De la intervenció del ministeri fiscal
Haver de sol·licitar la declaració de concurs
Comunicació de negociacions i efectes
Sol·licitud del creditor i dels altres legitimats
Competència internacional i territorial
Abast internacional de la jurisdicció
De la provisió sobre la sol·licitud
Provisió sobre la sol·licitud del deutor
Provisió sobre la sol·licitud d'un altre legitimat i acumulació de sol·licituds
Mesures cautelars anteriors a la declaració de concurs
Conformitat o oposició del deutor
Resolució sobre la sol·licitud i recursos
Interlocutòria de declaració de concurs
Concurs voluntari i concurs necessari
Declaració conjunta de concurs de diversos deutors
Tramitació coordinada dels concursos
Del nomenament dels administradors concursals
Condicions subjectives per al nomenament d'administradors concursals
Concursos de transcendència especial als efectes de designació de l'administració concursal
Incapacitats, incompatibilitats i prohibicions
Representació de les persones jurídiques administradors
Funcions dels administradors concursals
Funcions de l'administració concursal
Estatut jurídic dels administradors concursals
Obertura del compte de garantia aranzelària
Règim del compte de garantia aranzelària
Dotació del compte de garantia aranzelària i obligacions de comunicació.
Dels efectes de la declaració de concurs
Facultats patrimonials del deutor
Efectes sobre comunicacions, residència i lliure circulació del deutor
Col·laboració i informació del deutor
Conservació i administració de la massa activa
Continuació de l'exercici de l'activitat professional o empresarial
Efectes de la declaració de concurs sobre els òrgans de les persones jurídiques deutores
Efectes de la declaració de concurs sobre les accions contra els socis
Efectes de la declaració de concurs sobre les accions contra els administradors de la societat deutora
Dels efectes sobre els creditors
De la integració dels creditors a la massa passiva
Dels efectes sobre les accions individuals
Continuació i acumulació de judicis declaratius pendents
Suspensió de judicis declaratius pendents
Exercici d'accions del concursat
Paralització d'execucions de garanties reals i accions de recuperació assimilades
Inici o represa d'execucions de garanties reals
Dels efectes sobre els crèdits en particular
Suspensió de la meritació d'interessos
Dels efectes sobre els contractes
Vigència dels contractes amb obligacions recíproques
Contractes del personal d'alta direcció
Contractes amb les administracions públiques
Rehabilitació de contractes d'adquisició de béns amb preu ajornat
Enervació del desnonament en arrendaments urbans
Dels efectes sobre els actes perjudicials per a la massa activa
Règim especial de determinats acords de refinançament
De l'informe de l'administració concursal i de la determinació de les masses activa i passiva del concurs
De la presentació de l'informe de l'administració concursal
De la determinació de la massa activa
De la composició de la massa activa i formació de la secció tercera
Presumpció de donacions i pacte de supervivència entre els cònjuges.
Habitatge habitual del matrimoni
De l'inventari de la massa activa
De la determinació de la massa passiva
De la composició de la massa passiva
Crèdits concursals i crèdits contra la massa
De la comunicació i del reconeixement de crèdits
Supòsits especials de reconeixement
De la classificació dels crèdits
Persones especialment relacionades amb el concursat
De la publicitat i de la impugnació de l'informe
Publicitat de l'informe i de la documentació complementària
Impugnació de l'inventari i de la llista de creditors
Comunicacions posteriors de crèdits
Conseqüències de la falta d'impugnació i modificacions posteriors
Procediment de modificació de la llista de creditors
De les fases de conveni o de liquidació
De l'acabament de la fase comuna del concurs
Propostes amb continguts alternatius
Informe de l'administració concursal
Manteniment o modificació de propostes no aprovades
De l'obertura de la fase de conveni i obertura de la secció cinquena
Acte d'obertura i convocatòria de la junta de creditors
Efectes de la interlocutòria d'obertura
Presentació de la proposta de conveni
Admissió a tràmit de la proposta
Majories necessàries per a l'acceptació de propostes de conveni
De l'aprovació judicial del conveni
Submissió a l'aprovació judicial
Oposició a l'aprovació del conveni
Resolució judicial si no hi ha oposició
Rebuig d'ofici del conveni acceptat
Publicitat de la sentència aprovatòria
Començament i abast de l'eficàcia del conveni
Facultats patrimonials del concursat convingut
Conclusió del concurs per compliment del conveni
De l'obertura de la fase de liquidació
Obertura de la liquidació a sol·licitud del deutor, del creditor o de l'administració concursal
Obertura d'ofici de la liquidació
Publicitat de l'obertura de la liquidació
Efectes sobre els crèdits concursals
Especialitats de la transmissió d'unitats productives
De les operacions de liquidació
Prohibició d'adquirir béns i drets de la massa activa
Separació dels administradors concursals per prolongació indeguda de la liquidació
Pagament de crèdits contra la massa
Pagament de crèdits amb privilegi especial
Pagament de crèdits amb privilegi general
Pagament de crèdits subordinats
Pagament de crèdit reconegut en dos o més concursos de deutors solidaris
Coordinació amb pagaments anteriors en fase de conveni
Compareixença i condició de part
Informe de l'administració concursal i dictamen del ministeri fiscal
De la qualificació en cas d'intervenció administrativa
Formació de la secció de qualificació
De la conclusió i de la reobertura del concurs
Especialitats de la conclusió per insuficiència de massa activa
Efectes de la conclusió del concurs
Benefici de l'exoneració del passiu insatisfet
Inventari i llista de creditors en cas de reobertura
De les normes processals generals, del procediment abreujat i del sistema de recursos
De la tramitació del procediment
Representació i defensa processals.
Citació i esbrinament de domicili del deutor
Dret a l'examen de les actuacions
Extensió de facultats del jutge del concurs
Especialitats del procediment abreujat en cas de sol·licitud de concurs amb presentació de proposta de conveni
Especialitats del procediment abreujat en cas de sol·licitud de concurs amb presentació de pla de liquidació
Aplicació supletòria de les normes del procediment ordinari
Àmbit i caràcter de l'incident concursal
Demanda incidental i admissió a tràmit
Incident concursal en matèria laboral
Recursos procedents i tramitació
De les normes de dret internacional privat
De les relacions entre ordenaments
Drets reals i reserves de domini
Drets del deutor sotmesos a registre
Drets sobre valors i sistemes de pagaments i mercats financers
Abast d'un conveni amb els creditors
Informació als creditors a l'estranger
Publicitat i registre a l'estranger
Del reconeixement de procediments estrangers d'insolvència
Reconeixement de la resolució d'obertura
Reconeixement d'altres resolucions
De la coordinació entre procediments paral·lels d'insolvència
Exercici dels drets dels creditors
Excedent de l'actiu del procediment territorial
Sol·licitud d'acord extrajudicial de pagaments
Nomenament de mediador concursal
Efectes de la iniciació de l'expedient
Efectes de l'acord sobre els creditors
Especialitats del concurs consecutiu
Especialitats de l'acord extrajudicial de pagaments de persones naturals no empresaris
Referències legals als procediments concursals anteriorment vigents
Règim especial aplicable a entitats de crèdit, empreses de serveis d'inversió i entitats asseguradores
Règim especial aplicable a les situacions d'insolvència de les societats esportives
Règim especial aplicable a les situacions d'insolvència de les empreses concessionàries d'obres i serveis públics, o contractistes de les administracions públiques
Reforma de les lleis de societats anònimes i de responsabilitat limitada
Homologació dels acords de refinançament
Escriptures públiques de formalització d'acords de refinançament
Tractament de crèdits de dret públic en cas d'acord extrajudicial de pagaments
Remuneració de mediadors concursals
Procediments concursals en tramitació
Reforma de la Llei d'enjudiciament civil
Reforma de la Llei d'assistència jurídica gratuïta
Funcions dels secretaris judicials
Reforma de la Llei d'hipoteca mobiliària i penyora sense desplaçament
Reforma de la Llei d'hipoteca naval
Reforma de la Llei general pressupostària
Modificació de la Llei 58/2003, de 17 de desembre, general tributària
Reforma de la Llei de l'impost sobre el valor afegit
Modificació de la Llei 20/1991, de 7 de juny, de modificació dels aspectes fiscals del règim econòmic fiscal de les Canàries
Reforma de la Llei de l'impost sobre transmissions patrimonials i actes jurídics documentats
Reforma de la Llei de contractes de les administracions públiques
Reforma de l'Estatut dels Treballadors
Reforma de la Llei general de la Seguretat Social
Reforma de la Llei canviària i del xec
Reforma de la Llei de societats anònimes
Reforma de la Llei de societats de responsabilitat limitada
Reforma de la Llei de societats de garantia recíproca
Reforma de la Llei d'entitats de capital risc
Reforma de la Llei d'agrupacions d'interès econòmic
Reforma de l'Estatut legal del Consorci de Compensació d'Assegurances
Reforma de la Llei d'ordenació i supervisió de les assegurances privades
Reforma de la Llei de contracte d'assegurança
Reforma de la Llei sobre contracte d'agència
Reforma de la Llei de navegació aèria
Reforma de la Llei de defensa de consumidors i usuaris
Projecte de Llei reguladora de la concurrència i prelació de crèdits
D'acord amb la disposició final 1a de la Llei 38/2011, de 10 d'octubre, de reforma de la Llei 22/2003, de 9 de juliol, concursal (BOE núm. 245, d'11 d'octubre, i suplement en català de la mateixa data), totes les referències a els administradors concursals incloses a la Llei 22/2003, de 9 de juliol, concursal s'han de substituir per la fórmula l'administració concursal.
Aquesta Llei pretén satisfer una aspiració profunda i llargament sentida en el dret patrimonial espanyol: la reforma de la legislació concursal.
Les crítiques severes i fonamentades que ha merescut el dret vigent no han estat seguides, fins ara, de solucions legislatives que, malgrat la urgència reconeguda i els intents meritoris que s'han fet per preparar-les, s'han anat demorant i han provocat, alhora, un agreujament dels defectes que té la legislació en vigor: arcaisme, inadequació a la realitat social i econòmica del nostre temps, dispersió, manca d'un sistema harmònic, predomini de determinats interessos particulars en detriment d'altres de generals i del principi d'igualtat de tractament dels creditors, amb la conseqüència de solucions injustes, sovint propiciades, a la pràctica, per maniobres de mala fe, abusos i simulacions, que les normes reguladores de les institucions concursals no abasten a reprimir de manera eficaç.
L'arcaisme i la dispersió de les normes vigents en aquesta matèria són defectes que deriven de la codificació espanyola del segle XIX, estructurada sobre la base de la dualitat de codis de dret privat civil i de comerç, i de la regulació separada de la matèria processal respecte a la substantiva, en una llei d'enjudiciament civil.
Però també contribueix a augmentar aquests defectes i a dificultar la correcta composició del sistema la multiplicitat de procediments concursals; així, al costat de les clàssiques institucions de la fallida i del concurs de creditors, per al tractament de la insolvència de comerciants i de no comerciants, respectivament, se n'introdueixen altres, de preventives o preliminars, com ara la suspensió de pagaments i el procediment de quitament i espera, de supòsits objectius poc clars i, per tant, de límits molt difusos respecte d'aquelles.
La Llei de suspensió de pagaments, de 26 de juliol de 1922, promulgada amb caràcter provisional, perquè es va dictar per resoldre un cas concret, es va arribar a convertir en una peça bàsica del nostre dret concursal gràcies a la flexibilitat de la seva regulació, que, per bé que va pal·liar el tractament de les situacions de crisi patrimonial dels comerciants, va complicar encara més la falta de coherència d'un conjunt normatiu mancat dels principis generals i del desenvolupament sistemàtic que caracteritzen un sistema harmònic, i va permetre corrupteles molt notòries.
S'agreuja encara més la situació del dret concursal espanyol amb fenòmens tan anacrònics com l'actual vigència d'un bon nombre d'articles del nostre primer Codi de comerç, promulgat per Ferran VII el 30 de maig de 1829, en virtut de la invocació que en fa la Llei d'enjudiciament civil de 3 de febrer de 1881, anterior al Codi de comerç de 22 d'agost de 1885, i vigent en aquesta matèria, de conformitat amb l'apartat 1 de la disposició derogatòria única de la Llei 1/2000, de 7 de gener, d'enjudiciament civil, fins a l'entrada en vigor d'aquesta Llei concursal.
El legislador espanyol fins ara no ha posat remei a aquests mals.
Malgrat la reforma immediata que en el Codi de comerç de 1885 va introduir la Llei de 10 de juny de 1897 i de la importància que va suposar la Llei de suspensió de pagaments de 1922 esmentada, les modificacions legislatives han estat molt parcials i limitades a matèries concretes, fet que, lluny de millorar el sistema concursal, ha contribuït a complicar-lo amb una dispersió més gran de normes especials i excepcionals i, sovint, amb la introducció de privilegis i d'alteracions de l'ordre de prelació dels creditors, no sempre fonamentada en criteris de justícia.
Tanmateix, no han faltat treballs prelegislatius meritoris en el camí de la reforma concursal.
A més a més del que va fer la Comissió General de Codificació, en virtut de la Reial ordre de 10 de juny de 1926, que va concloure amb l'elaboració d'un avantprojecte de Codi de comerç, publicat, pel que fa a aquesta matèria, a la Gaceta de Madrid de 15 d'octubre de 1929, i orientat en la distinció més precisa dels casos de fallida i de suspensió de pagaments, s'han d'assenyalar fonamentalment els següents:
a ) L'avantprojecte elaborat per la Secció de Justícia de l'Institut d'Estudis Polítics, conclús el 1959 i no publicat oficialment, en el qual per primera vegada s'assajava la regulació conjunta, substantiva i processal, de les institucions concursals, per a comerciants i no comerciants, per bé que es mantenia la dualitat de procediments en funció dels diversos suposats objectius que determinava la de les seves solucions respectives: la liquidació i el conveni.
b ) L'avantprojecte elaborat per la Comissió General de Codificació en virtut del que disposen les ordres ministerials de 17 de maig de 1978, publicat el text articulat per la Secretaria General Tècnica del Ministeri de Justícia amb data de 27 de juny de 1983, que es basava en els principis d'unitat legal —material i formal—, de disciplina —per a deutors comerciants i no comerciants— i de sistema —un únic procediment, flexible, amb diverses solucions possibles: el conveni, la liquidació i la gestió controlada—.
