projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
L'ús d'antidepressius ha crescut en els darrers anys
Durant els últims anys, el nombre de dispensacions d'antidepressius ha augmentat considerablement en diferents països, i una possible explicació seria degut a les prescripcions fora d'indicació sense evidència clínica que la sustenti.
L'ús fora d'indicació exposa al pacient a riscos de salut, ja que les seves característiques clíniques poden diferir a la dels pacients inclosos en els assajos clínics realitzats abans d'introduir el fàrmac en el mercat.
Per exemple, el risc d'efectes adversos és fins a un 54% major en el cas de medicaments que es fan sevir fora d'indicació respecte a medicaments utilitzats en condicions autoritzades.
Un estudi ha examinat la prevalença de les indicacions off-label en atenció primària per als medicaments antidepressius, determinant el nivell d'evidència científica que existeix per a aquestes indicacions.
Els resultats mostren que, de més de 100.000 prescripcions d'antidepressius realitzades entre els anys 2003-2015, gairebé un 30% eren per a un ús no autoritzat.
Per grup d'antidepressiu, els tricíclics tenien la prevalença més alta d'ús fora d'indicació, d'un 81%, especialment per l'Amitriptilina (93%), que es prescriu per a insomni, dolor i migranya.
Les prescripcions de Trazodona per a l'insomni és l'ús fora d'indicació més observat, en concret, un 26% de totes les prescripcions off-label.
Només per a un 16% de totes les prescripcions off-label, existia evidència adequada per a la indicació respectiva.
Aquests resultats subratllen la importància de conscienciar sobre el risc-benefici de l'ús off-label, d' informar els clínics sobre l'evidència disponible en aquest camp i d'optimitzar els sistemes de prescripció i la història clínica electrònica per tal d'oferir millores en la comunicació amb els clínics per a maximitzar la qualitat de la prescripció.
Un estudi realitzat a Canadà ha comprovat que, especialment els tricíclics, són els antidepressius per els quals es realitza més prescripcions fora d'indicació (off-label)
Els pacients amb malalties cròniques, com la malaltia pulmonar obstructiva crònica (MPOC) o l'asma, freqüentment experimenten problemes d'adherència al tractament
Els pacients amb malalties cròniques, com la malaltia pulmonar obstructiva crònica (MPOC) o l'asma, freqüentment experimenten problemes d'adherència al tractament.
Aquesta baixa adherència és una de les causes que provoquen un baix control clínic, exacerbacions i ingressos hospitalaris i s'han identificat diversos factors que poden provocar-la:
Precisament, pel que fa al nombre de dosis, existeixen controvèrsies sobre si un menor nombre de dosificacions assegura un millor compliment, com és el cas d'algunes malalties o alguns tipus de tractaments, però per a l'MPOC, els resultats no es coneixen.
Un estudi realitzat a Castella-la Manxa mostra que, pel que fa a l'ús d'anticolinèrgics d'acció perllongada (LAMA), l'adherència pràcticament no canvia, tant si el tractament broncodilatador es prescriu en règim de dos cops al dia (c/12 h) o un cop (c/24 h).
En total, de més de 16.000 pacients analitzats, l'adherència al tractament era òptima i fluctuava entre el 80-120% de les dosis prescrites.
A més, tampoc es van observar diferències pel que fa l'època de l'any o els tipus d'inhalador.
Cal tenir en compte que els resultats poden diferir entre la prescripció, la dispensació i el que finalment pren el pacient i, sobretot, si fa servir l'inhalador de forma correcta.
El compliment terapèutic del tractament amb anticolinèrgics d'acció perllongada (LAMA) en règim d'un cop al dia o dos cops no mostra diferències
Com ha canviat la prescripció en els darrers anys?
La diabetis mellitus de tipus 2 és una malaltia crònica que, sense un bon control glucèmic, pot causar complicacions microvasculars i macrovasculars..
El canvi en l'estil de vida, juntament amb una dieta, són efectius en etapes inicials de la malaltia, però molts pacients hauran de complementar el seu tractament amb medicació per estabilitzar la seva glicèmia.
Els fàrmacs disponibles per tractar-la han canviat substancialment en els darrers anys a causa de l'aparició de nous agents terapèutics, com incretines, tiazolidinediones, glinides o anàlegs d'insulina, entre altres.
Aquest fet, conjuntament amb els canvis quant a recomanacions a les guies, implica una evolució de les tendències actuals de prescripció, que varien força entre països.
A Catalunya, es disposa de SIDIAP, una base de dades clíniques per als pacients atesos a l'atenció primària de l'Institut Català de la Salut (ICS) a través de la qual s'han avaluat les tendències de prescripció en atenció primària a Catalunya durant els anys 2007-2013, i com aquests canvis en la prescripció, han tingut impacte en l'índex glucèmic dels pacients.
El 2007, un 72% dels pacients rebien tractament farmacològic, i el 2013 ja eren un 82%.
L'ús de metformina i d'inhibidors DPP4 ha augmentat, mentre que les glitazones i inhibidors de l'alfa glucosidasa ha disminuït.
En canvi, l'ús de glinides roman estable i els anàlegs GLP1 tenen un ús baix.
No s'han trobat canvis en el període estudiat pel que fa al control glucèmic, amb una mitjana estandarditzada dels nivells d'hemoglobina glicosilada del 7.2%.
Aquests canvis en la prescripció, poden ser deguts a l'aparició recent de noves recomanacions en l'ús de sulfonilurees en gent gran, amb un pitjor perfil de seguretat, augment de pes, i discrepàncies pel que fa les complicacions a llarg termini.
La variació en les prescripcions de glitazona pot explicar-se per l'aparició de comunicacions oficials d'agències reguladores, alertant de risc cardiovascular, o càncer de vesícula biliar per la pioglitazona que, tot i que aquests efectes adversos s'han descartat posteriorment, existeix una reticència a la seva prescripció.
Per a les glinides, la seva prescripció es justifica per a pacients amb malaltia renal crònica.
Per tant, tot i l'augment del percentatge de pacients tractats farmacològicament i l'aparició de nous tractaments disponibles, no hi ha canvis rellevants pel que fa els nivells glucèmics en els darrers anys.
Tot i l'aparició de nous tractaments disponibles, no hi ha canvis en els nivells glucèmics dels pacients
La infecció per Helicobacter pylori (HP) està associada amb una reducció de la funció pulmonar i una inflamació sistèmica en pacients amb MPOC
Entre un 15-20% dels pacients amb malaltia pulmonar obstructiva crònica (MPOC) presenten una inflamació sistèmica i persistent que, la vegada, s'associa amb un increment del risc d'exacerbacions i mortalita t.
La causa, però, és desconeguda.
Existeix una creixent evidència que el tracte gastrointestinal és un modulador i desencadenant d'aquesta inflamació.
L'azitromicina (AZT) s'empra en la prevenció de les exacerbacions per MPOC i mostra activitat bactericida vers HP tant in vivo com in vitro.
Aquest estudi determina l'impacte de la infecció per HP en l'efecte de l'AZT per a la prevenció de les exacerbacions en pacients amb MPOC.
Com a resultats, destaca que un 18% dels pacients amb MPOC eren seropositius per a HP i que, precisament, aquest grup de pacients quan es tractaven de manera profilàctica amb AZT, eren els que presentaven una reducció més gran del risc d'exacerbació (patien, de mitjana, una primera exacerbació gairebé als 12 mesos d'iniciar el tractament amb AZT), i es beneficiaven de l'AZT en tractament crònic profilàctic.
