Resolució 158/2018, de 29 de juny
Diversos informes raonats i comunicacions a la Fiscalia.
Si la Reclamació es presentés en relació amb la resolució del Director de l'OAC de 19 de febrer de 2018, de desestimació de la sol·licitud d'informació pública formulada per la persona reclamant, no es podria admetre a tràmit, per extemporània, ja que en el moment de la seva presentació (el 10 d'abril de 2018) havia passat més del mes dins del qual poden ser reclamades les resolucions sobre les sol·licituds d'informació pública, segons l'article 42.1 LTAIPBG citat al paràgraf anterior; per tant, només podria ser admesa, per raons de termini, en relació amb la desestimació presumpta del recurs de reposició, produïda el 26 de març de 2018, i si s'admet en relació amb la desestimació presumpta del recurs de reposició, el seu objecte s'hauria de circumscriure a la informació demanada per aquest recurs, que es limita a la relativa als informes raonats i altra documentació derivada d'ells, amb exclusió de la relativa a les comunicacions al Ministeri Fiscal i a les autoritats administratives competents, que no havia estat objecte del recurs de reposició.
El dret d'accés a la informació pública no hauria de ser en detriment de les actuacions que calgui emprendre pels poders públics per corregir actuacions públiques contràries a l'ordenament jurídic o als interessos públics o per exigir les responsabilitats que corresponguin per aquest motiu; aquestes actuacions que convé protegir poden ser tant les mateixes funcions de l'OAC, mentre no hagi donat per tancada i definitiva la corresponent investigació, les de l'Administració investigada d'eventual correcció dels seus actes o d'exigència de responsabilitat del seu personal, com de les autoritats administratives o judicials competents per revisar i depurar actuacions administratives a les que l'OAC pugui comunicar el seu informe.
Transcendència del moment en el que es valora el dret d'accés, com a element potencialment determinant del seu abast efectiu; si hom té en compte que la Reclamació davant la GAIP té per objecte la revisió d'una actuació administrativa prèvia, cal entendre que el procedent és valorar si aquesta resolució de l'OAC és o no ajustada a dret, i aquesta valoració forçosament s'ha de fer en relació amb les circumstàncies del moment en el que va ser dictada.
Reclamació contra recurs de reposició.
Número d'expedient de la Reclamació: 103/2018
Sentit de la Resolució: Inadmissibilitat parcial i desestimació.
* L'article 18.1 de la Llei 14/2008, de 5 de novembre, de l'OAC (LOAC), segons el qual les actuacions de l'OAC s'han de dur a terme i han de ser tramitades assegurant la reserva màxima per evitar perjudicis a la persona o entitat investigada i com a salvaguarda de l'eficàcia del procediment jurisdiccional o administratiu que es pugui iniciar com a conseqüència de les dites actuacions.
* L'article 21.1.b LTAIPBG, segons el qual el dret d'accés a la informació pública pot ser limitat quan impliqui un perjudici per a la investigació o la sanció de les infraccions penals, administratives o disciplinàries.
Aquest límit és ampliat per l'article 14 de la Llei estatal 19/2013, de 9 de desembre, de transparència, accés a la informació pública i bon govern (LTAIPBGE), que afegeix el perjudici per a la prevenció dels il·lícits esmentats, que al·ludiria al risc de comprometre l'eficàcia de l'eventual procediment jurisdiccional o administratiu que es pugui iniciar.
* L'article 23 LTAIPBG, que estableix que no es poden divulgar dades personals especialment protegides, com és el cas de les relatives a la comissió d'infraccions penals o administratives que no comportin l'amonestació pública de l'infractor.
La resolució de l'OAC considera que els tres preceptes citats impedeixen facilitar la informació sol·licitada relativa a les sis comunicacions de l'OAC a la Fiscalia, ja que, al marge de les previsions de l'article 23 LTAIPBG, l'accés a aquesta informació podria perjudicar l'eficàcia del procediment jurisdiccional que es pugui iniciar o que es pugui haver iniciat com a conseqüència de les actuacions de l'OAC i l'adopció d'eventuals sancions, finalitats que haurien de prevaldre sobre el dret d'accés a la informació pública.
* El que té per objecte el Departament de Governació i Relacions Institucionals, en el que a judici de l'OAC no hi concorrerien límits a l'accés, ja que procediment està finalitzat i del seu contingut no se'n dedueix que es puguin incoar procediments per exigir eventuals responsabilitats.
