i empreses públiques (Metro de Barcelona, Metro de Madrid o Aena, que va adjudicar a Manusa les portes de la nova terminal T1 de l'aeroport del Prat de Llobregat).
Manusa preveu augmentar en un 50% la seva xifra de negoci durant els propers tres anys, així com també continuar incrementant la xifra de 250 persones empleades i 150 instal·ladors i distribuïdors amb els quals compta actualment, per tal de poder incrementar la producció.
Enginyeria per al Control del Soroll (ICR) és una empresa amb seu a Barcelona dedicada des de fa 15 anys a la vibroacústica, una ciència que té com a objectiu detectar i minimitzar els nivells de soroll i les vibracions.
ICR ha estat l'encarregada del control acústic en grans infraestructures com la línia 9 del metro de Barcelona, actualment en construcció, o el sincrotró Alba.
ICR desenvolupa la seva activitat en els sectors dels ferrocarrils, la indústria, l'automoció, el medi ambient -sobretot parcs eòlics- i l'aeronàutica.
L'empresa, que compta entre els seus clients amb Alstom Wind, CAF, Ineco-TIFSA, FCC, Grífols o Gamesa, està realitzant actualment una expansió a l'àmbit de l'acústica d'auditoris i sales de conferències.
En el futur, ICR preveu establir aliances amb empreses dels seus principals mercats, França i els Països Baixos, i també està ultimant acords amb firmes xineses a través d'ACC1Ó, l'agència de suport a la competitivitat de l'empresa catalana especialitzada en el foment de la innovació i la internacionalització.
Entre altres projectes, ICR ha realitzat el mesurament nocturn de les vibracions en el tram de la Sagrera de la línia 9 del metro de Barcelona i els càlculs numèrics necessaris per tal que el nivell de vibracions de la llosa que aguanta el sincrotró Alba no fos excessiu.
A més, ICR, que dedica el 40% de la seva facturació a l'R+D, desenvolupa diversos projectes de recerca, entre els quals destaca el de nous materials acústics reciclats i de fotografia acústica, una tècnica de localització que permet visualitzar directament la posició i la potència de les fonts de soroll.
Produir ulleres personalitzades que s'adaptin a la forma de la cara de les persones usuàries i, a més, s'adiguin amb la seva forma de ser.
Amb aquest objectiu, Indo, empresa amb seu a Sant Cugat del Vallès que és la principal fabricant de material òptic de l'Estat espanyol, lidera un programa d'investigació cofinançat per la Unió Europea en què també participen dotze empreses i institucions de set estats més.
Indo fa de coordinadora del projecte Made4U, que disposa d'un pressupost de 8,6 milions d'euros.
5,3 milions d'euros són aportats per la UE a través del 7è Programa marc i la resta pels socis de la iniciativa, que, a més de l'empresa santcugatenca, són centres tecnològics, empreses de programari, fabricants de maquinària òptica i institucions acadèmiques d'Alemanya, el Regne Unit, Eslovènia, Suïssa, França, Portugal i Bèlgica.
L'esforç conjunt de tots els participants servirà per desenvolupar un sistema que permeti comercialitzar ulleres adaptades a la forma del nas, les orelles, el cap i la forma de mirar de cada client.
Es tractarà de productes fets a mida "com els vestits que fan els sastres", segons explica Juan Carlos Dürsteler, director d'R+D de la unitat de lents d'Indo, que afegeix que, a més, també es cercarà que les noves ulleres "siguin òptimes des d'un punt de vista emocional".
En aquest sentit, es vol desenvolupar uns tests d'enginyeria emocional que ajudin a esbrinar quins són els models que més s'ajusten a la forma de ser dels clients.
Els fruits de la inversió en R+D
Amb una plantilla de més de 1.700 persones, Indo té dues fàbriques de lents i muntures a Catalunya i tres més a Tailàndia, la Xina i el Marroc.
L'any passat va facturar 141,65 milions d'euros.
L'empresa inverteix el 2,6% de la seva facturació en activitats de recerca i desenvolupament, la qual cosa ha permès que el 60% de les seves vendes corresponguin a productes llançats al mercat durant els darrers tres anys.
Al departament d'R+D de l'empresa hi treballen cinquanta persones, dotze de les quals participaran directament al projecte Made4U.
Build Air, una empresa derivada de la Universitat Politècnica de Catalunya, ha signat recentment un contracte amb EADS (European Aeronautic Defence and Space Company) per construir un hangar inflable per a avions.
