projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
Es presenta una infografia adreçada a pacients i a professionals sanitaris sobre els moments determinants per prevenir un ús incorrecte de la medicació.
"Els 5 moments clau per a la seguretat en l'ús del medicament" és una iniciativa de la Organització Mundial de la Salut dins el marc de la seva campanya "Medicació sense danys".
Centra la seva atenció en els 5 moments potencialment determinants a l'hora de prevenir un ús incorrecte dels medicaments:
A la infografia, es mostren aquests moments claus de la medicació que permeten al pacient o al clínic actuar per reduir el risc d ́errors i d'efectes secundaris en l'ús dels medicaments.
L'objectiu no és només millorar la seguretat del pacient, sinó també ajudar a promoure la implicació del pacient en la seva pròpia salut.
Organització Mundial de la Salut.
La prescripció en cascada es dona quan es recepta un medicament per tractar un efecte secundari d'un altre medicament.
Aquestes són algunes pautes per evitar-ho.
Prescriure una medicació és una decisió complexa en la qual intervenen molts factors.
L'elecció es complica quan s'utilitzen medicaments per pal·liar els símptomes d'altres fàrmacs, el que es coneix com a prescripció en cascada.
La Societat Farmacèutica d'Austràlia realitza sis recomanacions amb l'objectiu de guiar a metges i pacients davant d'aquestes situacions:
Els farmacèutics i metges han de considerar que un nou símptoma pugui ser un efecte secundari d'un medicament previ.
Abans de prescriure un nou medicament, s'ha de tenir en compte si una reducció de la dosi, la interrupció d'un medicament o un altre tractament podrien tractar el símptoma en qüestió.
Molts pacients no són conscients o no estan informats de la manca d'evidència científica de l'homeopatia en relació a la seva eficàcia.
Si els pacients decideixen optar per aquest tractament, cal informar-los de l'absència de beneficis.
Un ús inadequat d'antibiòtics podria donar lloc a una progressió de la infecció, el que pot augmentar la morbiditat i la mortalitat dels pacients, així com la resistència antibiòtica.
Sempre cal valorar la idoneïtat clínica de la prescripció d'antibiòtics.
Especialment en gent gran, els medicaments poden ajudar a controlar els seus símptomes, però la polimedicació es relaciona amb l'aparició d'efectes secundaris i d'esdeveniments adversos.
La desprescripció, és a dir, el procés de reduir o suprimir un fàrmac, s'ha de considerar sempre en aquests casos per determinar si qualsevol dels medicaments o suplements utilitzats pot ser reduït o eliminat, equilibrant el benefici i el dany potencial de cada medicació.
L'ús d'aquests fàrmacs en persones majors per a l'insomni, agitació o deliri estan associats amb esdeveniments adversos que inclouen caigudes i deteriorament cognitiu.
Les intervencions no farmacològiques i interdisciplinàries poden reemplaçar de manera eficaç aquests medicaments i s'ha de reduir el seu ús al mínim de temps possible.
Les teràpies alternatives, també anomenades "tradicionals", poden incloure elements com vitamines, minerals, aromateràpia, fitoteràpia o productes homeopàtics.
Molts d'aquests productes no compten amb suficient evidència científica dels seus beneficis com per justificar la seva recomanació.
Si bé alguns elements si compten amb recolzament científic, els professionals sanitaris haurien d'informar-sobre això abans de recomanar-los.
Un document conjunt entre organitzacions europees de radiòlegs i tècnics en radiologia destaca les mesures per garantir un entorn segur per als pacients.
Recentment s'ha publicat un document de consens sobre la seguretat del pacient en radiologia.
Es tracta d'una declaració conjunta entre la Societat Europea de Radiologia i la Federació Europea de Societats de tècnics en radiologia.
El document ressalta els principals problemes:
Una visió simplista de la seguretat del pacient en radiologia és considerar que el risc clau és l'exposició inadequada a la radiació.
No obstant això, hi ha una gamma molt més àmplia d'aspectes de seguretat del pacient en la pràctica habitual de la radiologia.
