La Comissió Jurídica Assessora, reunida el 24 de març de 2020, amb la presidència del Sr.
Maria Mercè Darnaculleta i Gardella, Marta Franch i Saguer, Alfredo Galán Galán, Francesc Homs i Molist, Marc Marsal i Ferret, Carles Mundó i Blanch, Joan Pagès i Galtés, Eva Pons i Parera, Sonia Ramos i González, Lluís Saura i Lluvià i Joan Manuel Trayter i Jiménez, i essent-ne ponent el Sr.
El Departament de Treball, Afers Socials i Famílies ha elaborat un Projecte de decret de desplegament de la Llei 14/2017, de 20 de juliol, de la renda garantida de ciutadania (en endavant, LRGC).
La versió final de la disposició projectada que se sotmet a dictamen consta de seixanta-dos articles, una disposició addicional, tres disposicions transitòries, una disposició derogatòria i dues disposicions finals.
Al Projecte de decret s'adjunta una memòria general, de la qual es va fer una versió inicial, i quatre versions posteriors, per actualitzar-la, així com una memòria d'avaluació de l'impacte de les mesures proposades, de la qual es va fer una versió inicial i també una darrera versió actualitzada.
El 24 d'octubre de 2017, el Govern va prendre coneixement de la comunicació sobre la consulta pública prèvia a l'elaboració del Projecte de decret.
Del 13 de novembre al 4 de desembre de 2018, es va fer la consulta pública prèvia al portal Participa.
Es van rebre les consideracions del Consell Comarcal del Vallès Occidental i de la Comissió Promotora de la Iniciativa Legislativa Popular per la Renda Garantida de Ciutadania (en endavant, Comissió Promotora de la ILP), que es van valorar mitjançant l'informe, de 7 de gener de 2019, del director general d'Economia Social, el Tercer Sector, les Cooperatives i l'Autoempresa.
El 28 de desembre de 2018, l'Àrea de Millora de la Regulació, de la Direcció General de Coordinació Interdepartamental, del Departament de la Presidència, va emetre una nota sobre l'avaluació de l'impacte de les mesures proposades.
L'11 de gener de 2019, la Direcció General de Serveis Consultius i Coordinació Jurídica del Departament de la Presidència va emetre una nota amb observacions.
El 15 de gener de 2019, l'Àrea Jurídica de Treball i Relacions Laborals del Departament va emetre l'informe jurídic preliminar sobre el Projecte de decret.
En la mateixa data, la Direcció General de Pressupostos va indicar que no informava sobre el Projecte de disposició, atès que no es disposava d'informació suficient per a valorar l'impacte en les finances de la Generalitat.
Per mitjà de sengles escrits de 15 de gener de 2019, la Direcció General de Famílies, i la cap del Servei de Prestacions, de la Direcció General de Protecció Social, ambdues unitats del mateix departament impulsor de la iniciativa, van efectuar-hi diverses recomanacions.
El mateix 15 de gener de 2019, el Projecte de decret va ser vist al Consell Tècnic de la Generalitat (apartat II).
Per sengles escrits de 25 de gener de 2019, el director general d'Economia Social, el Tercer Sector, les Cooperatives i l'Autoempresa va disposar el tràmit d'audiència, per quinze dies hàbils, a l'Associació Catalana de Municipis (ACM), la Federació Catalana de Municipis (FCM), el Col·legi Oficial de Treball Social de Catalunya (TSCAT), la Comissió Promotora de la ILP, la Taula d'Entitats del Tercer Sector Social de Catalunya, la Unió General de Treballadors (UGT), Comissions Obreres (CCOO), la Federació d'Empresaris de la Petita i Mitjana Empresa (FEPIME), Foment del Treball Nacional (Foment) i la Micro, Petita i Mitjana Empresa de Catalunya (PIMEC).
Les cinc primeres entitats van presentar al·legacions al Projecte de decret.
Mitjançant un edicte, publicat al Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya el 5 de febrer de 2019, es va sotmetre el Projecte de decret al tràmit d'informació pública.
Per comunicació electrònica d'11 de febrer de 2019, la Secretaria d'Igualtat, Migracions i Ciutadania va formular-hi diverses consideracions i una proposta de modificació de l'articulat.
El 12 de febrer de 2019, la Direcció General de Modernització i Innovació de l'Administració va emetre una nota sobre la disposició normativa projectada.
El 20 de febrer de 2019, l'Autoritat Catalana de Protecció de Dades va informar sobre el Projecte de decret, que es va considerar adequat a les previsions establertes en la normativa de protecció de dades de caràcter personal, amb diverses consideracions.
El 25 de febrer de 2019, els grups parlamentaris de Ciutadans i d'En Comú Podem, i l'entitat Càritas Catalunya, i el 27 de febrer següent, la federació Entitats Catalanes d'Acció Social (ECAS) van presentar sengles escrits d'al·legacions.
L'1 d'abril de 2019, l'Institut Català de les Dones va emetre un informe d'impacte de gènere en relació amb el Projecte de decret, en què va efectuar diverses propostes de modificació.
El 31 de maig de 2019, l'Àrea de Millora de la Regulació va formular una nota actualitzada sobre l'avaluació de l'impacte de les mesures proposades, en què efectuava observacions sobre la memòria d'avaluació.
El 12 de juny de 2019, l'advocat en cap de l'Assessoria Jurídica va subscriure una nota sobre la tramitació del Projecte de decret, en què relacionava els tràmits duts a terme i els que restaven pendents, i assenyalava que la tramitació no impossibilitava l'aplicació de la Llei que es preveu desplegar.
L'1 de juliol de 2019, la Direcció General d'Igualtat va efectuar diverses consideracions que proposava que es recollissin en el text normatiu.
El 25 de juliol de 2019, l'Àrea de Tecnologies de la Informació i les Comunicacions del departament impulsor de la iniciativa va emetre un informe, amb diverses consideracions tècniques sobre el sistema d'informació que dona suport a la gestió de la renda garantida de la ciutadania.
A través d'un informe de 29 de juliol de 2019, l'Àrea d'Organització, de la Direcció de Serveis, va exposar que no podia informar favorablement sobre el Projecte de decret i, mitjançant escrit del 16 de setembre següent, va emetre l'informe organitzatiu final, de caràcter favorable, amb diverses consideracions.
D'acord amb el certificat del secretari suplent de la Comissió Funcional del Consell General de Serveis Socials, en la sessió celebrada telemàticament entre els dies 19 a 27 de setembre de 2019, es va tractar el Projecte de decret.
En el marc de la sessió, la Confederació, Patronal del Tercer Sector Social de Catalunya, en nom propi i de dues entitats associades (l'ECAS i l'Associació Empresarial d'Economia Social Dincat), la directora general de Planificació en Salut, del Departament de Salut, i el Comitè Català de Representants de Persones amb Discapacitat (COCARMI) van presentar-hi al·legacions.
El 4 d'octubre de 2019, la sub-directora general de Planificació i Gestió Pressupostària, de la Direcció de Serveis, va emetre un informe econòmic sobre el Projecte de decret.
El 21 d'octubre de 2019, la directora general de Pressupostos, del Departament de la Vicepresidència i d'Economia i Hisenda, va informar sobre el projecte normatiu, i va fer avinent, entre d'altres qüestions, que l'increment derivat de l'aprovació del reglament s'havia de poder compensar amb reduccions de despesa en altres àmbits del mateix Departament.
El 23 d'octubre de 2019, la Direcció General d'Administració Digital, del Departament de Polítiques Digitals i Administració Pública, va emetre un informe favorable sobre la disposició normativa, amb determinades recomanacions.
El 27 de novembre de 2019, el director d'Economia Social, el Tercer Sector i les Cooperatives va emetre una memòria de valoració de les observacions i al·legacions presentades al Projecte de decret, en què indicava quines comportarien canvis en el text de les memòries o del Projecte de decret.
El 2 de desembre de 2019, l'Àrea Jurídica de Treball i Relacions Laborals va emetre l'informe jurídic preliminar, actualitzat.
El 23 de desembre de 2019, el Projecte de decret va ser vist pel Consell Tècnic de la Generalitat (apartat III.A), amb caràcter previ a la sol·licitud d'informe a la Comissió de Govern Local de Catalunya i de dictamen al Consell de Treball, Econòmic i Social de Catalunya (CTESC).
El 17 de gener de 2020, el CTESC va emetre el Dictamen núm. 4/2020 sobre el Projecte de decret, amb recomanacions.
Mitjançant informe de 18 de febrer de 2020, el director general d'Economia Social, el Tercer Sector i les Cooperatives va valorar les recomanacions del CTESC i en va acceptar diverses, de manera que es va adaptar novament el text del Projecte de decret, així com la Memòria general.
El 24 de febrer de 2020, la Comissió de Govern Local de Catalunya va acordar informar favorablement sobre el Projecte de decret.
El 24 de febrer de 2020, l'Àrea Jurídica de Treball i Relacions Laborals va emetre l'informe jurídic final, i mitjançant nota del dia 26 de febrer següent es van rectificar dues errades materials contingudes en l'informe.
El 25 de febrer de 2020, el Consell Tècnic de la Generalitat (apartat III.B) va veure el Projecte de decret, amb caràcter previ a la sol·licitud de dictamen a la Comissió Jurídica Assessora.
El 28 de febrer de 2020, va entrar en aquest òrgan consultiu la petició de dictamen formulada pel conseller de Treball, Afers Socials i Famílies, en què se sol·licitava l'emissió amb caràcter urgent.
En la sessió de 5 de març de 2020, el Ple de la Comissió Jurídica Assessora va admetre a tràmit la petició i en va nomenar ponent.
El 9 de març de 2020, el president de la Comissió Jurídica Assessora va resoldre no apreciar la urgència per a emetre el dictamen.
L'objecte d'aquest dictamen és el Projecte de decret de desplegament de la Llei 14/2017, de 20 de juliol, de la renda garantida de ciutadania.
La disposició projectada, en la versió que s'examina, consta d'un preàmbul, seixanta-dos articles, una disposició addicional, tres disposicions transitòries, una disposició derogatòria i dues disposicions finals.
El capítol I es refereix a les disposicions generals.
El capítol II està dedicat als "Titulars, requisits i obligacions".
El capítol III es refereix al règim econòmic i es divideix en dues seccions: La primera té per títol "Quantia de la prestació", i la segona s'ocupa de determinar els recursos, els rendiments i el patrimoni.
El capítol IV s'intitula "Òrgans competents.
Col·laboració", i en els articles 28 a 30 estableix les competències del servei públic en matèria d'ocupació, de la direcció general competent en matèria de RGC, dels ens col·laboradors i de l'òrgan tècnic.
En el capítol V es regula la coordinació de les actuacions i s'organitza en cinc seccions: la primera, sobre la "Naturalesa, principis i nivell de coordinació" s'estructura en dos articles, el 31 i el 32; la segona, composta per tres articles, es titula "Nivell d'intervenció tècnica"; la tercera, també amb tres articles, regula les taules de coordinació territorial; la quarta regula la Comissió Interdepartamental de la RGC, mitjançant els articles 39 i 40, i la cinquena, d'un sol article, efectua una remissió a la regulació de la Comissió de Govern de la RGC que es conté en el Decret 78/2019, de 2 d'abril.
El capítol VI té com a títol "Reconeixement de la prestació".
El capítol VII té per títol "Revisió, modificació, suspensió i extinció de la prestació", dividit en tres seccions: la primera, en què es regula la revisió i la modificació de la quantia de la prestació, en els articles 52 i 53, respectivament; la segona regula la suspensió, i la tercera, sota el títol "Extinció", regula les causes d'extinció i els efectes de l'extinció.
El capítol VIII fa referència al reintegrament de prestacions indegudes.
El capítol IX té per títol "Finançament" i conté un sol article.
El capítol X està dedicat a les "Disposicions comuns" i conté dos articles: el 61, relatiu al procediment sancionador, i el 62, que es refereix als recursos administratius i judicials.
El Projecte inclou una disposició addicional que regula com s'han de revisar els expedients de prestacions de renda garantida de la ciutadania que es trobin vigents en el moment de l'entrada en vigor, i tres disposicions transitòries: la primera, en relació amb la compatibilitat dels contractes a temps parcial; la segona, que fa referència al desplegament progressiu legalment previst de la RGC fins a la plena implantació l'1 d'abril de 2020; i la tercera, en relació amb l'òrgan que ha d'assumir transitòriament les funcions de l'òrgan tècnic.
Conté una disposició derogatòria que deroga el Decret 384/2011, de 30 d'agost, de desplegament de la Llei 10/1997, de 3 de juliol, de la renda mínima d'inserció.
I, per últim, conté dues disposicions finals.
La Llei 14/2017, de 20 de juliol, de la renda garantida de ciutadania (en endavant, LRGC) que ha estat modificada per les lleis 3/2018, de 23 d'octubre, i 1/2020, de 17 de febrer, estableix el mandat explícit de desplegament reglamentari en diversos preceptes (articles 7.1.a), 7.2.d), 7.3, 11.2.f), 11.4, 16.c), 21.1, 23.2.b), 24.1 i 2 i disposició addicional cinquena), i en la disposició final primera es fixa el termini de tres mesos per a iniciar la tramitació corresponent.
La intervenció de la Comissió Jurídica Assessora es produeix a l'empara dels articles 69 de la Llei 26/2010, de 3 d'agost, de règim jurídic i de procediment de les administracions públiques de Catalunya, i 8.2.b) de la seva Llei reguladora 5/2005, de 2 de maig.
Segons aquest darrer precepte, la Comissió ha de dictaminar preceptivament sobre "Els projectes de reglaments o de disposicions de caràcter general que es dictin per a desplegar les lleis o el dret comunitari i llurs modificacions".
Com s'ha dit, el Projecte de decret que se sotmet a consideració es dicta en desplegament de diversos articles de l'LRGC –sobre els quals la llei esmentada exigeix explícitament el desplegament reglamentari–, així com en relació amb d'altres qüestions que, segons s'exposa en la memòria general i el preàmbul, requereixen de concreció i determinació per a una millor i més efectiva aplicació de la prestació.
És doctrina reiterada de la Comissió que, en l'examen d'un projecte de reglament o de disposició general, l'abast de la seva intervenció comporta l'estudi de la competència de la Generalitat de Catalunya; l'habilitació del Govern per a dictar la norma de què es tracta; la comprovació que s'han seguit els tràmits procedimentals i, especialment, l'anàlisi de la legalitat del contingut del projecte; i la formulació de suggeriments sobre eventuals deficiències que caldria evitar o sobre possibles millores que caldria introduir-hi.
L'Estatut d'autonomia de Catalunya (EAC), en l'article 24.3, disposa que les persones o les famílies que es troben en situació de pobresa tenen dret a accedir a una renda garantida de ciutadania que els asseguri els mínims d'una vida digna, d'acord amb les condicions que legalment s'estableixen.
El títol competencial es troba en els articles 166.1.a) de l'EAC, que estableix que correspon a la Generalitat la competència exclusiva en matèria de serveis socials, que inclou, en tot cas, la regulació i l'ordenació de l'activitat de serveis socials, les prestacions tècniques i les prestacions econòmiques amb finalitat assistencial o complementàries d'altres sistemes de previsió pública.
D'altra banda, atès el vessant organitzatiu del Projecte normatiu, que dedica el capítol IV a regular els òrgans competents i els ens col·laboradors i el capítol V a la coordinació d'actuacions, cal tenir en compte també que l'article 150 de l'EAC estableix que correspon a la Generalitat la competència exclusiva sobre l'estructura i la regulació dels òrgans (lletra a) i les diverses modalitats organitzatives i instrumentals per a l'actuació administrativa (lletra b).
Per consegüent, la Generalitat de Catalunya té competència per a aprovar el Projecte de decret que s'examina.
El Govern de la Generalitat té una habilitació genèrica i una altra d'específica per a aprovar el Projecte de decret sobre el qual es dictamina:
a) El Govern és destinatari d'una habilitació genèrica per a aprovar normes reglamentàries.
L'article 68.1 de l'EAC atribueix al Govern de la Generalitat, amb caràcter general, la potestat reglamentària: "Exerceix [...]. la potestat reglamentària d'acord amb aquest Estatut i les lleis."
Així mateix, l'habilitació genèrica es deriva també de l'article 39.1 de la Llei 13/2008, de 5 de novembre, de la presidència de la Generalitat i del Govern, que estableix que "Correspon al Govern la titularitat de la potestat reglamentària en l'exercici de les competències de la Generalitat".
És el Govern qui l'exerceix com a tal en tots aquells supòsits no atribuïts específicament al president de la Generalitat o als consellers (article 26.e) de la mateixa Llei).