Aquesta estructura esdevindrà la construcció inflable més gran del món.
L'hangar, dissenyat per la companyia de Sant Joan Despí (Baix Llobregat), serà construït a les instal·lacions que EADS té a Getafe (Madrid).
L'encàrrec, amb un pressupost de 2 milions d'euros, preveu que la infraestructura haurà de desmuntar-se i instal·lar-se en sis ocasions durant un període de tres anys.
Build Air és una empresa derivada de la UPC que té entre el seu accionariat el Centre Internacional de Mètodes Numèrics en Enginyeria (CIMNE).
Amb deu anys d'activitat, l'empresa té actualment una facturació anual de dos milions d'euros i preveu que en els propers quatre anys aquests ingressos es triplicaran.
Els productes inflables dissenyats per Build Air abasten diversos sectors, com l'industrial, el militar o les emergències humanitàries.
Entre els projectes ja desenvolupats destaca el dels accessos al circuit de Fórmula 1 de Singapur.
EADS és un grup industrial del sector de la indústria aeronàutica i espacial civil i militar.
Entre les seves divisions destaquen Airbus, Eurocopter o Cassidian, la divisió de defensa de l'EADS amb la qual Build Air ha signat el contracte per al desenvolupament d'aquest hangar inflable.
El Centre de Recerca en Enginyeria Biomèdica (CREB) de la Universitat Politècnica de Catalunya ha realitzat un estudi biomecànic del calçat de la marca Camper per determinar quins paràmetres influeixen en el confort del calçat a partir de mesuraments físics realitzats al laboratori del CREB i de qüestionaris per conèixer la percepció dels usuaris.
L'objectiu de la marca mallorquina és fabricar un calçat més còmode.
54 voluntaris han provat sis models de sabates d'home i sis de dona.
S'han utilitzat instruments com ara plantilles de pressió plantar que es col·loquen entre el peu i el calçat per registrar les pressions que rep el peu.
També s'han fet servir plaques de força, uns instruments que permeten mesurar les forces de contacte entre el sòl i l'usuari en caminar.
A tot això s'hi ha afegit un sistema òptic de captura de moviment, integrat per 18 càmeres, que permet seguir en tot moment la trajectòria de les cames de la persona en caminar.
Els investigadors també han fet servir sensors d'electromiografia, uns elèctrodes que permeten captar l'activitat dels músculs del cos humà per analitzar els moviments de l'articulació del turmell, que són els més pròxims a la sabata.
Així, a partir d'aquest mesurament elèctric, han pogut determinar quanta activitat muscular cal si es fa servir una sabata o una altra.
Finalment, als voluntaris se'ls va demanar que responguessin a una enquesta per mesurar-ne el grau de confort en portar cada sabata.
Amb tota aquesta informació, i amb les dades estadístiques i els qüestionaris, els investigadors han estat capaços de veure quins paràmetres eren els que es relacionaven més amb el confort que percebia l'usuari.
Josep Maria Font, director de la divisió de biomecànica del CREB, destaca que aquesta és una iniciativa pionera, ja que fins ara aquest tipus d'estudis biomecànics s'havien aplicat al calçat esportiu, però no a l'urbà.
A partir d'ara, quan Camper vulgui treure un nou model de sabata al mercat, el podrà portar al laboratori de biomecànica del CREB per tenir referències tangibles i dades que li permetin millorar de forma objectiva els nous models.
Sensing Tex és una empresa de tecnologia centrada en la recerca, la fabricació i la comercialització de tèxtils intel·ligents (wearables) que treballa en els sectors del disseny, la seguretat, la salut, l'esport, l'automoció i la moda.
Fa unes setmanes va presentar a Silicon Valley la samarreta SecondSkin, que permet monitorar la posició de la columna vertebral de qui la porta i controlar-ne el ritme cardíac i respiratori.
Luminous Tex, tèxtil lluminós / Sensing Tex
Entre els productes que ja comercialitza aquesta empresa barcelonina es troben cobrellits que detecten quan i com dormim, estoretes d'entrada que registren quantes vegades i en quines zones es trepitgen, estoretes de fitnes que detecten si es fan bé els exercicis, i cortines lumíniques que canvien de color segons la temperatura de l'estança.
La companyia la va cofundar l'any 2004 Miguel Ridao com una consultoria d'enginyeria, i va començar a treballar amb Luis Gómez, un antic company de la seva etapa universitària.