Nogensmenys, caldria anonimitzar prèviament a l'accés les dades personals dels candidats i els seus currículums, que no reforcen l'accés i per tant mereixen ser protegides.
* En els que tenen per objecte l'Àrea Metropolitana de Barcelona, el Departament d'Agricultura, Ramaderia i Pesca, l'Institut Municipal de Parcs i Jardins de Barcelona, la Direcció General de la Inspecció de Treball de Catalunya i l'Ajuntament de Lleida es dona la circumstància que encara no han finalitzat les actuacions que pot fer-hi l'OAC, de manera que s'ha de denegar l'accés sol·licitat en aplicació dels límits establerts pels articles 18.1 LOAC i en alguns casos simultàniament 21.1.b LTAIPBG, que ja han estat citats més amunt.
* En el cas del que té per objecte la Guàrdia Urbana de Barcelona, la resolució considera que la seva divulgació podria perjudicar una eventual investigació posterior, i per tant caldria denegar l'accés en base a l'article 21.1.b LTAIPBG.
* En el cas de les actuacions 109-3122014/087, 071-09042014/106, 002-10012017/004, 077-07052014/134 i 007-03022016/146, es podria derivar d'elles responsabilitats, de manera que els serien aplicables els límits d'accés dels articles 18.1 LOAC i 21.1.b LTAIPBG, ja que la finalitat d'evitar possibles perjudicis per a les eventuals actuacions d'exigència de responsabilitats ha de prevaler sobre el dret d'accés a la informació.
* En el cas de les actuacions 118-21012015/145, relatives a una universitat, s'estaria pendent de valorar una segona resposta, de manera que encara no hi hauria posicionament final de l'OAC.
En conseqüència també seria aplicable el límit de l'article 18.1 LOAC i caldria denegar l'accés sol·licitat.
* En el cas de les actuacions 034-10092013/073, relatives a un ens local, l'OAC hauria arxivat les seves actuacions, que tenien per objecte l'eventual incompliment del règim laboral per part d'uns esportistes professionals, i va informar-ne a la Direcció General de la Inspecció de Treball de Catalunya.
* En el cas de les actuacions 105-20112014/101, la resolució indica que serien objecte d'una altra sol·licitud d'informació de la mateixa persona reclamant, i es donarà la resposta pertinent la resoldre la sol·licitud específica.
Sobre la base de les anteriors consideracions, la resolució del Director de l'OAC:
Sobre la base de les anteriors consideracions, la persona reclamant demana a la GAIP l'estimació de la seva Reclamació i, en conseqüència, l'accés a les comunicacions de l'OAC del 2017 a la Fiscalia o a les autoritats competents, així com als informes raonats, respostes o informes derivats de les actuacions indicades a la sol·licitud d'informació de l'antecedent 2, llevat de les relatives al Departament de Governació i Relacions Institucionals.
Sobre la base de les consideracions anteriors, la resolució estima parcialment el recurs de reposició i posa a disposició de la persona reclamant, prèvia anonimització, còpia dels documents que integren les actuacions d'investigació número 018-17032016/054 següents: informe raonat adreçat a la Secretaria General del Departament de Treball, Afers Socials i Famílies emès en data 21 de novembre de 2017 i la resposta i valoracions de la Direcció General de la Inspecció de Treball de data 22 de gener de 2018.
I desestima la resta del recurs administratiu de reposició.
Després de citar l'article 23 LTAIPBG, que mana denegar les sol·licituds d'informació que contenen dades relatives a la comissió d'infraccions, assenyala que "en la mesura que les actuacions de l'OAC tinguin per objecte la investigació d'uns fets suposadament irregulars atribuïbles a determinades persones, la conducta dels quals podria ser constitutiva d'infraccions penals o administratives, la informació referida a aquestes persones és mereixedora d'especial protecció (...)
És indiferent si l'OAC és o no qui sanciona en via administrativa les conductes que investiga (...)
L'accés a la informació referida al fet de ser investigat com a presumpte responsable d'uns fets que poden ser constitutius d'infraccions ha de ser denegat sobre la base del que preveu la legislació de transparència.
L'accés a la informació sobre els empleats públics que es vegin afectats per haver participat en els procediments administratius que han estat investigats per l'OAC per suposades irregularitats podria causar un greu perjudici en la privacitat de l'afectat, que pot incidir de manera molt negativa en el seu prestigi professional amb efectes que podrien anar més enllà de l'esfera laboral".
Així mateix, indica que "els resultats de les actuacions d'investigació dutes a terme per l'OAC respecte de possibles actuacions irregulars dels ens públics investigats són provisionals (...)
La divulgació d'aquesta informació podria ser contrària al principi de minimització de les dades, que exigeix que les dades personals que es tractin siguin exactes (...)
L'OAC justifica la limitació d'accés a determinats informes raonats en el fet que no hi ha encara una decisió o posicionament definitiu respecte a les conclusions d'aquests informes.
En aquest sentit, considera que les respostes o documentació que puguin facilitar els ens concernits podria fer variar el criteri incorporat en l'informe inicialment emès, sense que es pugui descartar un nou pronunciament sobre la depuració de les eventuals responsabilitats que se'n poguessin derivar.
Mentre existeixi aquesta possibilitat, serà aplicable la limitació d'accés que imposa l'article 23.
Dins del supòsit de l'article 23 LTAIPBG cal incloure també l'eventual informació mereixedora d'especial protecció que pugui constar respecte de terceres persones alienes als ens públics investigats, per haver participat en els diferents procediments administratius que s'investiguen (...)
La participació d'aquest tercer en els fets podria ser constitutiva d'alguna infracció penal o administrativa i, per tant, l'accés a aquesta informació toparia amb la limitació prevista en l'article 23 LTAIPBG".
En aplicació de l'article 24.1 LTAIPBG, es podrien facilitar "les dades identificatives (nom, cognoms i càrrec) dels empleats públics que han intervingut en exercici de les seves funcions en el marc de les actuacions d'inspecció de l'OAC".
A més de les anteriors situacions personals (eventuals responsables, empleats públics), "tampoc es pot descartar que apareguin identificades persones que declaren com a testimonis, o inclús la persona denunciant dels fets suposadament irregulars.
En aquests casos, caldrà fer una ponderació entre els diferents drets i interessos en joc, prevista en l'article 24.2 LTAIPBG (...)
En el context d'informació periodística, i als efectes de transparència, pot ser rellevant conèixer quins són els ens investigats i els motius pels quals se'ls ha investigat (...)
En aquest context, l'accés a la identitat de les persones que participen en els diferents procediments administratius que són qüestionats i investigats per l'OAC, no sembla que sempre hagi de ser estrictament necessari (...)
A efectes de transparència, és irrellevant conèixer qui és la persona que informa o comunica actuacions dels ens públics que poden ser irregulars.
El mateix es pot dir respecte de les persones que actuen com a testimonis.
Per tant, el principi de minimització de les dades (article 4 LOPD i 5.c del RGPD) impediria també en aquest cas l'accés a dita informació".
Els antecedents posen de manifest que prèviament a aquesta Reclamació la persona reclamant va interposar un recurs administratiu de reposició en relació amb la mateixa sol·licitud d'informació pública.
Aquest fet obliga a precisar quin és l'objecte de la Reclamació, qüestió que pot ser transcendent als efectes de determinar l'abast material de la informació reclamada, tal com assenyala el primer apartat de l'informe de l'OAC resumit per l'antecedent 9.
La sol·licitud d'accés de la que deriva aquesta Reclamació va ser resolta pel Director de l'OAC el 19 de febrer de 2018, que va denegar la major part de la informació sol·licitada, inclosa la relativa a les sis comunicacions de l'OAC al Ministeri Fiscal i a les vuit comunicacions de l'OAC a autoritats administratives competents.
La resolució del Director de l'OAC va ser objecte de recurs administratiu de reposició, presentat el 27 de febrer de 2018 (antecedent 4).
Aquest recurs només es presenta en relació amb els informes raonats denegats per la resolució del Director de l'OAC (tots els sol·licitats, llevat del relatiu al Departament de Governació i Relacions Institucionals, que va ser lliurat a la persona reclamant), sense fer esment a les comunicacions de l'OAC a la Fiscalia i a les autoritats administratives competents.
Aquest recurs de reposició va ser resolt pel Director de l'OAC el 8 de maig de 2018 (prèviament, a partir del 26 de març es podia considerar desestimat per silenci administratiu), tot denegant l'accés a la major part de la informació sol·licitada.
La Reclamació presentada a la GAIP el 10 d'abril de 2018 no indica expressament si el seu objecte és la resolució del Director de l'OAC de 19 de febrer de 2018, sobre la sol·licitud d'informació, o la desestimació presumpta del recurs de reposició produïda el 26 de març de 2017 (i ratificada en la seva major part per la resolució del Director de l'OAC de 8 de maig de 2018).
