(DOGC núm. 1719, de 12 de març de 1993).
Pel que fa estrictament al patrimoni etnològic i immaterial, l'article 5 estableix que constitueixen el patrimoni etnològic de Catalunya els immobles i les instal·lacions emprats consuetudinàriament a Catalunya les característiques arquitectòniques dels quals siguin representatives de formes tradicionals; els béns mobles que constitueixen una manifestació de les tradicions culturals catalanes o d'activitats socioeconòmiqes tradicionals; i les activitats, els coneixements i els altres elements immaterials que són expressió de tècniques, oficis o formes de vida tradicionals.
Els béns mobles i immobles d'especial rellevància poden ésser declarats d'interès nacional per acord del Govern.
Les activitats i els coneixements indicats que es mantenen vius en la col·lectivitat han d'ésser objecte de protecció i foment; els que es troben ja desapareguts han d'ésser objecte d'estudi i documentació i d'eventual recuperació.
Alhora disposa que el Govern ha d'elaborar l'Inventari del Patrimoni Etnològic de Catalunya, en el qual s'han de recollir tots els béns integrants d'aquest patrimoni.
Per últim, la llei estableix que l'administració local catalana ha de contribuir, en el marc de llurs competències, a la protecció dels béns d'interès etnològic del seu territori.
(DOGC núm. 1807, d'11 d'octubre de 1993).
D'acord amb l'article 1 és objecte d'aquesta Llei la protecció, la conservació, l'acreixement, la investigació, la difusió i el foment del patrimoni cultural català.
És integrat per tots els béns mobles o immobles relacionats amb la història i la cultura de Catalunya que per llur valor històric o etnològic, entre d'altres, mereixen una protecció i una defensa especials, de manera que puguin ésser gaudits pels ciutadans i puguin ésser transmesos en les millors condicions a les generacions futures.
Regula el procediment per a la declaració dels béns culturals d'interès nacional, que són els més rellevants del patrimoni cultural català..
Estableix diferents categories, una de les quals és la zona d'interès etnològic, definida com al conjunt de vestigis, que poden incloure intervencions en el paisatge natural, edificis i instal·lacions, que contenen en llur si elements constitutius del patrimoni etnològic de Catalunya.
(DOGC núm. 6405, de 27 de juny de 2013).
(DOGC núm. 5322, de 19 de febrer de 2009).... del massís de les Gavarres: Molí d'en Frigola, Molí del Mas Xifra de Vall, Molí de Canyadell, Rajoleria de Can Frigola, Forn Gran, sistema hidràulic de Can Vilallonga, pous de glaç de la Font d'en Salomó, Font Picant, mina Victoria Esperanza i mina Niño Jesús, i se'n delimiten els entorns de protecció.
(DOGC núm. 5959, de 8 de setembre de 2011).... cinc barraques de pedra seca de Mont-roig del Camp, i es delimita el seu entorn de protecció.
(DOGC núm. 7014, de 21 d'abril de 2016)...coeteres ubicades a diversos municipis del delta de l'Ebre: Pesigo (l'Ampolla), Piñol (Camarles), Ravanals (l'Aldea), Cámara i Paredols (Amposta), Tario i Lluco (Sant Carles de la Ràpita), Buda, Navarro i Llúpia (Sant Jaume d'Enveja), Montañana i Bombita (Deltebre), i es delimiten els seus entorns de protecció.
(DOGC núm. 7330, de 16 de març de 2017)....
situats a diversos municipis de les valls del Montcau (Talamanca, Mura i el Pont de Vilomara i Rocafort), i de delimitació dels seus entorns de protecció
(DOGC núm. 7642, de 14 de juny de 2018).
(DOGC núm.7820, de 28 de febrer de 2019).
La incoació d'aquest expedient té com a finalitat el reconeixement d'infraestructures hidràuliques, construccions de pedra seca, tècnica àmpliament emprada per l'agricultura tradicional per a l'abastament i aprofitament de l'aigua al terme municipal de Torrebesses, en territori conegut com del Segrià sec. És d'especial interès el patrimoni cultural de gran valor materialitzat en aljubs, basses, séquies o pous que conformen globalment un conjunt de característiques úniques a Catalunya per a enfocar la gestió de l'aigua en un territori amb escassa aportació hídrica.
(BOE núm. 155, de 29 de juny de 1985).
(BOE núm.126, de 27 de maig de 2015).
L'objecte d'aquesta llei és regular l'acció general de salvaguarda que han d'exercir els poders públics sobre els béns que integren el patrimoni cultural immaterial, en els seus àmbits de competències respectius.
Tenen la consideració de béns del patrimoni cultural immaterial els usos, les representacions, les expressions, els coneixements i les tècniques que les comunitats, els grups i, en alguns casos, els individus reconeguin com a part integrant del seu patrimoni cultural, i en particular:
a) Tradicions i expressions orals, incloses les modalitats i particularitats lingüístiques com a vehicle del patrimoni cultural immaterial; així com la toponímia tradicional com a instrument per a la concreció de la denominació geogràfica dels territoris.
c) Usos socials, rituals i actes festius
d) Coneixements i usos relacionats amb la naturalesa i l'univers.
f) Gastronomia, elaboracions culinàries i alimentació.
g) Aprofitaments específics dels paisatges naturals.
h) Formes de socialització col·lectiva i organitzacions.
(BOE núm. 31, de 5 de febrer de 2007).
Aquesta Convenció estableix què s'entén per "patrimoni cultural immaterial".
Ho és els usos, representacions, expressions, coneixements i tècniques –juntament amb els instruments, objectes, artefactes i espais culturals que els són inherents– que les comunitats, els grups i en alguns casos els individus reconeguin com a part integrant del seu patrimoni cultural.
Solament és té en compte aquell que sigui compatible amb els instruments internacionals de drets humans existents i amb els imperatius de respecte mutu entre comunitats, grups i individus i de desenvolupament sostenible.
Aquest patrimoni cultural immaterial, que es transmet de generació en generació, és recreat constantment per les comunitats i grups en funció del seu entorn, la seva interacció amb la naturalesa i la seva història, els infon un sentiment d'identitat i continuïtat, i contribueix, així, a promoure el respecte a la diversitat cultural i la creativitat humana.
El patrimoni cultural immaterial es manifesta en particular en els àmbits següents:
a) tradicions i expressions orals, inclòs l'idioma com a vehicle del patrimoni cultural immaterial.
c) Usos socials, rituals i actes festius.
d) Coneixements i usos relacionats amb la naturalesa i l'Univers.
Aquest instrument internacional disposa que s'entén per "salvaguarda" les mesures encaminades a garantir la viabilitat del patrimoni cultural immaterial, incloses la identificació, documentació, recerca, preservació, protecció, promoció, valorització, transmissió –bàsicament a través de l'ensenyament formal i no formal– i revitalització d'aquest patrimoni en els seus diferents aspectes.