Cal recordar, a l'últim, que aquesta habilitació la reconeix l'article 128.1 de la Llei 39/2015, d'1 d'octubre, del procediment administratiu comú de les administracions públiques (LPAC), quan disposa que "l'exercici de la potestat reglamentària correspon al Govern de la nació, als òrgans de govern de les comunitats autònomes, de conformitat amb el que estableixen els seus estatuts respectius, i als òrgans de govern locals [...]".
b) A aquesta habilitació genèrica, cal afegir l'específica o sectorial que conté l'LRGC.
A més dels diversos preceptes abans esmentats on s'estableix que determinada regulació s'ha d'establir per reglament, la disposició final primera de l'LRGC, com ja s'ha dit, estableix que el Govern, en el termini de tres mesos a comptar de l'aprovació de la llei, ha d'iniciar els tràmits del desplegament reglamentari.
A l'empara de les habilitacions exposades i en exercici de la potestat reglamentària en els termes indicats, el Govern està habilitat per a aprovar la disposició projectada, i el rang de la norma és l'adequat, d'acord amb l' article 40 de la Llei 13/2008, de 5 de novembre.
V. Consideracions sobre el procediment d'elaboració del Projecte de decret
Règim jurídic aplicable al procediment
Per a determinar el règim jurídic aplicable al procediment d'elaboració del Projecte de decret cal prendre en consideració com a data inicial la del primer tràmit participatiu, és a dir, la consulta pública prèvia, portada a terme a través del Portal de la Transparència, d'ençà del 13 de novembre de 2018.
En atenció a aquesta data, el procediment d'elaboració del Projecte de decret objecte d'aquest Dictamen està regulat en els textos normatius següents:
a) La regulació del procediment d'elaboració de disposicions reglamentàries es conté principalment en el títol IV ("Procediment d'elaboració de disposicions reglamentàries") de la Llei 26/2010.
El procediment regulat en el títol IV esmentat "s'aplica a les disposicions reglamentàries que s'elaboren en l'àmbit competencial de l'Administració de la Generalitat" (article 59.1).
A l'efecte d'aplicar aquesta regulació, "s'entén per disposicions reglamentàries les disposicions de caràcter general amb rang inferior al de llei dictades pel Govern o pels consellers dels departaments de l'Administració de la Generalitat que, qualsevol que sigui la matèria de què tractin, continguin normes que innovin l'ordenament jurídic" (article 60.1).
En conseqüència, aquestes normes són d'aplicació al procediment d'elaboració del Projecte de decret que ara s'examina.
b) És també d'aplicació la regulació sobre la potestat reglamentària continguda en la Llei 13/2008, esmentada, en particular, en els articles del capítol VII del títol II ("Potestat reglamentària").
Segons aquesta regulació, les disposicions reglamentàries dictades pel Govern adopten forma de decret (article 40.1) i són signades pel president i pels consellers que hagin formulat la proposta (article 40.2).
c) Cal tenir present, a més, que la tramitació del Projecte de decret ha d'observar les previsions de la Llei 19/2014, de 29 de desembre, de transparència, accés a la informació pública i bon govern (articles 62 i 69).
d) Atès el moment d'inici del procediment, cal atenir-se, així mateix, a les previsions que conté l'LPAC en el títol VI ("De la iniciativa legislativa i de la potestat per dictar reglaments i altres disposicions").
Ara bé, l'aplicació d'aquesta normativa s'ha de realitzar tot tenint en compte que, amb motiu de la Sentència 55/2018, de 24 de maig, del Ple del Tribunal Constitucional, dictada en el recurs d'inconstitucionalitat núm. 3628/2016, interposat pel Govern de la Generalitat de Catalunya, alguns dels preceptes d'aquest títol, d'una manera total o parcial, han estat declarats contraris a l'ordre constitucional de distribució de competències i, per tant, no aplicables als procediments d'elaboració de reglaments autonòmics, qüestió a la qual ja s'ha referit la Comissió en dictàmens anteriors (149/2018, 150/2018, 151/2018, 175/2018, 82/2019, 195/2019, 356/2019 i 13/2020, entre d'altres).
Tot partint d'aquest marc legal de referència, a continuació s'analitza la documentació i la tramitació donada al Projecte de decret sotmès a dictamen.
En relació amb la conformació de l'expedient i, en concret, pel que fa a la documentació, l'expedient compleix, en termes generals, amb allò previst en l'article 63 de la Llei 26/2010, ja que està indexat i foliat, i els documents que l'integren estan numerats i ordenats cronològicament –llevat d'alguna excepció–, datats i signats pels òrgans competents per a emetre'ls.
Tanmateix, l'expedient no s'ha paginat; circumstància que en dificulta el maneig i l'estudi, i tampoc no s'adequa a la previsió normativa de l'article 46 de la Llei 26/2010.
La Comissió ha recordat la importància del requisit de la foliació o paginació en diverses ocasions (Dictamen 151/2018 i, en termes similars, dictàmens 180/2017, 308/2017, 65/2018 i 297/2019), i ha indicat que: «L'article 46 de la Llei 26/2010 regula l'expedient administratiu, en dona la noció i estableix en l'apartat segon que "Els documents que integren l'expedient han d'estar degudament indexats, numerats i ordenats cronològicament".
A aquesta indexació dels documents que integren l'expedient, que ha de ser objecte d'un índex independent i separat, que ha de precedir tot expedient sotmès a consulta, en el qual s'ordenen cronològicament els documents que l'integren, que han d'estar identificats amb un número correlatiu, s'hi afegeix l'obligació de foliació de l'expedient prevista en l'apartat 3 de l'article 46.
En aquest apartat, la Llei estableix que aquesta foliació, quan l'expedient és electrònic, s'ha de portar a terme mitjançant un índex electrònic, el qual ha de signar l'administració, òrgan, organisme o entitat pública actuant, segons escaigui, i ha de garantir la integritat de l'expedient electrònic i permetre recuperar-lo sempre que calgui.
Aquestes previsions sobre indexació, numeració, ordenació i foliació dels documents que integren l'expedient ha estat objecte de regulació també en l'article 70 de l'LPAC, el qual, a més de donar una noció d'expedient administratiu, precisa determinats requisits de la indexació i foliació dels expedients electrònics.
En concret, disposa que quan l'expedient electrònic hagi de ser remès a un altre òrgan o administració, aquesta remissió s'ha de fer "d'acord amb el que preveuen l'Esquema Nacional d'Interoperabilitat i les normes tècniques d'interoperabilitat corresponents, i s'ha d'enviar complet, foliat, autentificat i acompanyat d'un índex, així mateix autentificat, dels documents que contingui.
L'autenticació de l'índex esmentat ha de garantir la integritat i immutabilitat de l'expedient electrònic generat des del moment de la seva signatura i ha de permetre recuperar-lo sempre que sigui necessari".
De manera que l'Administració, en la mesura de les disponibilitats tècniques existents, i en el procés d'implementació de l'expedient electrònic, ha de remetre a aquesta Comissió l'expedient indexat i foliat d'acord amb les esmentades "Normes Tècniques d'Interoperabilitat", per tal que garanteixi els principis d'integritat i immutabilitat de l'expedient».
Quant a la planificació normativa, l'article 132 de l'LPAC determina que les administracions públiques, anualment, "han de fer públic un pla normatiu que contingui les iniciatives legals o reglamentàries que s'hagin d'elevar per a la seva aprovació l'any següent" (apartat primer).
I afegeix: "Una vegada aprovat, el pla anual normatiu s'ha de publicar al portal de la transparència de l'Administració pública corresponent" (apartat segon).
El Projecte de decret sobre el qual es dictamina està inclòs en el Pla normatiu de l'Administració de la Generalitat de Catalunya per als anys 2019-2020, aprovat per l'Acord del Govern de 24 d'abril de 2019.
Hi consta com a iniciativa normativa en tràmit.
Sobre la planificació normativa, és doctrina reiterada d'aquest Comissió, tal i com es recull, entre d'altres, en el Dictamen 51/2020, «que la Sentència 55/2018, en declarar no aplicable el precepte de l'article 132 de l'LPAC, determina la referència necessària a la regulació dels instruments de planificació normativa de què es doti, si escau, la Generalitat.
En aquest sentit, cal tenir en compte que l'article 62.1 de la Llei 19/2014, de 29 de desembre, ja preveu que la iniciativa normativa s'ha d'exercir "de manera que el marc normatiu resultant sigui previsible, tan estable com sigui possible i fàcil de conèixer i comprendre per als ciutadans i els agents socials" i, en general, la planificació normativa s'ha de considerar un instrument al servei de la seguretat jurídica, tal com recullen les millors pràctiques en aquesta matèria presents en l'ordenament europeu i el dret comparat.
I és que la planificació de la potestat normativa és un instrument al servei de la seguretat jurídica, principi que no solament implica generar confiança sobre el que diu la normativa vigent, sinó també sobre l'evolució raonable de l'ordenament jurídic, tal com es reconeix d'una manera expressa en l'article 62 de la Llei catalana 19/2014, que preveu la necessitat que la iniciativa normativa s'exerceixi de tal manera que el marc normatiu resultant sigui previsible.»
En aquest context, aquesta Comissió valora molt positivament que, en compliment del principi de seguretat jurídica recollit en l'article 62.1 de la Llei 19/2014, i d'acord amb la línia de les bones pràctiques incorporades per la Unió Europea i el dret comparat, el Govern de la Generalitat de Catalunya hagi aprovat el Pla normatiu de l'Administració de 1 la Generalitat de Catalunya per als anys 2019-2020.
L'article 133.1 de l'LPAC estableix que, amb caràcter previ a l'elaboració d'un projecte de reglament, s'ha de substanciar una consulta pública a través del portal web de l'Administració competent en la qual s'ha de demanar l'opinió dels subjectes i de les organitzacions més representatives potencialment afectats per la futura norma.
Com ja s'ha indicat, es va publicar al Portal de la Transparència del web del Departament de Treball, Afers Socials i Famílies un document per a la consulta pública sobre el Projecte normatiu.
En la memòria general es justifica la realització, del 13 de novembre al 4 de desembre de 2018, del tràmit de consulta pública a l'elaboració del Projecte de decret, que es va efectuar mitjançant el portal.
L'expedient incorpora una còpia diligenciada de la comunicació al Govern sobre la consulta pública i hi consten els dos escrits rebuts en el període hàbil (del Consell Comarcal del Vallès Occidental i de la Comissió Promotora de la ILP) i un informe de retorn sobre la valoració de les aportacions efectuades.
Així mateix, cal assenyalar que hi consta la publicació de l'informe de retorn de la consulta pública prèvia al Portal de la Transparència, que resumeix les aportacions realitzades i inclou la valoració corresponent de l'Administració.
Aquesta manera de procedir, tal com ha assenyalat aquesta Comissió prèviament (dictàmens 149/2018, 27/2019 i 299/2019), reverteix en l'eficàcia del tràmit de consulta prèvia i pot incrementar la qualitat normativa de les disposicions impulsades.
Iniciació i tramitació del procediment
D'acord amb el que disposa l'article 61.1 de la Llei 26/2010, "El procediment d'elaboració d'un projecte de disposició reglamentària s'inicia a proposta del departament competent en la matèria del projecte".
En el cas examinat, la competència per a tramitar el Projecte de decret correspon al Departament de Treball, Afers Socials i Famílies, de conformitat amb el Decret 1/2018, de 19 de maig, de creació, denominació i determinació de l'àmbit de competència dels departaments de l'Administració de la Generalitat de Catalunya 26 (article 3.11.17).
Segons l'article 62.1 de la Llei 26/2010, "La tramitació d'un projecte de disposició reglamentària correspon a la unitat directiva corresponent del departament proposant i, en els casos de tramitació conjunta, a les unitats directives designades pels departaments".
En el present cas, la tramitació del Projecte de decret ha estat impulsada per la Direcció General d'Economia Social, el Tercer Sector i les Cooperatives, en exercici de les competències recollides en els decrets 289/2016, de 30 d'agost, i 229/2018, de 23 d'octubre, de reestructuració d'aquest departament.
Segons l'article 64.1 de la Llei 26/2010, "Els projectes de disposicions reglamentàries han d'anar acompanyats sempre d'una memòria general, d'una memòria d'avaluació de l'impacte de les mesures proposades [...]".
A més, segons afegeix l'article 64.5 de la mateixa Llei, "L'expedient ha d'incloure una memòria de les observacions i les al·legacions presentades en els tràmits de consulta interdepartamental, audiència, informació pública i informes, si escau, i també de les raons que han dut a desestimar-les, si és el cas".
En el cas examinat, consten en l'expedient les memòries següents:
Els projectes de disposicions reglamentàries han d'adjuntar sempre una memòria general (article 64.1 de la Llei 26/2010).
El contingut mínim d'aquesta memòria es determina en l'article 64.2 de la Llei 26/2010: "a) La justificació de la necessitat de la disposició reglamentària i l'adequació d'aquesta als fins que es persegueixen. b) El marc normatiu en què s'insereix el projecte de disposició reglamentària. c) La relació de les disposicions afectades pel projecte de disposició reglamentària i la taula de vigències i derogacions resultants. d) La competència de la Generalitat sobre la matèria. e) La relació motivada de les persones i les entitats a les quals s'ha d'atorgar el tràmit d'audiència. f) La procedència, si escau, de sotmetre l'expedient a informació pública."
La memòria general, emesa en data 7 de gener de 2019 pel director general d'Economia Social, el Tercer Sector i les Cooperatives, i les seves actualitzacions, de 27 de setembre de 2019, de 2 de desembre de 2019, de 17 de desembre de 2019, i la darrera versió, de 20 de febrer de 2019, s'ajusta formalment al contingut mínim que exigeix l'article 64.2 de la Llei 26/2010, en la mesura que, entre d'altres aspectes, justifica suficientment la necessitat de la disposició i l'adequació als fins que es persegueixen i motiva les opcions normatives concretes.
Conté el marc normatiu en què s'insereix la norma i la relació de disposicions afectades pel projecte de disposició reglamentària; efectua una relació motivada de persones i entitats a qui atorgar el tràmit d'audiència, i justifica la procedència de sotmetre l'expedient a informació pública.
També inclou unes consideracions sobre la necessitat de l'entrada en vigor immediata del projecte normatiu i sobre l'ús, en la disposició reglamentària, dels termes "acord d'inclusió laboral" i "acord d'inserció laboral", en lloc de l'expressió legal "pla d'inclusió social o d'inserció laboral".
b) Memòria d'avaluació de l'impacte de les mesures proposades
Els projectes de disposicions reglamentàries han d'adjuntar sempre una memòria d'avaluació d'impacte (article 64.1 de la Llei 26/2010).
El contingut mínim d'aquesta memòria es determina en l'article 64.3 de la Llei 26/2010: informe d'impacte pressupostari, informe d'impacte econòmic i social, informe d'impacte normatiu i informe d'impacte de gènere.
En el cas objecte de dictamen, la memòria d'avaluació de l'impacte de les mesures proposades, de data 7 de gener de 2019, emesa pel mateix director general, i la seva actualització, de 2 de desembre de 2019, després de rebre les observacions de l'Àrea de Millora de la Regulació, conté els aspectes mínims exigits per l'article 64.3 de la Llei 26/2010.
Analitza el context i identifica les opcions de regulació i incorpora els informes previstos legalment sobre l'impacte pressupostari, l'impacte econòmic i social, l'impacte normatiu i l'impacte de gènere.
L'impacte pressupostari s'analitza prenent en compte les previsions prèvies a l'entrada en vigor de la LRGC, el pressupost executat i les previsions per als anys següents, d'acord amb dades disponibles a setembre de 2019, i es valoren detalladament els aspectes rellevants introduïts per la proposta de decret.
L'impacte econòmic i social descriu l'impacte econòmic previst sobre les llars, l'ocupació i el mercat de treball, la inclusió social i la protecció específica de determinats grups i l'impacte sobre la salut pública i la seguretat de les persones més vulnerables que es troben en situació o en risc de pobresa i exclusió social i les seves famílies.
L'informe d'impacte normatiu s'emet en termes de simplificació i reducció de càrregues administratives pels ciutadans.
En aquest sentit, s'indica que en la gestió de la renda garantida de ciutadania (RGC) intervenen diverses administracions que s'han de coordinar per tal de buscar una eficient entrada, gestió i sortida de la prestació dels beneficiaris i es detallen els tràmits que es regulen procurant aquesta simplificació.
Per acabar, el document inclou un apartat on es comparen les opcions de regulació considerades i un altre apartat sobre implementació, seguiment i avaluació de la norma.
En relació amb l'impacte econòmic, en el decurs de la tramitació, la Sub-direcció General de Planificació i Gestió Pressupostària, de la Direcció de Serveis, ha emès un informe econòmic a l'efecte de facilitar més informació a la Direcció General de Pressupostos.
En l'informe s'exposa que, d'acord amb la valoració econòmica de la memòria, els canvis que s'inclouen en el Projecte de decret, respecte a la previsió inicial –com són l'extensió de la compatibilitat de les rendes de treball a temps parcial a les famílies nombroses, la incorporació de les situacions de violència masclista com a raó de compatibilitat, la concurrència de dos titulars a la mateixa llar i la possibilitat de residència permanent i serveis residencials–, suposen un increment de despesa.
Tot i que, s'argumenta, la despesa real derivada de l'entrada en funcionament de la RGC ha estat inferior a les previsions econòmiques valorades en la tramitació de la Llei, s'incorpora una previsió d'acord amb la qual l'any 2020 hi hauria un increment en el cost de la RGC de 48 milions d'euros i l'any 2021, quan s'hauria d'assolir el 100 % de desplegament de l'RGC, de 120 milions d'euros.
D'altra banda, afegeix que l'aplicació del reglament no es preveu que comporti canvis substancials en els aplicatius de gestió de la prestació, però sí que afectarà el disseny d'algunes funcionalitats que s'han d'adaptar.
S'observa que la memòria treballa amb una conjuntura econòmica que ha quedat abruptament desfasada.
Es diu que "el Banc d'Espanya contempla que el període de creixement intens es mantingui fins al 2020".
La crisi que s'està vivint en el moment en què s'aprova aquest Dictamen aconsella que l'Administració ponderi revisar l'impacte econòmic que es preveu, atesa la previsible frenada del creixement i, per consegüent, dels ingressos públics, i el potencial increment en el nombre de persones en condicions de reunir els requisits legals per a ser perceptor de l'RGC, i a la vista del projecte de Llei de pressupostos de la Generalitat que està en tràmit al Parlament.
L'informe d'impacte econòmic i social destaca els beneficis de la norma projectada, perquè millorarà la protecció econòmica de les famílies i de la infància, en augmentar les compatibilitats i excloure determinats imports del còmput d'ingressos, la qual cosa ha de permetre accedir als serveis bàsics a la població més vulnerable.
Es raona, també, que pot tenir un efecte positiu sobre l'ocupació i el mercat de treball.
L'informe d'impacte normatiu en termes de simplificació i reducció de càrregues administratives incorporat a la memòria compleix la finalitat d'avaluar la incidència de les mesures proposades per la norma projectada en termes d'opcions de regulació, de simplificació administrativa i de reducció de càrregues administratives.
L'informe d'impacte de gènere assenyala que el Projecte de decret no fa us ús androcèntric del llenguatge, que no afecta el principi d'igualtat d'oportunitats entre homes i dones i que es vetllarà per la paritat en els òrgans.
c) Memòria de les observacions i les al·legacions
Els projectes de disposicions reglamentàries han d'adjuntar una memòria en què es valorin, si escau, les observacions i les al·legacions presentades durant la tramitació del projecte normatiu i en què es motivi, si és procedent, la decisió de desestimar-les (article 64.5 de la Llei 26/2010).
L'expedient inclou aquesta memòria, de 27 de novembre de 2019, mitjançant la qual la direcció general impulsora valora exhaustivament els informes, les al·legacions i les observacions rebudes, amb indicació de si cadascuna d'aquestes s'accepta, totalment o parcialment, o, d'una manera motivada, no s'accepta, i, si escau, els canvis que comporta.
L'expedient inclou un informe específic sobre el Dictamen núm. 4/2020 del CTESC, que resumeix les recomanacions efectuades a l'articulat i les valora.
Tràmit de consulta interdepartamental
Segons l'article 66.1 de la Llei 26/2010, "Si l'aprovació de la disposició reglamentària correspon al Govern, la iniciativa s'ha de posar en coneixement dels diferents departaments perquè formulin, si escau, les observacions que considerin convenients prèviament als tràmits d'audiència i d'informació pública".
L'apartat segon del mateix article 66 afegeix que la consulta interdepartamental s'instrumenta per mitjans electrònics.
Dins del mateix Departament de Treball, Afers Socials i Famílies, han presentat recomanacions o observacions a la norma projectada la Direcció General de Famílies –en relació amb l'afectació de la Llei 5/2008, de 24 d'abril, del dret de les dones a eradicar la violència masclista, i la Llei 18/2003, de 4 de juliol, de suport a les famílies–; la cap del Servei de Prestacions, de la Direcció General de Protecció Social; la Secretaria d'Igualtat, Migracions i Ciutadania i la Direcció General d'Igualtat.
També n'ha emès informe l'Àrea de Tecnologies de la Informació i les Comunicacions, de caràcter tècnic, en relació amb el sistema d'informació que dona suport a la gestió de la RGC.
L'Àrea d'Organització, de la Direcció de Serveis, després d'un primer informe desfavorable, ha emès un informe final favorable, condicionat al fet que s'incloguessin en el text del Projecte de decret o en el formulari de sol·licitud de la RGC diverses consideracions en relació amb els requisits, la sol·licitud, les declaracions, la documentació i les dades de caràcter personal.
En el present cas, en l'expedient no queda circumstanciat el tràmit de consulta interdepartamental a través del SIGOV previst preceptivament en l'article 66 de la Llei 26/2010, ni que s'hagi efectuat, ni el resultat d'aquest.
Podria deduir-se'n la realització del certificat del secretari del Govern de 23 de desembre de 2019, en què deixa constància que la iniciativa SIG18TSF1611 va ser vista per tal que en continués la tramitació.
Cal recordar la conveniència d'incorporar a la documentació tramesa a aquesta Comissió una referència circumstanciada d'aquest tràmit i del seu resultat, de cara a la completesa de l'expedient (dictàmens 130/2013, 267/2014, 12 389/2015 i 186/2019, entre d'altres).
Segons l'article 64.1 de la Llei 26/2010, "Els projectes de disposicions reglamentàries han d'anar acompanyats sempre [...] dels informes preceptius i els que sol·liciti l'òrgan instructor".
En el cas examinat, consten en l'expedient els informes següents en relació amb el Projecte de decret:
Els projectes de disposicions reglamentàries "s'han de sotmetre a informe jurídic de la unitat departamental corresponent o de la central, del Gabinet Jurídic de la Generalitat" (article 65.1 de la Llei 26/2010).
En aquest sentit, l'article 4.1.a) de la Llei 7/1996, de 5 de juliol, d'organització dels serveis jurídics de l'Administració de la Generalitat de Catalunya, atribueix als advocats de la Generalitat l'assessorament sobre "Els projectes i els avantprojectes de disposicions de caràcter general".
D'acord amb el que exigeix l'article 65.1 de la Llei 26/2010, l'expedient inclou un informe jurídic preliminar, de 15 de gener de 2019, un informe preliminar actualitzat de 2 de desembre de 2019, i l'informe jurídic final de 24 de febrer de 2020, tots de caràcter favorable.
El primer avalua la documentació de l'expedient, d'acord amb el contingut de l'Acord de Govern de 19 de maig de 2009, pel qual s'aproven les directrius sobre el contingut de l'expedient i el procediment d'elaboració de disposicions de caràcter general, el marc normatiu i la tramitació a dur a terme, alhora que efectua una sinopsi del contingut de les memòries i de la primera versió de la proposta normativa.
El segon, que informa sobre la versió de la disposició de novembre de 2019, es justifica a causa del gran nombre d'al·legacions, observacions i suggeriments realitzats en els tràmits d'audiència, al·legacions i consulta interdepartamental, que han comportat múltiples canvis.
I, per últim, l'informe jurídic final, que s'emet sobre la versió de la disposició projectada de febrer de 2020.
Aquest, a més de les referències anteriors, analitza la tramitació seguida i la documentació que integra l'expedient, i conclou que aquesta és la preceptiva i que la disposició s'adequa al marc normatiu vigent i a les directrius de tècnica establertes a les Regles per a l'elaboració de les disposicions de caràcter general.
b) Informe de l'Autoritat Catalana de Protecció de Dades
L'Autoritat Catalana de Protecció de Dades emet informe sobre les disposicions que afectin la protecció de dades de caràcter personal, de conformitat amb allò establert en l'article 5.m) i 8.2.f) de la Llei 32/2010, d'1 d'octubre, de l'Autoritat Catalana de Protecció de Dades.
En el present cas, considera el Projecte normatiu adequat a les previsions establertes en la normativa sobre protecció de dades de caràcter personal, sempre que es tinguin en compte les consideracions fetes en l'informe.
Consta que totes les observacions s'han valorat positivament, si bé una d'elles no s'ha incorporat textualment, sinó amb una redacció alternativa, i que, a conseqüència d'aquestes, la Direcció General ha incorporat diversos canvis en el text del Projecte de decret i en el formulari de sol·licitud.
En la memòria de valoració, s'indica que al Projecte de decret li resulta d'aplicació la Llei 2/2014, de 27 de gener, de mesures fiscals, administratives, financeres i del sector públic, que estableix l'habilitació legal al departament competent en matèria de serveis socials perquè pugui comprovar d'ofici, i sense consentiment previ de les persones interessades, les dades declarades dels sol·licitants i dels membres de la unitat familiar, i s'exposa, entre d'altres qüestions, que la unitat promotora treballarà perquè la plataforma web de gestió de la renda garantida de ciutadania s'adeqüi a les necessitats en matèria de seguretat.
L'informe d'impacte de gènere emès per l'Institut Català de les Dones (art. 3.g) de la Llei 11/1989, de 10 de juliol, de creació de l'Institut Català de la Dona, modificat per la disposició final primera de la Llei 17/2015, de 21 de juliol, d'igualtat efectiva de dones i homes, i l'article 64.3.d de la Llei 26/2010) analitza terminològicament el text articulat i efectua diverses propostes de modificació, de caràcter gramatical i de la regulació continguda en tres articles, que ha acceptat íntegrament la unitat promotora.
d) Informe de la Direcció General de Pressupostos
La Direcció General de Pressupostos, del Departament de la Vicepresidència i d'Economia i Hisenda, efectua un primer informe, en què identifica, entre d'altres qüestions, els canvis que introdueix el Projecte de decret, respecte de la regulació legal (que resumeix en "compatibilitat rendes del treball a temps parcial, quanties de les ajudes, compatibilitats en cas de violència masclista, concurrència de titulars en una mateixa llar i residència permanent i serveis residencials"), i conclou que no es disposa d'informació suficient per a valorar l'impacte que suposa la regulació en les finances de la Generalitat.
Un cop rebut l'informe econòmic de la sub-directora general de Planificació i Gestió Pressupostària, la Direcció General de Pressupostos emet un nou informe, des del punt de vista estrictament pressupostari, en què conclou que, malgrat que l'increment de despesa derivat de l'aprovació del reglament no té cabuda dins del pressupost del Departament de Treball, Afers Socials i Famílies, s'ha de poder compensar amb reduccions de despesa en altres àmbits del mateix Departament, amb esment a l'article 17 de la Llei 4/2017, de 28 de març, de pressupostos de la Generalitat de Catalunya per al 2017, relatiu a la limitació d'augment de la despesa i, entre d'altres qüestions, que, pel que fa als òrgans col·legiats que es creen, s'ha de fer constar en el text de la norma si els membres d'aquests òrgans podran percebre o no drets d'assistència a les reunions.
Atès que aquestes previsions es van efectuar abans de l'actual crisi derivada del coronavirus COVID - 19, la Comissió Jurídica entén que cal actualitzar l'informe de la Direcció General de Pressupostos.
Però, a més la Comissió observa que l'informe admet que no hi ha dotació pressupostària suficient i remet a la reducció de despesa del Departament en altres àmbits que no concreta, per la qual cosa s'ha de recordar que el Tribunal Suprem ha declarat nuls reglaments en la tramitació dels quals no es contenia la necessària previsió pressupostària; per exemple, la Sentència de 16 de desembre de 2011, de la Sala Contenciosa Administrativa, Secció 4, en el recurs 6507/2009, declara nul·la una ordre, entre d'altres motius, per aquests: " Se limita a explicar cuál es el contenido económico de la subvención (o disposición dineraria en términos art. 2.1 Ley 38/2003, de 17 de noviembre, General de Subvenciones) con remisión al crédito presupuestario aprobado en la Ley de Presupuestos, que no puede ser confundido ni homologado con el coste económico de la implementación de las subvenciones.
e) Informe de la Comissió Funcional del Consell General de Serveis Socials
La Comissió Funcional del Consell General de Serveis Socials va tractar el Projecte de decret en sessió telemàtica.
D'acord amb el que s'estableix en l'article 13.2.c) del Decret 202/2009, de 22 de desembre, dels òrgans de participació i de coordinació del Sistema Català de Serveis Socials, correspon al Ple, entre d'altres funcions, debatre i emetre informes preceptius sobre els projectes de normativa general i els projectes de plans d'actuació, plans sectorials i plans estratègics en matèria de serveis socials abans de la seva aprovació.
Segons es desprèn de l'informe jurídic final, d'acord amb l'acta constitutiva del Ple del Consell de Serveis Socials, de 6 de maig de 2010, es va delegar en la Comissió Funcional diverses funcions i, pel que fa als informes sobre projectes de normativa general, el Ple es va reservar informar sobre el Projecte de decret de la cartera de serveis socials.
En el marc de la sessió esmentada, la Confederació, Patronal del Tercer Sector Social de Catalunya, en nom propi i de dues entitats associades (l'ECAS, que també ha presentat al·legacions en el tràmit d'audiència, i l'Associació Empresarial d'Economia Social Dincat), la Direcció General de Planificació en Salut, del Departament de Salut, i el Comitè Català de Representants de Persones amb Discapacitat (COCARMI) hi han presentat al·legacions.
Totes les al·legacions s'han valorat, i s'ha motivat la decisió d'acceptar-les o no.
f) Dictamen del Consell de Treball, Econòmic i Social
De conformitat amb l'article 2.1.a) de la Llei 7/2005, de 8 de juny, del Consell de Treball, Econòmic i Social de Catalunya, correspon a aquest òrgan, "d'acord amb la seva naturalesa, les funcions següents: a) Emetre dictamen amb caràcter preceptiu, no vinculant i previ a la tramitació corresponent, sobre: [...]
Els projectes de decret del Govern que regulen matèries socioeconòmiques, laborals i d'ocupació, segons que es determini en les disposicions administratives que es dictin per al desenvolupament reglamentari d'aquesta llei".
En el cas examinat aquest Consell va emetre el Dictamen núm. 4/2020, aprovat en la sessió plenària de 17 de gener, en què hi va formulava diverses consideracions, valorades per la direcció general promotora en l'informe de 18 de febrer de 2020.
g) Informe de la Comissió de Govern Local de Catalunya
La Comissió de Govern Local de Catalunya, reunida en sessió de 24 de febrer de 2020, va informar favorablement sobre el Projecte de decret, per consens, amb el vot favorable de tots els representants de l'Administració de la Generalitat i dels ens locals assistents, sense observacions.
En l'informe jurídic final es fa referència al fet que, d'acord amb els articles 3 i 22 de la Llei 12/2010, de 19 de maig, del Consell de Governs Locals, en els quals s'estableix que el Consell participa "en la tramitació parlamentària de les iniciatives legislatives i en la tramitació de plans, normes reglamentàries i avantprojectes de llei que afecten de manera específica les administracions locals", s'hauria de demanar l'informe preceptiu, tal com ha recordat d'una manera reiterada la Comissió Jurídica Assessora.
Afegeix que, tanmateix, des del finiment del seu mandat l'any 2015, no hi ha constància que el Consell de Governs Locals s'hagi tornat a constituir.
h) Informe de l'Àrea de Millora de la Regulació, d'acord amb l'establert en l'article 28 del Decret 20/2019, de 29 de gener, de reestructuració del Departament de la Presidència
L'Àrea de Millora de la Regulació ha emès una nota sobre l'avaluació de l'impacte de les mesures proposades, a l'inici de la tramitació, amb consideracions generals sobre l'estructura i els aspectes més destacats de la memòria d'avaluació per tal de ser valorades per la direcció general promotora.
També inclou una llista de normes vigents, i recomana revisar si s'haurien de modificar o derogar expressament.
Posteriorment, actualitza aquesta nota, que inclou un quadre de comparació de les opcions de regulació i unes observacions sobre el text proposat, en gran part, de caràcter formal, de conformitat amb el Manual d'elaboració de les normes de la Generalitat de Catalunya.
La Direcció General de Modernització i Innovació de l'Administració, del Departament de Polítiques Digitals i Administració Pública, ha emès, primerament, una nota, que se centra en la regulació dels òrgans competents, l'òrgan tècnic i l'equip d'assessorament tècnic de caràcter multidisciplinari, la Comissió Interdepartamental de la renda garantida de ciutadania, i la Comissió de Govern.
En síntesi, requereix una major concisió en la identificació de les unitats actuants, modificar algunes referències que es consideren poc entenedores, i un major detall en la regulació relativa a aquests òrgans.
Consta que la unitat ha acceptat les recomanacions inicials, algunes parcialment.
L'Oficina d'Organització de l'Administració i del Sector Públic, de la Direcció General d'Administració Digital, del mateix Departament, ha informat sobre el Projecte de decret, amb transcripció literal de la nota prèvia, com a antecedent, i tenint en compte la memòria de valoració de les observacions i al·legacions presentades i, en especial, quant als aspectes que es consideren un requisit sobre el qual no es pot emetre informe favorable.
D'acord amb l'article 39.b) del Decret 124/2019, de 4 de juny, de reestructuració del Departament de Polítiques Digitals i Administració Pública, correspon a l'Oficina d'Organització de l'Administració i del Sector Públic "Elaborar informes preceptius i vinculants relatius a les disposicions de creació, modificació o supressió d'entitats institucionals de l'Administració de la Generalitat i a les que defineixen les estructures organitzatives dels departaments i dels organismes que en depenen".
En l'informe emès, s'expressa que s'han consensuat amb la unitat promotora i l'Àrea Jurídica de Treball i Relacions Laborals diverses modificacions necessàries en el text, relatives a la creació d'òrgans col·legiats, les quals s'han dut a terme i possibiliten l'emissió d'un informe favorable.
Per aquest motiu, s'informa favorablement sobre la disposició, sens perjudici d'altres consideracions que s'hi formulen amb caràcter de recomanació.
Finalment, la Direcció General de Serveis Consultius i Coordinació Jurídica ha efectuat inicialment diverses observacions, moltes de caràcter formal, les quals s'accepten i s'incorporen a la versió del Projecte de decret de 15 de gener de 2019.
Participació ciutadana i transparència
a) D'acord amb l'informe de l'advocat en cap de l'Assessoria Jurídica del Departament, incorporat a l'expedient, amb caràcter previ a la tramitació formal del Projecte, van tenir lloc nombroses reunions conjuntes entre la direcció general impulsora de la norma, les organitzacions sindicals UGT i CCOO, les organitzacions empresarials més representatives, la Taula d'Entitats del Tercer Sector Social de Catalunya, representació de les entitats del món local i representants del Col·legi Oficial de Treball Social de Catalunya, amb l'objectiu de preparar una regulació exhaustiva i acurada, i poder tenir en compte, en el desplegament reglamentari, les necessitats del col·lectiu vulnerable que s'hi pot beneficiar, així com els principis de bona administració i de millora de la regulació.
Tanmateix no consta incorporat a l'expedient cap document relatiu a les reunions i consultes formulades, ni tampoc de les aportacions que s'hi van formular, com hauria estat adient.
Aquesta Comissió ja ha assenyalat la necessitat d'incorporar a l'expedient la totalitat dels documents produïts en el decurs de la tramitació, per tal de poder fer una valoració correcta i completa del Projecte (dictàmens 255/2017 i 112/2019, entre d'altres).
A més, cal tenir en compte que, d'acord amb l'article 10 de la Llei 19/2014, que regula la transparència en les decisions i actuacions de rellevància jurídica, ha de fer-se publicitat activa, d'entre d'altra documentació, de la valoració dels documents originats per la intervenció dels grups d'interès.
b) El tràmit de participació de l'article 69.1 de la Llei 19/2014, de 29 de desembre, de transparència, accés a la informació pública i bon govern
D'acord amb allò previst en l'article 69 de la Llei 19/2014, "Les persones tenen el dret de participar, per mitjà de la presentació de propostes i suggeriments, en les iniciatives normatives que promou l'Administració pública.
Aquest dret es pot exercir amb relació a les iniciatives normatives en què, per la importància que tenen o per la matèria que regulen, l'Administració pública considera pertinent obrir aquest procés participatiu des de l'inici de la tramitació del procediment administratiu".
La memòria general assenyala que no es considera necessari realitzar-lo, per no allargar el procediment de tramitació de la norma, atesa la necessitat urgent que aquesta s'aprovi i entri en vigor, i tenint en compte que es fan el tràmit de consulta pública ja ressenyat, i l'amplitud dels d'audiència i informació pública.
Malgrat la importància d'aquest Decret per a la ciutadania en general, tenint en compte l'anterior, s'ha justificat d'una manera individualitzada el motiu pel qual no s'ha realitzat el tràmit esmentat, tal com ha exigit aquest òrgan en dictàmens anteriors (52/2017, 330/2017, 105/2019 i 356/2019, entre d'altres).
Ara bé, a la vista de la sentència de la Secció 5 Cinquena de la Sala Contenciosa del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya 988/2020, de 4 de març, la Comissió suggereix una revisió de la memòria en què l'èmfasi es posi en l'amplitud amb què, en aquest projecte normatiu, s'ha desenvolupat el tràmit d'audiència i els altres tràmits participatius, sense fer esment de les raons d'urgència.
L'article 67.1 de la Llei 26/2010 estableix l'obligatorietat de sotmetre els projectes de disposicions reglamentàries al tràmit d'audiència dels interessats.
El termini no pot ser inferior a quinze dies hàbils, malgrat que es pot reduir fins a un mínim de set dies hàbils per raons justificades i degudament motivades (article 67.4 de la Llei 26/2010).
En el cas examinat, s'ha substanciat el tràmit d'audiència a les entitats interessades següents, durant quinze dies hàbils, mitjançant notificació electrònica: l'Associació Catalana de Municipis (ACM), la Federació Catalana de Municipis (FCM), el Col·legi Oficial de Treball Social de Catalunya (TSCAT), la Comissió Promotora de la ILP, la Taula d'Entitats del Tercer Sector Social de Catalunya, la Unió General de Treballadors (UGT), Comissions Obreres (CCOO), la Federació d'Empresaris de la Petita i Mitjana Empresa (FEPIME), Foment del Treball Nacional (Foment) i la Micro, Petita i Mitjana Empresa de Catalunya (PIMEC).
S'inclouen totes les evidències del procés de notificació, que acrediten que les diverses entitats van rebre i acceptar les notificacions, llevat de la posada a disposició de la Taula d'Entitats del Tercer Sector Social de Catalunya, en la seu electrònica; notificació que va ser rebutjada, per manca d'accés de l'entitat destinatària dins del termini legalment establert.
Tanmateix, consta que aquesta entitat va comparèixer en el tràmit i va formular-hi al·legacions, la qual cosa comporta que va tenir coneixement efectiu del tràmit d'audiència conferit.
També hi ha formulat al·legacions la Comissió promotora de la ILP, de la qual un membre també hi ha presentat un escrit de consideracions, la FMC, l'ACM i el TSCAT.
Totes les al·legacions rebudes en el tràmit d'audiència han estat valorades a la memòria de les observacions i al·legacions presentades.
d) El tràmit d'informació pública
L'article 68.1 de la Llei 26/2010 estableix la possibilitat de sotmetre els projectes de disposicions reglamentàries a informació pública per un termini no inferior a quinze dies, que es pot reduir fins a un mínim de set dies, si raons degudament motivades així ho justifiquen.
L'LPAC configura la informació pública com un tràmit clarament preceptiu, de manera que les seves excepcions tenen caràcter taxat (articles 133.2 i 133.4 de l'LPAC).
Aquesta Comissió, en diversos dictàmens anteriors a la Sentència 55/2018 del Tribunal Constitucional esmentada (dictàmens 6/2018 i 154/2018), va recollir aquesta nova configuració del tràmit d'informació pública en el procediment d'elaboració de disposicions generals.
En el cas que s'examina, el Projecte de decret s'ha sotmès al tràmit d'informació pública, per un termini de quinze dies hàbils.
En aquest tràmit, hi han presentat al·legacions el Grup Parlamentari de Ciutadans, el Grup Parlamentari d'En Comú Podem, l'entitat anomenada Entitats Catalanes d'Acció Social (ECAS) i Càritas Catalunya.
Totes les al·legacions rebudes en aquest tràmit s'han valorat també en la memòria de les observacions i al·legacions presentades.
Obligacions de publicitat activa
La Llei 19/2014, en aplicació del principi de transparència, exigeix que l'Administració faci pública la informació relativa a les decisions i actuacions amb rellevància jurídica, entre les quals s'inclouen els procediments normatius en curs, amb la indicació de l'estat de la tramitació en què es troben, així com les memòries i els documents justificatius de la tramitació dels projectes o avantprojectes normatius i els diversos textos de les disposicions (article 10.c) i d) de la Llei 19/2014).
D'aquests preceptes es desprèn que, ja des de l'inici del procediment i al llarg de la tramitació, s'han de fer públics els documents indicats.
Així mateix, de conformitat amb l'article 5 de la Llei 19/2014, la informació subjecta al règim de transparència s'ha de fer pública a través del Portal de la Transparència, instrument bàsic i general de gestió de documents públics per a donar compliment a les obligacions de transparència, i a través de les seus electròniques i llocs web dels subjectes obligats.
És el que s'ha anomenat empremta normativa.
En el cas examinat, es constata que al web del Departament impulsor, com a disposició en tràmit, figura tota la documentació relativa al Projecte de decret sobre el qual ara es dictamina, cosa que permet afirmar que s'ha satisfet l'obligació de difondre la informació que assenyala la normativa de transparència, i que s'ha donat a conèixer a la ciutadania el procediment normatiu, l'estat de la tramitació i la data de l'actualització, així com les memòries i altres documents justificatius de la tramitació.
D'acord amb tot l'anterior, cal concloure que, en termes generals, el Projecte conté la documentació preceptiva escaient i s'ha tramitat correctament des de la perspectiva de la legalitat vigent.
Marc normatiu en què s'insereix la norma projectada
L'article 24.3 de l'EAC, en el marc del reconeixement de drets en l'àmbit dels serveis socials, estableix: "Les persones o les famílies que es troben en situació de pobresa tenen dret a accedir a una renda garantida de ciutadania que els asseguri els mínims d'una vida digna, d'acord amb les condicions que legalment s'estableixen."
En el context de la fixació de les garanties dels drets estatutaris, l'article 37.3 del mateix Estatut disposa que "La regulació essencial i el desenvolupament directe dels drets reconeguts pels capítols I, II i III [inclòs l'article 24.3] d'aquest títol s'han de fer per llei del Parlament".
En compliment d'aquest mandat estatutari, el Parlament de Catalunya va aprovar la Llei 14/2017, de 20 de juliol, de la renda garantida de ciutadania (LRGC), fruit d'una iniciativa legislativa popular, que va derogar la Llei 10/1997, del 3 de juliol, de la renda mínima d'inserció, amb determinades excepcions que estableixen les disposicions transitòries de la mateixa llei.
L'objecte de la llei és "regular la renda garantida de ciutadania establerta per l'article 24.3 de l'Estatut d'autonomia" (article 1 de l'LRGC), amb la finalitat "d'assegurar els mínims d'una vida digna a les persones i unitats familiars que es troben en situació de pobresa, per tal de promoure llur autonomia i participació activa en la societat" (article 1, in fine, de l'LRGC).
En aquesta mateixa direcció, l'objectiu de la prestació garantida és "desenvolupar la promoció de la persona i el seu apoderament i superar les condicions que l'han dut a necessitar aquesta prestació" (article 2.1 de l'LRGC).
La Llei 10/1997, es va desplegar mitjançant el Decret 384/2011, de 30 d'agost, de desplegament de la Llei 10/1997, de 3 de juliol, de la renda mínima d'inserció, que es manté vigent, i que ha de derogar la norma projectada.
L'LRGC ha estat modificada per la Llei 3/2018, de 23 d'octubre, de modificació de la Llei 14/2017, de la renda garantida de ciutadania (amb relació a l'article 7.1.e) i, recentment, per la Llei 1/2020, de 17 de febrer, de modificació de la Llei 14/2017, de la renda garantida de la ciutadania (que modifica els articles 4.4, 7.1.d), 8.1.c), 8.2.b) i disposició addicional quarta, apartat primer, lletra b), que té l'objectiu d'ampliar el nombre de perceptors potencials de l'RGC.
En l'informe jurídic final s'expressa que el text del Projecte normatiu incorpora els canvis efectuats per la modificació de la llei en matèria de renda garantida i que afecten els articles 7, 11, 14, 22 i 27 de la norma projectada.
L'article 23 de l'LRGC preveu que, mitjançant un decret, s'ha de crear una Comissió de Govern de la Renda Garantida de Ciutadania amb funcions d'avaluació i seguiment de l'aplicació i el funcionament de la renda.
D'acord amb aquest precepte, la Comissió de Govern de la Renda Garantida de Ciutadania està integrada, d'una manera paritària, per representants de l'Administració de la Generalitat i per les organitzacions sindicals i empresarials més representatives de Catalunya, entitats del tercer sector, entitats representatives del treball social i entitats representatives del món local.
L'esmentada Comissió s'ha creat i regulat a través del Decret 78/2019, de 2 d'abril, de creació i regulació de la Comissió de Govern de la Renda Garantida de Ciutadania, que va ser objecte del Dictamen 82/2019 d'aquesta Comissió Jurídica Assessora.
Segons es desprèn de la disposició addicional segona de l'LRGC, les prestacions econòmiques, contributives i no contributives, de protecció social de l'Administració de l'Estat són complementades per les prestacions que estableix la Llei 13/2006, de 27 de juliol, de prestacions socials de caràcter econòmic, i el Decret 123/2007, de 29 de maig.
La mateixa LRGC va modificar l'article 21 de la Llei 13/2006.
Consideracions sobre el contingut del Projecte de decret
Pel que fa al contingut del Projecte normatiu, la Comissió formula les observacions que segueixen, les quals tenen en compte la sèrie de dictàmens que ha dictat en revisions d'ofici dels actes presumptes de reconeixement del dret a l'RGC i la problemàtica que s'ha detectat en els grups de casos.
La norma projectada porta com a títol "de desplegament de la Llei 14/2017, de 20 de juliol".
La incorporació de la funció –"desplegament"– s'ha utilitzat en d'altres ocasions, com per exemple en els decrets 94/2010, de 20 de juliol, de desplegament de la Llei 16/2009, dels centres de culte, o 190/2015, de 25 d'agost, de desplegament de la Llei 6/2001, de 31 de maig, d'ordenació ambiental de l'enllumenament per a la protecció del medi nocturn.
Més sovint s'ha utilitzat la fórmula "Decret pel qual s'aprova el reglament de la Llei"; així, per exemple, Decret 305/2006, de 18 de juliol, pel qual s'aprova el Reglament de la Llei d'urbanisme; Decret 176/2009, de 10 de novembre, pel qual s'aprova el Reglament de la Llei 16/2002, de 28 de juny, de protecció contra la contaminació acústica, i se n'adapten els annexos, o Decret 135/2012, de 23 d'octubre, pel qual s'aprova el Reglament de la Llei 15/2009, del 22 de juliol, de mediació en l'àmbit del dret privat.
La Comissió Jurídica Assessora entén que és preferible aquesta segona forma, però en tot cas recomana que el Govern unifiqui en el futur els títols dels decrets.
Sigui quin sigui el títol que s'acabi per adoptar, el cert és que només designa de forma parcial el contingut de la norma projectada, perquè la disposició final primera dona una nova redacció a diversos preceptes del Decret 123/2007, de 29 de maig, en el que constitueix una reforma significativa d'aquesta norma.
Per consegüent, en el títol s'hauria d'afegir "i de modificació del Decret 123/2007 [...]".
La Comissió recomana emprar una terminologia unificada a fi de millorar la comprensibilitat de la norma.
En aquest sentit, es recomana unificar els termes "persona sol·licitadora" (articles 21, 43.3.p), 45.2 i 4 i 51.1), "sol·licitant" (en masculí, en l'article 43.3.a) i b), en femení, en l'article 43.3.k) i "persona sol·licitant" (article 43.5) i optar per una expressió sense connotació de gènere.
De la mateixa manera, es recomana utilitzar les expressions "persones beneficiàries" i "persones destinatàries" en comptes de "beneficiaris" i "destinataris", a fi d'evitar qualsevol biaix de gènere.