No obstant això, tot i aquests resultats, cal recordar que el tractament crònic amb antibiòtic (en aquest cas, l'AZT) pot causar resistència i que el tractament en monoteràpia d'AZT no és efectiu per a l'erradicació d'HP i que, per tant, calen estudis prospectius que avaluïn les taxes de curació d'HP amb altres tractaments (triple teràpia) en pacients amb MPOC i que presentin exacerbacions freqüents.
L'azitromicina és eficaç en la prevenció de les exacerbacions de l'MPOC en pacients amb Helicobacter pylori, possiblement modulant la via TNF
Disponible l'informe amb les conclusions del III Workshop
Ja es troba disponible en l'apartat Sessions de Trebal l de GeCoFarma, l'informe amb les conclusions del III Workshop GeCoFarma.
El Workshop va tenir lloc el passat mes d'abril, va comptar amb la participació de diversos perfils professionals, i es van crear grups de treball entorn 4 àrees terapèutiques prioritàries: Malaltia Pulmonar Obstructiva Crònica (MPOC), Diabetis, Antispicòtic, i Dolor.
L'informe presenta les principals conclusions de les causes de la no adequació terapèutica (específiques de cada àrea i globals), així com una priorització de les causes globals.
Es presenta, també, les causes de la no difusió de la informació, les propostes per a millorar la no adequació terapèutica, i un mapa integrat d'accions.
Podeu consultar tota la informació aquí.
Principals conclusions sobre la 3era sessió de treball: Adequació terapèutica i difusió de la informació
Impacte de dues intervencions realitzades al País Basc per a avaluar la desprescripció de bifosfonats
L'any 2011, l'Agència Espanyola de Medicaments i Productes Sanitaris (AEMPS) va recomanar la r eavaluació de la necessitat del tractament amb bifosfonats (BF) després de 5 anys (BF5a) de tractament degut al risc de fractures atípiques del fèmur i en els assaigs clínics FLEX i HORIZON no hi ha dades clares sobre l'eficàcia de la continuïtat del tractament més de 5 i 3 anys, respectivament Tot i això, l'any 2013, els tractaments amb BF5a al País Basc suposaven més del 40% de tots els tractaments amb BF.
Aquest mateix any, Osakidetza i el Departament de Salut del País Basc, amb representació de diferents especialistes i societats científiques, van promoure un document de consens sobre les recomanacions amb BF5a ( intervenció estàndard ) i se'ls va facilitar la identificació dels pacients que rebien tractament amb BF5a per a la seva revisió.
A Guipúscoa, a més, es va promoure una i ntervenció multifactorial en què es va incloure formació, conformitat i consens dels hospitals de referència.
Del total d'uns 18.000 pacients tractats amb BF5a (95% dones), mitjançant la intervenció estàndard, el percentatge de desprescripció va ser, de mitjana, del 37,2%.
En canvi, amb la intervenció multifactorial (rebuda per 2700 pacients), va ser de 44,6%.
En aquells pacients en què es va discontinuar el tractament, el desplaçament cap a altres grups de fàrmacs per a l'osteoporosi va ser significativament menor amb la intervenció multifactorial, possiblement perquè, a diferència del document de consens, en les sessions de formació també s'abordaven els problemes de seguretat d'altres medicaments.
Per tant, tot i que ambdues intervencions són efectives, la intervenció multifactorial mostra més beneficis, tot i que és més complexa d'implementar i requereix de recursos addicionals.
Possiblement, en l'osteoporosi, el fet de disposar d'un document de consens promogut des d'Osakidetza i el Departament de Salut del País Basc, i avalat per les societats científiques, hagi tingut un impacte important per a la desprescripció d'aquest tractament.