L'un amb coneixements d'enginyeria informàtica i l'altre amb experiència al món tèxtil, de seguida van decidir fundar Sensing Tex.
Amb tan sols sis anys de vida i una plantilla de deu treballadors, Sensing Tex ja ha col·laborat amb Samsung i Lululemon Athletica, i està fent el salt als Estats Units, a Silicon Valley.
Si bé els dos primers anys van fer servir tecnologia proporcionada per tercers, l'any 2012 van decidir començar a invertir en recerca i desenvolupament.
Des de llavors han participat en cinc programes de la Unió Europea i han invertit més d'un milió d'euros en el desenvolupament de patents pròpies.
Investigadors del Grup de Recerca i Innovació de la Construcció del Departament d'Enginyeria de la Construcció de la Universitat Politècnica de Catalunya (UPC), juntament amb la constructora ACCIONA i l'Institut d'Arquitectura Avançada de Catalunya (IAAC), han col·laborat en la construcció d'un pont de formigó per a vianants fet amb impressora 3D.
El pont és al Parc de Castilla-La Mancha, a Alcobendas.
La passarel·la està formada per vuit peces, té 12 metres de longitud i una amplada d'1,75 metres.
La impressió de les vuit peces l'ha dut a terme la constructora ACCIONA, i el disseny arquitectònic, basat en tècniques d'arquitectura orgànica i biomimètica —un tipus de disciplina que vol apropar-se al màxim a les formes de la naturalesa—, ha anat a càrrec de l'IAAC.
D'altra banda, els investigadors de la UPC que formen part d'aquest grup de recerca, coordinat per Antonio Aguado, han dissenyat el formigó reforçat amb fibres i han establert els criteris de càlcul per obtenir el disseny estructural del material.
Abans, van realitzar proves en un model reduït d'impressora 3D fins a arribar a assolir la resistència necessària d'aquest tipus de formigó.
Un cop ho van aconseguir, van definir els criteris per dissenyar-ne l'estructura.
L'ús de la impressió 3D a gran escala amb formigó es podrà utilitzar en diverses intervencions urbanes: des del disseny i la fabricació de mobiliari urbà, fins a la protecció del patrimoni històric i cultural, passant per l'edificació i l'enginyeria civil.
Els avantatges principals d'aquesta tecnologia són diversos, ja que dona versatilitat per construir elements estructurals amb total llibertat de formes sense necessitat de motlles i amb la possibilitat, a diferència d'altres tecnologies similars, de reforçar internament el material amb fibres i barres d'acer.
Altres punts positius d'aquesta tècnica són la flexibilitat i la capacitat d'adaptació a qualsevol forma, geometria i disseny arquitectònic de gran resistència, la minimització de la quantitat de residus pel reciclatge de matèria primera durant la fabricació, i la reducció de recursos i d'energia necessaris per a la realització d'elements constructius de formigó.
Les administracions locals, dins dels seus àmbits competencials, volen aprofitar i fomentar les aplicacions industrials i l'emprenedoria en el sector de la fotònica.
Així succeeix amb dues iniciatives recents impulsades pels ajuntaments de Barcelona i Terrassa en col·laboració amb organismes de recerca de Catalunya capdavanters en aquest sector com són l'Institut de Ciències Fotòniques (ICFO) i el Centre de Desenvolupament de Sensors, Instrumentació i Sistemes (CD6) de la Universitat Politècnica de Catalunya (UPC).
Làser blau dirigit a través d'una preforma de vidre / Wayne England, Centre of Expertise in Photonics, Universitat d'Adelaide.
L'Ajuntament de Barcelona i l'ICFO han signat un conveni de col·laboració per un import total de 350.000 euros.
El projecte té la finalitat que el centre de recerca desenvolupi projectes que reverteixin en el teixit industrial de la ciutat fent ús del grafè, tenint en compte la seva aplicabilitat en un ventall molt ampli de sectors: salut, medi ambient, energia, ciutats intel·ligents, àmbit social, etc.
Aquest conveni també permet posicionar Barcelona com un pol d'atracció per a fons europeus, reunions, congressos, activitats internacionals i altres inversions industrials relacionades amb el grafè i les tecnologies quàntiques.
S'espera que es puguin crear empreses de base tecnològica ( spin-offs ), impulsar la innovació i la creació de valor en el teixit productiu de la ciutat i fomentar la participació d'entitats i empreses en iniciatives europees, com per exemple la iniciativa Graphene & Quantum Flagship.
Alhora, l'Ajuntament de Terrassa i el CD6 de la UPC han posat en marxa la primera convocatòria d'incubadora d'empreses fotòniques, destinada a persones emprenedores que vulguin portar al mercat idees de negoci basades en la llum.
La recerca en aquesta tecnologia, recentment, ha permès desenvolupar sistemes de fabricació avançada i d'alta precisió, així com eines avançades i d'alta tecnologia per al sector mèdic (diagnòstic, anàlisi clínica, etc.).
També té un impacte directe en molts elements de la vida quotidiana, com les comunicacions i l'energia.
El programa d'incubació d'empreses fotòniques ofereix als emprenedors serveis diferencials d'incubació, com són l'accés a experts i a instal·lacions científiques i tecnològiques de primer nivell o la possibilitat de ser membres del Clúster d'Òptica i Fotònica del Sud d'Europa (SECPhO).
Aquest programa neix com un nou model d'incubació, amb seu central a Terrassa, però amb diferents unitats d'incubació en espais propers a centres de recerca universitaris de manera que configurin tota una xarxa d'incubació.
Serà la primera incubadora d'aquest tipus a l'Estat i de les úniques que hi ha al món en el camp de la fotònica.
Així mateix, les idees seleccionades per formar part del programa es podran incorporar al programa The Collider, implementat per mVenturesBCN, la incubadora d'empreses de la Mobile World Capital.
L'aplicació de la nanotecnologia als tèxtils permet desenvolupar productes amb propietats avançades.
El centre tecnològic de Terrassa Leitat, que ofereix solucions tecnològiques innovadores a empreses del sector industrial, treballa en la fabricació de peces de cotó que, sense perdre les seves propietats tradicionals, confereixen una alta protecció a la radiació ultraviolada.
Aquesta innovació es basa en la utilització de nanopartícules com l'òxid de titani (TiO2) i l'òxid de zinc (ZnO), que tenen elevades propietats d'absorció dels raigs ultraviolats i, de fet, ja s'utilitzen en l'elaboració de cremes solars.
Aquestes nanopartícules s'apliquen als teixits de cotó mitjançant tècniques sol-gel i, a causa de la seva mida nanomètrica, no n'alteren ni el color ni el tacte.
També s'ha comprovat que no es modifiquen significativament les propietats mecàniques dels substrats de cotó, com ara la rigidesa o la resistència a la tracció, a l'esclat i a l'esquinçat.
Per tant, la substitució dels mètodes tradicionals pels processos basats en la nanotecnologia pot donar un avantatge competitiu de gran interès per a les empreses i, a més, millorar la prevenció dels consumidors davant els riscos per a la salut de la radiació ultraviolada.
L'empresa Hostel Drap, amb seu a Monistrol de Montserrat, ha desenvolupat solucions innovadores per a un producte aparentment poc procliu als avenços cientificotècnics com és el drap de cuina.
La seva invenció més reeixida és Roll Drap, un rotllo de deu draps de cotó sense costures adreçat a les empreses d'hostaleria que és més higiènic i eficaç que les peces tèxtils tradicionals.
"Vam apostar per prescindir de la confecció, que, en ser intensiva en mà d'obra, encaria el producte sense donar-li a canvi avantatges competitius", explica el director comercial de l'empresa, Jacint Guasch.
Com que no tenen costures, en aquests draps no s'acumulen bacteris i, a més, es poden separar fàcilment els uns dels altres gràcies a uns pretalls que hi ha als rotllos.
Pel que fa al teixit, "compleix les expectatives del bar de barri i del restaurant de luxe: no deixa borrissol, és molt absorbent, abrillanta i dura molt".
Hostel Drap, nascuda l'any 2000 dins del veterà grup tèxtil Marcerizados Guasch, que té projecció internacional, preveu facturar enguany més de 3 milions d'euros.
S'espera que un altre producte innovador que va ser llançat al mercat fa dos anys també tindrà èxit a curt termini.
Es tracta del MyDrap, uns tovallons tèxtils d'un sol ús que, tot i ser més cars que els de paper, ofereixen més qualitat, més higiene i, com afirma Jacint Guasch, "estalvien els altíssims costos que van associats amb la manipulació i amb la rentada industrial d'unes peces de mida tan petita".