Al llarg de la disposició es parla de la "Llei en matèria de renda garantida de ciutadania" i també de la "Llei 14/2017, de 20 de juliol, de renda garantida de ciutadania".
Atès el títol del decret, té més sentit aquesta darrera fórmula.
Cal unificar també d'altres denominacions, com, per exemple, "òrgan tècnic" (articles 5.6.c, 20.6, 30, 33, 45.4, 49.1 i 2, 53, 56, 58.3 i 5 i disposició transitòria tercera), "òrgan tècnic de gestió de la renda garantida de ciutadania" (articles 13.2.II i 45.2), "òrgan tècnic de la renda garantida de ciutadania" (article 31.3.d), "òrgan tècnic administratiu de la renda garantida de ciutadania" (article 37.1) i "òrgan tècnic de gestió" (articles 14.1.d) i 17.2).
En el mateix sentit, es podria incloure una definició del terme "recursos" que englobés tant els ingressos, com les rendes, com el patrimoni de les persones sol·licitants i els membres de la unitat familiar.
S'evitaria, així, que l'article 8.3 parli d'"ingressos i la resta de recursos"; l'article 11.1.d), "d'ingressos, rendes o recursos econòmics" i d'"ingressos i recursos"; l'article 12.1.e) i el títol de la secció 2 del capítol III, de "recursos, rendiments i patrimoni"; l'article 14.2, només d'"ingressos"; l'article 20, de "recursos disponibles", quan després l'article 21 intenta oferir un concepte general que parla de "rendiments" però no d'"ingressos", i tot amb el dubte consegüent de si en tots els articles es parla del mateix.
Des d'un punt de vista de tècnica legislativa, s'han de substituir els verbs en temps futur, quan es vol expressar obligació, pel temps verbal en present (articles 5.2, 5.3, 9.2, 10.4, 51.1, 51.2, 53.2, 54.1.a), 54.8 i 58.4).
També des d'un punt de vista de tècnica legislativa, i fi que sigui més fàcil la seva citació, es recomana numerar tots els apartats dels articles.
El preàmbul identifica la norma que desplega i els antecedents, així com la finalitat de la llei, en detalla l'estructura i dona explicacions sobre algunes de les novetats que incorpora a l'ordenament jurídic.
Cal notar que la Comissió recomana que el paràgraf primer dels preàmbuls incorpori una referència al fonament estatutari que empara la competència de la Generalitat per a dictar la norma projectada.
A més, es podria completar amb una referència a l'habilitació legal per a dictar la norma.
Pel que fa a la referència als principis de bona regulació, que actualment s'inclou en el paràgraf sisè, s'aconsella ampliar-la i traslladar-la al final, situar-la just abans del paràgraf que conclou l'exposició, i que s'inicia amb l'expressió "Per tot això".
D'aquesta manera, s'evita fragmentar la referència al fonament de la disposició normativa i a la regulació que introdueix.
Aquesta Comissió ja ha assenyalat que "La justificació de l'adequació de la iniciativa normativa als principis de bona regulació [...] atès el principi de proporcionalitat, és exigible amb una extensió i intensitat variables en funció del contingut i del caràcter de cada iniciativa normativa" (Dictamen 224/2019).
Tal com es va dir en el Dictamen 299/2019 "No es tracta, per tant, de limitar-se a enunciar aquests principis mitjançant una fórmula estereotipada, sinó de justificar, encara que sigui d'una manera succinta, l'adequació a aquests de la disposició que es pretén aprovar".
Per consegüent, cal explicitar, ni que sigui molt resumidament, que es compleixen tots els principis.
Per exemple, el principi de necessitat, que caldria mencionar d'una manera expressa, es pot justificar si s'assenyala que el reglament és la norma necessària per a complementar la regulació legal.
També cal justificar el compliment dels principis d'eficàcia i proporcionalitat i especificar per què es dona compliment als principis de transparència i eficiència.
Pel que fa al principi de transparència, es podria assenyalar que s'han seguit els tràmits de participació que han fet que l'elaboració de la norma hagi estat accessible a la ciutadania, i, en relació amb el principi d'eficiència, es podria valorar que es dona compliment a aquest principi en la mesura que no s'imposen càrregues administratives innecessàries.
A l'últim, quant a la fórmula promulgatòria continguda en el darrer paràgraf del preàmbul, un cop emès el Dictamen caldrà substituir la fórmula "vist/d'acord" per la que sigui adequada.
De conformitat amb l'article 38.1 del Reglament aprovat pel Decret 69/2006, d'11 d'abril, d'aprovació del Reglament d'organització i funcionament de la Comissió Jurídica Assessora, «Les disposicions que es dictin amb posterioritat al dictamen preceptiu de la Comissió Jurídica Assessora han d'expressar que es dicten "d'acord amb el dictamen" quan s'hi ajustin en els punts essencials o, si escau, que es dicten després d'haver-lo "vist", quan aquest dictamen contingui observacions obstatives a la legalitat de l'acte o disposició que no han estat tingudes en compte per l'òrgan que ha de resoldre».
Pel que fa als apartats 2 i 3 dels articles 2 i 3, atès que transcriuen els articles homònims de l'LRGC, a fi d'evitar una repetició excessiva s'aconsella refondre'ls en un únic precepte; en particular, a més, l'article 3.1 també reitera el concepte que dona l'article 1 de l'LRGC.
L'apartat 3 de l'article 3 assenyala que les prestacions de RGC "no poden ésser objecte de cessió, embargament o retenció".
Es tracten conjuntament supòsits diversos: la cessió del dret a la prestació seria una facultat del titular de la prestació, que expressament s'exclou, mentre que en l'embargament o la retenció la persona titular actuaria com a subjecte passiu, i de la redacció es dedueix que es refereix tant al dret a la prestació com a les prestacions meritades.
Es podria redactar el precepte així: "En atenció a l'objecte i la finalitat, la persona titular d'una prestació de renda garantida no la pot cedir.
Aquesta prestació no pot ser objecte d'embargament o retenció".
En tot cas, és oportú afegir que l'import de la prestació meritada sí que pot ser objecte de compensació per part de l'Administració, de conformitat amb l'article 58.5 de la norma projectada.
L'article 4, que té per títol "Necessitats bàsiques" i que no desplega cap precepte de l'LRGC, destina dos apartats a identificar-les, però amb una tècnica normativa millorable, perquè defineix primerament aquestes necessitats com a despeses i després regula els ingressos que serveixen per a finançar-les, quan òbviament, les despeses no tenen aquest caràcter de necessitats.
El primer apartat diu: "Les necessitats bàsiques es defineixen com les despeses per al manteniment propi o per al manteniment de les persones que integren la unitat familiar o la unitat de convivència a la qual pertany. [...]
Aquestes despeses inclouen [...]."
I el segon apartat determina: "A tal efecte, es consideren ingressos destinats a garantir les necessitats bàsiques, els que asseguren la salut i benestar, especialment [...]."
La definició és molt ampla: despeses "que faciliten la comunicació" o "l'accés a la cultura" requereixen una major concreció.
Perquè s'ha de tenir en compte que, d'acord amb l'article 16.2.d) del Projecte de decret, és obligació de les persones destinatàries "Aplicar la prestació a les finalitats corresponents per a cobrir les necessitats bàsiques tal com es defineixen en l'article 4 del present Decret", a l'ensems que és causa d'extinció de la prestació en l'article 55.b) l'incompliment de "qualsevol" de les obligacions regulades per aquest Decret".
En tot cas, se suggereix adaptar la redacció així o d'una manera similar: "1.
Les despeses per al manteniment de la persona o persones de la unitat familiar o de la unitat de convivència integren les necessitats bàsiques.
S'hi inclouen les despeses derivades [...]." "2.
Són ingressos destinats a garantir les necessitats bàsiques [...]."
La Comissió observa que s'empra l'expressió "unitat familiar o unitat de convivència".
No queda clar si es tracta de sinònims, ja que "unitat de convivència" no és objecte de definició a la norma projectada, ni tampoc a l'LRGC.
De fet, l'articulat de l'LRGC no conté cap referència a "unitat de convivència".
Només apareix esmentada al darrer paràgraf del preàmbul de la LRGC amb relació a l'article 12 de la Llei 13/2006, de 27 de juliol, de prestacions socials de caràcter econòmic.
Per aquest motiu, es recomana suprimir l'esment de la "unitat de convivència" que es fa al paràgraf primer d'aquest article 4.
L'article 5 comença dient, en l'apartat 1, que la renda general de ciutadania és compatible i complementària amb les rendes de treball derivades de contractes a temps parcial, en principi amb caràcter general.
Només al final de l'oració es diu que aquesta compatibilitat és "d'acord amb el que preveu l'apartat 6 d'aquest article i la disposició transitòria primera d'aquest Decret".
En efecte, si es llegeix l'apartat 6, hom s'adona que la compatibilitat no és general, sinó exclusivament en els casos que s'enumeren en l'apartat 6.
Per això, és molt més coherent redactar amb més precisió l'apartat 1 en el sentit d'advertir de bon antuvi que l'RGC és compatible amb les rendes de treball derivades de contractes a temps parcial només en els casos que seguidament s'enumerin.
D'aquesta manera, a més, s'evitaria haver de consultar dos apartats i tota la disposició es contindria en un de sol, i restaria més clar el caràcter complementari que informa l'apartat 2.
En el subapartat b) d'aquest apartat 6 que enumera els supòsits de compatibilitat, se suggereix modificar la redacció, i substituir "fins a la data" per "en el moment de", ja que no es tracta de persones que van percebre la renda mínima d'inserció fins a aquella data, sinó que, com es diu després, l'estiguin encara percebent ("l'estiguin compatibilitzant").
Des del punt de vista de la tècnica legislativa, és sobrera l'expressió "A efectes d'aquest Decret" amb què comença l'apartat 3.
A l'últim, la Comissió recomana repensar l'apartat 5 de l'article 5.
Si una de les finalitats declarades que persegueix la norma projectada és augmentar els supòsits de compatibilitat entre el salari pel treball a temps parcial i l'RGC (tot esmenant l'LRGC, que va determinar els pronunciaments d'aquesta Comissió en els dictàmens 346/2019, 376/2019 o 396/2019), no és fàcil comprendre que la disminució en el temps de treball del contracte a temps parcial que no es produeixi per raons acreditades de caràcter econòmic, tècnic, organitzatiu o productiu no hagi de comportar un increment de la prestació de l'RGC.
Això podria emmenar a la situació en què la persona que veu extingit un contracte de treball a temps parcial per altres causes –finalització del període pactat, per exemple– i es trobi en la tessitura d'haver d'acceptar un altre treball a temps parcial amb menys hores de treball i, per tant, menys salari, no trobi incentiu a acceptar-lo, la qual cosa pot redundar en el fet que tingui dret a una prestació –d'atur, posem per cas– de quantia superior al diferencial que suposaria incrementar l'RGC de complementació.
Des del punt de vista de la tècnica legislativa, és sobrera l'expressió "A efectes d'aquest Decret" amb què comença l'apartat 1.
L'article 7 enumera un elenc de prestacions que són compatibles amb la percepció de l'RGC.
En l'apartat 1 i en cadascuna de les sis lletres que conté, s'inicia la identificació d'aquestes prestacions amb el terme "Les prestacions".
La redacció es pot fàcilment simplificar i indicar en l'enunciat "no computen com a ingressos per a determinar el llindar econòmic les prestacions següents (o les prestacions econòmiques següents)", amb la qual cosa ja no caldria indicar en cada lletra que es tracta de prestacions, sinó el caràcter d'aquestes: a) per a la promoció a l'autonomia personal i atenció a la dependència, ja siguin públiques o privades; b) de beques escolars de menjador i transport; etc.
La Comissió suggereix també una reflexió en particular sobre la lletra d) d'aquest apartat 1 de l'article 7.
L'article 4.4 de l'LRGC estableix la comptabilitat amb les "beques públiques per a estudiar (de batxillerat o universitàries)".
Ara, la lletra d) amplia –sense la cobertura de l'LRGC, per bé que es pot interpretar que l'ús del parèntesi denota que "de batxillerat o universitàries" té un caràcter merament exemplificatiu– la compatibilitat amb les prestacions "de formació professional per a l'ocupació que estiguin vinculades a la millora de les competències professionals".
Produeix estranyesa que no totes les beques per a estudiar la formació professional, a diferència del batxillerat, siguin compatibles, i, tractant-se de formació professional, pot resultar difícil d'escatir què sigui "per a l'ocupació que estiguin vinculades a la millora de les competències professionals".
L'apartat 2 assenyala que "Tampoc es computen com a ingressos per a determinar el llindar econòmic els ajuts econòmics no regulars i puntuals per part de familiars fins al segon grau de consanguinitat o afinitat, inferior a dues vegades l'indicador de renda de suficiència de Catalunya, que siguin acreditats degudament".
Aquest precepte es correspon amb l'incís final de l'article 1.4 de l'LRGC en la redacció introduïda per la Llei 1/2020.
Atès que la Comissió Jurídica Assessora ha hagut de resoldre diverses revisions d'ofici que es basaven en la percepció d'ajuts econòmics provinents d'altres persones (dictàmens 257/2019, 270/2019, 312/2019, 382/2019 i 294/2019), es valora positivament que la norma projectada intenti aclarir aquesta qüestió que suposa desenvolupar l'article 4.3 de l'LRGC.
No obstant això, i precisament per la problemàtica coneguda, la Comissió entén que cal precisar-ho encara més per tal d'oferir una major seguretat jurídica.
Així, calen paràmetres per tal d'identificar els "ajuts no regulars i puntuals", ja que "no regular" i "puntual" no són sinònims, i la clau no ha de ser tant el caràcter puntual o no com l'import de l'ajut.
Així, per exemple, caldria que amb la lectura de la norma projectada se sabés amb certesa si té dret a l'RGC el pare que té una filla que cada mes li paga el lloguer de l'habitatge, o la germana que té un germà que l'ajuda a fi de signar un contracte d'arrendament d'habitatge i pagar fiances, renda i altres, amb un sol pagament, però d'una quantitat important (10.000 euros, superior al llindar legal per a ser perceptor d'una RGC).
En canvi, de la redacció legal resulta que si els ajuts són d'amics, o de l'exparella, no computen mai.
Com s'ha dit, aquestes són qüestions que han ocupat a la Comissió Jurídica Assessora i que haurien de tenir una solució més diàfana en la norma projectada i que no susciti més dubtes que els que ara deriven del text de l'LRGC.
No s'entén l'incís "inferior a dues vegades l'indicador de renda de suficiència de Catalunya", ja que l'ús del singular només concorda amb el substantiu "llindar", i no té sentit.
Finalment, requereix concreció també l'expressió "que siguin acreditats degudament".
N'hi hauria prou amb una remissió a l'actual lletra n) de l'article 43.3 del Projecte de decret sobre el que es dictamina.
L'article 8 es dedica a la unitat familiar.
L'apartat 1, primer paràgraf, és transcripció literal de l'article 6 de l'LRGC.
Tot i amb això, es podria millorar la redacció legal i dir que " El grau de la relació de parentiu es compta a partir del titular".
El segon paràgraf –es recorda la conveniència de numerar tots els apartats– no es conté a l'LRGC, i planteja algunes qüestions.
La primera és que s'ha de suprimir "del vincle conjugal" i simplement dir "En cas de separació o divorci...".
Ara bé, això emmena a la segona qüestió, que és doble.
La norma projectada es refereix simplement a la "separació".
La separació, actualment, pot ser legal o de fet.
Al seu torn, la separació legal pot ser acordada en resolució judicial o en escriptura pública notarial (article 82 del Codi civil espanyol).
Això determina que calgui incloure com a mitjà probatori, a més de la resolució judicial –que no és la sentència, necessàriament, ja que pot tractar-se d'un decret del lletrat de l'Administració de justícia, conforme a l'article 83 del Codi civil espanyol–, l'escriptura notarial.
Però la separació també pot ser de fet, i no es reflecteix en cap document, de manera que no es pot provar ni amb sentència ni amb escriptura notarial, sinó que s'ha d'admetre qualsevol mitjà de prova vàlid en dret.
En conseqüència, cal redactar de nou aquest paràgraf.
A l'últim, la Comissió observa que l'apartat 3 es troba pràcticament reproduït a l'art. 20.3 de la norma projectada, però amb una variació que aconsella que s'opti per un únic precepte amb la redacció de l'apartat 3 de l'article 8.
I és que, mentre l'apartat 3 diu que "Per a determinar el dret a percebre la prestació es computen els ingressos i la resta de recursos de totes les persones que formen part de la unitat familiar indicats en el capítol III del present Decret", la redacció de l'article 20.3 és "Per a la determinació dels recursos mensuals disponibles de la unitat familiar es tenen en compte els recursos de totes les persones membres de la unitat familiar, en els termes previstos a la secció segona d'aquest capítol".
Els ingressos sí que té sentit que siguin mensuals, però els recursos –per exemple, el patrimoni immobiliari de què es disposa– només són mensualitzables idealment.
L'article 9 desenvolupa el concepte de llar, un concepte absent de l'LRGC.
Únicament la disposició addicional cinquena preveia que "S'han de regular per reglament els casos en què resideix en una mateixa llar més d'una unitat familiar destinatària de la renda garantida de ciutadania".
Per consegüent, l'LRGC no obliga a regular el concepte de llar, sinó el supòsit que més d'una unitat familiar pugui residir en una mateixa llar.
Llar no és un concepte jurídic.
En realitat, si hom atén als diversos supòsits que preveu l'article 6, la llar no és sinó un habitatge o una construcció –hotel, allotjament turístic, habitatge d'acolliment residencial de caràcter públic o privat– habilitat perquè les persones hi puguin residir.
L'experiència de la Comissió Jurídica Assessora demostra que hi poden haver altres supòsits, com ara immobles de més d'una planta sense divisió horitzontal.
Atès que la casuística pot ser molt variada i que l'LRGC no requereix el desenvolupament del concepte de llar, sinó simplement la regulació del supòsit de residència en un mateix habitatge o assimilat de diverses unitats familiars, la Comissió suggereix que se suprimeixi tot l'article 9 per innecessari.
En el cas que no s'accepti la recomanació anterior, cal tenir en compte que la idea de viure "sotmès a una autoritat o règim comú" és aliena al dret vigent, en què les famílies ja no viuen sota l'ègida d'un "cap de família".
L'article 10 de la disposició projectada identifica qui s'ha de considerar persona titular, beneficiari o destinatari.
En el primer apartat es diu: "És titular de la prestació econòmica de la renda garantida, la persona a nom de qui es tramita i concedeix la prestació i en qui recau el dret a la prestació i, si s'escau, l'acord d'inserció laboral o d'inclusió social."
No coincideix amb la definició legal del terme titular que es conté en l'article 5.2 de l'LRGC: "a) Titular: la persona a favor de la qual s'aprova la prestació econòmica de la renda garantida de ciutadania i, si s'escau, un pla individual d'inserció laboral o d'inclusió social."
És a dir, la norma projectada estén la consideració de titular a qui és merament persona sol·licitant, la qual cosa no és correcta, perquè només és titular qui té el dret subjectiu en el seu patrimoni.
L'apartat 4, segon paràgraf –que cal numerar–, conté una previsió específica per al cas de guarda i custòdia compartida dels fills: "s'abona la part de la prestació de renda garantida, corresponent a aquests fills afectats, d'acord amb el percentatge establert a la sentència judicial que reguli aquesta guarda i custòdia".
Tanmateix, la norma projectada no conté cap norma de càlcul de la part de la prestació de RGC corresponent als fills, per la qual cosa cal regular aquest aspecte, establir directament un percentatge o suprimir aquest paràgraf de la norma projectada.
L'apartat 5 transcriu l'article 5.5 de l'LRGC, però no resol el problema que suscita la redacció del precepte i que aquesta Comissió ha abordat en el Dictamen 88/2020.
Es diu que les dones víctimes de violència masclista "adquireixen automàticament la titularitat de la prestació, sempre que hi tinguin dret".
Si s'ha de tenir dret, no s'adquireix automàticament, sinó que és necessari complir amb els requisits generals previstos en l'article 7 de l'LRGC.
Una altra cosa podria ser que les dones víctimes que compleixin els requisits legals puguin ser titulars de la prestació de l'RGC sense haver de presentar i tramitar la sol·licitud; si és això el que es vol, s'ha d'aprofitar la norma projectada a fi d'expressar-ho amb tota la claredat, i si el que es vol és una cosa diferent, també s'hauria d'especificar-ho.
L'article 11 de la norma projectada tracta els "requisits per a accedir a la titularitat del dret a l'RGC", i desenvolupa l'article 7 de l'LRGC relatiu als "requisits per tenir dret a l'RGC ".
Tot fent ús de l'habilitació que es conté en el quart guionet de la lletra del primer apartat, s'inclou un nou supòsit: "Tenir la condició de persona en situació de risc social, entenent-se com a tal quan la persona es trobi en una situació molt limitadora de la seva autonomia personal i integració social, derivada d'uns entorns socioeconòmics, familiars i comunitaris especialment conflictius o plens de mancances.
Aquesta circumstància requereix d'un informe tècnic preceptiu i favorable dels serveis públics que realitzin la seva atenció i seguiment."
La lletra b) afegeix un nou paràgraf respecte de l'LRGC –que novament cal numerar– per a les persones que no tenen domicili, amb remissió a la normativa sobre empadronament.
De tota manera, també hi ha una previsió sobre les persones sense llar al darrer paràgraf de l'article 11.1, per la qual cosa cal que l'òrgan promotor de la norma sobre la qual es dictamina enllaci ambdues previsions.
La lletra c) aclareix amb bon criteri que no es tenen en compte les absències del territori català quan la suma resultant de períodes d'absència justificada és inferior a un mes.
No obstant això, roman el dubte quant a la "justificació" de l'absència.
La Comissió recomana introduir criteris que donin seguretat jurídica sobre com es justifica l'absència, atès que, en la dicció legal, qualsevol absència no justificada, encara que sigui inferior al mes, suposa l'incompliment dels requisits per tenir dret a l'RGC.
A més, constata que l'article 16.2.g) de la norma projectada, quan estableix una excepció a l'obligació de residir d'una manera continuada, assenyala que les absències acumulades de fins a un mes han de ser merament comunicades.
Certament, l'article 11.2.g) de l'LRGC també disposa que aquestes absències de fins a un mes un cop es percep l'RGC només han de ser comunicades, la qual cosa, però, no evita que aquesta disparitat estigui prou fundada.
El segon paràgraf d'aquesta lletra –que cal numerar– afegeix una exempció al requisit de la residència continuada, que està emparada per l'habilitació reglamentària del quart guionet de la lletra a) de l'article 7.1 de l'LRGC, abans esmentat.
El primer paràgraf de la lletra d) transcriu la mateixa lletra de l'article 7.1 de l'LRGC, amb l'addició d'una oració: "Per tal de determinar si la persona titular disposa d'aquesta quantitat d'ingressos, rendes o recursos econòmics mínima per a atendre les necessitats bàsiques d'una vida digna, caldrà tenir en compte les persones que en depenen econòmicament."
La Comissió suggereix la supressió d'aquest incís.
L'article 4 de la norma projectada, quan tracta de les necessitats bàsiques, ja deixa palès que ho són de les persones que integren la unitat familiar.
Tanmateix, aquest incís va més enllà, perquè no lliga la dependència econòmica amb la unitat familiar i les seves necessitats, essent una ampliació respecte de l'article 4 que pot ocasionar problemes interpretatius que cal evitar.
Respecte de l'LRGC, s'afegeixen dos nous paràgrafs –que cal numerar– que també troben empara en l'habilitació reglamentària que s'ha esmentat.
La Comissió suggereix redactar el primer d'aquests dos paràgrafs d'una manera més directa: "En el supòsit de les dones que tenen legalment reconeguda la condició de víctima [...] s'han de tenir en compte exclusivament els seus ingressos i recursos propis."
Respecte del segon dels paràgrafs, cal corregir "En quant a" per "Quant a".
Pel que fa a la lletra e), divideix en paràgrafs la lletra homònima de l'article 7.1, i afegeix com a nova excepció –emparada, de nou, per l'habilitació reglamentària– relativa a les "persones víctimes d'explotació sexual o trata", terme aquest darrer que cal substituir per tràfic d'ésser humans.
L'article 12 desenvolupa l'article 7.2 de l'LRGC relatiu a les exclusions del dret a la prestació de l'RGC.
S'observa que hi ha un apartat 1, però no hi ha apartat 2.
La lletra a) de l'apartat 1 exceptua de l'exclusió de les persones que han cessat en llur activitat laboral voluntàriament dos grups: "les persones que hagin causat baixa voluntària per raons acreditades de trastorn mental diagnosticat o de toxicomania que constin en informe mèdic de la xarxa pública o en situació de violència masclista en l'àmbit de la parella i familiar."
A parer de la Comissió Jurídica Assessora, no està justificat que només s'inclogui la prova mitjançant informe mèdic de la xarxa pública.
També es vol fer notar, sense entrar a judicar l'oportunitat de la norma, però tenint en compte la major amplitud que presenta l'excepció de l'article 16.2.f) de la norma projectada, que poden haver-hi altres casos en què seria justificada l'excepció, com ara, per posar només un exemple, les persones que han de cessar voluntàriament en la seva activitat laboral per tal d'atendre familiars dependents.
Les lletres b) i c) reprodueixen fidelment el text de l'LRGC.
La lletra d) de l'article 7.2 de l'LRGC permet introduir excepcions a la causa d'exclusió per no reclamar una pensió d'aliments o compensatòria: "Les persones que no han interposat una reclamació judicial amb relació a una pensió d'aliments o compensatòria a la qual tenen dret però que no perceben, llevat dels casos que es determinin per reglament."
Aquesta excepció comprèn "les dones que acreditin ser víctimes violència masclista en els àmbits de la parella o familiar", i està, per tant, emparada per l'habilitació reglamentària.
Finalment, la lletra e) conté una addició respecte de la lletra homònima de l'article 7.2 de l'LRGC: "No es computa com a patrimoni els béns que facilitin el transport bàsic.
A aquests efectes, la determinació dels recursos, rendiments i patrimoni es fa d'acord amb allò previst a la secció 2 del Capítol III del present decret, sense que l'esmentat valor o rendiments pugui superar el llindar d'ingressos fixat per l'indicador de renda de suficiència de Catalunya."
Atesa aquesta remissió interna, cal suprimir l'incís "no es computa com a patrimoni els béns que facilitin el transport bàsic", ja que específicament l'article 26 de la norma projectada s'adreça a aquesta qüestió.
De conformitat amb l'article 7.3, en el reglament s'han d'establir les excepcions en les quals persones que no compleixen amb els requisits poden tenir dret a l'RGC si "concorren circumstàncies extraordinàries per les quals es troben en una situació d'especial necessitat".
L'encapçalament de l'article 13 és "excepcions", i cal entendre que són excepcions a les exclusions, en la sistemàtica de la norma projectada, però cal tenir en compte que en el mateix article 12, com s'ha analitzat, ja s'hi contenen excepcions a les exclusions.
Per aquest motiu, se suggereix canviar l'encapçalament de l'article per "Dret a l'RGC quan concorren circumstàncies extraordinàries" o un redactat similar.
Essent la finalitat del precepte obrir una porta a l'accés a l'RGC quan no es compleixin els requisits legals, es pot entendre que la redacció hagi de ser necessàriament molt oberta, però evidentment això també crea inseguretat jurídica, la qual cosa l'òrgan impulsor ha de ponderar.
S'ha de tenir en compte que es deixa per al reglament "establir les excepcions", però quan el nivell de concreció és tan minso no es fa un exercici prou acurat de l'habilitació reglamentària.
En tot cas, la lectura de l'article és molt complexa, atesa la puntuació, per la qual cosa se suggereix utilitzar guionets en l'enumeració d'aquestes circumstàncies excepcionals, que, al capdavall, no deixen de ser exemples en atenció a l'extensió que es contempla a situacions anàlogues.
L'article 14 té com a encapçalament "concurrència de titulars".
Com s'ha dit en l'anàlisi de l'article 9, la disposició addicional cinquena de l'LRGC preveu que "S'han de regular per reglament els casos en què resideix en una mateixa llar més d'una unitat familiar destinatària de la renda garantida de ciutadania".
Això intenta fer l'article 14, però, segons el criteri de la Comissió, ho fa centrant-se en la noció de llar, la qual cosa és innecessària a tenor d'allò que s'ha raonat amb relació a l'article 9.
I és que la prestació de l'RGC va unida a la d'unitat familiar, per la qual cosa l'addició de la noció de llar comporta dificultats que es poden evitar.
En definitiva, el que pretén la norma és regular el supòsit de la concurrència de dos o més unitats familiars amb un titular de l'RGC en un mateix habitatge o construcció on resideixen.
A aquest efecte, cal recordar que ja l'article 8.1 del Projecte de decret exclou de la unitat familiar el "simple veïnatge compartit".
A partir d'aquest precepte, seria suficient especificar que supòsits fàctics com els que ara es preveuen en l'article 14 que es comenta, i durant el termini d'un any, no donarien lloc que es formés una única unitat familiar entre totes les persones i cap titular no perdria el dret a l'RGC.
Des d'un punt de vista lingüístic, a més, la Comissió recomana prescindir del terme acolliment, que és una figura jurídica amb uns contorns prou consolidats en el dret civil de Catalunya, i substituir-la per algun sinònim com ara acollida.
Se suggereix millorar la redacció del precepte, ja que el canvi en el tipus de prestació, si s'efectua d'ofici amb la signatura, si escau, de l'acord d'inclusió o social, és evident que "no s'articula de forma automàtica".
Seria més adient dir que "En aquells casos que es produeixi un canvi en la prestació de renda garantida derivat d'una modificació en el tipus d'ajut que percep la unitat familiar, no és necessari cap tràmit específic d'extinció de la primera per a accedir a l'altra, sinó que es procedeix d'ofici al canvi [...]".
L'encapçalament de l'article hauria de ser el mateix que en l'article 18, és a dir, fent esment que són les obligacions de les persones destinatàries de l'RGC.
Les lletres a), b), c) i e) de l'apartat 2 d'aquest precepte relatiu a les obligacions de les persones destinatàries transcriuen literalment els apartats a), b), c) i d) de l'article 11.2, igual com els respectius apartats 1 són idèntics.
La lletra d) ("Aplicar la prestació a les finalitats corresponents per a cobrir les necessitats bàsiques tal i com es defineixen el l'article 4 del present Decret") no es troba a l'LRGC, però no planteja cap problema de legalitat perquè és una obligació lògica resultat de la percepció de l'RGC i de la finalitat d'aquesta.
La lletra f) afegeix a l'apartat e) de l'article 11.2 de l'LRGC aquest incís: "S'exceptuen d'aquest darrera obligació els supòsits referits a l'article 12.1 a) d'aquest Decret, i les persones que per raons, degudament acreditades, familiars o sociosanitàries, no atribuïbles a la seva voluntat, no poden complir aquest requisit."
Aquesta excepció està emparada per la remissió al reglament que efectua l'article 11.4 de l'LRGC.
La Comissió es remet al que s'ha observat amb relació a l'article 12.
La lletra g) es correspon amb l'apartat 11.3.f) de l'LRGC, però es completa, quant a les absències excepcionals, amb l'article 17 del Projecte de decret, que s'analitza després.
Finalment, la lletra h) comença per transcriure literalment la lletra g) de l'article 11.2 de l'LRGC ("Reintegrar la prestació en el cas que s'hagi percebut indegudament"), però hi afegeix una segona oració que pot introduir confusió sobre si disposa res de distint ("Es reintegrarà l'import corresponent al temps cobrat de manera indeguda"), que, per consegüent, es recomana suprimir.
En l'apartat 1, cal aclarir, com es fa en d'altres preceptes, el tipus de parentiu, si és només per consanguinitat o si també inclou el parentiu per afinitat.
Pel que fa a l'apartat 2, tractant-se de malalties greus que poden ser imprevistes i, sobretot, de la mort, sembla desproporcionat exigir la justificació prèvia davant l'òrgan tècnic de gestió i, en especial, que aquest hagi d'autoritzar l'absència (o denegar-la) i que pugui fer esperar a qui vol marxar fins a deu dies.
Segurament per això en l'apartat 3 es preveu que l'absència es pugui autoritzar a posteriori i en el termini d'un mes des del retorn.
Tampoc és fàcil entendre que s'exigeixi justificació prèvia i que, alhora, es condicioni l'autorització a l'aportació de la documentació justificativa.
Si, malgrat tot, es decideix mantenir l'autorització prèvia amb justificació, seria preferible indicar com s'ha d'entendre l'absència, si atorgada o denegada, si l'òrgan tècnic de gestió no es pronuncia dins d'aquest termini, a l'efecte que la persona pugui retornar abans no transcorri el mes en el qual, en la versió de la norma projectada sobre la qual es dictamina, no cal justificar l'absència.
En l'apartat 3.d) es diu que cal presentar "La documentació complementària que l'òrgan gestor cregui oportuna, atenent el fet causant".
Caldria limitar la indeterminació del terme "oportuna".
Es podria substituir per la "documentació complementària necessària que requereixi l'òrgan gestor, atenent el fet causant".
L'apartat 4 estableix que la pèrdua del passaport no eximeix de l'obligació d'acreditar el temps i el motiu de la sortida.
A la vista del Dictamen 82/2020 d'aquesta Comissió Jurídica Assessora, es recomana que es tracti també la interposició d'una denúncia per robatori del passaport.
En l'encapçalament de l'article, que essencialment transcriu l'article 11.3 de l'LRGC, caldria substituir "pels destinataris" per "per les persones destinatàries".
En l'apartat 2 es recomana substituir "aquestes obligacions" per "les obligacions establertes en aquest article".
No és admissible l'expressió que l'incompliment de les obligacions "pot comportar l'extinció".
A banda que genera inseguretat jurídica, encara més quan es tracta de l'extinció d'un dret, cal notar que l'article 14.1.b) de l'LRGC assenyala que és causa d'extinció –no que pot ser causa– "L'incompliment de les obligacions regulades per l'article 11".
Aquesta observació es formula amb el caràcter d'essencial.
Els tres primers apartats d'aquest article es poden refondre en un de sol redactat amb un estil més directe.
En concret, es pot suprimir a l'inici de l'apartat 1 l'expressió "Tal i com preveu l'article 18 d'aquest Decret..." i començar amb una referència a l'acord en qüestió, és a dir, per exemple: "L'acord d'inclusió social o d'inserció laboral: a) Ha de definir les accions [...]. b) Ha de determinar [...]. c) Ha d'incloure [...]".
Com s'ha dit en les observacions generals, la Comissió considera que es fonamental utilitzar un únic terme per referir-se al conjunt d'ingressos, rendes, rendiments i patrimoni de la persona sol·licitant i dels membres de la seva unitat familiar, atès que és el criteri bàsic no només per a determinar si es té dret o no a la prestació de l'RGC, sinó també la quantia d'aquesta prestació.
No resulta fàcil comprendre què es pretén dir amb l'expressió "Aquest còmput, però, es fa de manera independent, d'una banda rendiments i d'altra patrimoni".
Els rendiments, que, com ja s'ha advertit, en d'altres preceptes es denominen, potser, "ingressos" (l'article 22.1 sembla que els tracta com a sinònims), és obvi que es computen d'una manera independent del patrimoni, ja que en aquells el que interessa és el flux monetari que suposen i en aquest allò que és determinant és el valor; i, en tot cas, al capdavall s'han d'acabar sumant a fi de conèixer quins són els "recursos".
L'article 22.2.a) adverteix que el còmput dels rendiments inclou els del treball "a temps parcial".
El preàmbul de la norma projectada assenyala que "Pel que fa a la compatibilitat de les rendes del treball amb la renda garantida, s'especifica l'exclusió dels contractes a jornada completa".
A l'LRGC la incompatibilitat de les rendes de treball a temps complet s'havia de deduir de l'article 4.1 en conjunció amb la disposició transitòria quarta, i així es va dir en dictàmens com els 346/2019 i 376/2019, i en els que aquests citen.
Per això, malgrat el que diu el preàmbul, la Comissió considera que seria molt positiu que s'establís expressament, si aquesta és la voluntat de la norma projectada, que és totalment incompatible el treball a temps complet de qualsevol membre de la unitat familiar amb la percepció de l'RGC, i això amb independència de la quantia del salari que es percebi.
Igualment, la Comissió valora molt positivament que es digui expressament que s'ha de tenir en compte el salari brut (vegeu el Dictamen 395/2019).
A l'apartat d) cal corregir la remissió a l'article 6, que ha de ser a l'article 7.
L'article 23 intenta, d'una manera incompleta, detallar els elements que formen part del patrimoni dels membres de la unitat familiar als efectes del còmput dels recursos.
Pel que fa als títols jurídics sobre béns immobles, correctament enumera la propietat i l'usdefruit, però no esmenta, per citar només un exemple, els drets reals d'ús i habitació; per consegüent, seria preferible dir "a títol jurídic de dret de propietat o d'un dret real limitat", ja que inclouria qualsevol altre dret real que no sigui la propietat.
La possessió no és un títol jurídic, sinó un fet; per això, s'hauria de parlar més correctament de "posseïdor" o "posseir", i, encara, caldria concretar si la mera detenció d'un bé immoble –els vulgarment coneguts com okupes – també computa, perquè cal tenir en compte que, amb independència de l'aplicació que en facin els òrgans de l'Administració de justícia, la nova disposició addicional de la Llei 24/2015, de 29 de juliol, de mesures urgents per a afrontar l'emergència en l'àmbit de l'habitatge i la pobresa energètica, introduïda mitjançant el Decret llei 17/2019, de 23 de desembre, de mesures urgents per millorar l'accés a l'habitatge, legitima els ocupants sense títol si es compleixen determinats requisits per a obtenir un lloguer social.
L'òrgan impulsor s'ha de plantejar si no s'ha de dir expressament que el dret de propietat o els drets reals limitats s'han de referir no només a béns immobles, urbans i rústics, sinó també a béns mobles que poden ser especialment valuosos, com ara joies o obres d'art. Sobta que la redacció sigui "propietat, possessió o usdefruit, incloent almenys els béns immobles", quan a continuació tots els béns que s'enumeren són mobles.
Cal substituir "títols" per "títols valors", que inclou accions i participacions socials, títols al portador i altres.
Això faria innecessari esmentar els "títols de renda variable o fixa", i en canvi es troben a faltar els títols de participació en fons d'inversió i els productes de previsió i estalvi, com ara els plans de pensions; i, com que els productes bancaris evolucionen, caldria acabar amb una clàusula oberta tipus "o altres productes similars".
A l'últim, si s'evités la menció de béns immobles en aquest article, es podria prescindir de l'esment que es fa als vehicles a motor, que són tractats específicament en l'article 26 de la norma projectada i d'una manera més restringida en comparació amb l'amplitud en què pot fer pensar la redacció d'aquest article 23.
La Comissió Jurídica Assessora recomana redactar de nou aquest precepte.
El primer paràgraf és suprimible per enganyós, ja que no és cert que si es té cap bé immoble no hi hagi dret a ser perceptor de l'RGC, com ho desmenteix l'apartat –que no punt– 2.
Per posar només un exemple, en el Dictamen 28/2020 de la Comissió, la persona sol·licitant era propietària d'una plaça d'aparcament, però estava hipotecada, amb la qual cosa el seu valor era pràcticament nul, per la qual cosa aquest sol fet no hauria impedit que complís els requisits per a ser perceptora de l'RGC.
D'aquesta manera, només es mantindrien els dos segons apartats, i, a tenor del que s'acaba de dir, caldria especificar que el valor dels immobles és el valor net, és a dir, descomptant dels dos valors que preveu el de les càrregues que gravin els immobles.
Atès el que s'ha dit en l'anàlisi de l'article 22, es fa necessari que en aquest mateix article –amb canvi en l'encapçalament– o en un altre es determini com s'han de valorar els béns mobles que no cotitzen en mercats continus, com ara joies o obres d'art que es pugui conèixer que pertanyen a la persona sol·licitant o a algun membre de la unitat familiar.
Com ja s'ha dit, se suggereix emprar el terme "títols valors".
L'article 26 suscita les reflexions següents.
La primera és si tots les vehicles que siguin necessaris com a transport bàsic de la unitat familiar queden exempts de valoració, amb independència de quin sigui el seu valor, o si cal tenir-ne en compte, addicionalment, el valor.
La segona és si només s'han d'excloure els que serveixin per al transport bàsic, o s'han d'excloure també –o en lloc dels destinats al transport bàsic– els que serveixen per a realitzar una activitat econòmica (vegeu el Dictamen 316/2019).
Es recomana a l'òrgan impulsor que ponderi aquestes dues qüestions.
A la lletra b), s'estableix que computen com a recursos disponibles "els següents ingressos: herències i llegats".
Les herències o llegats no són ingressos.
Un cop s'han acceptat, incrementen el patrimoni de la persona tots els béns que formaven part de l'herència o el llegat, fossin béns mobles o immobles, joies, diners, dipòsits bancaris, finques, etc. Dit d'una altra manera, herències i llegats no són res diferent dels béns mobles i immobles que ja es computen d'acord amb els articles 23 a 26.
No obstant l'anterior, la Comissió recomana que s'inclogui expressament en aquesta lletra b) "el dret a acceptar una herència o un llegat", és a dir, el ius delationis, inclòs el rebut per via de ius transmissions.
La qüestió és rellevant perquè el dret a acceptar o repudiar una herència o un llegat no caduca ni prescriu; mentre no s'accepta l'herència o el llegat els béns no s'integren en el patrimoni de la persona sol·licitant o membre de la unitat familiar; i la jurisprudència i la doctrina estan d'acord que el ius delationis no té valor econòmic.
Per això la recomanació que la lletra b) digui "el dret a acceptar o repudiar una herència o un llegat, encara que l'herència o el llegat es repudiï".
D'aquesta manera, a més, s'evitaria que les persones poguessin pensar a repudiar una herència –que, per exemple, pogués acabar essent adquirida per un familiar proper però no membre de la unitat familiar– per tal de mantenir la percepció de l'RGC.
A la lletra c), quan es parla de donacions, cal establir la necessària concordança amb l'article 7.2 del Projecte de decret, tal com es fa en la lletra e).
La lletra d) és redundant amb el que resulta de l'article 22.2.c) de la norma projectada.
La Comissió recomana millorar, simplificant-la, la redacció del precepte.
Es podria redactar així: "El servei públic en matèria d'ocupació rep les sol·licituds de les prestacions, elabora l'acord d'inserció laboral i efectua l'orientació i el seguiment d'aquest acord.
Les entitats col·laboradores del Sistema Públic d'Ocupació poden participar en la tramitació, la gestió, l'execució i el seguiment dels acords."
Igualment, l'apartat 3 es podria redactar així: "L'òrgan competent per a resoldre les sol·licituds de les prestacions, així com per acordar la suspensió i l'extinció, és la persona titular de la direcció general competent en matèria de renda garantida de la ciutadania".
Se suggereix millorar la redacció del precepte tot començant l'oració pel subjecte i sense fer referència a la conveniència, sinó a la derivació en si: "Les entitats del tercer sector, degudament acreditades, poden participar [...] si els serveis bàsics [...] i consells comarcals els deriven les accions de lluita contra [...]".
Es recomana realitzar una enumeració en apartats de les funcions de l'òrgan tècnic i encapçalar l'article "Funcions de l'Òrgan Tècnic".
A la lletra d) de l'apartat 1 se suggereix eliminar l'adverbi "concretament" i identificar el decret (Decret 78/2019, de 2 d'abril) com es fa en l'article 41 de la norma projectada.
L'encapçalament de l'article és "Nivell d'intervenció tècnica de caràcter bàsic", però atès que el títol no forma part de la disposició, cal repetir-lo en l'articulat: "Formen part del nivell d'intervenció tècnica de caràcter bàsic [...]".
En comptes de "Aquest nivell d'intervenció tècnica inclou [...]", és preferible "El nivell d'intervenció tècnica de caràcter bàsic inclou [...]".
Es recomana a l'òrgan impulsor que valori fixar el nombre de membres de les Taules a fi que sigui més operativa la presa dels acords que puguin adoptar.
La redacció en apartats faria més lleugera la lectura de l'article.
Se suggereix millorar la redacció dels apartats 3 i 4 amb relació a la concreció de la periodicitat de les reunions; per exemple, es podria dir: "La Comissió Interdepartamental de l'RGC pot modificar la periodicitat de les reunions i les funcions de les Taules de Coordinació Territorial [de caràcter tècnic/de caràcter representatiu] segons les necessitats".
Es recomana suprimir el mot "Definició" del títol.
L'article hauria de dir "Les sol·licituds de prestació de l'RGC es poden presentar personalment o per representant davant de les oficines [...]".
No és procedent parlar de "titular" quan només s'ha presentat la sol·licitud.
I, atès que els interessats amb capacitat d'obrar davant les administracions públiques poden actuar també per mitjà de representant voluntari, cal suprimir el terme "legal", puix en cas contrari la regulació seria més restrictiva que la regulació de l'article 49 de la Llei 26/2010, sobre el contingut de la sol·licitud, i que l'article 5 de l'LPAC, sobre la representació.
Certament, l'article 25.1 de l'LRGC parla de "representar legalment", però seria bo aprofitar aquest Decret per tal d'adequar-se a les normes bàsiques de procediment.
Aquest article regula la documentació preceptiva que s'ha d'exhibir, identificar o facilitar, per còpia o amb l'original, a l'Oficina de Treball.
En el primer apartat es preveu que a la sol·licitud només s'ha d'adjuntar la documentació necessària per a justificar el compliment dels requisits que no es trobin en poder de l'Administració actuant o no hagin estat elaborats per qualsevol altra Administració, la qual cosa es valora positivament perquè s'ajusta al dret dels ciutadans a una bona administració, que inclou el dret a no aportar les dades o els documents que estiguin en poder de les administracions públiques o dels quals aquestes puguin disposar (article 22.1.f) de la Llei 26/2010).
D'acord amb l'apartat 2, "Per acreditar el compliment dels requisits per tenir dret a la renda garantida de ciutadania cal presentar la documentació bàsica següent: [...]"; i s'hi inclou, entre d'altra documentació, el DNI, que només s'ha d'exhibir, el NIE, del qual s'ha de facilitar una còpia, si es tracta de persones estrangeres, i la sol·licitud de transferència bancària per a pagaments de la Tresoreria.
Els primers dos documents permeten la identificació dels interessats, però no acrediten el compliment de requisits, ni tampoc la sol·licitud de transferència.
Es recomana redactar de nou el precepte, per exemple així: "Juntament amb la sol·licitud, cal exhibir o presentar la documentació bàsica següent".
Des del punt de vista de la tècnica legislativa, si l'apartat 3 concerneix documentació específica que "ha de constar a l'expedient", cal obrir un apartat diferent almenys per a la lletra p), ja que és documentació que la persona sol·licitant considera oportú aportar, i probablement la lletra o), ja que és documentació que l'Administració igualment considera oportuna –no pas necessària–.
Ambdues lletres estarien millor en un apartat propi sobre "altra documentació".
Es recomana redactar de nou l'apartat k), i evitar la repetició de la locució "així com".
Pel que fa a la lletra n) d'aquest apartat 3, és excessiu requerir una certificació de l'ens tributari, ja que és suficient aportar l'autoliquidació de l'impost de successions i donacions.
L'apartat 5 –que demana una revisió de la puntuació a fi que es pugui llegir correctament el precepte; tenint en compte el que es diu a continuació se suggereix obrir subapartats–, és incomplet, ja que s'ha d'informar la persona sol·licitant també de l'obligació de comunicar el canvi de residència habitual, de conformitat amb l'article 11.2.a) de l'LRGC.
Es recomana revisar l'apartat 2 quant a les obligacions de les "persones beneficiàries" en matèria de protecció de dades, atès que no es fa distinció amb les "entitats col·laboradores".
L'article 45 regula la recepció de la sol·licitud i la documentació que facilita el sol·licitant a l'Oficina de Treball, i la tramesa i examen de l'expedient per part de l'òrgan de gestió, el qual, segons l'apartat tercer, requereix les dades que necessiti per a valorar el compliment dels requisits, ja sigui a d'altres institucions o administracions, o bé al mateix sol·licitant.
En l'apartat quart, es diu: "En tot cas, la persona sol·licitadora disposa d'un termini de quinze dies per completar la sol·licitud en el sentit requerit per l'òrgan tècnic i, si no ho fes, se li té per desistida de la seva sol·licitud, prèvia resolució en la qual es declari la circumstància que es presenta, els fets produïts i les normes aplicables."
Cal que el precepte deixi clar que, amb el requeriment, s'ha d'advertir la persona sol·licitant de les conseqüències de no atendre'l.
L'encapçalament del precepte és "Termini per dictar i notificar la resolució, i silenci administratiu".
Regula aquest termini (4 mesos), la competència per resoldre el procediment (el director general competent en matèria de renda garantida", l'obligació de notificar dins d'aquest termini i des de quan s'ha de comptar ("a comptar de la data d'entrada de la sol·licitud al registre"), i el sentit positiu del silenci ("s'ha d'entendre estimada la sol·licitud").
Ara bé, també es preveuen, en l'apartat tercer, els efectes econòmics "des de la data de presentació de la sol·licitud"; en el quart –que requereix una revisió de la puntuació– el termini per a proposar i subscriure –el precepte diu "acordar l'acord"– l'acord d'inserció laboral o d'inclusió social corresponent; i, en el cinquè, l'òrgan competent per a notificar i el contingut de la notificació.
Totes aquestes qüestions estan incloses en l'article 26 de l'LRGC, l'encapçalament del qual és "Resolució administrativa de les sol·licituds".
Per tant, se suggereix la modificació del títol de l'article.
Si es vol, també es pot suprimir bona part del contingut de l'apartat 5, atès que ja resulta de la normativa de procediment administratiu comú.
Quant a les causes que poden donar lloc al canvi de titular, es fa remissió a allò que es diu en l'anàlisi de l'article 55.
S'aconsella introduir una remissió a l'article 57.2 de la norma projectada.
A la lletra a) de l'apartat 1 se suggereix la supressió de "d'alguna manera", malgrat que aquests mots es continguin a l'LRGC.
A l'apartat 2 caldria parlar de "plena capacitat d'obrar", ja que els menors d'edat no estan privats absolutament de capacitat d'obrar (article 211-5 del Codi civil de Catalunya).
I s'ha d'evitar parlar d'"incapacitat jurídica", atesa la vigència de la Convenció de Nova York sobre els Drets de les Persones amb Discapacitat, de 13 de desembre de 2006, expressió que s'hauria de substituir per "modificació judicial de la capacitat d'obrar".
A més, cal tenir en compte que els menors d'edat poden estar en curatela i no en tutela (article 223-5 del Codi civil de Catalunya), i encara és possible que determinades persones que no tenen la capacitat d'obrar modificada per sentència judicial disposin d'un assistent (article 226-1 del Codi civil de Catalunya), que no és un representant legal.
La redacció podria ser així: "[...], en casos de minoria d'edat, modificació judicial de la capacitat d'obrar o assistència, a la persona a qui correspongui la representació legal o la complementació de la capacitat".
Tenint en compte que l'article 3 del Projecte de decret assenyala una diferència important entre l'RGC i la prestació complementària, com és que d'aquesta s'explicita el seu caràcter temporal, l'apartat 2 de l'article 50 s'aparta de la literalitat del mateix apartat de l'article 10 de l'LRGC i pot suscitar el dubte de si només és possible una pròrroga de dos anys.
A fi d'esvair qualsevol dubte, es proposa afegir "successivament" després de "renovable".
Sistemàticament, l'apartat 5 té la seva ubicació més natural dins de les causes d'extinció de l'article 55.
A l'apartat 6, és innecessari dir "a efectes d'aquest decret".
A més, vegeu el que es diu a continuació amb relació a l'article 51.
La lletra a) de l'apartat 1 efectua un "sens perjudici" de l'article 10.5 de l'LRGC i de l'article 53.2 del Projecte de decret.
En realitat, l'article 10.5 de l'LRGC es troba reproduït en l'article 50.6 del Projecte de decret.
Si es vol mantenir aquesta remissió a l'LRGC, aleshores escau suprimir l'apartat 6 de l'article 50, opció que aquesta Comissió recomana perquè en millora la sistemàtica.
L'apartat 3, en relació amb l'apartat 6, suscita el dubte de si l'extinció que preveu és automàtica, atès que no diu que s'hagi d'adoptar cap acord sobre això.
No sembla raonable aquesta conclusió, per la qual cosa es recomana modificar la redacció de l'apartat 3 en el sentit de dir "després del qual s'ha d'acordar l'extinció de la prestació i [...]".
Aquests dos articles tracten l'extinció de la prestació de l'RGC.
És necessari que es reguli la resolució administrativa en virtut de la qual s'extingeix la prestació, de la mateixa manera com s'ha previst, en el cas de la suspensió, en els apartats 5 i 6 de l'article 54.
Cal dictar una resolució i notificar-la, amb tots els requisits legals del procediment administratiu comú, a fi que l'extinció sigui efectiva.
La Comissió suggereix una reflexió sobre si, com diu la lletra b) de l'article 55, el dret a la prestació de l'RGC s'extingeix per l'incompliment de qualsevol de les obligacions que preveu el Projecte de decret.
S'ha de suprimir de la lletra c) la referència "En aquest cas, s'ha de retornar la quantitat indegudament percebuda".
El retorn de la prestació percebuda indegudament és un efecte general de l'extinció del dret a l'RGC, com ho palesa la regulació que es conté en l'article 57, per la qual cosa no té sentit especificar-ho en un supòsit d'extinció, atès els dubtes interpretatius que això pot generar.
La Comissió suggereix regular millor la causa d'extinció de l'absència no justificada.
El mateix supòsit està previst com a causa de canvi del titular de la prestació en l'article 49.3.
En ambdós articles es repeteix la mateixa definició d' absència, la qual cosa s'ha d'evitar.
A més, a les lletres f) i h) de l'article 55 s'esmenta expressament que la resta de persones beneficiàries poden sol·licitar la titularitat de la prestació, per bé que, com s'ha dit, aquesta facultat almenys està reconeguda en l'article 49.3 per als supòsits d'absència.
Però, en realitat, almenys en les lletres e), f), g) i h), és perfectament possible que alguna de les persones beneficiàries pugui sol·licitar el canvi de titularitat de la prestació.
D'aquí que es recomani dividir l'article 55 en dos apartats: el primer seria l'actual, i el segon un de nou on es digués que la prestació s'extingeix sense perjudici que la resta de persones beneficiàries puguin sol·licitar la prestació a què tinguin dret, d'acord amb l'article 49 de la norma projectada.
Aquest article s'ocupa del reintegrament de les prestacions percebudes indegudament.
L'article 14.6 de l'LRGC preveu que "Les quantitats percebudes indegudament s'han de reintegrar a l'Administració pública i el deute contret té la consideració de deute de dret públic".
A més, l'article 11.2.g) de l'LRGC preveu que és una obligació del titular i dels beneficiaris: "Reintegrar la prestació en el cas que s'hagi percebut indegudament."
En el capítol VIII del reglament projectat es regula el reintegrament de prestacions indegudes.
En l'article 57.1 es diu que "Si, com a conseqüència d'un procediment de modificació, suspensió o extinció, o per qualsevol altra circumstància, es comprova la percepció indeguda de la Renda garantida de ciutadania, la direcció general competent en matèria de renda garantida ha d'acordar l'obligació de reintegrament per part de la persona titular de les prestacions indegudament percebudes o en quantia indeguda".
La redacció és complexa; es podria suprimir "l'obligació" i mantenir en l'articulat l'expressió "ha d'acordar el reintegrament", i no sembla necessària la precisió "o en la quantia indeguda", ja que genera confusió.
La Comissió suggereix una redacció similar a la de l'article 100 del Decret legislatiu 3/2002, de 24 de desembre, pel qual s'aprova el Text refós de la Llei de finances públiques de Catalunya, en matèria de revocació de subvencions: "[...] ha d'acordar, d'acord amb la normativa reguladora dels ingressos de dret públic, el reintegrament total o parcial de les quantitats percebudes i l'exigència dels interessos de demora."
La Comissió suggereix fusionar els apartats 3 i 4 en un de sol, la redacció del qual podria ser com la següent: "Rebudes [...], el qual dicta la corresponent resolució motivada de reintegrament de les quantitats indegudament percebudes i fixa el termini màxim de què disposa la persona [...]."
Quant a l'apartat 5, la manera com està redactat suscita un dubte important que és necessari aclarir.
El precepte projectat diu: "l'Òrgan Tècnic pot proposar, al director general competent en matèria de renda garantida de ciutadania, procedir d'ofici a la compensació o descompte mensual de prestacions de la renda garantida de ciutadania en vigor, corresponents a qualsevol de les persones membres de la unitat familiar de la persona interessada."
El raonament que segueix parteix del fet que en cada unitat familiar només hi pot haver un titular de l'RGC (articles 5.3 i 4 de l'LRGC).
Si resulta que l'Administració s'autoatribueix la facultat de compensar l'import que s'ha percebut indegudament amb crèdits de què puguin ser titulars altres membres de la unitat familiar, la Comissió hauria de formular una observació essencial, ja que s'estaria afectant els drets de persones que no han intervingut en el procediment de reintegrament, l'únic protagonista del qual és la persona titular de la prestació de l'RGC.
Si el que pretén dir és que es pot compensar d'ofici parcialment en atenció a la part de qualsevol de les persones membres de la unitat familiar, com ja s'ha dit, no s'ha establert en el Projecte de decret cap mecanisme de càlcul de les parts que idealment puguin correspondre a cada integrant.
En conclusió, l'òrgan impulsor ha de revisar aquest apartat i fer-lo intel·ligible.
El títol de l'article 59 no identifica tota la regulació que conté el precepte.
En el primer apartat es regula el termini per a resoldre i notificar la resolució del procediment de reintegrament, que és de sis mesos, des de la data d'incoació, i la conseqüència jurídica de l'incompliment de l'obligació de resoldre, que és la caducitat.
Per consegüent, seria més adient que el títol fos "Procediment de reintegrament, prescripció i caducitat".
S'afegeix que "En els supòsits en què el procediment s'hagués paralitzat per causa imputable a la persona interessada s'interromp el còmput del termini per resoldre i notificar la resolució".
Aquesta previsió no s'ajusta a les previsions legals que permeten suspendre el termini màxim per a resoldre un procediment d'una manera preceptiva (article 22.2 de l'LPAC) o potestativa (article 22.1 de l'LPAC), que, en aquest darrer cas, es prveu quan l'interessat no ha aportat documents necessaris.
En canvi, la caducitat de l'expedient sí que es correspon amb allò que preveu l'article 25 de l'LPAC, però tanmateix és una opció perjudicial per a l'Administració.
El més procedent és requerir la persona interessada perquè aporti la documentació i, si no ho fa, continuar l'expedient i no deixar que caduqui, ja que altrament no es recuperaran les quantitats percebudes indegudament en detriment de tot el sistema.
L'apartat 3 assenyala el dies a quo del termini de prescripció de l'obligació de reintegrar les quantitats indegudament percebudes, termini que l'apartat 2 remet a la normativa aplicable.
Doncs bé, quant al dies a quo, aquest apartat 3 basteix una alternativa: "des del dia en què l'Administració competent té coneixement del fet causant de l'obligació de reintegrament o, en el seu cas, des del dia en què s'ha fet efectiva la notificació de la resolució de reintegrament."
Tal com està redactada, aquesta alternativa no té sentit, perquè no es comprèn com s'ha pogut notificar una resolució de reintegrament si prèviament l'Administració no ha tingut coneixement del fet causant de l'obligació de reintegrament.
Per consegüent, aquest apartat requereix una nova redacció.
L'apartat 4 conté una previsió absent de l'LRGC.
Estableix el següent: "El dret a percebre de cada mensualitat de la renda garantida de ciutadania caduca a l'any del seu respectiu venciment."
L'article 2.1 i 2 de l'LRGC, que transcriu l'article homònim del Projecte de decret sobre el qual es dictamina, qualifica el dret a percebre l'RGC com a "dret subjectiu".
Essent així, i en aplicació de l'article 122-1 del Codi civil de Catalunya –que és dret comú, d'acord amb l'article 111-4 del mateix Codi civil de Catalunya–, que circumscriu la caducitat a les accions i als poders de configuració jurídica, en puritat l'article hauria de dir que "la pretensió al cobrament de la prestació de RGC prescriu en el termini" que es determini.
No obstant això, el Projecte de decret mimetitza l'article 54 del Reial decret legislatiu 8/2015, de 30 d'octubre, pel qual s'aprova el text refós de la Llei general de la seguretat social, conforme al qual "Quan es tracti de prestacions periòdiques, el dret a la percepció de cada mensualitat caduca al cap d'un any del seu venciment respectiu".
La institució de la caducitat també es preveu en la disposició final tercera de la Llei 13/2006, de 27 de juliol, de prestacions socials de caràcter econòmic amb relació als endarreriments: "Aquest termini té la consideració de termini de caducitat, a tots els efectes."
El títol del capítol és "Disposicions comuns", que no identifica la regulació que conté, per la qual cosa tal vegada es podria substituir per "Règim sancionador i recursos", o un altre títol similar.
Tanmateix, si es vol mantenir, es podria aprofitar per no limitar a la persona sol·licitant la legitimació per a interposar recurs d'alçada i estendre la legitimació a qualsevol persona interessada d'acord amb la legislació de procediment administratiu (article 4, lletres b) i c), de l'LPAC).
A l'apartat 2 es podria precisar que el recurs contenciós administratiu no s'interposa contra "les resolucions administratives que posen fi al procediment administratiu" (en plural), sinó contra la resolució que resol el recurs d'alçada previst a l'apartat 1.
Amb aquesta disposició final es modifica a bastament el Decret 123/2007, de 29 de maig.
La Comissió efectua les següents observacions:
a) Se suggereix una redacció alternativa al projectat article 21.1: "La prestació per al manteniment de les despeses de la llar és el dret subjectiu a una prestació permanent d'aquelles persones que [...]".
L'article 24.1 canvia la redacció lleugerament quan diu que "és una prestació permanent de caràcter subjectiu"; si es volia fer referència al fet que es tracta d'un dret subjectiu, la redacció hauria de seguir el model que es proposa.
b) Es recomana millorar la redacció de la lletra a) de l'article 24.2, en particular les oracions que inicien amb "Sens perjudici" i "així com".
c) L'inici de la lletra c) d'aquest article 24.2 no encaixa amb una enumeració de requisits, per la qual cosa se suggereix una nova redacció (per exemple, "No ser usuària d'una prestació [...]".
d) L'article 24.4 disposa que en el moment de presentar la sol·licitud l'òrgan gestor determina si la persona que sol·licita la prestació pot ser activable laboralment o no, i que la impossibilitat d'incorporar-se al món del treball es pot justificar amb una declaració responsable de la persona interessada.
Tanmateix, l'article 24.2.a) llista com a primer requisit per a ser titular d'aquesta prestació complementària "no tenir la possibilitat d'incorporar-se al món del treball", la qual cosa es pot justificar amb una declaració responsable.
e) En la mesura del possible cal evitar els articles bis (article 26. bis ).
f) L'apartat b) de l'article 21.2 indica que és requisit "Tenir uns ingressos, per tots els conceptes, iguals o inferiors a la quantitat que es fixi a la llei de pressupostos".
L'article 22.2 adverteix que "En cap cas la suma dels ingressos propis més la prestació no pot superar el límit d'ingressos màxims establerts a la lletra b) de l'article 21.2".
La contradicció és evident: si es pot tenir ingressos iguals a la quantitat que es fixi en la llei de pressupostos, qualsevol quantia de la prestació superior a 0 farà que el resultat final sigui superior al límit legal.
g) A l'article 23.2.b) sembla que en comptes de "finançats" ha de dir "finançada".
Aquesta disposició preveu l'entrada en vigor l'endemà de la publicació del Decret en el Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya.
La Comissió ha reiterat que l'entrada en vigor immediata de les disposicions normatives té caràcter excepcional en relació amb el termini ordinari de vacatio legis.
Per aquesta raó, s'ha de justificar d'una manera expressa en l'expedient (dictàmens 150/2018, 97/2018, 281/2018 i 82/2019, entre d'altres).
En el cas que s'examina, s'ha incorporat una justificació sobre l'entrada en vigor immediata de la norma en la memòria general.
No obstant això, la Comissió considera que no es dona una justificació suficient quan es diu "aquesta data està justificada per necessitat i la urgència de desplegament reglamentari de la Llei 14/2017, de 20 de juliol, d'una matèria d'especial sensibilitat com ho és la renda garantida de ciutadania".
L'esforç d'argumentació de la memòria es dirigeix a justificar la necessitat de l'aprovació de la norma, és a dir, de la seva entrada en vigor, però no de la necessitat que aquesta entrada sigui immediata.
En conseqüència, cal completar i millorar la justificació específica requerida.
Aquesta exigència es fa més evident quan, com és el cas, l'LRGC va entrar en vigor el 15 de setembre de 2017, segons va establir la disposició final tercera.
Un cop valorades les observacions formulades en aquest Dictamen, i un cop tinguda en compte l'observació essencial que s'hi formula, el conseller de Treball, Afers Socials i Famílies pot sotmetre a l'aprovació del Govern el Projecte de decret de desplegament de la Llei 14/2017, de 20 de juliol, de la renda garantida de ciutadania.