Un dels perills inherents a qualsevol cirurgia (o un altre procés de caràcter invasiu) a la qual se sotmet un pacient és la retenció d'un objecte estrany a l'interior del cos. Es tracta d'un error mèdic que pot causar greus conseqüències físiques i fins i tot psicològiques en el pacient, i que a més, té conseqüències econòmiques destacables: cada cas encareix la intervenció prop de 150.000 euros.
Una de les errades que poden detectar-se, en una intervenció quirúrgica o altres processos de caràcter invasiu (com ara certes proves mèdiques), és el fet que un objecte mèdic quedi retingut, de forma involuntària, a l'interior del cos del pacient.
És el que es coneix com a fenomen de tipus URFO (per les sigles en anglès Unintended Retention of Foreign Objects).
Els casos són més habituals del que pugui semblar a primera vista.
L'organització encarregada de la qualitat de la Salut d'Estats Units, la Joint Comission, rep una mitjana d'uns 97 casos anuals.
Es tracta d'un procés a evitar, donat que les conseqüències poden ser força greus.
En certs casos, fins i tot, es pot arribar a donar la mort del pacient.
La Joint Comission estima que, a més, cada incident té un cost afegit que pot arribar als 200.000 dòlars (aproximadament 150.000 euros).
La mateixa Joint Comission, en un estudi realitzat amb dades d'entre el 2005 i el 2012, estableix una interessant guia amb sis punts clau a respectar en els processos invasius, per evitar que es donin casos URFO.
Introduir processos de comptatge.
Fonamental per tenir en tot moment tot l'instrumental controlat, i verificar en tot moment la ubicació.
Perquè sigui realment eficient necessita un mínim de dues persones controlant-lo.
A més, és important que inclogui tots els elements (agulles, xeringues, catèters, instruments quirúrgics, etc.).
S'ha de verificar diverses vegades (el més habitual és abans i després de tancar una ferida operatòria).
Incloure un examen acurat de l'estat dels instruments.
Sovint el problema no és que s'oblidi un objecte estrany a l'interior del cos del pacient, sinó que aquest està en mal estat i una porció queda a l'interior del cos, cosa que pot ocasionar infeccions i altres danys greus.
Per evitar-ho, és recomanable verificar-ne correctament l'estat, tan abans de l'operació com en el moment de suturar la ferida.
Una possible mesura podria ser, per exemple, la radiografia intraoperatòria, per verificar que el pacient no té l'objecte al cos.
Implantar una comunicació efectiva.
Per exemple: si un membre de l'equip considera que, en una determinada intervenció, el risc d'URFO és elevat, ho ha de comunicar.
L'informe de la Joint Comission, en aquest sentit, recomana que les barreres jeràrquiques no siguin un obstacle a l'hora de comunicar-se.
Fer servir una documentació acurada.
Això implica protocols que deixin clar què cal fer si s'ha produït un fenomen URFO, i especificar bé quin perill concret té cada objecte dels que han intervingut al procés.
També implica portar un registre de quins objectes són els més problemàtics i els que generen més errors, per parar especial atenció si cal fer-los servir.
Existeixen diversos programes i aparells tecnològics centrats en la prevenció dels accidents de tipus URFO.
N'hi ha algunes, per exemple, que permeten explorar la ferida quirúrgica en cas de dubte, com ara els detectors de materials de radiofreqüència.
N'hi ha d'altres que simplement ajudaran a implementar un dels cinc punts anteriors amb més eficàcia, com per exemple els sistemes de comptatge d'instruments mitjançant codis de barres.
Per altra banda, una altre mesura de seguretat és utilitzar el llistat de verificació de seguretat quirúrgica i fer la "verificació postoperatòria prèvia a la sortida del quiròfan" (tercera i última fase del llistat), en la què es realitza el recompte d'instrumental, gasses i agulles què s'han utilitzat.
La finalitat és comprovar què coincideixi amb el còmput inicial previ a l'inici de la intervenció abans que el pacient deixi el bloc quirúrgic.