En l'actualitat, els bifosfonats són el tractament d'elecció per a la prevenció de fractures en dones amb osteoporosi
Es consideren essencials els medicaments que cobreixen les necessitats d'atenció de salut prioritàries de la població
Actualització de l'estratègia nacional de l'AEMPS per combatre els medicaments falsificats i il·legals a Espanya (2016-2019)
Indicadors de l'efectivitat de les mesures per a combatre la falsificació de medicaments
Revisió proposta del llindar de cost-efectivitat d'Espanya
Nou disseny dels assaigs fase II pel desenvolupament de tractaments oncològics
Diferents enfocaments per fixar preus de medicaments
Un cop autoritzat, l'Imlygic seria el primer fàrmac d'un nou grup de medicaments coneguts com a immunoteràpies oncolítiques
L'Agència Europea del Medicament ha presentat l'informe dels darrers 10 anys en autoritzacions condicionals
L'informe sintetitza les darreres actualitzacions trobades a la literatura i extretes de reunions amb expert
S'estima que existeixen entre 6.000 i 8.000 malalties minoritàries que afecten aproximadament el 6-8% de la població mundial
Valoració de les dades recents i presentació de mètodes per estimar el llindar de cost-efectivitat
Comparació en termes de despesa anual per càpita en 10 països de renda alta
Des dels darrers anys, es disposa de nous tractaments
Com l'aplicació de programes d'educació sanitària impacten en el control d'aquesta malaltia
El fet que els medicaments siguin inassequibles en alguns països pot derivar en la no-adherència als tractaments
L'ús de medicaments eficaços i segurs ha contribuït, en gran mesura, a la reducció de la morbiditat i mortalitat cardiovascular
S'estima que a l'any 2025, hi haurà un augment global del 35% en el nombre de pacients diabètics, i un 60% d'hipertensos
En concret, es tracta d'un medicament amb la composició de principi actiu de brexanolona
L'FDA (de l'anglès, Food and Drug Administration ) ha aprovat aquest mes de març el primer medicament específic amb la indicació de la depressió postpart.
En concret, es tracta d'un medicament amb la composició del principi actiu de brexanolona.
S'administra per via intravenosa durant 60 hores (2, 5 dies), i només s'ha administrar a través d'un programa específic de seguiment dels riscos ( risk evaluation and mitigation strategies ).
La depressió postpart és un episodi de depressió major que es produeix després del part, tot i que els símptomes poden començar durant l'embaràs.
Igual que amb altres formes de depressió, es caracteritza per la tristesa i/o la pèrdua d'interès en activitats, així com anhedonia.
Pot presentar-se conjuntament amb símptomes com el deteriorament cognitiu, sentiments de culpa o, fins i tot, d'ideació suïcida.
També, les dones diagnosticades amb depressió postpart poden experimentar pensaments sobre autolesionar-se o lesionar el nadó.
La depressió postpart també pot obstaculitzar el vincle maternofilial.
L'eficàcia del medicament va ser demostrada en dos assaigs clínics contra placebo amb un seguiment de quatre setmanes.
Un assaig incloïa pacients amb depressió postpart greu i un altre amb pacients amb depressió postpart moderada.
La variable principal de l'estudi va ser el canvi de simptomes depressius segons una escala de valoració.
Aquests simptomes depressius van disminuir al final de la infusió, i es va observar una millora de la depressió al final del període de seguiment de 30 dies.
La depressió postpart és un episodi de depressió major que es produeix després del part
L'Agència Europea de Medicaments (EMA, per les seves sigles en anglès) ha publicat guies relacionades amb els problemes de subministrament de medicaments
L'EMA ha publicat una guia per comunicar problemes de subministrament a la Unió Europea (UE) i una guia de bones pràctiques per a les autoritats competents per informar sobre problemes de subministrament de medicaments.
El primer document proporciona orientació a la indústria farmacèutica, un actor clau en la gestió dels subministraments, per facilitar la detecció i notificació anticipada a les autoritats competents.
L'orientació es basa en una definició comuna del terme "escassetat", que hauria de permetre un enfocament més harmonitzat i oportú en la detecció i gestió de problemes amb el subministrament de medicaments.
S'hi inclou una plantilla proposada per a la notificació de mancança per part de les empreses.