Aquell text revisat posteriorment va ser seguit, el 1987—, d'un altre avantprojecte de llei de bases per la qual es delegava al Govern la potestat de dictar normes amb rang de llei sobre el concurs de creditors.
c ) La proposta d'avantprojecte elaborada a la Comissió General de Codificació de conformitat amb els criteris bàsics comunicats pel ministre de Justícia i Interior el 23 de juny de 1994, conclusa el 12 de desembre de 1995 i publicada per la Secretaria General Tècnica amb data 15 de febrer de 1996, en la qual es mantenen els principis d'unitat legal i de disciplina, però es torna a la dualitat de concurs de creditors i suspensió de pagaments, sobre la base de la diferència entre insolvència i il·liquiditat, i es reserva aquest últim procediment, amb un alt grau de desjudicialització, com a benefici de deutors solvents i de bona fe.
d ) L'avantprojecte de Llei concursal elaborat per la Secció Especial per a la Reforma concursal, creada durant l'anterior legislatura al si de la Comissió General de Codificació per l'Ordre del Ministeri de Justícia de 23 de desembre de 1996, i conclús el maig de 2000, que és el que constitueix antecedent del projecte origen d'aquesta Llei, amb el qual el Govern ha donat compliment a la disposició final dinovena de la Llei 1/2000, de 7 de gener, d'enjudiciament civil, d'acord amb la qual, en el termini de sis mesos a comptar de la data d'entrada en vigor d'aquesta Llei, havia de remetre a les Corts Generals un projecte de llei concursal.
D'aquesta manera, s'aborda la tan esperada com necessària reforma global del dret concursal espanyol, sens dubte una de les tasques legislatives més importants pendents en la modernització del nostre ordenament jurídic.
La reforma no suposa una ruptura amb la llarga tradició concursal espanyola, però sí una profunda modificació del dret vigent, en la qual s'han tingut en compte les aportacions doctrinals i prelegislatives efectuades en l'àmbit nacional i les concrecions més recents produïdes en la legislació comparada, així com els instruments supranacionals elaborats per a la unificació i l'harmonització del dret en aquesta matèria.
El resultat d'aquesta tasca tan delicada és un text legal que es proposa corregir les deficiències de l'anterior dret amb solucions en les quals es pot apreciar el propòsit de coordinar l'originalitat del nou sistema concursal amb la seva inserció harmònica en el conjunt del nostre ordenament, preocupació a la qual respon la cura que s'ha posat en les disposicions addicionals, transitòries, derogatòria i finals que tanquen aquesta Llei.
La Llei opta pels principis d'unitat legal, de disciplina i de sistema.
La regulació en un sol text legal dels aspectes materials i processals del concurs, sense cap altra excepció que la de les normes que per la seva naturalesa han exigit el rang de llei orgànica, és una opció de política legislativa que determinava la nova Llei 1/2000, d'enjudiciament civil, en excloure aquesta matèria del seu àmbit i remetre-la expressament a la Llei concursal.
La superació de la diversitat d'institucions concursals per a comerciants i no comerciants és una fórmula que, a més d'estar justificada per la desaparició del caràcter repressiu de la insolvència mercantil, està determinada per la tendència a simplificar el procediment, sense que suposi ignorar determinades especialitats del concurs dels empresaris sotmesos a un estatut propi (gestió obligatòria de la comptabilitat, inscripció en el Registre mercantil) i de l'existència a la massa activa d'unitats productives de béns o de serveis, especialitats que són tingudes en compte al llarg de la regulació del concurs, des de la seva sol·licitud fins a la seva solució mitjançant un conveni o liquidació.
La unitat del procediment de concurs s'aconsegueix en virtut de la flexibilitat de què la Llei el dota, que permet que s'adeqüi a diverses situacions i solucions, a través de les quals es pot assolir la satisfacció dels creditors, finalitat essencial del concurs.
A més d'això, s'han previst regles especialment àgils per als concursos de menys entitat.
El nom escollit per denominar el procediment únic és el de «concurs», expressió clàssica que, des dels tractadistes espanyols del segle XVII, fonamentalment d'Amador Rodríguez (Tractatus de concursu, 1616) i de Francisco Salgado de Somoza (Labyrinthus creditorum concurrentium, 1646), va passar al vocabulari processal europeu i que, per antonomàsia, descriu la concurrència dels creditors sobre el patrimoni del deutor comú.
Amb això no es persegueix només rescatar un mot tradicional en la terminologia jurídica espanyola, sinó utilitzar-lo per significar el fenomen unificador dels diversos procediments d'insolvència i identificar gràficament el procediment únic, com ha passat en altres legislacions.
La unitat del procediment imposa la del seu supòsit objectiu, identificat amb la insolvència, que es concep com l'estat patrimonial del deutor que no pot complir regularment les seves obligacions.
Però aquest concepte unitari també és flexible i opera de manera diferent segons es tracti de concurs necessari o voluntari.
Els legitimats per sol·licitar el concurs del deutor (els seus creditors i, si es tracta d'una persona jurídica, els qui responguin personalment dels seus deutes) s'han de basar en algun dels fets que com a presumptes reveladors de la insolvència enuncia la Llei: des de l'execució singular infructuosa fins al sobreseïment, general o sectorial, segons afecti el conjunt de les obligacions o alguna de les classes que la Llei considera especialment sensibles en el passiu del deutor, entre altres fets taxats.
Incumbeix al sol·licitant del concurs necessari la prova dels fets en què fonamenti la seva sol·licitud; en tot cas, la declaració s'ha de fer respectant les garanties processals del deutor, el qual ha de ser citat i es pot oposar a la sol·licitud, sobre la base de la inexistència del fet en què aquesta es fonamenti o en la del seu estat d'insolvència; en aquest cas li incumbeix la prova de la seva solvència.
Les garanties del deutor es complementen amb la possibilitat de recórrer la declaració de concurs.
Si la sol·licitud de concurs l'insta el deutor mateix, ha de justificar el seu endeutament i el seu estat d'insolvència, per bé que en aquest cas no només pot ser actual, sinó futur, previst com a «imminent».
El deutor té el deure de sol·licitar la declaració de concurs quan conegui o hauria d'haver conegut el seu estat d'insolvència; però té la facultat d'anticipar-s'hi.
El sistema legal combina així les garanties del deutor amb la conveniència d'avançar en el temps la declaració de concurs, a fi d'evitar que el deteriorament de l'estat patrimonial impedeixi o dificulti les solucions més adequades per satisfer els creditors.
Els estímuls a la sol·licitud de concurs voluntari, les sancions al deutor per incompliment del deure de sol·licitar-lo i l'atorgament al crèdit del creditor instant de privilegi general fins a la quarta part del seu import són mesures amb les quals es pretén assolir aquest objectiu.
La unitat i la flexibilitat del procediment es reflecteixen en la seva pròpia estructura, articulada, en principi en una fase comuna que pot desembocar en una altra de conveni o de liquidació.
La fase comuna s'obre amb la declaració de concurs i conclou una vegada presentat l'informe de l'administració concursal i transcorregut el termini d'impugnacions o resoltes les formulades contra l'inventari o contra la llista de creditors, amb la qual cosa s'assoleix el coneixement més exacte de l'estat patrimonial del deutor a través de la determinació de les masses activa i passiva del concurs.
A tot això s'afegeix la possibilitat d'utilitzar, en determinats casos, un procediment abreujat.
La flexibilitat del procediment també es percep en el règim dels efectes que produeix la declaració de concurs.
Respecte al deutor, s'atenuen els establerts per la legislació anterior i se suprimeixen els que tenen un caràcter repressiu de la insolvència.
La "inhabilitació" es reserva per als supòsits de concurs qualificat com a culpable, en els quals s'imposa com a sanció de caràcter temporal a les persones afectades.
Declarat el concurs, l'exercici de les facultats patrimonials del deutor se sotmet a intervenció o se suspèn, amb substitució en aquest cas per l'administració concursal.
En principi, la primera d'aquestes situacions correspon al concurs voluntari i la segona al necessari; però es reconeixen al jutge del concurs àmplies facultats per adoptar-les o modificar-les.
S'atenua també la sanció dels actes realitzats pel deutor amb infracció d'aquestes limitacions, que passa a ser d'anul·labilitat, a més de la prohibició del seu accés a registres públics.
La Llei limita els efectes de la declaració de concurs i els redueix, amb un sentit funcional, als que beneficiïn la tramitació normal del procediment i, en la mesura que aquesta ho exigeixi, confereix al jutge la potestat de graduar-los i adequar-los a les circumstàncies concretes de cada cas.
Tot això, a més dels efectes que, pel fet d'afectar drets fonamentals de la persona del deutor, com són els de llibertat, secret de les comunicacions, residència i circulació pel territori nacional, es regulen en la Llei orgànica per a la reforma concursal.
S'estableix, amb un sentit positiu, el deure del deutor de col·laborar amb els òrgans del concurs, informar-los de tot el que sigui d'interès d'aquest, auxiliar-los en la conservació i l'administració de la massa activa i posar a disposició de l'administració concursal els llibres i documents relatius a l'exercici de la seva activitat professional o empresarial.
La declaració de concurs, per si sola, no interromp l'exercici de l'activitat professional o empresarial del deutor, sense perjudici dels efectes que produeix sobre les facultats patrimonials d'aquest; però el jutge del concurs gaudeix d'àmplies potestats per acordar el tancament de les seves oficines, establiments o explotacions, i fins i tot, quan es tracti d'una activitat empresarial, el cessament o la suspensió, total o parcial, d'aquesta, amb l'audiència prèvia del deutor i dels representants dels treballadors.
La Llei dedica una atenció especial als casos de concurs d'una persona jurídica i als efectes que en aquest cas produeix la declaració, matèria d'una gran importància, tal com correspon a la que aquests ens i, fonamentalment, les societats tenen en el tràfic modern.
Així com la llei orgànica permet estendre les mesures relatives a les comunicacions i a la residència del deutor, en cas de persona jurídica, als seus administradors i liquidadors, la Llei concursal imposa a aquests i als apoderats generals del deutor els deures de col·laboració i informació.
Durant la tramitació del concurs es mantenen els òrgans de la persona jurídica deutora.
Els administradors concursals estan legitimats per exercir les accions de responsabilitat contra els administradors, auditors i liquidadors, sense necessitat d'acord previ de la junta o assemblea de socis.
L'efecte més sever que la llei estableix és el de l'embargament de béns i drets dels administradors i liquidadors, que el jutge pot acordar quan hi hagi una possibilitat fonamentada que el concurs es qualifiqui com a culpable i que la massa activa resulti insuficient per satisfer tots els deutes.
També és original, respecte al dret anterior, la regulació dels efectes del concurs de la societat sobre els socis subsidiàriament responsables dels deutes d'aquesta, que es redueix a atribuir a l'administració concursal la legitimació exclusiva per exercir l'acció corresponent una vegada aprovat el conveni o oberta la liquidació.
S'eviten així tant l'extensió automàtica del concurs a persones que, tot i ser responsables dels deutes socials, poden ser solvents, com les reclamacions individuals dels creditors contra els socis, pertorbadores del bon ordre del concurs.
La Llei també regula amb criteris de funcionalitat els efectes de la declaració de concurs sobre els creditors i ordena la paralització de les accions individuals promogudes per aquests contra el patrimoni del concursat.
Aquesta paralització, conseqüència natural de la integració dels creditors a la massa passiva del concurs, no afecta les declaratives dels ordres civil o social ja en tramitació en el moment de declarar-se el concurs, que continuen fins a la fermesa de la sentència, ni les de naturalesa contenciosa administrativa o penal amb transcendència sobre el patrimoni del deutor, fins i tot si s'exerceixen posteriorment a la declaració, però sí totes les de caràcter executiu, inclosos els constrenyiments administratius o tributaris, que queden en suspens si estan en tramitació, llevat dels acordats anteriorment a la declaració de concurs, i no es poden iniciar una vegada declarat el concurs.
Una de les novetats més importants de la Llei és el tractament especial que dedica a les accions d'execució de garanties reals sobre béns del concursat.
Es respecta la naturalesa pròpia del dret real sobre cosa aliena, que imposa una regulació diferent de l'aplicable als drets de crèdit integrats a la massa passiva del concurs, però alhora es procura que l'execució separada de les garanties no pertorbi el millor desenvolupament del procediment concursal ni impedeixi solucions que puguin ser convenients per als interessos del deutor i de la massa passiva.
La fórmula que combina aquests propòsits és la de paralització temporal de les execucions, mentre es negociï un conveni o s'obri la liquidació, amb el màxim d'un any a partir de la declaració de concurs.
Llevat que en el moment de la declaració de concurs ja estigui anunciada la subhasta, les actuacions d'execució iniciades anteriorment se suspenen i no es reprenen, ni se'n poden iniciar d'altres, fins que transcorrin els terminis assenyalats.
Aquest efecte d'espera obligatòria i limitada per als titulars de garanties reals es considera just en el tractament de tots els interessos implicats en el concurs, que han de fer un sacrifici a l'objecte de la solució definitiva i més beneficiosa de l'estat d'insolvència.
Naturalment, els crèdits amb garantia real gaudeixen en el concurs de privilegi especial i el conveni només els afecta si el seu titular signa la proposta, vota al seu favor o s'adhereix a aquesta o al conveni aprovat.
Si no estan afectats per un conveni, els crèdits amb privilegi especial es paguen amb càrrec als béns i drets sobre els quals recaigui la garantia.
L'execució s'ha de tramitar davant el jutge del concurs.
No obstant això, mentre subsisteix la paralització temporal d'aquestes accions, l'administració concursal pot optar per atendre amb càrrec a la massa el pagament d'aquests crèdits.
Fins i tot en cas de realització, el jutge la pot autoritzar amb subsistència de la càrrega i subrogació de l'adquirent en l'obligació del deutor, que queda exclosa de la massa passiva, omitjançant venda directa, amb aplicació del preu al pagament del crèdit especialment privilegiat.
S'articulen, així, una sèrie de fórmules flexibles tendents a evitar que l'exercici dels drets reals de garantia pertorbi innecessàriament els altres interessos implicats en el concurs.
A aquests efectes, la Llei estén el tractament de les accions d'execució de garanties reals a les de recuperació de béns mobles venuts a termini i als cedits en arrendaments financers, sempre que els corresponents contractes o documents estiguin inscrits als registres respectius, així com a les resolutòries de vendes d'immobles a falta de pagament de preu ajornat.
S'ha procurat així permetre plantejaments realistes, que sense menyscabar la naturalesa d'aquests drets ni pertorbar el mercat del crèdit, molt sensible a la protecció de les garanties en cas d'insolvència del deutor, no impedeixin sinó que facin viables solucions beneficioses per als interessos del concurs.
Fórmules flexibles en interès del concurs i sense perjudici dels de la contrapart s'estableixen també per permetre la rehabilitació dels contractes de crèdit o d'adquisició de béns amb preu ajornat, així com l'enervació de desnonament en arrendaments urbans, afectats per incompliments del deutor concursat.
Objecte d'especial atenció ha estat també la regulació dels efectes de la declaració de concurs sobre els contractes, una de les matèries tractades de manera més deficient en l'anterior dret i, per tant, de més originalitat en la nova Llei.
De conformitat amb aquesta, la declaració de concurs no afecta, en principi, la vigència dels contractes amb prestacions recíproques pendents de compliment per ambdues parts; no obstant això, en interès del concurs i amb garanties per al dret de la contrapart, es preveu tant la possibilitat d'una declaració judicial de resolució del contracte, com la d'enervar-la en cas que hi hagi causa per a una resolució per incompliment.
No s'admeten les clàusules contractuals de resolució o extinció en cas de declaració de concurs, però sí l'aplicació de normes legals que en disposin l'extinció o facultin expressament les parts per pactar-la o per denunciar el contracte.
Una qüestió tractada amb especial cura és la relativa als contractes de treball existents en la data de declaració del concurs i en els que sigui ocupador el concursat.
A l'empara de la reforma introduïda en la Llei orgànica del poder judicial per la Llei orgànica per a la reforma concursal, s'atribueix al jutge del concurs jurisdicció per conèixer de matèries que, en principi, són de la competència dels jutjats i tribunals de l'ordre social, però que per la seva especial transcendència en la situació patrimonial del concursat i a l'efecte de la unitat del procediment no s'han de resoldre separadament.
Però s'ha de conciliar tot això amb la regulació material que actualment conté la legislació laboral.
Es remeten al que estableix per la seva regulació especial els efectes de la declaració de concurs sobre els contractes de caràcter administratiu subscrits pel deutor.
La Llei fa un nou tractament al difícil tema dels efectes de la declaració de concurs sobre els actes realitzats pel deutor en període sospitós per la seva proximitat a aquesta.
El sistema tan pertorbador de retroacció del concurs es substitueix per unes accions específiques de reintegració destinades a rescindir els actes perjudicials per a la massa activa, perjudici que en uns casos la Llei presumeix i en els altres l'ha de provar l'administració concursal o, subsidiàriament, els creditors legitimats per exercir l'acció corresponent.
Els tercers adquirents de béns o drets afectats per aquestes accions gaudeixen de la protecció que derivi, si s'escau, de la bona fe, de les normes sobre irreivindicabilitat o del registre.
La Llei simplifica l'estructura orgànica del concurs.
Només el jutge i l'administració concursal constitueixen òrgans necessaris en el procediment.
La junta de creditors s'ha de constituir únicament en la fase de conveni quan no s'hagi aprovat pel sistema d'adhesions escrites una proposta anticipada.
La intervenció com a part del ministeri fiscal es limita a la secció sisena, de qualificació del concurs, quan sigui procedent la seva obertura, sense perjudici de l'actuació que s'estableix en aquesta Llei quan intervingui en delictes contra el patrimoni o l'ordre socioeconòmic.
La reducció dels òrgans concursals té com a conseqüència lògica l'atribució a aquests òrgans d'àmplies i importants competències.
La Llei configura el jutge com a òrgan rector del procediment, al qual dota de facultats que augmenten l'àmbit de les que li corresponien en el dret anterior i la discrecionalitat amb què pot exercir-les, sempre motivant les resolucions.
La competència per conèixer del concurs s'atribueix als nous jutjats mercantils, que es creen, arran d'aquesta Llei, en la Llei orgànica per a la reforma concursal, mitjançant la modificació pertinent de la Llei orgànica del poder judicial.
Els criteris de competència territorial parteixen de la dada economicoreal de la ubicació del centre dels interessos principals del deutor, ja adoptat en regles internacionals, que es prefereix al del domicili, de predominant caràcter juridicoformal.
No obstant això, si el centre dels interessos principals i el domicili del deutor no coincideixen, es concedeix al creditor sol·licitant del concurs la facultat d'escollir-ne qualsevol a efectes de competència territorial.
En cas de persona jurídica, es presumeix que ambdós llocs coincideixen, però es considera ineficaç a aquests efectes el canvi de domicili efectuat en els sis mesos anteriors a la sol·licitud de concurs, per evitar que la competència es configuri amb criteris ficticis.
D'acord amb les regles generals de la nova Llei d'enjudiciament civil, no s'admet més qüestió de competència que la plantejada mitjançant declinatòria, però aquesta no suspèn el procediment concursal i totes les actuacions són vàlides encara que s'estimi.
La Llei orgànica del poder judicial, modificada per la Llei orgànica per a la reforma concursal, atribueix al jutge del concurs jurisdicció exclusiva i excloent en les matèries que es consideren d'especial transcendència per al patrimoni del deutor, encara que siguin de naturalesa social, així com les d'execució i les cautelars, sigui quin sigui l'òrgan del qual dimanin.
El caràcter universal del concurs justifica la concentració en un sol òrgan judicial del coneixement de totes aquestes matèries, la dispersió de les quals trenca la necessària unitat procedimental i de decisió.
A més, la Llei concursal concedeix al jutge del concurs una àmplia discrecionalitat en l'exercici de les seves competències, cosa que contribueix a facilitar la flexibilitat del procediment i la seva adequació a les circumstàncies de cada cas.
Les facultats discrecionals del jutge es manifesten en qüestions tan importants com l'adopció de mesures cautelars abans de la seva declaració o a l'entrada en funcionament de l'administració concursal; l'ampliació de la publicitat que s'hagi de donar a la declaració de concurs i a altres resolucions d'interès de tercers; l'acumulació de concursos; el nomenament, la separació i el règim de funcionament dels administradors concursals; la graduació dels efectes de la declaració de concurs sobre la persona del deutor, els creditors i els contractes; l'aprovació del pla de liquidació o el règim de pagament de crèdits.
L'administració concursal es regula de conformitat amb un model totalment diferent del fins ara en vigor i s'opta per un òrgan col·legiat en la composició del qual es combina la professionalitat en les matèries de rellevància per a qualsevol concurs —la jurídica i l'econòmica— amb la presència representativa d'un creditor que sigui titular d'un crèdit ordinari o amb privilegi general, que no estigui garantit.
Les úniques excepcions al règim de composició d'aquest òrgan les determina la naturalesa de la persona del concursat —quan es tracti d'entitat emissora de valors cotitzats en borsa, empresa de serveis d'inversió, entitat de crèdit o asseguradora—, o per l'escassa importància del concurs —cas en què el jutge pot nomenar un sol administrador, de caràcter professional—.
A l'administració concursal s'encomanen funcions molt importants, que ha d'exercir de forma col·legiada, llevat de les que el jutge atribueixi individualment a algun dels seus membres.
Quan la complexitat del procediment ho exigeixi, el jutge pot autoritzar la delegació de determinades funcions en auxiliars.
La Llei preveu la reglamentació mitjançant aranzel de la retribució dels administradors concursals i fixa com a criteris els de quantia de l'actiu i del passiu, i la previsible complexitat del concurs.
En tot cas, competeix al jutge aprovar la retribució.
Es regula el règim de responsabilitat dels administradors davant el deutor i els creditors, i el de la seva separació per una causa justa.
Són funcions essencials d'aquest òrgan les d'intervenir els actes fets pel deutor en exercici de les seves facultats patrimonials o substituir el deutor quan hagi estat suspès en aquest exercici, així com la de redactar l'informe de l'administració concursal al qual s'ha d'adjuntar l'inventari de la massa activa, la llista de creditors i, si s'escau, l'avaluació de les propostes de conveni presentades.
La Llei estableix regles precises per a l'elaboració d'aquests documents.
L'inventari ha de contenir la relació i l'avaluació dels béns i els drets que integren la massa activa.
Es regula el tractament dels béns conjugals de conformitat amb el règim econòmic del matrimoni del deutor persona casada, així com el dret de separació dels béns de propietat aliena en poder del deutor.
La llista de creditors ha d'incloure una relació dels reconeguts i una altra dels exclosos, així com una d'addicional, separada, dels que de conformitat amb la Llei tenen la consideració de crèdits contra la massa.
L'administració concursal s'ha de pronunciar sobre la inclusió de tots els crèdits posats de manifest en el procediment, tant dels que hagin estat comunicats dins el termini i en la forma que la Llei estableix, com dels que resultin dels llibres i documents del deutor o que per qualsevol altre mitjà constin en el concurs.
En la relació dels reconeguts, els crèdits es classifiquen, de conformitat amb la Llei, en privilegiats —amb privilegi especial o general —ordinaris i subordinats.
La regulació d'aquesta matèria de classificació dels crèdits constitueix una de les innovacions més importants que introdueix la Llei, perquè redueix dràsticament els privilegis i les preferències a efectes del concurs, sense perjudici que puguin subsistir en execucions singulars, per virtut de les terceries de millor dret.
Es considera que el principi d'igualtat de tractament dels creditors ha de constituir la regla general del concurs, i que les seves excepcions han de ser molt comptades i justificades sempre.
Les excepcions que la Llei admet són positives o negatives, en relació amb els crèdits ordinaris.
Les primeres es concreten en els privilegis, especials o generals, per raó de les garanties de què gaudeixin els crèdits o de la causa o naturalesa d'aquests.
Als creditors privilegiats, en principi, només els afecta el conveni amb la seva conformitat i, en cas de liquidació, se'ls ha de pagar amb prioritat respecte als ordinaris.
Però aquests privilegis es redueixen en número i fins i tot es limiten en la seva quantia a alguns dels tradicionalment reconeguts, com els tributants i els de quotes de la Seguretat Social (fins al 50 per cent de l'import en cada cas).
Per la seva part, els salaris dels últims 30 dies de treball anteriors a la declaració del concurs i en una quantia que no superi el doble del salari mínim interprofessional, i els meritats posteriorment a la declaració de concurs, així com els d'indemnització per extinció del contracte de treball, acordada pel jutge del concurs, tenen la consideració de crèdits contra la massa i s'han de satisfer amb preferència respecte als crèdits concursals; els salaris de l'article 32.1 de l'Estatut dels Treballadors s'han de satisfer anteriorment a la resta de crèdits concursals; i els salarials de l'article 32.3 del mateix text gaudeixen de privilegi general, igual com les indemnitzacions derivades d'accident de treball i els recàrrecs sobre les prestacions per incompliment de les obligacions en matèria de salut laboral meritades anteriorment a la declaració del concurs.
Es pretén així evitar que el concurs es consumeixi amb el pagament d'alguns crèdits i, sense desconèixer l'interès general de la satisfacció d'aquests, conjugar-ho amb el de la massa passiva en el seu conjunt, alhora que es fomenten solucions de conveni que estiguin recolzades pels treballadors i l'Administració pública en la part en què els seus crèdits no gaudeixen de privilegi.
Les excepcions negatives són les dels crèdits subordinats, una nova categoria que introdueix la Llei per classificar els que mereixen quedar postergats després dels ordinaris, per raó de la seva comunicació tardana, per pacte contractual, pel seu caràcter accessori (interessos), per la seva naturalesa sancionadora (multes) o per la condició personal dels seus titulars (persones especialment relacionades amb el concursat o parts de mala fe en actes perjudicials per al concurs).
A aquests efectes, convé precisar que la categoria de crèdits subordinats inclou els interessos meritats i les sancions imposades en ocasió de l'exacció dels crèdits públics, tant tributants com de la Seguretat Social.
Els titulars d'aquests crèdits subordinats no tenen dret de vot a la junta de creditors i, en cas de liquidació, no poden ser pagats fins que hagin quedat íntegrament satisfets els ordinaris.
La subordinació per motiu de relacions personals especials amb el concursat no només es basa en les de parentiu o de convivència de fet, sinó que, en cas de persona jurídica, s'estén als socis amb responsabilitat pels deutes socials o amb una participació significativa en el capital social, així com als administradors de dret o de fet, als liquidadors i a les societats del mateix grup.
En tot cas, la classificació afecta també els cessionaris o adjudicataris de crèdits pertanyents a persones especialment relacionades amb el concursat si l'adquisició es produeix dins els dos anys anteriors a la declaració de concurs.
Les solucions del concurs que preveu la Llei són el conveni i la liquidació i per a la seva tramitació s'articulen fases específiques en el procediment.
El conveni és la solució normal del concurs, que la Llei fomenta amb una sèrie de mesures, orientades a assolir la satisfacció dels creditors a través de l'acord contingut en un negoci jurídic en el qual l'autonomia de la voluntat de les parts té una gran amplitud.
Entre les mesures per facilitar aquesta solució del concurs destaca l'admissió de la proposta anticipada de conveni que el deutor pot presentar amb la mateixa sol·licitud de concurs voluntari o, fins i tot quan es tracti de concurs necessari, fins a l'expiració del termini de comunicació de crèdits, sempre que estigui acompanyada d'adhesions de creditors en el percentatge que la Llei estableix.
La regulació d'aquesta proposta anticipada permet, fins i tot, l'aprovació judicial del conveni durant la fase comuna del concurs, amb una notòria economia de temps i de despeses respecte als procediments concursals actuals.
Altrament, si no s'aprova una proposta anticipada i el concursat no opta per la liquidació del seu patrimoni, la fase de conveni s'obre una vegada conclús el tràmit d'impugnació de l'inventari i de la llista de creditors.
La Llei procura agilitar la tramitació de les propostes de conveni.
La proposta anticipada que no hagi assolit adhesions suficients per aprovar-la pot ser mantinguda en junta de creditors.
El concursat que no hagi presentat la proposta anticipada ni sol·licitat la liquidació, i els creditors que representin una part significativa del passiu poden presentar propostes fins i tot fins a 40 dies abans del dia assenyalat per a la celebració de la junta.
Fins al moment del tancament de la llista d'assistents a aquesta es poden admetre adhesions a les propostes, cosa que contribueix a agilitar els còmputs de vots i, en general, el desenvolupament de la junta.
La Llei també és flexible en la regulació del contingut de les propostes de conveni, que pot consistir en proposicions de quitament o d'espera, o acumular ambdues; però les primeres no poden passar de la meitat de l'import de cada crèdit ordinari, ni les segones de cinc anys a partir de l'aprovació del conveni, sense perjudici dels supòsits de concurs d'empreses d'especial transcendència per a l'economia i de presentació de proposta anticipada de conveni quan així ho autoritzi el jutge.
S'admeten proposicions alternatives, com les ofertes de conversió del crèdit en accions, participacions o quotes socials, o en crèdits participatius.
El que no admet la Llei és que, mitjançant cessions de béns i drets en pagament o per a pagament de crèdits o altres formes de liquidació global del patrimoni del concursat, el conveni es converteixi en la cobertura d'una solució diferent d'aquella
Per assegurar la Llei i la possibilitat de compliment, la proposta de conveni ha d'anar acompanyada d'un pla de pagaments.
La finalitat de conservació de l'activitat professional o empresarial del concursat es pot complir a través d'un conveni, a la proposta del qual s'ha d'adjuntar un pla de viabilitat.
Encara que l'objecte del concurs no sigui el sanejament d'empreses, un conveni de continuació pot ser instrument per salvar les que es considerin totalment o parcialment viables, en benefici no només dels creditors, sinó del concursat mateix, dels treballadors i d'altres interessos.
L'informe preceptiu de l'administració concursal és una garantia més d'aquesta solució.
En regular les majories necessàries per a l'acceptació de les propostes de conveni, la Llei fa prevaler les que comporten menys sacrifici per als creditors, i redueix la majoria a la relativa del passiu ordinari.
El conveni necessita l'aprovació judicial.
La Llei regula l'oposició a l'aprovació, les persones legitimades i els motius d'oposició, així com els de rebuig d'ofici pel jutge del conveni acceptat.
L'aprovació del conveni no produeix la conclusió del concurs, que només s'assoleix amb el compliment d'aquest.
La Llei concedeix al deutor la facultat d'optar per una solució liquidatòria del concurs, com a alternativa a la de conveni, però també li imposa el deure de sol·licitar la liquidació quan durant la vigència d'un conveni conegui la impossibilitat de complir els pagaments compromesos i les obligacions contretes posteriorment a la seva aprovació.
En els casos d'obertura d'ofici o a sol·licitud de creditor, la liquidació és sempre una solució subsidiària, que opera quan no s'assoleix o es frustra la de conveni.
La unitat i la flexibilitat del procediment permeten en aquests casos passar de forma ràpida i simple a la fase de liquidació.
Aquesta és una de les novetats principals i més avantatjoses que introdueix la Llei, davant l'anterior diversitat de procediments concursals i, concretament, davant la necessitat de sol·licitar la declaració de fallida en els casos en què no s'assoleixi o s'incompleixi un conveni en l'expedient de suspensió de pagaments.
Els efectes de la liquidació són, lògicament, més severs.
El concursat queda sotmès a la situació de suspensió en l'exercici de les seves facultats patrimonials d'administració i disposició, i substituït per l'administració concursal; si és una persona natural, perd el dret a aliments amb càrrec a la massa; si és una persona jurídica, se'n declara la dissolució, si encara no s'ha acordat i, en tot cas, el cessament dels seus administradors o liquidadors.
La Llei reserva per a aquesta fase de liquidació els clàssics efectes concursals de venciment anticipat dels crèdits ajornats i conversió en diners dels que consisteixin en altres prestacions.
Tot i que la imperativitat de les normes que regulen aquesta fase, la Llei les dota també de la flexibilitat convenient, com es reflecteix en el pla de liquidació, que ha de preparar l'administració concursal i sobre el qual poden formular observacions o propostes el deutor i els creditors concursals abans de la seva aprovació per part del jutge.
Només si aquesta no es produeix i, si s'escau, en el que no prevegi el pla aprovat, s'apliquen supletòriament les regles legals sobre realització de béns i drets de la massa activa del concurs.
Fins i tot en aquest últim cas, la Llei procura la conservació de les empreses o unitats productives de béns o serveis integrades a la massa, mitjançant la seva alienació com un tot, llevat que resulti més convenient als interessos del concurs la seva divisió o la realització aïllada de tots o algun dels seus elements components, amb preferència a les solucions que garanteixin la continuïtat de l'empresa.
La Llei vol evitar la prolongació excessiva de les operacions liquidatòries, i amb aquesta finalitat imposa a l'administració concursal l'obligació d'informar trimestralment de l'estat d'aquestes operacions i li assenyala el termini d'un any per finalitzar-les, amb les sancions, si l'incompleix, de separació dels administradors i pèrdua del dret a retribució.
Les operacions de pagament als creditors es regulen dins la fase de liquidació.
Els crèdits contra la massa operen amb el caràcter de prededuïbles, en el sentit que, abans de procedir al pagament dels concursals, s'han de deduir de la massa activa els béns i drets, no afectes a crèdits singularment privilegiats, que siguin necessaris per satisfer aquells als seus venciments respectius.
Com ja ha quedat exposat en tractar dels efectes de la declaració de concurs sobre els crèdits amb garantia real, la Llei regula el pagament dels crèdits amb privilegi especial de manera molt flexible, per evitar, en interès de la massa, la realització dels béns o drets afectes, autoritzar-la amb subsistència del gravamen o mitjançant venda directa.
La regulació legal estableix l'ordre dels pagaments amb privilegi general, dels ordinaris i dels subordinats, i preveu els casos especials de pagaments anticipats, de deutes solidaris i dels realitzats en fase de compliment de conveni anterior a la de liquidació.
Una de les matèries en les quals la reforma ha estat més profunda és la de qualificació del concurs.
La Llei limita la formació de la secció de qualificació a casos molt concrets: l'aprovació d'un conveni que, per la quantia del quitament o la durada de l'espera, sigui especialment costós per als creditors, i l'obertura de la liquidació.
En aquests casos, el concurs es qualifica de fortuït o de culpable.
L'última qualificació es reserva als casos en què en la generació o l'agreujament de l'estat d'insolvència hi hagi hagut dol o culpa greu del deutor, o dels seus representants legals, administradors o liquidadors.
La Llei formula el criteri general de qualificació del concurs com a culpable i la continuació enuncia una sèrie de casos que, en tot cas, determinen aquesta qualificació, per la seva naturalesa intrínseca, i una altra de casos que, llevat de prova en contra, són presumptius de dol o culpa greu, perquè constitueixen incompliment de determinades obligacions legals relatives al concurs.
Si el preceptiu informe de l'administració concursal i el dictamen del ministeri fiscal coincideixen en la qualificació del concurs com a fortuït, s'han d'arxivar les actuacions sense cap altre tràmit.
Altrament, la qualificació com a culpable es decideix després d'un contradictori, en el qual han de ser parts el ministeri fiscal, l'administració concursal, el deutor i totes les persones que puguin resultar afectades per la qualificació.
L'oposició se substancia pels tràmits de l'incident concursal.
La sentència que qualifiqui el concurs com a culpable ha de determinar les persones afectades i, si s'escau, les declarades còmplices; ha d'imposar-los a totes la inhabilitació per administrar béns aliens i per representar qualsevol persona, sanció que és temporal, durant un període de dos a 15 anys, i també la pèrdua de qualsevol dret que tinguin com a creditors concursals o de la massa i la condemna a tornar els béns i drets que hagi obtingut indegudament el deutor o hagi rebut de la massa activa, més la d'indemnitzar els danys i perjudicis causats.
És novetat la previsió d'un procediment per assegurar el registre públic de les sentències que declarin concursats culpables i de les resolucions que acordin la designació o la inhabilitació dels administradors concursals en els casos que la Llei preveu.
Els efectes de la qualificació es limiten a l'esfera civil, sense transcendir a la penal ni constituir condició de perjudicialitat per a la persecució de les conductes que puguin ser constitutives de delictes.
La Llei manté la separació neta d'il·lícits civils i penals en aquesta matèria.
La Llei regula detalladament les causes de conclusió del concurs, la naturalesa de les quals pot ser molt diversa: o bé perquè l'obertura no es va ajustar a dret (revocació de la interlocutòria de declaració de concurs), o bé perquè el procediment va assolir la seva finalitat (compliment del conveni, íntegra satisfacció de tots els creditors), o bé per la seva frustració (inexistència de béns i drets amb el quals satisfer els creditors), o bé per l'exercici del dret de disposició de les parts sobre el procediment (desistiment o renúncia de la totalitat dels creditors reconeguts transacció del deutor amb ells, causes que, per les seves característiques, només poden operar una vegada acabada la fase comuna del procediment i que exigeixen l'acceptació o l'homologació del jutge, amb l'informe previ de l'administració concursal).
En els casos de conclusió per inexistència de béns i drets, del concursat o de tercers responsables, amb el quals satisfer els creditors, que conserven el seu dret a fer efectiva la responsabilitat del deutor sobre els que apareguin en el futur, la Llei també preveu la reobertura del concurs, tant si es tracta de deutor persona natural com de persona jurídica.
En aquest últim cas, com que la conclusió per inexistència d'actius patrimonials comporta l'extinció de la persona jurídica, la reobertura per aparició posterior de béns i drets es concreta a liquidar-los; però si es tracta de persona natural, la continuació de la seva activitat patrimonial s'ha pogut reflectir tant en l'aparició d'actius com de nous passius, fet que s'ha de tenir en compte en l'actualització de l'inventari i de la llista de creditors.
La flexibilitat que inspira tot el procediment concursal es combina amb les característiques de rapidesa i simplicitat.
La Llei d'enjudiciament civil actua com a supletòria de la Llei concursal, mentre aquesta no prevegi normes processals especials.
La finalitat que es persegueix és la de reconduir la complexitat del concurs a un procediment que permeti la seva tramitació més immediata, eficaç i econòmica, sense minva de les garanties que exigeix la tutela judicial efectiva de tots els interessats.
Una peça bàsica en aquest sistema processal de la nova Llei és l'incident concursal, un procediment especial a través del qual s'han de ventilar totes les qüestions que se suscitin durant el concurs i que no tenen assenyalada a la Llei una altra tramitació diferent.
Aquest incident es configura amb dues modalitats processals diferents, segons la matèria de què es tracti: una que té per objecte resoldre les matèries d'índole laboral que es plantegen en el marc del procediment concursal, i una altra modalitat per tractar les matèries estrictament concursals.
Amb aquestes dues modalitats d'incident s'obté una eficàcia més gran del procés concursal.
La celeritat d'aquest procediment es complementa amb un sistema de recursos adequat, en el qual, en principi, només s'admet el de reposició contra provisions i les interlocutòries, i el d'apel·lació contra sentències que aprovin o rebutgin el conveni, el seu compliment o l'incompliment i la conclusió del concurs, encara que en aquest recurs es poden tornar a plantejar les qüestions resoltes en reposició o en incidents concursals durant la fase comuna o la de conveni.
Contra les sentències resolutòries d'incidents plantejats posteriorment o durant la fase de liquidació, també es pot interposar recurs d'apel·lació.
Només s'admet el recurs de cassació i l'extraordinari d'infracció processal contra les sentències que resolguin l'apel·lació quan es tracti d'aprovar o rebutjar un conveni, declarar-ne el compliment o l'incompliment, qualificar el concurs, resoldre sobre accions de reintegració o acordar la conclusió del concurs.
Igualment, i per fer plenament efectiva l'aplicació de la legislació social a les qüestions d'aquesta naturalesa i unificar la doctrina en una matèria tan sensible, s'introdueix el recurs de suplicació i els altres que preveu la Llei contra les resolucions dels jutjats mercantils de la comunitat autònoma en matèria laboral i les que resolguin els incidents concursals que versin sobre la mateixa matèria.
D'aquesta manera, en línia amb l'orientació de la nova Llei d'enjudiciament civil, s'elimina la multiplicitat de recursos d'apel·lació interlocutoris, de naturalesa parcial o relatius a resolucions no definitives, que actualment dificulten i dilaten la tramitació dels procediments concursals, i s'ordena, sense minva de les garanties processals, un sistema de recursos que obliga les parts a concentrar i racionalitzar els seus motius de disconformitat i en facilita la resolució amb la visió de conjunt necessària.
Una atenció especial dedica la Llei a les qüestions que planteja el concurs amb element estranger, fenomen mancat d'una regulació adequada en el dret anterior i cada vegada més freqüent en una economia globalitzada.
La Llei concursal conté unes normes de dret internacional privat sobre aquesta matèria, que segueixen amb les adaptacions convenients, el model del Reglament (CE) núm. 1346/2000, sobre procediments d'insolvència.
Així, es facilita l'aplicació dels dos textos en l'àmbit intracomunitari i s'ajusta el mateix model normatiu a la regulació d'altres relacions jurídiques que estan fora d'aquest àmbit.
En aquest sentit, la nova regulació s'inspira també en la Llei model de la Comissióde les Nacions Unides per al dret mercantil internacional (CNUDMI-UNCITRAL), sobre insolvència transfronterera, recomanada per l'Assemblea General de l'Organització de les Nacions Unides en la Resolució 52/158, de 15 de desembre de 1997.
La competència internacional per declarar i tramitar el concurs es basa en el lloc de situació del centre dels interessos principals del deutor, i té el caràcter de «principal » el concurs que es declari sobre aquella base, sense perjudici que es puguin obrir altres concursos «territorials » en els estats en què el deutor tingui establiments.
Es regulen les relacions entre procediment principal i territorial i els seus efectes respectius, el reconeixement a Espanya dels oberts a l'estranger i dels seus administradors o representants, a fi d'establir la màxima coordinació entre ells, en benefici de la seguretat jurídica i de l'eficiència econòmica en el tractament d'aquests fenòmens, fet que constitueix una de les matèries en les quals es posa de manifest de manera més rellevant la modernització introduïda per la reforma concursal.
La profunditat de la reforma té la seva expressió més clara en les disposicions addicionals, transitòries, derogatòria i finals que tanquen la Llei.
L'abast de la nova regulació s'estén a múltiples sectors del nostre ordenament jurídic i afecta nombroses normes, que en virtut de la reforma han de quedar modificades en uns casosi derogades en altres.
Es pretén harmonitzar el dret vigent amb la reforma introduïda per aquesta Llei i, alhora, limitar-ne l'àmbit a la matèria concursal.
Això explica que de les disposicions que conté el títol XVII del llibre IV del Codi civil («De la concurrència i la prelació de crèdits») es deroguin les relatives als procediments col·lectius de quitament i espera i de concurs, i es mantinguin les de preferència de crèdits per als casos d'execució singular.
De la mateixa manera, subsisteixen per a aquests casos els anomenats "privilegis" mercantils, encara que en el concurs només s'admetin els que reconeix expressament aquesta Llei.
Són objecte de regulació específica els privilegis sobre vaixells i aeronaus, als titulars dels quals es reconeix en el concurs el dret de separació per a la seva execució extraconcursal.
La delimitació dels àmbits concursal i extraconcursal de la concurrència i prelació de crèdits, per bé que respon a una definició correcta de la matèria pròpia d'aquesta Llei, a la pràctica pot ocasionar problemes de desajust, per la molt diversa regulació que manté el vell dret respecte a la que estableix la reforma concursal, però l'abast d'aquesta no es pot estendre a una revisió completa de tota la matèria de preferències de crèdits que regeixen fora del concurs.
És necessària aquesta revisió, no només per l'arcaisme d'un sistema format per sediments històrics mancat de l'ordre lògic que ha de presidir aquesta matèria, sinó per l'exigència apressant de la seva harmonització amb la reforma concursal.
Per això, la disposició final trenta-unena encomana al Govern que en el termini de sis mesos a comptar de la data d'entrada en vigor d'aquesta Llei presenti a les Corts Generals un projecte de llei sobre reforma dels codis civil i de comerç en matèria de concurrència i prelació de crèdits en cas d'execucions singulars.
La Llei ha respectat la legislació específica aplicable a les entitats de crèdit, a les companyies d'assegurances i a les operacions relatives als sistemes de pagaments i de compensació de valors o instruments financers derivats, en gran part imposada pel dret de la Unió Europea, i que afecta determinats aspectes del concurs.
Només si no hi ha normes especials i en la mesura que siguin compatibles amb la naturalesa dels sistemes, s'apliquen en aquesta matèria les d'aquesta Llei.
Una matèria especialment delicada és la relativa al dret transitori, en la qual la Llei ha optat per respectar el principi d'irretroactivitat amb algunes excepcions, dues d'aquestes molt assenyalades: la primera, per fer possible l'aplicació als procediments que estan en tràmit de les normes sobre conclusió del concurs; la segona, per permetre l'aplicació als procediments del règim més flexible de proposta de conveni i d'adhesions que estableix aquesta Llei, cosa que contribueix a facilitar la tramitació dels que estiguin en curs i, fins i tot, en alguns casos, la conclusió dels que estiguin paralitzats.
S'ha previst també transitòriament la competència dels jutjats de primera instància, fins a l'entrada en funcionament dels jutjats mercantils.
Mitjançant aquestes mesures legislatives, amb plenes garanties constitucionals, s'insereix a l'ordenament jurídic espanyol la reforma concursal, una de les peces més importants fins ara pendents en el procés de modernització del nostre dret.
La proposta que sotmeti l'eficàcia del conveni a qualsevol classe de condició es considera no presentada.
Per excepció al que disposa l'apartat anterior, en cas de concursos connexos, la proposta que presenti un dels concursats es pot condicionar al fet que s'aprovi amb un contingut que determina el conveni d'un altre o altres.
Els jutges i tribunals han d'interpretar i aplicar les normes legals que facin referència als procediments concursals derogats per aquesta Llei i posar-les en relació amb les del concurs regulat en aquesta, atenent fonamentalment el seu esperit i la seva finalitat i, en particular, les regles següents:
Totes les referències a la suspensió de pagaments o al procediment de quitament i espera contingudes en preceptes legals que no hagin estat expressament modificats per aquesta Llei s'entenen fetes al concurs en el qual no s'hagi produït l'obertura de la fase de liquidació.
Totes les referències a la fallida o al concurs de creditors contingudes en preceptes legals que no hagin estat expressament modificats per aquesta Llei s'entenen fetes al concurs en el qual s'hagi produït l'obertura de la fase de liquidació.
Totes les declaracions d'incapacitat dels fallits o concursats i les prohibicions per a l'acompliment per part d'aquests de càrrecs o funcions o per a l'exercici de qualsevol mena d'activitat establerta en preceptes legals no modificats expressament per aquesta Llei s'entenen referides a les persones sotmeses a un procediment de concurs en el qual s'hagi produït l'obertura de la fase de liquidació.
El Govern ha de remetre al Congrés dels Diputats un projecte de llei de modificació de la Llei de societats anònimes, text refós aprovat pel Reial decret legislatiu 1564/1989, de 12 de desembre, i de la Llei 21/1995, de 23 de març, de societats de responsabilitat limitada, a fi d'adequar-les a aquesta Llei.
Els procediments de concurs de creditors, fallida, quitament i espera i suspensió de pagaments que estiguin en tramitació a l'entrada en vigor d'aquesta Llei es continuen regint fins a la seva conclusió pel dret anterior, sense altres excepcions que les següents:
És d'aplicació immediata el que disposen els articles 176 a 180 d'aquesta Llei, amb exclusió dels incisos 1r i 2n de l'apartat 1 de l'article 176.
A aquests efectes, s'entén que la referència a la fase comuna del concurs de l'apartat 1.5è de l'article 176 està feta al tràmit de reconeixement de crèdits o el seu equivalent; que la referència a l'incident concursal de l'apartat 5 del mateix precepte està feta al procediment de l'article 393 de la Llei d'enjudiciament civil; que contra la sentència que resolgui l'oposició a la conclusió del concurs es pot interposar recurs d'apel·lació; i que contra la sentència que resolgui aquest últim es pot interposar el recurs de cassació o el d'infracció processal en els termes previstos en la Llei esmentada.
La resolució judicial que declari l'incompliment d'un conveni aprovat en qualsevol dels procediments concursals a què es refereix aquesta disposició transitòria i guanyi fermesa després de l'entrada en vigor d'aquesta Llei produeix l'obertura d'ofici del concurs del deutor als únics efectes de tramitar la fase de liquidació que regula.
Coneix d'aquest concurs el mateix jutjat que ha tramitat el procediment concursal precedent.
En la fallida de qualsevol classe de societats no es pot aprovar cap proposició de conveni abans que hagi conclòs el tràmit de reconeixement de crèdits.
Les proposicions de conveni que es formulin posteriorment a l'entrada en vigor d'aquesta Llei en qualsevol dels procediments concursals a què es refereix aquesta disposició transitòria han de complir els requisits que estableixen els articles 99 i 100 de la Llei esmentada.
En la tramitació i l'aprovació d'aquestes proposicions d'acord amb el procediment que en cada cas correspongui, és aplicable el que estableixen l'article 103, l'apartat 3 de l'article 118 i el paràgraf segon de l'apartat 4 de l'article 121 d'aquesta Llei, i s'ha d'entendre que el termini per a la presentació d'adhesions escrites comprèn des de la presentació de la proposta de conveni fins al moment de formació de la llista d'assistents a la junta en la qual ha de ser sotmesa a l'aprovació, llevat que es tracti de suspensions de pagaments o fallides de societats en les quals el conveni s'hagi d'aprovar sense celebració de junta, cas en què aquell termini ha de ser l'assenyalat per presentar adhesions en el procediment corresponent.
Les resolucions que es dictin posteriorment a l'entrada en vigor d'aquesta Llei són objecte de recurs d'acord amb les especialitats que preveu l'article 197.
Fins al moment en què entrin en funcionament els jutjats mercantils, les funcions atribuïdes a aquests les assumeixen els actuals jutjats de primera instància i instrucció competents d'acord amb la Llei de demarcació i planta judicial, i s'apliquen les regles de competència que estableix l'article 10 i concordants d'aquesta Llei.
Es deroga la Llei de suspensió de pagaments de 26 de juliol de 1922.
També queden derogades les lleis següents:
La Llei de 12 de novembre de 1869, sobre fallida de les companyies de ferrocarrils, concessionàries de canals i altres obres públiques anàlogues.
La Llei de 19 de setembre de 1896, sobre convenis entre les companyies de ferrocarrils i els seus creditors sense arribar a l'estat de suspensió de pagaments.
La Llei de 9 d'abril de 1904, sobre aprovació de convenis de societats o empreses de canals, ferrocarrils i altres concessionaris d'obres públiques.
La Llei de 2 de gener de 1915, sobre suspensió de pagaments de les companyies i empreses de ferrocarrils i altres obres de servei públic general.
També queden derogats els preceptes i les disposicions següents:
El llibre IV del Codi de comerç de 1829.
Els articles 1.912 a 1.920 i els paràgrafs A i G de l'apartat 2n de l'article 1.924 del Codi civil.
Els articles 376 i 870 a 941 del Codi de comerç de 1885.
El paràgraf L de la Base cinquena de l'article 1 de la Llei de 2 de març de 1917, sobre suspensió de pagaments o fallida de les entitats deutores de l'Estat i del Banc de Crèdit Industrial per a la protecció i el foment de la producció nacional.
El capítol segon de la Llei de 21 d'abril de 1949, sobre foment de les ampliacions i millora dels ferrocarrils de via estreta i d'ordenament dels ajuts als d'explotació deficitària.
L'article 281 del text refós de la Llei de societats anònimes aprovat pel Reial decret legislatiu 1564/1989, de 22 de desembre.
L'article 124 de la Llei 2/1995, de 23 de març, de societats de responsabilitat limitada.
L'apartat 7 de l'article 73 i la disposició addicional quarta de la Llei 27/1999, de 16 de juliol, de cooperatives.
9è L'article 54 del text refós de la Llei de propietat intel·lectual, en què es regularitzen, s'aclareixen i s'harmonitzen les disposicions legals vigents sobre la matèria, aprovat pel Reial decret legislatiu 1/1996, de 12 d'abril.
L'article 51 de la Llei de 21 d'agost de 1893, d'hipoteca naval.
L'apartat 10 de l'article 51 de l'Estatut dels Treballadors.
Així mateix, queden derogades totes les normes que s'hi oposin o siguin incompatibles amb el que disposa aquesta Llei.
S'afegeix a l'article 1921 del Codi civil un paràgraf segon, amb la redacció següent:
«En cas de concurs, la classificació i graduació dels crèdits es regeix pel que estableix la Llei concursal.»
El Codi de comerç queda modificat en els termes següents:
L'apartat 2n de l'article 13 queda redactat de la manera següent:
Les persones que siguin inhabilitades per sentència ferma conforme a la Llei concursal mentre no hagi conclòs el període d'inhabilitació.
Si s'ha autoritzat l'inhabilitat a continuar al capdavant de l'empresa o com a administrador de la societat concursada, els efectes de l'autorització s'han de limitar al que específicament ha previst la resolució judicial que la contingui.»
L'article 157 queda redactat de la manera següent:
«Amb independència de les causes de dissolució previstes a la Llei de societats anònimes, la societat es dissol per defunció, cessament, incapacitat o obertura de la fase de liquidació en el concurs de tots els socis col·lectius, llevat que en el termini de sis mesos i mitjançant modificació dels estatuts s'incorpori algun soci col·lectiu o s'acordi la transformació de la societat en un altre tipus social.»
La causa 3a de les que preveu l'article 221 queda redactada de la manera següent:
L'obertura de la fase de liquidació de la companyia declarada en concurs.»
La causa 3a de les previstes a l'article 222 queda redactada de la manera següent:
L'obertura de la fase de liquidació en el concurs de qualsevol dels socis col·lectius.»
L'article 227 queda redactat de la manera següent:
«En la liquidació i divisió de l'haver social s'han d'observar les regles establertes en l'escriptura de companyia i, si no, les que s'expressen en els articles següents.
No obstant això, quan la societat es dissolgui per la causa 3a prevista en els articles 221 i 222, la liquidació s'ha de fer de conformitat amb el que estableix el capítol II del títol V de la Llei concursal.»
El paràgraf segon de l'article 274 queda redactat de la manera següent:
«Si l'assegurador és declarat en concurs, el comissionista té l'obligació de concertar un nou contracte d'assegurança, llevat que el comitent hagi previst una altra cosa.»
La Llei 1/2000, de 7 de gener, d'enjudiciament civil, queda modificada en els termes següents:
S'afegeix un apartat 8 a l'article 7 amb la redacció següent:
Les limitacions a la capacitat dels qui estiguin sotmesos a concurs i les maneres de suplir-les es regeixen pel que estableix la Llei concursal.»
S'afegeix un apartat 3 a l'article 17 amb la redacció següent:
La successió processal derivada de l'alienació de béns i drets litigiosos en procediments de concurs es regeix pel que estableix la Llei concursal.En aquests casos, l'altra part pot oposar eficaçment a l'adquirent tots els drets i les excepcions que li corresponguin davant el concursat.»
El paràgraf segon de l'apartat 1.2n de l'article 98 queda redactat de la manera següent:
«S'exceptuen de l'acumulació a què es refereix aquest número els processos d'execució en la qual només es persegueixin béns hipotecats o pignorats, que en cap cas s'han d'incorporar al procés successori, sigui quina sigui la data d'iniciació de l'execució.»
L'apartat 1 de l'article 463 queda redactat de la manera següent:
Interposats els recursos d'apel·lació i presentats, si s'escau, els escrits d'oposició o impugnació, el tribunal que ha dictat la resolució apel·lada ha d'ordenar la tramesa de les actuacions al tribunal competent per resoldre l'apel·lació, amb citació de les parts pel termini de 30 dies; però si s'ha sol·licitat l'execució provisional, ha de quedar en el de primera instància testimoni del que sigui necessari per a l'execució.»
L'article 472 queda redactat de la manera següent:
«Presentat l'escrit d'interposició, dins els cinc dies següents s'han de remetre totes les actuacions originals a la sala esmentada a l'article 468, amb citació de les parts davant d'aquesta pel termini de 30 dies, sense perjudici que, quan un litigant o litigants diferents dels recurrents per infracció processal hagin preparat recurs de cassació contra la mateixa sentència, s'hagin d'enviar a la sala competent per al recurs de cassació testimoniatge de la sentència i dels particulars que el recurrent en cassació interessi; s'ha de posar una nota on consti que s'ha preparat un recurs extraordinari per infracció processal, als efectes del que disposa l'article 488 d'aquesta Llei.»
L'apartat 1 de l'article 482 queda redactat de la manera següent:
Presentat l'escrit d'interposició, dins originals al tribunal competent per conèixer del recurs de cassació, amb citació de les parts davant d'aquest pel termini de 30 dies.»
L'apartat 2 de l'article 568 passa a tenir la redacció següent:
El secretari judicial ha de decretar la suspensió de l'execució a l'estat en què es trobi quan consti en el procediment la declaració del concurs.
L'inici de l'execució i la continuació del procediment ja iniciat que es dirigeixi exclusivament contra béns hipotecats i pignorats estan subjectes al que estableix la Llei concursal.»
* D'acord amb la disposició final trenta-cinquena de la Llei, la modificació dels articles 463, 472 i 482 de la Llei d'enjudiciament civil efectuada per aquesta disposició entra en vigor l'11 de juliol de 2003.
Es modifica el paràgraf d de l'article 2 de la Llei 1/1996, de 10 de gener, d'assistència jurídica gratuïta, al qual se li dóna la redacció següent:
«d) En l'ordre jurisdiccional social, a més, els treballadors i els beneficiaris del sistema de Seguretat Social, tant per a la defensa en judici com per a l'exercici d'accions per a l'efectivitat dels drets laborals en els procediments concursals.»
El paràgraf setè de l'article 127 de la Llei hipotecària, de 8 de febrer de 1946, queda redactat de la manera següent:
«És jutge o tribunal competent per conèixer del procediment el que ho sigui respecte al deutor.
No se suspèn en cap cas el procediment executiu per les reclamacions d'un tercer, si no estan fonamentades en un títol inscrit anteriorment, ni per la defunció del deutor o del tercer posseïdor.
En cas de concurs regeix el que estableix la Llei concursal.»
La Llei d'hipoteca mobiliària i penyora sense desplaçament de possessió, de 16 de desembre de 1954, queda modificada en els termes següents:
El paràgraf segon de l'article 10 queda redactat de la manera següent:
«En cas de concurs, la preferència i prelació del creditor hipotecari o pignoratiu es regeixen pel que estableix la Llei concursal.»
L'article 66 queda redactat de la manera següent:
«No obstant el que estableix el paràgraf primer de l'article 10, han de ser satisfets amb prelació al crèdit pignoratiu:
Els crèdits degudament justificats per llavors, despeses de conreu i recol·lecció de les collites o fruits.
Els de lloguers o rendes dels últims dotze mesos de la finca en la qual es produeixen, s'emmagatzemen o es dipositen els béns pignorats.
En cas de concurs, cal atenir-se al que disposa la Llei concursal.»
La Llei de 21 d'agost de 1893, d'hipoteca naval, queda modificada en els termes següents:
S'afegeix un nou paràgraf al final de l'article 31, com a paràgraf segon, amb la redacció següent:
S'afegeix un nou paràgraf al final de l'article 32, com a paràgraf segon, amb la redacció següent:
L'article 39 del text refós de la Llei general pressupostària, aprovat pel Reial decret legislatiu 1091/1988, de 23 de setembre, queda redactat de la manera següent:
Excepte en cas de concurs, no es pot transigir judicialment ni extrajudicialment sobre els drets de la hisenda pública ni sotmetre a arbitratge les conteses que se suscitin respecte d'aquests, sinó mitjançant reial decret acordat en Consell de Ministres amb l'audiència prèvia del ple del d'Estat.
La subscripció i formalització per la hisenda pública de convenis al si de procediments concursals requereixen únicament l'autorització del Ministeri d'Hisenda, i pot delegar aquesta competència als òrgans de l'Agència Estatal d'Administració Tributària.
No obstant això, és suficient l'autorització de l'òrgan competent de l'Agència Estatal d'Administració Tributària per a la subscripció i formalització dels convenis quan afectin crèdits la gestió recaptadora dels quals correspongui a aquella de conformitat amb la llei o en virtut de conveni, amb compliment en aquest últim cas del que s'hagi convingut.
En el cas del Fons de Garantia Salarial, la subscripció i la formalització de convenis al si de procediments concursals requereix l'autorització de l'òrgan competent d'acord amb la normativa reguladora de l'organisme autònom.
El que disposa l'apartat anterior és aplicable per a la subscripció dels convenis previstos a la Llei concursal o, si s'escau, per a l'adhesió a aquests, així com per acordar, de conformitat amb el deutor i amb les garanties que es considerin oportunes, unes condicions singulars de pagament que no siguin més favorables per al deutor que les establertes en conveni per als altres crèdits.
Igualment, es pot acordar la compensació dels crèdits a què es refereix aquest apartat en els termes que preveu la legislació tributària.»
L'apartat 2 de l'article 77 queda redactat de la forma següent:
En el procés concursal, els crèdits tributaris han de quedar sotmesos al que estableix la Llei 22/2003, de 9 de juliol, concursal.»
L'article 164 té la redacció següent:
Sense perjudici del respecte a l'ordre de prelació que per al cobrament dels crèdits estableix la Llei en consideració a la seva naturalesa, en cas de concurrència del procediment de constrenyiment per a la recaptació dels tributs amb altres procediments d'execució, ja siguin singulars o universals, judicials o no judicials, la preferència per a l'execució dels béns travats en el procediment està determinada d'acord amb les regles següents:
Quan concorri amb altres processos o procediments singulars d'execució, el procediment de constrenyiment ha de ser preferent si l'embargament efectuat en el curs del procediment de constrenyiment és el més antic.
Quan concorri amb altres processos o procediments concursals o universals d'execució, el procediment de constrenyiment ha de ser preferent per a l'execució dels béns o drets embargats en aquest, sempre que l'embargament que s'hi ha acordat s'hagi efectuat abans de la data de declaració del concurs.
Per als dos casos, cal atenir-se a la data de la diligència d'embargament del bé o dret.
En cas de concurs de creditors s'aplica el que disposen la Llei 22/2003, de 9 de juliol, concursal i, si s'escau, la Llei 47/2003, de 26 de novembre, general
pressupostària, sense que això impedeixi que es dicti la corresponent provisió de constrenyiment i es meritin els recàrrecs del període executiu si es donen les condicions per fer-ho abans de la data de declaració del concurs o bé es tracti de crèdits contra la massa.
Els jutges i tribunals han de col·laborar amb l'Administració tributària facilitant als òrgans de recaptació les dades relatives a processos concursals o universals d'execució que necessitin per a l'exercici de les seves funcions.
Així mateix tenen aquest deure de col·laboració, respecte dels seus procediments, qualssevol òrgans administratius amb competència per tramitar procediments d'execució.
El caràcter privilegiat dels crèdits tributaris atorga a la hisenda pública el dret d'abstenció en els processos concursals.
No obstant això, la hisenda pública pot subscriure en el curs d'aquests processos els acords o convenis que preveu la legislació concursal, així com acordar, de conformitat amb el deutor i amb les garanties que es considerin oportunes, unes condicions singulars de pagament, que no poden ser més favorables per al deutor que les recollides en el conveni o acord que posi fi al procés judicial.
Aquest privilegi es pot exercir en els termes que preveu la legislació concursal.
Igualment pot acordar la compensació d'aquests crèdits en els termes que preveu la normativa tributària.
Per a la subscripció i celebració dels acords i convenis a què es refereix el paràgraf anterior es requereix únicament l'autorització de l'òrgan competent de l'Administració tributària.»
La Llei 37/1992, de 28 de desembre, de l'impost sobre el valor afegit queda modificada en els termes següents:
S'introdueix una lletra e a l'article 84.1.2n, amb el tenor següent:
« e ) Quan es tracti de lliuraments de béns immobles efectuats com a conseqüència d'un procés concursal.»
La disposició addicional sisena passa a tenir la redacció següent:
Procediments administratius i judicials d'execució forçosa.
En els procediments administratius i judicials d'execució forçosa, els adjudicataris que tinguin la condició d'empresari o professional als efectes d'aquest impost estan facultats, en nom i per compte del subjecte passiu, i respecte als lliuraments de béns i prestacions de serveis subjectes a aquest que es produeixin en aquells, per:
Expedir la factura en què es documenti l'operació i es repercuteixi la quota de l'impost, presentar la declaració liquidació corresponent i ingressar l'import de l'impost resultant.
Efectuar, si s'escau, la renúncia a les exempcions que preveu l'article 20.2.
Reglamentàriament s'han de determinar les condicions i els requisits per a l'exercici d'aquestes facultats.
El que disposa aquesta disposició no s'aplica als lliuraments de béns immobles en els quals el subjecte passiu d'aquests sigui el seu destinatari d'acord amb el que disposa la lletra e de l'article 84.1.2n.»
El text refós de la Llei de l'impost sobre transmissions patrimonials i actes jurídics documentats, aprovat pel Reial decret legislatiu 1/1993, de 24 de setembre, queda modificat en els termes següents:
S'afegeix un nou número a la lletra B de l'apartat 1 de l'article 45, com a número 19, amb la redacció següent:
Les ampliacions de capital realitzades per persones jurídiques declarades en concurs per atendre una conversió de crèdits en capital establerta en un conveni aprovat judicialment d'acord amb la Llei concursal.»
S'afegeix un apartat 5 a l'article 46 amb la redacció següent:
Es considera que el valor fixat en les resolucions del jutge del concurs per als béns i drets transmesos correspon al seu valor real, i en conseqüència no és procedent la comprovació de valors, a les transmissions de béns i drets que es produeixin en un procediment concursal, incloent-hi les cessions de crèdits previstes en el conveni aprovat judicialment i les alienacions d'actius dutes a terme en la fase de liquidació.»
El text refós de la Llei de contractes de les administracions públiques, aprovat pel Reial decret legislatiu 2/2000, de 16 de juny, queda modificat en els termes següents:
El paràgraf b de l'article 20 queda redactat de la manera següent:
« b ) Haver sol·licitat la declaració de concurs, haver estat declarades insolvents en qualsevol procediment, estar declarades en concurs, estar subjectes a intervenció judicial o haver estat inhabilitades d'acord amb la Llei concursal sense que hagi conclòs el període d'inhabilitació fixat a la sentència de qualificació del concurs.»
El paràgraf b de l'article 111 queda redactat de la manera següent:
« b ) La declaració de concurs o la declaració d'insolvència en qualsevol altre procediment.»
Els apartats 2 i 7 de l'article 112 queden redactats, respectivament, de la manera següent:
La declaració d'insolvència en qualsevol procediment i, en cas de concurs, l'obertura de la fase de liquidació originen sempre la resolució del contracte.
En els altres casos de resolució de contracte el dret per exercir-la és potestatiu per a aquella part a la qual no sigui imputable la circumstància que hi doni lloc, sense perjudici del que estableix l'apartat 7 i que en els casos de modificacions en més del 20 per cent previstos en els articles 149, paràgraf e; 192, paràgraf c, i 214, paràgraf c, l'Administració també pot instar la resolució.»
En cas de declaració de concurs i mentre no s'hagi produït l'obertura de la fase de liquidació, l'Administració potestativament continua el contracte si el contractista presta les garanties suficients a judici d'aquella per a la seva execució.»
El text refós de la Llei de l'Estatut dels Treballadors, aprovat pel Reial decret legislatiu 1/1995, de 24 de març, queda modificat en els termes següents:
L'article 32 queda redactat de la manera següent:
Els crèdits salarials pels últims trenta dies de treball i en una quantia que no superi el doble del salari mínim interprofessional tenen preferència sobre qualsevol altre crèdit, encara que aquest estigui garantit per una penyora o hipoteca.
Els crèdits salarials tenen preferència sobre qualsevol altre crèdit respecte als objectes elaborats pels treballadors mentre siguin propietat o estiguin en possessió de l'empresari.
Els crèdits per salaris no protegits en els apartats anteriors tenen la condició de singularment privilegiats en la quantia que resulti de multiplicar el triple del salari mínim interprofessional pel nombre de dies del salari pendents de pagament, i tenen preferència sobre qualsevol altre crèdit, excepte els crèdits amb dret real, en els casos en què aquests, d'acord amb la Llei, siguin preferents.
La mateixa consideració tenen les indemnitzacions per acomiadament en la quantia corresponent al mínim legal calculada sobre una base que no superi el triple del salari mínim.
El termini per exercir els drets de preferència del crèdit salarial és d'un any, a comptar del moment en què s'hauria d'haver percebut el salari, transcorregut el qual prescriuen aquests drets.
Les preferències reconegudes en els apartats precedents són aplicables en tots els casos en què, sense que l'empresari estigui declarat en concurs, els corresponents crèdits concorrin amb un altre o altres sobre béns d'aquell.
En cas de concurs, són aplicables les disposicions de la Llei concursal relatives a la classificació dels crèdits i a les execucions i els constrenyiments.»
S'afegeix al capítol III del títol I una nova secció que, com a secció 5a i sota el títol «Procediment concursal», està integrada per l'article següent:
En cas de concurs, en els casos de modificació, suspensió i extinció col·lectives dels contractes de treball i de successió d'empresa, s'apliquen les especialitats que preveu la Llei concursal».
Es modifica l'apartat 3 de l'article 33, que passa a tenir la redacció següent:
En cas de procediments concursals, des del moment en què es tingui coneixement de l'existència de crèdits laborals o es presumeixi la possibilitat de la seva existència, el jutge, d'ofici o a instància de part, ha de citar el FOGASA, sense el requisit del qual aquest no assumeix les obligacions assenyalades en els apartats anteriors.
El Fons s'ha de presentar en l'expedient com a responsable legal subsidiari del pagament dels esmentats crèdits, i pot instar el que al seu dret convingui i sense perjudici que, una vegada realitzat, continuï com a creditor en l'expedient.
Als efectes de l'abonament pel FOGASA de les quantitats que resultin reconegudes a favor dels treballadors, s'han de tenir en compte les regles següents:
Sense perjudici dels supòsits de responsabilitat directa de l'organisme en els casos legalment establerts, el reconeixement del dret a la prestació exigeix que els crèdits dels treballadors apareguin inclosos a la llista de creditors o, si s'escau, reconeguts com a deutes de la massa per l'òrgan del concurs competent per fer-ho en quantia igual o superior a la que se sol·licita del FOGASA, sense perjudici de l'obligació d'aquells de reduir la seva sol·licitud o de reemborsar al FOGASA la quantitat que correspongui quan la quantia reconeguda a la llista definitiva sigui inferior a la sol·licitada o a la ja percebuda.
Les indemnitzacions a abonar a càrrec del FOGASA, amb independència del que es pugui pactar en el procés concursal, s'han de calcular sobre la base de vint dies per any de servei, amb el límit màxim d'una anualitat, sense que el salari diari, base del càlcul, pugui excedir del triple del salari mínim interprofessional, incloent-hi la part proporcional de les pagues extraordinàries.
En el supòsit que els treballadors perceptors d'aquestes indemnitzacions sol·licitessin del FOGASA l'abonament de la part d'indemnització no satisfeta per l'empresari, el límit de la prestació indemnitzatòria a càrrec del Fons s'ha de reduir en la quantitat ja percebuda per aquells.»
El text refós de la Llei de procediment laboral, aprovat pel Reial decret legislatiu 2/1995, de 7 d'abril, queda modificat en els termes següents:
El paràgraf a de l'article 2 queda redactat de la manera següent:
« a ) Entre empresaris i treballadors com a conseqüència del contracte de treball, llevat del que disposa la Llei concursal.»
S'afegeix paràgraf d a l'apartat 1 de l'article 3 amb la redacció següent:
« d ) De les pretensions el coneixement i la decisió de les quals estigui reservat per la Llei concursal a la jurisdicció exclusiva i excloent del jutge del concurs.»
L'apartat 1 de l'article 4 queda redactat de la manera següent:
La competència dels òrgans judicials de l'ordre social s'estén al coneixement i la decisió de les qüestions prèvies i prejudicials no pertanyents a l'ordre esmentat, que estiguin directament relacionades amb les atribuïdes a aquest, llevat del que preveuen l'apartat 3 d'aquest article i la Llei concursal.»
«Els jutjats socials coneixen en única instància de tots els processos atribuïts a l'ordre jurisdiccional social, llevat del que disposen els articles 7 i 8 d'aquesta Llei i la Llei concursal.»
L'apartat 1 de l'article 188 queda redactat de la manera següent:
«Les sales socials dels tribunals superiors de justícia coneixen dels recursos de súplica que s'interposin contra les resolucions dictades pels jutjats socials de la seva circumscripció, així com contra les interlocutòries i les sentències que puguin dictar els jutges mercantils que estiguin en la seva circumscripció i que afectin el dret laboral.»
S'afegeix un paràgraf 5 a l'article 189 amb la redacció següent:
«Les interlocutòries i les sentències que dictin els jutjats mercantils en el procés concursal i que resolguin qüestions de caràcter laboral.»
S'afegeix un apartat 5 a l'article 235 amb la redacció següent:
En cas de concurs, cal atenir-se al que estableix la Llei concursal.»
L'apartat 3 de l'article 246 queda redactat de la manera següent:
En cas de concurs, les accions d'execució que poden exercir els treballadors per al cobrament dels salaris que se'ls pugui deure queden sotmeses al que estableix la Llei concursal.»
S'afegeix un apartat 5 a l'article 274 amb la redacció següent:
La declaració d'insolvència de l'executat s'ha de publicar en el Butlletí Oficial del Registre Mercantil.»
S'hi afegeix una nova disposició addicional vuitena amb la redacció següent:
Les disposicions d'aquesta Llei no són aplicables en les qüestions litigioses socials que es plantegin en cas de concurs i la resolució de les quals correspongui al jutge del concurs d'acord amb la Llei concursal, amb les excepcions expresses que conté la Llei esmentada.»
El text refós de la Llei general de la Seguretat Social, aprovat pel Reial decret legislatiu 1/1994, de 20 de juny, queda modificat en els termes següents:
L'article 22 queda redactat de la manera següent:
Els crèdits per quotes de la Seguretat Social i conceptes de recaptació conjunta i, si s'escau, els recàrrecs o interessos que sobre aquells siguin procedents tenen, respecte a la totalitat d'aquests, el mateix ordre de preferència que els crèdits a què es refereix l'apartat 1r de l'article 1.924 del Codi civil.
Els altres crèdits de la Seguretat Social tenen el mateix ordre de preferència que estableix l'apartat 2n, paràgraf E, del precepte esmentat.
En cas de concurs, els crèdits per quotes de la Seguretat Social i conceptes de recaptació conjunta i, si s'escau, els recàrrecs i interessos que sobre aquells siguin procedents, així com els altres crèdits de Seguretat Social, queden sotmesos al que estableix la Llei concursal.
Sense perjudici de l'ordre de prelació per al cobrament dels crèdits establert per la llei, quan el procediment de constrenyiment administratiu concorri amb altres procediments d'execució singular, de naturalesa administrativa o judicial, és preferent aquell en el qual s'hagi efectuat primer l'embargament.»
L'article 24 queda redactat de la manera següent:
Transaccions sobre els drets de la Seguretat Social.
No es pot transigir judicialment ni extrajudicialment sobre els drets de la Seguretat Social ni sotmetre a arbitratge les conteses que se suscitin respecte d'aquests, sinó mitjançant un Reial decret acordat en Consell de Ministres, amb l'audiència prèvia del Consell d'Estat.
El caràcter privilegiat dels crèdits de la Seguretat Social atorga a la Tresoreria General de la Seguretat Social el dret d'abstenció en els processos concursals.
No obstant això, la Tresoreria General de la Seguretat Social pot subscriure en el curs d'aquests processos els acords o convenis previstos en la legislació concursal, així com acordar, de conformitat amb el deutor i amb les garanties que es considerin oportunes, unes condicions singulars de pagament, que no poden ser més favorables per al deutor que les recollides en el conveni o acord que posi fi al procés judicial.»
El paràgraf a de l'apartat 1.1 de l'article 208 queda redactat de la manera següent:
« a ) En virtut d'expedient de regulació d'ocupació o de resolució judicial adoptada al si d'un procediment concursal.»
El número 2 de l'apartat 1 de l'article 208 queda redactat de la manera següent:
Quan se suspengui la relació laboral en virtut d'expedient de regulació d'ocupació o de resolució judicial adoptada al si d'un procediment concursal. »
El número 3 de l'apartat primer de l'article 208 queda redactat de la manera següent:
Quan es redueixi temporalment la jornada ordinària diària de treball, en virtut d'expedient de regulació d'ocupació o de resolució judicial adoptada en el si d'un procés concursal, en els termes de l'article 203.3.»
L'article 50 de la Llei 19/1985, de 16 de juliol, canviària i del xec, queda redactat de la manera següent:
«El tenidor pot exercir la seva acció de retorn contra els endossants, el lliurador i les altres persones obligades, una vegada vençuda la lletra quan el pagament no s'hagi efectuat.
La mateixa acció es pot exercir abans del venciment en els casos següents:
a ) Quan s'hagi denegat totalment o parcialment l'acceptació.
b ) Quan el lliurat, sigui acceptant o no, estigui declarat en concurs o ha resultat infructuós l'embargament dels seus béns.
c ) Quan el lliurador d'una lletra, la presentació de la qual a l'acceptació hagi estat prohibida, estigui declarat en concurs.
En els supòsits dels paràgrafs b i c, els demandats poden obtenir del jutge un termini per al pagament que en cap cas ha d'excedir el dia del venciment de la lletra.»
La Llei 24/1988, de 28 de juliol, del mercat de valors, queda modificada en els termes següents:
Els apartats 8 i 9 de l'article 44 bis queden redactats de la manera següent:
Declarat el concurs d'una entitat participant en els sistemes gestionats per la societat de sistemes, aquesta última gaudeix del dret absolut de separació respecte als béns o drets en què es materialitzin les garanties constituïdes per les entitats participants en els sistemes gestionats per aquella.
Sense perjudici d'això, el sobrant que resti després de la liquidació de les operacions garantides s'incorpora a la massa activa del concurs del participant.
Declarat el concurs d'una entitat participant en els sistemes a què es refereix aquest article, la Comissió Nacional del Mercat de Valors, sense perjudici de les competències del Banc d'Espanya, pot disposar, de manera immediata i sense cost per a l'inversor, el trasllat dels seus registres comptables de valors a una altra entitat habilitada per exercir aquesta activitat.
De la mateixa manera, els titulars d'aquests valors poden sol·licitar-ne el trasllat a una altra entitat.
Si cap entitat està en condicions de fer-se càrrec dels registres assenyalats, aquesta activitat l'assumeix la societat de sistemes de manera provisional, fins que els titulars sol·licitin el trasllat del registre dels seus valors.
A aquests efectes, tant el jutge del concurs com l'administració concursal han de facilitar l'accés de l'entitat a la qual hagin de traspassar els valors a la documentació i els registres comptables i informàtics necessaris per fer efectiu el traspàs.
L'existència del procediment concursal no impedeix que es faci arribar als titulars dels valors l'efectiu procedent de l'exercici dels seus drets econòmics o de la seva venda.»
S'introdueix un nou apartat 6 a l'article 58 amb la redacció següent:
Declarat el concurs d'una entitat gestora del mercat de deute públic en anotacions, el Banc d'Espanya pot disposar, de manera immediata i sense cost per a l'inversor, el traspàs dels valors anotats a compte de tercers d'altres entitats gestores.
De la mateixa manera, els titulars dels valors poden sol·licitar-ne el trasllat a una altra entitat gestora.
A aquests efectes, tant el jutge del concurs com l'administració concursal han de facilitar l'accés de l'entitat gestora destinatària a la documentació i els registres comptables i informàtics necessaris per fer efectiu el traspàs, i assegurar-se d'aquesta manera l'exercici dels drets dels titulars dels valors.
L'existència del procediment concursal no impedeix que es faci arribar als titulars dels valors l'efectiu procedent de l'exercici dels drets econòmics o de la seva venda.»
El paràgraf g de l'apartat 2 de l'article 67 queda redactat de la manera següent:
« g ) Que cap dels membres del Consell d'Administració, ni cap dels directors generals o assimilats, estigui inhabilitat, a Espanya o a l'estranger, com a conseqüència d'un procediment concursal; estigui processat o, si es tracta del procediment a què es refereix el títol III del llibre IV de la Llei d'enjudiciament criminal, s'hagi dictat interlocutòria d'obertura del judici oral; tingui antecedents penals per delictes de falsedat, contra la hisenda pública, d'infidelitat en la custòdia de documents, de violació de secrets, de blanqueig de capitals, de malversació de cabals públics, de descobriment i revelació de secrets o contra la propietat; o estigui inhabilitat o suspès, penalment o administrativament per exercir càrrecs públics o d'administració o direcció d'entitats financeres.»
El paràgraf h de l'article 73 queda redactat de la manera següent:
« h ) Si l'empresa de serveis d'inversió o la persona o entitat és declarada judicialment en concurs.»
L'article 76 bis queda redactat de la manera següent:
«La Comissió Nacional del Mercat de Valors està legitimada per sol·licitar la declaració de concurs de les empreses de serveis d'inversió, sempre que dels estats comptables tramesos per les entitats, o de les comprovacions efectuades pels serveis de la mateixa Comissió, es desprengui que estan en estat d'insolvència d'acord amb el que estableix la Llei concursal.»
S'afegeixen dos nous paràgrafs a l'article 14 de la Llei 2/1981, de 25 de març, de regulació del mercat hipotecari, com a apartat segon, amb la redacció següent:
«En cas de concurs, els tenidors de cèdules i bons hipotecaris tenen el privilegi especial establert en el número 1r de l'apartat 1 de l'article 90 de la Llei concursal.
Sense perjudici d'això, s'han d'atendre durant el concurs, d'acord amb el que preveu el número 7è de l'apartat 2 de l'article 84 de la Llei concursal, i com a crèdits contra la massa, els pagaments que corresponguin per amortització de capital i interessos de les cèdules i els bons hipotecaris emesos i pendents d'amortització en la data de sol·licitud del concurs fins a l'import dels ingressos percebuts pel concursat dels préstecs hipotecaris que recolzin les cèdules i els bons hipotecaris.»
S'afegeix un apartat setè a l'article 13 de la Llei 44/2002, de 22 de novembre, de mesures de reforma del sistema financer, amb la redacció següent:
En cas de concurs, els tenidors de cèdules territorials tenen els privilegi especial que estableix el número 1r de l'apartat 1 de l'article 90 de la Llei concursal.
Sense perjudici d'això, s'han d'atendre durant el concurs, d'acord amb el que preveu el número 7è de l'apartat 2 de l'article 84 de la Llei concursal, i com a crèdits contra la massa, els pagaments que corresponguin per amortització de capital i interessos de les cèdules territorials emeses i pendents d'amortització en la data de sol·licitud del concurs fins a l'import dels ingressos percebuts pel concursat dels préstecs que recolzin les cèdules.»
El text refós de la Llei de societats anònimes, aprovat pel Reial decret legislatiu 1564/1989, de 22 de desembre, queda modificat en els termes següents:
L'article 124 queda redactat de la manera següent:
No poden ser administradors els menors d'edat no emancipats, els incapacitats judicialment, les persones inhabilitades d'acord amb la Llei concursal mentre no hagi conclòs el període d'inhabilitació fixat a la sentència de qualificació del concurs i els condemnats per delictes contra la llibertat, contra el patrimoni o contra l'ordre socioeconòmic, contra la seguretat col·lectiva, contra l'Administració de Justícia o per qualsevol classe de falsedat, així com aquells que per raó del càrrec no puguin exercir el comerç.
L'apartat 2 de l'article 260 queda redactat de la manera següent:
La declaració de concurs no constitueix, per si sola, causa de dissolució, però si en el procediment es produeix l'obertura de la fase de liquidació, la societat queda automàticament dissolta.
En aquest últim cas, el jutge del concurs ha de fer constar la dissolució en la resolució d'obertura i, sense nomenament de liquidadors, s'ha de realitzar la liquidació de la societat d'acord amb el que estableix el capítol II del títol V de la Llei concursal.»
El número 4t de l'apartat 1 de l'article 260 té la redacció següent:
Com a conseqüència de pèrdues que deixin reduït el patrimoni a una quantitat inferior a la meitat del capital social, tret que aquest s'augment o es redueixi en la mesura suficient, i sempre que no sigui procedent sol·licitar la declaració de concurs d'acord amb el que disposa la Llei concursal.»
L'apartat 2 de l'article 262 passa a tenir la redacció següent:
Els administradors han de convocar Junta General en el termini de dos mesos perquè adopti l'acord de dissolució.
Així mateix poden sol·licitar la declaració de concurs com a conseqüència de pèrdues que deixin reduït el patrimoni a una quantitat inferior a la meitat del capital social, tret que aquest s'augmenti o es redueixi en la mesura suficient, sempre que la reducció determini la insolvència de la societat, en els termes a què es refereix l'article 2 de la Llei concursal.
Qualsevol accionista pot requerir els administradors perquè es convoqui la Junta si, al seu judici, hi ha una causa legítima per a la dissolució, o per al concurs.»
L'apartat 4 de l'article 262 té la redacció següent:
Els administradors estan obligats a sol·licitar la dissolució judicial de la societat quan l'acord social sigui contrari a la dissolució o no es pugui aconseguir.
La sol·licitud s'ha de formular en el termini de dos mesos a comptar de la data prevista per a la celebració de la junta, quan aquesta no s'hagi constituït, o des del dia de la junta, quan l'acord hagi estat contrari a la dissolució o no s'hagi adoptat.»
L'apartat 5 de l'article 262 té la redacció següent:
Responen solidàriament de les obligacions socials els administradors que incompleixin l'obligació de convocar en el termini de dos mesos la junta general perquè adopti, si s'escau, l'acord de dissolució, així com els administradors que no sol·licitin la dissolució judicial o, si és procedent, el concurs de la societat, en el termini de dos mesos a comptar de la data prevista per a la celebració de la junta, quan aquesta no s'hagi constituït, o des del dia de la junta, quan l'acord hagi estat contrari a la dissolució o al concurs.»
La Llei 2/1995, de 23 de març, de societats de responsabilitat limitada, queda modificada en els termes següents:
L'apartat 3 de l'article 58 queda redactat de la manera següent:
No poden ser administradors els menors d'edat no emancipats, els judicialment impossibilitats, les persones inhabilitades d'acord amb la Llei concursal mentre no hagi conclòs el període d'inhabilitació fixat a la sentència de qualificació del concurs i els condemnats per delictes contra la llibertat, contra el patrimoni o contra l'ordre socioeconòmic, contra la seguretat col·lectiva, contra l'Administració de Justícia o per qualsevol classe de falsedat, així com aquells que per raó del seu càrrec no puguin exercir el comerç.
El paràgraf e de l'apartat 1 de l'article 104 queda redactat de la manera següent:
« e ) Com a conseqüència de pèrdues que deixin reduït el patrimoni comptable a menys de la meitat del capital social, tret que aquest s'augmenti o es redueixi en la mesura suficient, i sempre que no sigui procedent sol·licitar la declaració de concurs d'acord amb el que disposa la Llei concursal.»
L'apartat 2 de l'article 104 queda redactat de la manera següent:
La declaració de concurs no constitueix, per si sola, causa de dissolució; però si en el procediment es produeix l'obertura de la fase de liquidació, la societat queda automàticament dissolta.
En aquest últim cas, el jutge del concurs ha de fer constar la dissolució en la resolució d'obertura i, sense nomenament de liquidadors, s'ha de fer la liquidació de la societat d'acord amb el que estableix el capítol II del títol V de la Llei concursal.»
Els apartats 1 i 5 de l'article 105 de la Llei de societats de responsabilitat limitada queden redactats de la manera següent:
En els casos previstos en els paràgrafs c a g de l'apartat 1 de l'article anterior, la dissolució, o la sol·licitud de concurs, requereix l'acord de la junta general adoptat per la majoria a què es refereix l'apartat 1 de l'article 53.
Els administradors han de convocar la junta general en el termini de dos mesos perquè adopti l'acord de dissolució o insti el concurs.
Qualsevol soci pot sol·licitar als administradors la convocatòria si, al seu judici, hi concorre alguna de les causes de dissolució, o hi concorre la insolvència de la societat, en els termes a què es refereix l'article 2 de la Llei concursal.»
L'incompliment de l'obligació de convocar la junta general o de sol·licitar la dissolució judicial o, si és procedent, el concurs de creditors de la societat determina la responsabilitat solidària dels administradors per tots els deutes socials.»
L'apartat 2 de l'article 128 queda redactat de la manera següent:
En cas de concurs del soci únic o de la societat, no són oposables a lamassa els contractes compresos a l'apartat anterior que no hagin estat transcrits al llibre registre i no estiguin referenciats a lamemòria anual o ho hagin estat en una memòria no dipositada d'acord amb la llei.»
El paràgraf d de l'article 41 de la Llei 27/1999, de 16 de juliol, de cooperatives, queda redactat de la manera següent:
« d ) Les persones que siguin inhabilitades d'acord amb la Llei concursal mentre no hagi conclòs el període d'inhabilitació fixat en la sentència de qualificació del concurs, els que estiguin impedits per a l'exercici d'ocupació o càrrec públic i aquells que per raó del seu càrrec no puguin exercir activitats econòmiques lucratives.»
La Llei 1/1994, d'11 de març, de règim jurídic de les societats de garantia recíproca, queda modificada en els termes següents:
El paràgraf segon de l'apartat 2 de l'article 43 queda redactat de la manera següent:
«Concorre honorabilitat comercial i professional en els que hagin observat una trajectòria personal de respecte a les lleis mercantils o d'altres que regulen l'activitat econòmica i la vida dels negocis, així com a les bones pràctiques comercials, financeres i bancàries.
En tot cas, s'entén que no tenen aquesta honorabilitat els qui tinguin antecedents penals per delictes de blanqueig de capitals relacionats amb els delictes contra la salut pública, de falsedat, contra la hisenda pública, d'infidelitat de la custòdia de documents, de violació de secrets, de malversació de cabals públics, de descobriment i revelació de secrets o contra la propietat, els habilitats per exercir càrrecs públics o d'administració o direcció en entitats financeres i els inhabilitats d'acord amb la Llei concursal mentre no hagi conclòs el període d'inhabilitació fixat a la sentència de qualificació del concurs.»
El paràgraf g de l'article 59 queda redactat de la manera següent:
« g ) Per l'obertura de la fase de liquidació, quan la societat estigui declarada en concurs.»
S'afegeix un apartat 3 a l'article 59 amb la redacció següent:
En el supòsit previst en el paràgraf g de l'apartat primer, la societat queda automàticament dissolta en produir-se en el concurs l'obertura de la fase de liquidació.
El jutge del concurs ha de fer constar la dissolució en la resolució d'obertura i, sense nomenament de liquidadors, s'ha de fer la liquidació de la societat d'acord amb el que estableix el capítol II del títol V de la Llei concursal.»
La Llei 1/1999, de 5 de gener, reguladora de les entitats de capital risc i de les seves societats gestores, queda modificada en els termes següents:
El paràgraf c de l'apartat 2 de l'article 8 queda redactat de la manera següent:
« c ) Que cap dels membres del seu Consell d'Administració, així com cap dels seus directors generals o assimilats, estigui inhabilitat, a Espanya o a l'estranger, com a conseqüència d'un procediment concursal, estigui processat, o, si es tracta del procediment a què es refereix el títol III del llibre IV de la Llei d'enjudiciament criminal, s'hagi dictat interlocutòria d'obertura del judici oral, o tingui antecedents penals, per delictes de falsedat, contra la hisenda pública i contra la Seguretat Social, d'infidelitat en la custòdia de documents i violació de secrets, de blanqueig de capitals, de receptació i altres conductes afins, de malversació de cabals públics, contra la propietat, o estigui inhabilitat o suspès, penalment o administrativament, per exercir càrrecs públics o d'administració o direcció d'entitats financeres.»
El paràgraf b de l'article 13 queda redactat de la manera següent:
« b ) Per haver estat declarada en concurs.»
L'apartat 2 de l'article 33 queda redactat de la manera següent:
En cas de declaració de concurs de la societat gestora, l'administració concursal ha de sol·licitar el canvi d'acord amb el procediment descrit a l'apartat anterior.
La Comissió Nacional del Mercat de Valors pot acordar la substitució quan no sigui sol·licitada per l'administració concursal, i n'ha de donar comunicació immediata al jutge del concurs. »
La Llei 12/1991, de 29 d'abril, d'agrupacions d'interès econòmic, queda modificada en els termes següents:
El número 3r de l'apartat 1 de l'article 18 queda redactat de la manera següent:
Per l'obertura de la fase de liquidació, quan l'agrupació estigui declarada en concurs.»
S'afegeix un nou apartat a l'article 18 com a apartat 2, amb la redacció següent:
En el supòsit que preveu el número 3r de l'apartat anterior, l'agrupació queda automàticament dissolta en produir-se en el concurs l'obertura de la fase de liquidació.
El jutge del concurs ha de fer constar la dissolució en la resolució d'obertura i, sense nomenament de liquidadors, s'ha de fer la liquidació de l'agrupació d'acord amb el que estableix el capítol II del títol V de la Llei concursal.»
L'apartat 2 de l'article 18 passa a ser apartat 3 amb la redacció següent:
En els casos previstos en els números 4t i 5è de l'apartat 1, la dissolució requereix l'acord majoritari de l'assemblea.
Si l'acord no s'adopta dins els tres mesos següents a la data en què es produeix la causa de dissolució qualsevol soci pot demanar que aquesta es declari judicialment.»
Els apartats 3 i 4 de l'article 18 passen a ser apartats 4 i 5, respectivament, i conserven la seva redacció actual.
L'article 37 de la Llei 50/1980, de 8 d'octubre, de contracte d'assegurança, queda redactat de la manera següent:
«Les normes dels articles 34 a 36 s'apliquen en cas de defunció de l'acceptant de l'assegurança o de l'assegurat i, declarat el concurs d'un d'aquests, en cas d'obertura de la fase de liquidació.»
El paràgraf b de l'apartat 1 de l'article 26 de la Llei 12/1992, de 27 de maig, sobre contracte d'agència, queda redactat de la manera següent:
« b ) Quan l'altra part hagi estat declarada en concurs.»
S'afegeixen dos nous paràgrafs al final de l'article 133 de la Llei 48/1960, de 21 de juliol, sobre normes reguladores de navegació aèria, com a paràgrafs tercer i quart, amb la redacció següent:
«Els privilegis i l'ordre de prelació establerts en els apartats anteriors s'han de regir únicament en els supòsits d'execució singular.
En cas de concurs, el dret de separació de l'aeronau que preveu la Llei concursal es reconeix als titulars dels crèdits privilegiats compresos en els números 1r a 5è de l'apartat primer.»
S'afegeix un nou apartat 4 a l'article 31 de la Llei 26/1984, de 19 de juliol, per a la defensa de consumidors i usuaris, amb la redacció següent:
Queden sense efecte els convenis arbitrals i les ofertes públiques de submissió a l'arbitratge de consum formalitzats pels qui siguin declarats en concurs de creditors.
Amb aquesta finalitat, la interlocutòria de declaració de concurs ha de ser notificada a l'òrgan a través del qual s'hagi formalitzat el conveni i a la Junta Arbitral Nacional, i des d'aquell moment el deutor concursat queda exclòs a tots els efectes del sistema arbitral de consum.»
Aquesta Llei es dicta a l'empara de la competència que correspon a l'Estat d'acord amb l'article 149.1.6a i 8a de la Constitució, sense perjudici de les necessàries especialitats que en aquest ordre derivin de les particularitats del dret substantiu de les comunitats autònomes.
* D'acord amb la disposició final trenta-cinquena de la Llei, el mandat contingut en aquesta disposició entra en vigor l'11 de juliol de 2003.
En el termini de sis mesos a comptar de l'entrada en vigor d'aquesta Llei, el Govern ha de remetre a les Corts Generals un projecte de llei reguladora de la concurrència i prelació de crèdits en cas d'execucions singulars.
En un termini no superior a nou mesos, el Govern ha d'aprovar, mitjançant reial decret, l'aranzel de les retribucions corresponents a l'administració concursal.
Aquesta Llei entra en vigor el dia 1 de setembre de 2004, excepte pel que fa a la modificació dels articles 463, 472 i 482 de la Llei d'enjudiciament civil efectuada per la disposició final tercera i el mandat contingut a la disposició final trenta-dues, que entra en vigor l'endemà de la publicació en el Butlletí Oficial de l'Estat.