Les infeccions de transmissió sexual es transmeten principalment durant les relacions sexuals amb penetració (vaginals, anals o orogenitals), i també a vegades per contacte sexual sense penetració:
Es transmeten molt fàcilment si no s'utilitza barrera protectora: preservatiu (masculí o femení) o protector bucal (banda de làtex).
També hi ha transmissió no sexual d'algunes d'aquestes infeccions:
Tot i que la persona s'hagi infectat i tractat per alguna d'aquestes infeccions, es pot reinfectar.
Aquestes malalties es transmeten en cadena, és a dir, la persona afectada les pot encomanar a moltes altres persones i cadascuna d'elles originar a la vegada nous contagis.
També afavoreixen la transmissió del sida.
Qualsevol persona sexualment activa pot trobar-se en algun moment en risc de contraure una infecció de transmissió sexual.
En general, una persona pot infectar-se si té relacions sexuals amb una altra persona que en pateix una.
Hi ha una sèrie de situacions de risc que cal tenir en compte:
Generalment, per obtenir un diagnòstic cal fer-se unes proves específiques.
Només cal fer una extracció de sang i/o una presa de mostra de secrecions genitals (d'uretra, vagina, coll uterí, etc.) o d'orina.
El metge o la metgessa en farà el diagnòstic després d'interpretar els resultats de les proves, juntament amb els de l'exploració física.
Avui dia, la majoria de les infeccions de transmissió sexual poden ser diagnosticades i tractades fàcilment, tot i que algunes no tenen un tractament curatiu definitiu.
Així, la gonocòccia, la sífilis, la infecció vaginal per tricomones i les infeccions per clamídies, que són causades per bacteris, poden ser tractades i curades amb antibiòtics.
En canvi, les infeccions víriques, com les hepatitis A i B, la infecció per VIH, l'herpes genital o les berrugues i condilomes poden tenir un tractament únicament per alleujar els símptomes i signes de la infecció i per frenar-ne l'evolució.
El tractament precoç i correcte és fonamental per evitar problemes de salut a mitjà i llarg termini, ja que les infeccions de transmissió sexual no tractades poden deixar seqüeles o complicacions importants, com ara prostatitis crònica, esterilitat, artritis, alteracions neurològiques (demència) i, fins i tot, càncer.
El tractament ha de ser prescrit per un metge o una metgessa, cal seguir els seus consells (dosis i durada del tractament, freqüència de les visites de control, etc.) i mai no s'ha de recórrer a l'automedicació o a les autocures sense l'ajut dels professionals sanitaris.
Cal preguntar-los quan es poden tornar a tenir relacions sexuals.
Si teniu una infecció de transmissió sexual és molt important fer-ho saber a la persona o a les persones amb qui heu tingut relacions sexuals recentment, per evitar que la infecció passi a altres persones i també per evitar la reinfecció.
Encara que no tinguin cap molèstia o símptoma, convé que la vostra parella o parelles sexuals es facin visitar pels professionals sanitaris perquè puguin valorar si necessiten o no tractament.
L'única manera de prevenir les infeccions de transmissió sexual és evitant les situacions i els comportaments de risc:
Actualment no hi ha vacunes per prevenir-les, excepte en el cas de les hepatitis A i B; la vacuna del virus del papil·loma humà és eficaç per a alguns tipus d'aquest virus i es recomana a les noies abans de l'edat d'inici de les relacions sexuals.
Cal informar-se sobre aquestes vacunes al centre de salut.