Aquesta indefinició podria ser causa suficient per inadmetre la Reclamació, ja que l'article 31.1.b RGAIP estableix que un dels requisits que han de complir les formulacions de les reclamacions davant d'aquest organisme és el d'indicar "la resolució objecte de reclamació".
Nogensmenys, en benefici del dret d'accés i vist que, com es pot comprovar tot seguit, les circumstàncies del cas permeten determinar l'objecte de la Reclamació, es descarten els efectes d'inadmissibilitat general que es podrien derivar d'aquesta causa.
Les reclamacions davant la GAIP han de tenir per objecte resolucions expresses o presumptes de sol·licituds prèvies d'informació pública o de recursos de reposició derivats d'elles.
Així ho preveuen clarament els articles 39.1 ("les resolucions expresses o presumptes en matèria d'accés a la informació pública i, si escau, les que resolguin el recurs de reposició poden ésser objecte de reclamació gratuïta i voluntària davant la GAIP") i 42.1 ("les reclamacions a què fa referència l'article 39.1 s'han d'interposar en el termini d'un mes a comptar de la notificació de la resolució, del moment en què ha finit el termini per a resoldre en el supòsit de l'article 35.2 o, si escau, de la desestimació del recurs de reposició") LTAIPBG.
En aquest cas, si la Reclamació es presentés en relació amb la resolució del Director de l'OAC de 19 de febrer de 2018, de desestimació de la sol·licitud d'informació pública formulada per la persona reclamant, no es podria admetre a tràmit, per extemporània, ja que en el moment de la seva presentació (el 10 d'abril de 2018) havia passat més del mes dins del qual poden ser reclamades les resolucions sobre les sol·licituds d'informació pública, segons l'article 42.1 LTAIPBG citat al paràgraf anterior.
En aquest sentit, es pot apuntar que ja va ser inadmesa per aquest mateix motiu de ser extemporània la Reclamació 94/2018, presentada uns dies abans per la mateixa persona reclamant, amb la mateixa Administració destinatària (l'OAC) i el mateix objecte que aquesta.
Per tant, aquesta Reclamació només podria ser admesa, per raons de termini, en relació amb la desestimació presumpta del recurs de reposició, produïda el 26 de març de 2018.
I si s'admet en relació amb la desestimació presumpta del recurs de reposició, el seu objecte s'hauria de circumscriure a la informació demanada per aquest recurs, que es limita a la relativa als informes raonats i altra documentació derivada d'ells, amb exclusió de la relativa a les comunicacions al Ministeri Fiscal i a les autoritats administratives competents, que no havia estat objecte del recurs de reposició.
Aquesta línia argumental porta a entendre que la denegació de l'accés sol·licitat a les comunicacions de l'OAC al Ministeri Fiscal i a les autoritats competents, efectuada per la resolució del Director de l'OAC de 19 de febrer de 2018, al no haver estat impugnada pel recurs de reposició interposat el 27 de febrer del mateix any, hauria esdevingut ferma en via administrativa al cap d'un mes de la seva notificació (tot i que a l'expedient aportat a aquest procediment no consta l'evidència d'aquesta notificació (que va tenir lloc el 19 de febrer citat més amunt, de manera que a partir del 20 de març aquesta fermesa seria inqüestionable), i en conseqüència no podria ser objecte d'aquesta Reclamació, que es presenta el 10 d'abril, motiu pel qual s'hauria d'inadmetre parcialment.
Aquestes consideracions abonen la pertinència de les al·legacions de l'OAC que sol·liciten aquesta inadmissibilitat parcial de la Reclamació, que afecta les comunicacions d'aquesta Oficina al Ministeri Fiscal i a les autoritats competents durant el 2017, de manera que l'objecte de la Reclamació queda circumscrit als informes raonats, respostes o informes derivats indicats a l'apartat primer de l'antecedent 2.
En relació amb aquests informes raonats i amb l'altra documentació sol·licitada vinculada a ells, cal assenyalar que els antecedents 3 i 7 posen de manifest que la documentació relativa a dos d'ells ja ha estat facilitada a la persona reclamant, en un cas en virtut de l'estimació parcial de la sol·licitud d'informació (Departament de Governació i Relacions Institucionals), i en l'altre a conseqüència de l'estimació parcial del recurs de reposició (Direcció General de la Inspecció de treball de Catalunya).
En conseqüència, tampoc procediria admetre la Reclamació en relació amb aquests expedients, per manca d'objecte a reclamar.
Per tant, l'objecte de la Reclamació resta circumscrit als informes raonats, respostes o informes derivats de les següents actuacions d'investigació: núm. 016-210022017/160 relatives a l'Àrea Metropolitana de Barcelona, núm. 078-15122016/133 relatives al Departament d'Agricultura, Ramaderia i Pesca, 007-03022016/146 relatives a la Guàrdia Urbana de Barcelona, núm. 171-25112015/111 relatives a l'Institut Municipal de Parcs i Jardins i 047-29072016/051 relatives a l'Ajuntament de Lleida.
La informació reclamada és informació pública, atesos els termes en els que aquesta és definida per l'article 2.b LTAIPBG: la que és elaborada per l'Administració i la que aquesta té en el seu poder com a conseqüència de la seva activitat.
Vista la naturalesa administrativa de l'OAC i el fet que la informació demanada forma part d'expedients d'aquest organisme, forçosament cal concloure que s'ha de qualificar d'informació pública, als efectes de l'exercici del dret d'accés regulat per l'LTAIPBG.
En tant que informació pública, els articles 18 i 20 LTAIPBG en garanteixen l'accés, llevat que concorrin causes expressament establertes per les lleis que puguin comportar la seva denegació o la seva restricció.
Dels antecedents es pot deduir que en aquest cas s'invoquen per part de l'OAC principalment dos tipus de límits legals que, segons aquest organisme, impedirien l'accés a la informació sol·licitada: el relatiu a la protecció de les dades personals, per una banda, i el que té per finalitat protegir l'eficàcia dels procediments d'exigència de responsabilitat tramitats per l'OAC.
Tot seguit es valora si concorren aquests límits i fins a quin punt han de prevaldre ells o el dret d'accés a la informació sol·licitada.
Els articles 23 i 24 LTAIPBG estableixen els següents règims de protecció de les dades personals contingudes a la informació que és objecte de l'exercici del dret d'accés a la informació pública: el que s'aplica a les dades personals especialment protegides contemplades a l'article 23 (que inclou les relatives a la comissió d'infraccions penals o administratives), que taxativament no poden ser divulgades; el que s'aplica a les dades personals merament identificatives, relacionades amb l'organització i el funcionament de l'Administració (és a dir: bàsicament la identitat dels empleats o empleades públiques que participen en el procediment, si consta), que segons l'article 24.1 en principi s'han de facilitar si són sol·licitades; i la resta de dades personals (és a dir, ni especialment protegides, ni merament identificatives), que es poden donar prèvia ponderació dels drets i interessos en joc, segons preveu l'article 24.2.
Tant l'OAC, com l'informe de l'APDCAT, posen de manifest que en els informe raonats hi poden constar fets i valoracions que poden atribuir, més que sigui indirectament, responsabilitats constitutives d'infracció a persones determinades.
La persona reclamant argumenta que l'OAC no té competència sancionadora, motiu pel qual caldria descartar, segons ella, la concurrència d'aquest límit en relació amb la informació sol·licitada.
Aquest argument no pot ser acceptat, ja que l'article 23 LTAIPBG no formula el límit que afecta a les dades relatives a la comissió d'infraccions en funció de si l'Administració sol·licitada és o no és competent per sancionar-les (de fet, aquest precepte també es refereix a què aquest límit inclou eventuals infraccions penals, quan és obvi que cap Administració pública pot imposar penes), sinó que ho fa d'acord amb criteris objectius, és a dir, de si es pot apuntar o definir una possible infracció, amb independència de l'autoritat a la que correspongui apreciar-ho i/o sancionar-ho.
De totes maneres, no cal aprofundir massa més en aquesta qüestió, ja que la concurrència d'eventuals fets constitutius d'infracció en la informació sol·licitada seria rellevant, des del punt de vista del règim de protecció de dades personals, que és el que es valora en aquest fonament jurídic, si es plantegés la possibilitat de facilitar la identitat de les persones eventualment responsables dels fets indicats, però no ha de ser aquest el cas.
Fonts de l'OAC han manifestat a la GAIP que apliquen sempre el criteri d'anonimitzar la informació que facilita la institució a resultes de l'exercici del dret d'accés a la informació pública.