El document no pretén proporcionar una llista completa de tots els problemes de seguretat.
Més aviat, destaca els elements principals i proporciona recursos i referències bibliogràfiques rellevants per garantir un entorn segur.
Un grup de treball de la universitat de Seül ha desenvolupat una aplicació per a mòbils que millora la identificació dels pacients pediàtrics.
La identificació del pacient és un procediment molt important que no sempre es realitza de manera correcta en els centres sanitaris.
La identificació inadequada del pacient, per exemple, en l'administració de medicaments, en les intervencions quirúrgiques, quan es realitzen proves diagnòstiques o transfusions de sang a pacients als quals no pertoquen, poden donar lloc a complicacions als pacients.
Malgrat tot, es tracta d'un tipus d'error fàcilment evitable amb l'ús tradicional d'una polsera identificativa amb el nom i cognoms i, data de naixement i/o número d'història clínica del pacient.
Per evitar aquesta mena d'errors existeixen diverses tecnologies com la identificació amb radio-freqüència (RFID), els escàners d'empremtes dactilars o escàners d'iris.
No obstant això, venen acompanyades d'alguns inconvenients com la possible pèrdua de la polsera RFID, la transmissió d'infeccions o la impracticabilitat quan el pacient no és conscient.
Per millorar l'ús de tecnologies d'identificació del pacient, un estudi de la universitat de Seül ha desenvolupat una aplicació mòbil que pugui superar les dificultats de tecnologies prèvies.
L'eina clau amb la que han treballat els investigadors ha sigut el reconeixement facial.
El reconeixement facial permet combatre els inconvenients que presenten mètodes previs.
Aquesta tecnologia no necessita contacte físic del pacient amb cap dispositiu i permet el reconeixement encara que els pacients estiguin inconscients o sota una anestèsia.
Per comprovar l'eficàcia de l'aplicació, l'estudi va avaluar el seu funcionament en un entorn hospitalari.
En total es van registrar 62 pacients pediàtrics en el departament de cirurgia plàstica, incloent tant pacients ingressats (32) com ambulatoris (30), a qui se'ls va practicar la identificació i el seguiment durant l'estada a l'hospital.
El disseny de l'app es va crear per ser fàcil i intuïtiu d'utilitzar per part dels treballadors d'hospital.
El seu menú està dividit en 5 parts principals:
El reconeixement, dut a terme en mòbils Samsung Galaxy Note 3, va ser capaç de realitzar el reconeixement facial en menys d'un segon.
Segons l'estudi, es va establir que el percentatge mínim de reconeixement per identificar al pacient era del 95%.
Els resultats van ser que l'aplicació efectuava una identificació correcta del pacient en un 99% dels casos.
L'únic cas en que l'app no va funcionar correctament va ser en un pacient amb cara embenada després de la cirurgia.
Aquests resultats mostren què es pot identificar correctament a pacients ingressats i ambulatoris mitjançant el reconeixement facial via app.
Aquesta eina per a mòbils, pot permetre millorar la seguretat del pacient amb la identificació inequívoca, inclòs quan el pacient està inconscient i com a mètode d'identificació alternatiu.
L'assistència sanitària és cada vegada més complexa i s'ofereixen moltes prestacions on intervenen una gran quantitat de professionals.
Malauradament, aquesta complexitat fa que augmenti la probabilitat d'equivocar-se.
Un dels errors és la identificació inadequada dels pacients en els centres sanitaris i hospitals.
Això pot provocar complicacions associades com ara errors en l'administració de medicaments, intervencions quirúrgiques, proves diagnòstiques o transfusions de sang a pacients als quals no pertoquen.
Malgrat tot, es tracta d'un tipus d'error fàcilment evitable amb l'ús d'una polsera identificativa amb el nom i cognoms i, data de naixement i/o número d'història clínica del pacient.
Material per a facilitar als pacients i familiars:
Les matrius de riscos permeten avaluar, classificar i ponderar riscos d'equips electromagnètics i són útils en la presa de decisions.
Les matrius de risc es presenten com una eina pensada per a la gestió i control de riscos per a l'equipament mèdic, seguint criteris com l'eficiència, practicitat, enfocament basat en procés, variables d'entrada fàcilment assolibles i resultats semiquantitatius.
A continuació, s'explicaran algunes de les claus del seu funcionament.
Els riscos s'avaluaran des del punt de vista del procés i no de l'equipament mèdic.
Es consideren perills potencials el conjunt dels equips electromèdics del centre (PSANI) i, per a cada equip, es contemplen dos possibles successos:
Per mesurar el nivell de conseqüència, tots dos successos es quantifiquen en nivells de l'1 al 3.
Per a cada succés, s'aplicaran els següents criteris:
Per poder mesurar el nivell d'ocurrència cal fer algunes simplificacions, com assumir que la probabilitat que es doni el mateix succés en diferents equipaments electromèdics és la mateixa.
Així mateix, s'assumeix que la probabilitat que diferents successos es donin en el mateix equipament també és la mateixa.
Arran d'això, l'enfocament del mesurament es basa en la fiabilitat de sistemes en paral·lel.
Aquest concepte parteix del principi que la fiabilitat d'un sistema augmenta si es compta amb components que fan la mateixa funció (redundants).
Per tant, els nivells d'ocurrència dels successos 1 i 2 es mesuraran en funció de les ràtios d'equipaments redundants.
Les matrius de risc ens permetran quantificar un nivell de risc en relació tant al nivell de conseqüència com d'ocurrència, tant per al succés 1 com per el succés 2.
Sumant el resultat del risc funcional i el risc operatiu, podrem conèixer el risc a causa de la naturalesa de l'equipament, és a dir, a causa de la situació estàtica de l'equip en qüestió.
Cal considerar també la pèrdua de fiabilitat dels sistemes segons passa el temps.
A través d'una analogia amb el model de Weibull, s'implementa una funció depenent exponencial del temps i linealment de la quantitat de parts que es van produir l'any anterior sobre l'equipament d'estudi, per tal d'obtenir uns resultats sobre fiabilitat més rellevants.
Finalment, a través de totes aquestes dades, aquesta eina permet obtenir una classificació ràpida i intuïtiva dels equips electromèdics en funció del seu risc.
Això permet, tenint en compte les limitacions del seu mètode, avaluar els equipaments segons el criteri que es consideri acceptable o no acceptable en cada cas.
Es facilita, així, la presa de decisions sobre les mesures destinades a minimitzar aquest risc.
Per reduir el dany atribuïble a l'atenció sanitària en el pacient pediàtric es requereix notificar, analitzar i gestionar els esdeveniments adversos, la difusió de les millors pràctiques per prevenir errors i promoure una cultura de seguretat.
Un recent article de l'Acadèmia Americana de Pediatria revisa l'epidemiologia dels errors sanitaris en nens, examina els problemes de seguretat en pacients pediàtrics i analitza enfocaments específics per millorar la seguretat del pacient pediàtric.
A més, emfatitza la responsabilitat dels pediatres per familiaritzar-se amb els conceptes i tècniques de seguretat del pacient, i la importància d'establir una cultura de seguretat tant en pacients ambulatoris com hospitalitzats.
L'article conclou amb un seguit de recomanacions específiques cap a les institucions i els professionals sanitaris per avançar en la seguretat del pacient pediàtric.
Algunes de les recomanacions inclouen mesures per augmentar la consciència sobre temes de seguretat en l'ambient de treball i sobre una sèrie de bones pràctiques, com ara:
Una altra àrea d'actuació es centraria en mesures per minimitzar esdeveniments adversos evitables en pediatria, utilitzant informació específica sobre els riscos de seguretat per al pacient pediàtric, incloent:
Finalment, un altre dels eixos passaria per seguir pautes que millorin la seguretat del pacient en entorns pediàtrics, amb mesures com:
L'últim informe del Centre Europeu per a la Prevenció i el Control de Malalties (ECDC) i de l'Autoritat Europea de Seguretat Alimentària (EFSA) revela que els antimicrobians són cada vegada menys efectius.
L'informe anual de l'any 2017, aborda la resistència als antimicrobians dels bacteris Salmonel·la i Campylobacter en éssers humans, animals i aliments.
També de l'Escherichia coli i Staphylococcus aureus resistent a meticil·lina en animals i aliments.
A més, s'avaluen les tendències temporals en els 28 estats membres de la Unió Europea (UE).
L'informe revela que la resistència antimicrobiana no mostra signes de desacceleració.
En la majoria dels estats membres, la Salmonel·la en humans es mostra cada vegada més resistent a les fluoroquinolones.
D'altra banda, una gran proporció de ceps del gènere Campylobacter mostra resistència a la ciprofloxacina i les tetraciclines.
La resistència a la combinació de diversos antimicrobians (tres o més) és alta en la Salmonel·la en humans (28,3%), especialment la Salmonel·la Typhimurium.
Això vol dir que per a molts pacients les opcions de tractament per a determinades infeccions greus són limitades.
Al juny de 2017, la Comissió Europea va adoptar el Pla d'acció de salut de la Unió Europea contra la resistència als antimicrobians.
En aquest pla es demana una acció eficaç contra aquesta amenaça i reconeix que s'ha d'abordar tant en la salut humana com en la salut animal i en el medi ambient.
La publicació de l'informe ha confirmat l'augment de la resistència als antibiòtics ja identificat en anys anteriors.
Un informe recent de l'OMS reflecteix l'estat de la seguretat del pacient a nivell mundial i orienta els líders, recomanant la cobertura universal de la salut, la coordinació dels esforços i la difusió de les practiques sanitàries segures.
El passat 31 gener va tenir lloc la 144a sessió del Consell Executiu de l'Organització Mundial de la Salut (OMS), en la qual es va abordar l'estat actual de la seguretat del pacient a nivell mundial.
Tedros Adhanom, "Acció global sobre la seguretat del pacient", destaca els esforços de l'organització per abordar el problema i proporciona orientació i recomanacions perquè els líders, polítics i directors d'institucions sanitàries aconsegueixin una millora de la seguretat del pacient.
S'estima que, en els hospitals dels països de renda mitja-baixa, es generen 2,6 milions de morts a l'any.
Als països de renda alta, 1 de cada 10 pacients pateix lesions mentre rep atenció hospitalària.
Així, els esdeveniments adversos són una de les 10 principals causes de mort i discapacitat en el món.
S'ha detectat un llistat de pràctiques mèdiques que comporten riscos de seguretat en el pacient:
La meitat de la càrrega mundial de l'atenció no segura s'origina en l'atenció primària i ambulatòria en què fins a 4 de cada 10 pacients pateixen errors de seguretat.
S'estima que el 80% d'aquest dany es podria evitar.
Una atenció no segura té implicacions financeres ja que molts recursos es podrien destinar a millorar la qualitat assistencial i en estratègies de participació del pacient.
També té importants implicacions polítiques, ja que els errors en atenció sanitària comporten una pèrdua de confiança en els sistemes de salut, en els governs i en les institucions socials.
El factor humà, sumat a un mal disseny dels sistemes de salut, és l'element central de l'aparició d'errors.
La cultura de buscar responsables impedeix que s'informi adequadament sobre els incidents i impedeix l'aprenentatge.
Alguns perfils de pacients són més vulnerables als incidents de seguretat que altres: gent gran, nens, poblacions migrants, pacients amb malalties cròniques i pacients que es troben en cures pal·liatives.
És fonamental que els professionals sanitaris que tenen cura del nadó i les seves famílies coneguin les mesures preventives per evitar les caigudes en els centres hospitalaris.
Les caigudes en l'àmbit hospitalari són un problema greu de seguretat del pacient, per les conseqüències que tenen tant pel pacient i família, com pels centres sanitaris i la societat en general.
En l'àmbit de la neonatologia, les accions proposades per a la prevenció de caigudes coincideixen plenament amb la filosofia actual de cura dels nadons, que està bàsicament orientada a contribuir al seu millor desenvolupament possible.
En funció de l'edat gestacional, del pes i de les condicions de salut o malaltia, s'apliquen les mesures més adients de confort i contenció (entesa com a imitació de l'entorn intrauterí en el qual haurien de ser), centrades sempre en el benestar i desenvolupament del nadó, impulsant una implicació activa dels pares i mares des de l'ingrés hospitalari.
Des del Departament de Salut, i dins del marc de la Seguretat dels Pacients, s'han impulsat diferents línies de prevenció i actuació davant del risc de caigudes a l'àrea maternal, neonatal i pediàtrica en l'àmbit hospitalari.
Part d'aquest treball es presenta a l'article publicat recentment a Annals de Medicina amb l'objectiu de proporcionar recomanacions per prevenir caigudes tant en els nadons sans a terme com en els nadons que es troben en una situació de vulnerabilitat, des del moment del naixement i durant tota l'estada hospitalària.
Els autors identifiquen diferents activitats que generen risc de caigudes i proposen mesures preventives concretes.
Les activitats identificades amb risc són:
Algunes de les mesures de prevenció proposades, per exemple durant el contacte precoç pell amb pell són:
La resta de mesures preventives les trobareu a l'article Prevenció i actuació davant del risc de caigudes a l'àrea maternal i neonatal.
Els autors conclouen que des del moment del naixement, i durant tota l'estada hospitalària del nadó, es poden generar situacions de risc de caigudes que calen prevenir i evitar que succeeixin.
Els hospitals han d'elaborar un pla de prevenció davant la caiguda intrahospitalària.
El passat desembre, es va dur a terme aquesta Jornada amb el lema "la seguretat transfusional és a les teves mans" a l'Hospital Universitari Vall d'Hebron de Barcelona.
La Jornada va fer un recorregut pels 15 anys d'hemovigilància a Catalunya, amb els principals riscos i les mesures correctores i preventives que s'han realitzant durant aquest temps.
També es van tractar temes més específics com les complicacions pulmonars de la transfusió, les eines per prevenir els errors transfusionals, el paper clau de la infermeria en la seguretat durant la transfusió sanguínia, els possibles errors i les diferents víctimes implicades.
Recordem que la transfusió de sang i de components sanguinis, és un procés que comença molt abans de la pròpia transfusió.
Comporta, entre altres aspectes, l'extracció, el processament, la verificació, l'emmagatzematge, la distribució i la transfusió de sang i components sanguinis.
Si bé és cert que la incidència d'esdeveniments greus no és alta en la transfusió de sang i de components sanguinis, els errors d'identificació dels pacients poden tenir conseqüències molt greus i s'identifiquen com un indicador sentinella que, anualment cursa amb algun èxitus.
Durant la Jornada es va incidir en què aquests esdeveniments es veuen afavorits per diferents factors, com un nombre elevat de pacients atesos amb recursos limitats, la diversa complexitat clínica de les seves patologies, així com les particularitats laborals, professionals i organitzatives dels centres sanitaris, on hi ha personal d'infermeria específic o no, així com un alt índex de rotacions de personal sense una formació adequada i actualitzada en aquesta àrea, la qual cosa contribueix al fet que pugui produir-se un esdeveniment greu, quan es produeix un error.
Com a conclusions de la Jornada, es destaca el següent:
Al canal Seguretat dels Pacients trobareu més informació i les diferents ponències de la Jornada
L'Institute for Safe Medication Practices (ISMP) defineix els medicaments d'alt risc com aquells que presenten una major probabilitat de causar danys greus o fins i tot mortals als pacients quan es produeix una errada en el curs de la seva utilització.
El Grup de treball de Medicaments d'Alt Risc del Departament de Salut ha elaborat recentment una Guia pel maneig d'aquest grup de medicaments.
L'objectiu d'aquesta guia és que cada centre disposi d'un protocol per a la medicació d'alt risc adaptat a les seves característiques, però amb uns requeriments mínims iguals per a tots; pretén ser una eina útil per als centres d'hospitalització, amb independència del seu nivell de complexitat.
Guia pel maneig dels medicaments d'alt risc
Enguany la Fundació FIDISP convoca un premi al millor treball sobre seguretat del pacient amb l'objectiu d'incentivar la recerca en aquest camp.
La Fundació FIDISP, formada per un equip multidisciplinari de professionals sanitaris i no sanitaris, promou activitats formatives i d'investigació encaminades a la millora de la qualitat assistencial i la seguretat del pacient.
En aquest sentit, per tal de compartir i promoure iniciatives d'investigació i innovació en els diferents entorns sanitaris, han convocat un premi dirigit als projectes de recerca de base científica en l'àmbit de la seguretat del pacient i gestió de riscos sanitaris, que s'hagin dut a terme durant l'any 2018 a Espanya, o que estiguin en procés de realització.
La convocatòria està oberta fins el 10 de desembre de 2018 i les bases de la convocatòria estan accessibles a través d'aquest enllaç.
L'ús de les tecnologies de la informació continua estenent-se en el sector de la salut i, en concret, en la seguretat del pacient.
En el camp de la qualitat assistencial i la seguretat del pacient, les tecnologies de la informació (TI) són cada vegada més utilitzades per a prevenir esdeveniments notificables, identificar-los abans que representin un problema i actuar sobre aquells que no es poden evitar.
Amb l'objectiu d'ajudar a comprendre que cal destinar els recursos econòmics i humans de les TI en l'àmbit de la salut, així com les expectatives que generen de cara contribuir en la qualitat assistencial i la seguretat dels pacients, el Departament de Salut de la Universitat d'Alabama a Birmingham (Estats Units d'Amèrica) ha realitzat una revisió de la literatura científica de l'ús de les TI en el sector de la salut.
Es va revisar diverses publicacions sobre l'ús actual de les TI sanitàries en qualitat assistencial i seguretat dels pacients i es van analitzar 41 estudis.
A partir d'aquests es van identificar 5 categories principals: prevenció, identificació, acció, reptes i resultats.
La major part dels estudis utilitzaven les TI sanitàries per identificar i prevenir problemes en la qualitat assistencial i la seguretat dels pacients, on les alertes, les eines d'ajuda a la presa de decisió clínica i els plans de salut individualitzats eren les eines més utilitzades.
Els principals reptes identificats van ser la implementació, el disseny de la interfície i la cultura.
En els 41 estudis es van trobar 63 descripcions de l'ús de les TI sanitàries per a la identificació, 92 per a la prevenció, 41 per a l'acció i 43 per als reptes.
Les principals àrees d'utilització de les TI sanitàries en aquesta categoria són les alertes, les eines d'ajuda a la presa de decisions clíniques, la implementació, el disseny d'interfícies i les solucions individualitzades.
En aquest cas l'objectiu és la identificació dels esdeveniments quan estan a punt de succeir.
En aquesta categoria les principals eines identificades són les mateixes que en la prevenció.
Pel que fa a l'acció (és a dir, la conducta proactiva per evitar incidents de qualitat i seguretat del pacient que ja han succeït) segons la literatura avaluada, s'han emprat la implementació de tecnologies de la informació i la promoció de la cultura de la seguretat per tal d'adoptar les TI en l'entorn sanitari i millorar-ne l'ús.
Els reptes, de manera similar, s'encaren per mitjà de la implementació, de la cultura i del disseny d'interfícies.
L'estudi ha permès dotar a les organitzacions d'informació valuosa a l'hora de decidir on destinar els recursos en TI sanitàries que fomentin la qualitat assistencial i la seguretat dels pacients.
A partir de conèixer quines eines han resultat efectives a altres organitzacions els ha facilitat definir els costos, els àmbits i els resultats.
Sembla ser que el lideratge encamina cap a la implementació, influeix en la cultura i fomenta el coneixement.