La guia i la plantilla s'implementaran en una fase pilot, que actualment està prevista que s'iniciï en l'últim trimestre de 2019.
El segon document, adreçat a les autoritats competents nacionals de la UE i l'EMA, estableix principis i exemples de bones pràctiques per a la comunicació sobre escassetat per al públic, inclosos els pacients i els professionals sanitaris.
Aquests grups necessiten informació puntual, precisa i actualitzada sobre els problemes de disponibilitat per garantir la continuïtat del tractament.
L'enfocament es basa en una enquesta realitzada pel grup de treball de tots els estats membres de la UE per recopilar informació sobre com es mesuren i es comuniquen al públic els problemes relacionats amb l'escassetat i la disponibilitat de medicaments.
La gestió dels problemes de subministrament de medicaments és complexa i sense solucions ràpides.
Les autoritats reguladores del medicament són un dels actors implicats i tenen un paper important tant en la prevenció com en la gestió.
La gestió dels problemes de subministrament de medicaments és complexa i sense solucions ràpides
L'edema macular (EM) es una complicació greu causada per diferents patologies vasculars i inflamatòries de la retina
L'edema macular (EM) és una complicació greu causada per diferents patologies vasculars i inflamatòries de la retina.
En la fase aguda del seu desenvolupament existeix una pèrdua de la visió que sovint pot ser reversible un cop superat l'edema.
No obstant això, en el desenvolupament de l'edema, hi estan implicats diferents mecanismes i la pèrdua de visió pot ser irreversible en els edemes maculars de llarga durada.
Aquesta revisió està centrada en el maneig de l'EM, especialment sobre estudis i assaigs clínics amb medicaments en fase d'investigació o recentment aprovats per al tractament de l'EM, quan és causat per retinopatia diabètica, per oclusió venosa de la retina o per uveïtis, tot i que altres patologies poden desencadenar també l'aparició de l'EM.
La fotocoagulació amb làser ha estat el tractament estàndard per a l'EM en retinopatia diabètica, però el tractament intravitri amb factors de creixement antivascular endotelials (anti-VEGF), com el ranibizumab i aflibercept, i els implants corticoesteroidals ofereixen una eficàcia superior en assaigs clínics en fase 3.
A més, s'estan estudiant altres teràpies, com els corticoesteroides supracoroidals o una segona generació d'anti-VEGF, per exemple.
En el cas d'oclusió venosa de la retina, la triamcinolona i els implants de dexametasona es consideren opcions vàlides de tractament per les seves propietats antiinflamatòries, antiangiogènesi i antiedema.
En la uveïtis, on l'EM és la major causa de pèrdua de visió i el tractament es complica degut a la persistència de l'edema tot i un bon control de la inflamació intraocular, els corticoesteroides (en diferents vies d'administració) i els fàrmacs immunomoduladors no biològics (antimetabòlits, antisenyalitzadors de cèl·lules T i agents alquilants) són els tractaments habitualment prescrits tot i que és notable la manca d'estudis clínics en aquesta patologia.
Altres fàrmacs estan encara en fases prèvies a la seva aprovació com a teràpies efectives en l'EM i poden oferir noves opcions de tractament, especialment en aquells casos en què la primera línia del tractament no ha estat del tot eficaç.
Per tant, un cop demostrada la seva eficàcia i efectivitat, podran oferir-se com a opcions de tractament.
Un cop demostrada la seva eficàcia i efectivitat, podran oferir-se com a opcions de tractament
L'Organització Mundial de la Salut (OMS) ha publicat l'actualització de la llista de medicaments que es consideren essencials tant en adults com en pediatria.
La llista de medicaments essencials consta de 2 apartats: una llista bàsica, on figuren els medicaments mínims necessaris per a un sistema bàsic de salut, i una llista complementària, amb aquells medicaments essencials per a les malalties prioritàries que requereixen mitjans especialitzats de diagnòstic, vigilància o assistència per part d'un especialista.
Per a l'actualització de la llista respecte a l'any 2017, s'han considerat diversos canvis, incloent-hi tant nous medicaments disponibles (53), noves formulacions de medicaments ja inclosos (19), ampliació d'indicacions (34) i supressió de medicaments (10).
El grup d'experts encarregat de la seva elaboració ha revisat l'evidència científica sobre l'efectivitat comparada, seguretat i cost-efectivitat dels medicaments susceptibles a ser inclosos a la llista.
Entre d'altres canvis, els antibiòtics són el grup de medicaments que més s'han actualitzat respecte a l'edició de la llista de l'any 2017.
S'amplia la classificació d'AWaRe ( Access, antibiòtics de primera i segona elecció per a infeccions comunes; Watch, dels quals es coneix una resistència potencial i el seu ús, com a primera o segona línia de tractament, cal restringir-lo a infeccions o pacients concrets, i Reserve, d'última elecció) per a tots els antibiòtics.
A més, els antibiòtics que no es recomanen en guies clíniques internacionals, com les combinacions de dosis fixes d'antibiòtic d'ampli espectre, passen a formar part de la llista de no classificats en AWaRe.
Per a l'esclerosi múltiple, el grup d'experts va acordar fer una revisió més extensa, ja que fàrmacs com el natalizumab, per exemple, no s'inclouen en aquesta actualització atès que no es té prou evidència dels seus beneficis.
S'afegeix també a la llista la vacuna pel dengue.
En el cas de la insulina, es revisaran les estratègies (com l'ús del biosimilar) per garantir-ne l'accés.
La ivermectina apareix també en aquesta actualització.
La llista de medicaments essencials detalla també els medicaments que no s'han inclòs en aquesta actualització i les indicacions dels que sí s'hi han inclòs.
En el grup d'antineoplàstics es reanomenen les categories i s'addicionen nous fàrmacs.
A més, es revisaran els protocols de tractament, així com les condicions d'accés.
Per a l'actualització de la llista respecte l'any 2017, s'han considerat diversos canvis
Situació dels problemes de subministrament des d'una perspectiva global
Són diferents les situacions que condueixen a l'exhauriment de medicaments.
Algunes poden solucionar-se sense causar inconvenients a la prestació assistencial o a la disponibilitat de la millor opció terapèutica, però per a altres, calen esforços addicionals per superar les situacions clíniques afectades.
En la darrera dècada, les polítiques de salut mundials i diferents àrees de recerca s'han centrat en la rellevància i l'impacte de l'escassetat de medicaments.
Els estudis publicats suggereixen que hi ha hagut dificultats per obtenir algun medicament des de principis del segle XX, però també hi hagut avenços per a la gestió d'aquest problema.
Aquest estudi revisa narrativament la situació dels desproveïments des d'una perspectiva global.
Per exemple, la definició del terme no sempre és la mateixa entre països i existeixen diferències pel que fa a l'abast d'aquesta definició.
El context i el motiu del desproveïment també és diferent entre països i, per tant, la importància que pot tenir un desproveïment en un context o altre.
Per exemple, a Amèrica del Sud s'han reportat més freqüentment desproveïments de medicaments per a malalties infeccioses, medicaments essencials i, especialment, en formes injectables.
A França, en canvi, són més comunes les ruptures d'estoc en antibiòtics i vacunes, entre d'altres.
L'estudi mostra també les diferències entre països sobre l'actualització de la informació disponible del desproveïment en concret, així com algunes iniciatives en aquest àmbit.
Com a conclusió, calen estratègies per tal de solucionar i poder prevenir aquells casos de desproveïments de medicaments que puguin afectar directament la salut dels pacients des d'un punt de vista més ampli i no només realitzant accions en l'àmbit de la recerca, desenvolupament o innovació dels fàrmacs.
Calen estratègies per tal de solucionar i poder prevenir aquells casos que puguin afectar directament la salut