Per una altra banda, sembla també pertinent la consideració feta per l'informe de l'APDCAT, en el sentit que ha de prevaldre la protecció de la identitat de terceres persones, com ara denunciants o testimonis (que no seria, per tant, una dada personal especialment protegida), damunt del dret d'accés, perquè aquesta identitat no sembla que sigui una informació rellevant als efectes de la finalitat de la sol·licitud (en tot cas, no s'ha acreditat que ho sigui).
En conseqüència, l'article 23 LTAIPBG i la legislació de protecció de dades personals no impedeixen facilitar la informació sol·licitada que pugui ser relacionada amb la comissió d'infraccions, si s'eliminen prèviament d'ella la identitat (així com també les possibles referències que possibilitin deduir-la) de les persones físiques concernides, tant si es tracta de possibles responsables de les eventuals irregularitats detectades, com ara la persona denunciant o d'altres persones citades pels informes sol·licitats.
D'aquesta manera es podria atendre el dret d'accés a la informació sense necessitat de sacrificar el dret a la protecció de les dades personals afectades; això no impediria, tanmateix, que si en relació amb un informe raonat determinat la persona reclamant considerés que, als efectes de la finalitat de l'accés sol·licitat, la identitat de les persones concernides fos rellevant, i així ho argumentés expressament en la corresponent sol·licitud d'informació pública, podés ser procedent facilitar-li també aquesta informació.
L'altra línia de consideracions que fa l'OAC per justificar la denegació de la informació reclamada tenen a veure amb la finalitat de protegir l'eficàcia dels possibles procediments d'exigència o de depuració de responsabilitats per les eventuals irregularitats desvetllades pels informes raonats, ja es tracti del mateix procediment d'intervenció de l'OAC, dels possibles procediments de revisió o de correcció que pugui emprendre la mateixa Administració objecte de l'informe raonat o dels que hagin obert o puguin obrir les eventuals autoritats competents per intervenir, segons la naturalesa de les irregularitats detectades, assabentades dels fets per l'OAC (a títol d'exemple, podrien ser les Autoritats tributàries, de la competència, Inspecció de Treball, Seguretat Social, Sindicatura o Tribunal de Comptes, o Fiscalia, entre altres).
El raonament fet per l'OAC és que la difusió dels informes raonats reclamats pot dificultar l'adopció de mesures d'exigència de responsabilitats per les autoritats indicades, beneficiant d'aquesta manera els possibles infractors.
L'OAC aporta diverses referències jurídiques que avalarien l'aplicació d'aquest tipus de límit.
Amb caràcter general, l'article 21 LTAIPBG, que preveu que el dret d'accés a la informació pública pot ser denegat o restringit si el coneixement o la divulgació de la informació comporta un perjudici, entre altres, per a la investigació o la sanció de les infraccions (apartat 1.b) o per al secret o la confidencialitat en els procediments tramitats per l'Administració pública, si el secret o la confidencialitat són establerts per una norma amb rang de llei (apartat 1.c).
En aquest sentit, l'article 18.1 LOAC estableix que "les actuacions de l'Oficina Antifrau de Catalunya s'han de portar a terme i han d'ésser tramitades assegurant en tot cas la reserva màxima per a evitar perjudicis a la persona o a l'entitat investigades i com a salvaguarda de l'eficàcia del procediment jurisdiccional o administratiu que es pugui iniciar a conseqüència de les dites actuacions".
Així mateix, també fa referència a la normativa i als criteris de l'OLAF, que no només propugnarien per mantenir la confidencialitat de la informació dels procediments d'investigació oberts per aquesta mena d'organismes, sinó que també requeriria projectar aquest manteniment de la confidencialitat durant un lapse prudent de temps després d'haver finalitzat, amb la finalitat de protegir l'eficàcia les eventuals actuacions que les autoritats competents puguin emprendre a resultes d'ells.
S'ha de tenir en compte que el dret d'accés a la informació pública no hauria de ser en detriment de les actuacions que calgui emprendre pels poders públics per corregir actuacions públiques contràries a l'ordenament jurídic o als interessos públics o per exigir les responsabilitats que corresponguin per aquest motiu.
Aquestes actuacions que convé protegir poden ser tant les mateixes funcions de l'OAC, mentre no hagi donat per tancada i definitiva la corresponent investigació, les de l'Administració investigada d'eventual correcció dels seus actes o d'exigència de responsabilitat del seu personal, com de les autoritats administratives o judicials competents per revisar i depurar actuacions administratives a les que l'OAC pugui comunicar el seu informe (Fiscalia, Autoritat de la competència, Autoritats fiscals, Inspecció de Treball, Seguretat Social, Sindicatura o Tribunal de Comptes, etc.).
En tot cas, les denegacions o restriccions al dret d'accés a la informació pública fonamentades en la "salvaguarda de l'eficàcia del procediment jurisdiccional o administratiu que es pugui iniciar" a conseqüència de les actuacions de l'OAC han de tenir en compte els criteris establerts per l'article 20 LTAIPBG, especialment que els límits al dret d'accés s'han d'aplicar restrictivament i tenint en compte les circumstàncies de cada cas concret.
En aquest cas aquesta tasca no és senzilla, ja que la sol·licitud d'informació de la que deriva la Reclamació és molt àmplia i les circumstàncies concretes de cada informe raonat són diferents, tant per raó de les conseqüències que pugui tenir, com del moment en el que es pondera si s'ha d'aplicar o no el límit impeditiu de l'accés sol·licitat; el simple decurs del temps pot diluir la necessitat de denegar l'accés, com ho palesa el fet que en el moment de resoldre el recurs de reposició comentat a l'antecedent 7 l'OAC considera que ja pot donar un informe raonat que setmanes abans havia tingut que denegar, i és probable que en el moment de fer aquesta Resolució escaigui facilitar algun informe raonat que la resolució per l'OAC del recurs de reposició va denegar fonamentadament.
Les anteriors consideracions porten a subratllar la transcendència del moment en el que es valora el dret d'accés, com a element potencialment determinant del seu abast efectiu.
Si hom té en compte que la Reclamació davant la GAIP té per objecte la revisió d'una actuació administrativa prèvia (en aquest cas, la resolució de l'OAC de 8 de maig de 2018, que resol el recurs de reposició interposat per la persona reclamant), cal entendre que el procedent és valorar si aquesta resolució de l'OAC és o no ajustada a dret, i aquesta valoració forçosament s'ha de fer en relació amb les circumstàncies del moment en el que va ser dictada.
En aquest sentit, tant els termes de la resolució indicada, com les consideracions fetes per l'informe posterior de l'OAC aportat a aquest procediment (antecedent 9), fonamenten adequadament la denegació d'informació en les previsions legals citades més amunt, i tenen en compte les circumstàncies concretes de cada un dels informes raonats concernits.
Es pot deduir, per tant, que es tracta d'una resolució ajustada a dret i, en conseqüència, procediria denegar aquesta Reclamació.
Cal assenyalar, per una altra banda, que les al·legacions fetes per la persona reclamant al presentar aquesta Reclamació no aporten arguments que contradiguin vàlidament l'anterior conclusió.
Afirma que les actuacions de l'OAC són conegudes per les administracions investigades, dada de la que en dedueix que sigui qüestionable que la difusió d'aquesta informació pugui perjudicar investigacions o futures exigències de responsabilitat; davant d'aquesta observació, s'ha de tenir en compte que el fet que les administracions investigades coneguin les actuacions de l'OAC no comporta que també les coneguin totes les persones implicades, ni que les administracions investigades coneguin la versió final de l'informe raonat i les seves propostes d'actuació.
Al·lega també que la denegació de l'accés sol·licitat seria contradictòria amb un precedent en el que l'OAC hauria donat accés a un determinat informe raonat; ara bé, tant a l'antecedent 7, com en el 9, es posa de manifest que l'OAC hauria acreditat que el precedent citat no seria comparable al cas, perquè es referiria a un informe raonat ja finalitzat.
Cal concloure, per tant, que cal desestimar la parta de la Reclamació admesa a tràmit, perquè la resolució de l'OAC impugnada (de 8 de maig de 2018, que resol el recurs de reposició interposat per la persona reclamant) és ajustada a dret.
Això no treu, tanmateix, que si la persona reclamant presenta una nova sol·licitud demanant la mateixa informació, en un moment posterior en el temps, sigui procedent lliurar-li la informació sol·licitada, perquè s'hagin pogut esvair els motius que en el moment de resoldre varen portar a l'OAC a denegar la major part de l'accés sol·licitat.
Sobre la base dels antecedents i fonaments jurídics exposats, el Ple de la GAIP, en la sessió de 29 de juny de 2018, resol per unanimitat: