Malaltia de les genives / Piorrea
La periodontitis és una forma avançada de malaltia de les genives que s'inicia amb una gingivitis.
Es caracteritza per una inflamació que danya el teixit i l'os que subjecta les dents.
Si no s'atura, pot provocar la pèrdua de les peces dentals.
La malaltia acostuma a ser conseqüència de la gingivitis o inflamació de les genives i de l'acumulació, a llarg termini, de placa (una capa de bacteris) i tosca (placa endurida) a les dents.
La periodontitis no sempre produeix símptomes i, per tant, és molt important visitar periòdicament l'odontòleg per poder detectar-la a temps.
A banda dels tractaments disponibles per combatre-la, uns bons hàbits d'higiene i cura de la boca i de les dents són fonamentals per evitar que empitjori.
La placa dental és una capa adhesiva transparent que recobreix les dents.
Es forma quan els bacteris de la boca s'alimenten de les restes de menjar que es queden a les dents.
Si no s'elimina amb una bona higiene bucodental, la placa es pot anar endurint fins a formar tosca.
Aquesta tosca dificulta l'eliminació de la placa i protegeix els bacteris.
Amb el temps, la placa i la tosca irriten les genives i causen inflamació.
La inflamació persistent de les genives pot provocar que les genives se separin de les peces dentals i s'hi formin bosses que s'omplen de placa, tosca i bacteris.
Amb el temps, aquestes bosses esdevenen més profundes i produeixen una infecció que s'estén a les arrels de les dents i que acaba destruint l'os que les manté subjectes.
A llarg termini, les peces dentals comencen a moure's i acaben caient.
Hi ha alguns factors que poden predisposar les persones a patir periodontitis:
Els símptomes de la periodontitis inclouen:
En principi, la malaltia no produeix dolor excepte en el cas que la infecció formi pus o que la pèrdua d'os sigui tan gran que les dents es moguin en mastegar.
Com que la periodontitis sovint no presenta símptomes, pot ser difícil de detectar.
L'odontòleg o odontòloga examina les dents i mesura amb una sonda fina la profunditat de les bosses de placa i tosca.
Per determinar-ne la gravetat, s'utilitza el sondatge periodontal.
La sonda té una part activa allargada, fina i de punta final roma (atraumàtica), calibrada en mil·límetres, que permet identificar la presència d'inflamació periodontal (amb el sagnat durant la inserció entre geniva i dent) i el nivell aproximat de pèrdua d'inserció si n'hi ha (amb els mil·límetres que penetra en el solc gingival).
Les radiografies són útils per valorar la quantitat d'os que s'ha perdut.
Cal recordar que l'os perdut és difícilment recuperable i pot requerir d'intervencions quirúrgiques per assolir-ho.
La periodontitis requereix un tractament professional continuat, que pot aturar la pèrdua de l'os que subjecta les dents i, en alguns casos, arribar a regenerar-ne la part danyada.
És fonamental seguir els consells d'higiene bucodental específics per a la periodontitis i que poden incloure l'ús de fil dental, raspalls interdentals o certs col·lutoris, com els que contenen clorhexidina, i la realització de neteges dentals professionals més freqüents.
L'odontòleg o odontòloga també pot recomanar, en cas que sigui necessari, algunes mesures per reduir els factors de risc a patir gingivitis, com ara deixar de fumar, o corregir l'alineació de les dents.
Els antiinflamatoris, com ara l'ibuprofèn, poden ajudar a reduir la inflamació, i els analgèsics, com ara el paracetamol, poden alleujar les molèsties o el dolor.
Per prevenir l'aparició de periodontitis, cal que: