projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
El moviment gai, lesbià i transsexual a Catalunya
Inauguració: dimarts, 18 d'octubre de 2005 a les 19.30 h
Del 19 d'octube al 8 de novembre a les Cotxeres del Palau Robert
El segle XX ha estat marcat per períodes molt foscos, tant a Europa com a l'Estat espanyol.
Uns períodes de repressió i mort que, tot i que s'han volgut amagar, van tenir sovint el col·lectiu homosexual i transsexual en el seu punt de mira.
A l'Estat, a principis dels anys setanta s'obre camí una tímida i arriscada articulació del moviment de gais i lesbianes que es forja en oposició als valors franquistes vigents: la institució familiar, l'Església catòlica i la unitat de la pàtria.
I tot plegat, en un context de repressió política i cultural generalitzada, amb poca possibilitat per a la construcció d'espais de llibertat o per als discursos de resistència.
Aquesta exposició vol repassar mitjançant imatges el que ha significat el moviment gai, lesbià i transsexual a casa nostra, retre un reconeixement a la instauració el 1970 del primer grup clandestí a Barcelona que es denominà "Movimiento Español de Liberación Homosexual" (MELH).
Aquest moviment, en línia amb l'evolució ideològica que es produeix tant a nivell intern com en el conjunt de moviments socials antifranquistes, passa a denominar-se l'any 1975, Front d'Alliberament Gai de Catalunya (FAGC), tot i que no fou reconegut legalment com a associació pel Ministeri de l'Interior, fins al 16 de juliol de 1980.
"El Moviment en imatges" intenta mostrar mitjançant documents gràfics i audiovisuals la diversitat, la pluralitat, la lluita, i la riquesa associativa a casa nostra.
Així mateix, també pretén contraposar la situació social i legal que gais, lesbianes i transsexuals havien de sofrir a mitjan del segle passat, en front de l'actual situació de quasi plena igualtat legal.
En l'assoliment d'aquest important canvi ha tingut un paper destacat el naixement, just ara fa 30 anys, del moviment que avui és protagonista d'aquesta exposició.
Finalment, amb una mirada detallada a la resta del món.
Una situació gens encoratjadora, la qual hauria de ser un toc d'atenció a tota aquella gent que davant les fites legals assolides al nostre país, pugui caure en l'autocomplaença, per així continuar lluitant i avançant en l'erradicació de l'homofòbia i la transfòbia, i assolir la plena igualtat legal i social.
- Armand de Fluvià, President d'honor del Casal Lambda.
- Beatriz Espejo, Fundadora del Col·lectiu de Transsexuals de Catalunya.
- Jordi Petit, President honorífic de la Coordinadora Gai - Lesbiana.
- Eugeni Rodríguez, representant del FAGC, primera entitat gai a Catalunya i a tot l'Estat.
- Joan M. Miró, vicepresident del Consell Municipal de Gais, Lesbianes i homes i dones Transsexuals.
Lloc: Sala annexa a la sala Petita de l'edifici de les Cotxeres del Palau Robert
Generalitat de Catalunya (Programa per al Col·lectiu Gai, Lesbià i Transsexual)
Ajuntament de Barcelona (Consell Municipal de Gais, Lesbianes, i Homes i Dones Transsexuals)
En els deu anys que han transcorregut des de la seva fundació (Barcelona, 1996) Matres Mundi ha desenvolupat més de 100 accions assistencials a tot el món i ha dut a terme un nombre semblant de projectes de caire no assistencial (cursos de formació, concessions de beques, sensibilització social, etc).
Té les seves arrels en els professionals de la sanitat (personal mèdic i d'infermeria, matrones, professionals de puericultura, biologia, etc.) que treballen a les maternitats espanyoles, però compta amb el suport d'una base social més àmplia integrada per persones, grups i institucions de la societat civil que tenen en comú la preocupació per la greu i injusta situació dels països més pobres de la Terra i i el desig de millorar la seva precària salut reproductiva.
Matres Mundi busca complir aquest objectiu adoptant la forma d'una Organització No Governamental de Cooperació al Desenvolupament (ONGD) que es defineix com a associació de caràcter voluntari, humanitari, solidari, sense fins lucratius, apolítica, aconfessional i no vinculada a cap estructura administrativa pública o privada.
Matres Mundi organitza l'any 2005 el primer concurs de fotografia que sota el títol "una mirada sobre la maternitat a través de la fotografia" té com a finalitat ressaltar la importància de la maternitat i també transmetre els valors que té aquesta figura dins les diverses cultures i difondre les activitats de l'associació.
El resultat del concurs es presenta a la sala petita de l'edifici Cotxeres del Palau Robert entre el 18 de novembre i l'11 de desembre de 2005.
Els premis són els següents: primer, un viatge a una de les zones on Matres Mundi desenvolupa projectes internacionals; 2n una càmera fotogràfica digital; 3r 150 €.
Més endavant es vol editar un llibre amb les fotografies que han participat en el concurs i que es posarà a la venda amb l'objectiu de destinar-ne els beneficis als diversos projectes de Matres Mundi.
El 26 de gener de 1939, Barcelona va caure en mans dels franquistes.
Era la fugida d'un país sencer, més els milers de refugiats de tots el racons de l'Estat espanyol que s'havien refugiat a Catalunya al llarg de la guerra fugint de l'exèrcit franquista.
La immensa majoria d'exiliats van ser internats per l'Estat francès en els oficialment denominats "camps d'acolliment", veritables camps de concentració sense cap condició sanitària vigilats per tropes senegaleses.
El fred, la mala alimentació i la deixadesa dels oficials al càrrec van afegir a la pena de l'exili penalitats inhumanes.
Tot i així la vida continuava i nombroses dones ingressades al camp es van veure obligades a donar a llum en pèssimes condicions en unes cavallerisses de Perpinyà.
La mortaldat en aquests casos era elevadíssima: si no moria el nadó, moria la mare i, si no, tots dos.
Davant aquesta situació, Elisabeth Eidenbenz, una jove mestra suïssa que havia seguit la guerra civil atenent els infants refugiats al bàndol republicà, va organitzar en una residència campestre abandonada de la vila rossellonesa d'Elna una maternitat on atendre les parteres procedents dels camps i els seus fills.
L'Assemblea General de Nacions Unides, en la seva resolució 47/237 de 20 de setembre de 1993, proclamava el 15 de maig de tots els anys com a Dia Internacional de les Famílies.
El Dia Internacional de les Famílies ofereix una oportunitat per conscienciar la societat en relació a l'estat en què es troben les famílies, els seus desafiaments i problemes, així com per promoure'n accions apropiades per a la seva defensa.
Cada any Nacions Unides escull un tema sobre el que focalitzar els reptes de la família.
El tema internacional per a 2006 és Els canvis en el model de família: desafiaments i oportunitats.
Aquest tema posa en relleu les grans transformacions que aquesta unitat bàsica de la societat ha experimentat en els darrers anys.
Així, per exemple, la mida mitjana de les famílies ha disminuït a tot el món; els joves contrauen matrimoni cada vegada més tard; l'edat mitjana a la qual les dones tenen el seu primer fill ha augmentat; les taxes de mortalitat infantil han disminuït; i les parelles tenen cada vegada menys fills.
La família tradicional extensa està sent substituïda per la família nuclear, fins i tot quan els avis viuen cada vegada més temps i quan conviuen diverses generacions d'una família.
D'altra banda, cada vegada són més habituals altres formes d'unió, la cohabitació sense matrimoni, els matrimonis de treballadors migrats que no viuen a la mateixa ciutat o el mateix país que el seu cònjuge.
Han sorgit un número considerable de famílies monoparentals i llars unipersonals, i cada vegada són més les persones d'edat que viuen soles.
Hem de crear un entorn que recolzi i aboni a les famílies, reforçant alhora les oportunitats que una vida familiar positiva ofereix a la persona per sentir-se realitzada.
La Secretaria de Famílies i d'Infància del Departament de Benestar i Família de la Generalitat de Catalunya, organitza, en el marc d'aquesta jornada, un seguit d'actes i activitats, entre d'altres l'Exposició de Cartells i Concurs del II Premi de disseny al cartell del Dia Internacional de les Famílies que té lloc a les Cotxeres del Palau Robert.
El Memorial Democràtic, programa del Departament de Relacions Institucionals i Participació, presenta, en compliment d'una resolució del Parlament i dins el programa d'activitats commemoratives del setanta-cinquè aniversari de la República i el setantè de la Guerra Civil, aquesta exposició sobre l'Olimpíada Popular de 1936.
Concebuda com una resposta als Jocs de Berlín del mateix any, que va presidir Adolf Hitler, l'Olimpíada havia de ser una mostra de la força que tenien a Catalunya i altres llocs d'Europa les organitzacions esportives vinculades a sindicats, ateneus i clubs populars.
La polèmica entre "populars" i "coubertinistes" va fer córrer força tinta a la premsa barcelonina del moment.
La inauguració de l'Olimpíada Popular havia de ser el dia 19 de juliol de 1936, però la sublevació franquista del 18 va impedir la celebració de la competició.
Fins es va donar el cas que alguns dels esportistes arribats a Barcelona per participar-hi ja no tornessin a casa i s'incorporessin a les milícies republicanes.
Els historiadors Carles Santacana i Xavier Pujadas, comissaris de l'exposició i autors del llibre L'altra olimpíada.
Barcelona '36,* ens ofereixen la possibilitat de reconstruir mitjançant cartells, fotografies i objectes vinculats a l'esport d'aleshores els prolegòmens d'un esdeveniment que mai no fou.
*La recent reedició d'aquest llibre, també ha estat promoguda pel Programa per al Memorial Democràtic.
L'exposició d'Ajuda en Acció "Dona i Pobresa: relació perpètua?
Les solucions de Beijing +10" s'inaugura al Palau Robert de Barcelona el proper 23 de novembre.
Gràcies al suport de l'Agència Catalana de Cooperació al Desenvolupament, l'exposició ha visitat diferents ciutats de Catalunya: Vilanova i la Geltrú, Tàrrega, Sant Carles de la Ràpita, Tarragona, Figueres, Girona, Lleida, l'Hospitalet del Llobregat i ara arriba a la capital catalana on s'estarà fins al 7 de gener del 2007.
Ajuda en Acció va estar present a la 49 Sessió de la Comissió de la Condició Jurídica i Social de la Dona que va tenir lloc a Nova York el març del 2005.
En aquesta Cimera es va revisar el grau de compliment dels acords i els compromisos acordats fa 10 anys durant la IV Conferència Mundial sobre la Dona a Beijing.
La mostra "Dona i Pobresa: relació perpètua?
Les solucions de Beijing +10" pretén apropar a la societat civil catalana la realitat de moltes dones a través de les dotze esferes que es van identificar com a crítiques durant la Conferència Mundial i que requereixen una particular atenció.
Així, quinze plafons amb fotografies i xifres molt concretes que reflecteixen la situació de les dones a Catalunya, Espanya i la resta del món, recorren les diferents àrees on la problemàtica de la desigualtat entre sexes és preocupant; la pobresa, l'educació, la salut, els conflictes armats, l'economia o els processos de presa de decisions són només alguns exemples en què les dones han estat històricament i continuen estant, subordinades i discriminades enfront dels homes.
Jornada de gènere - Iniciatives per la igualtat en el Nord i el Sud
Cal confirmar l'assistència a la Jornada al telèfon 93 488 33 77
Oberta al públic del 16 d'octubre al 4 de novembre de 2007.
Inauguració a càrrec de la consellera Montserrat Tura
Dilluns, 15 d'octubre a les 19 h
Oberta al públic del 16 d'octubre al 4 de novembre de 2007
Exposició de fotografia que té per objecte demostrar que la pràctica esportiva pot ser una eina educativa i de cohesió social i un vehicle per a la transmissió de valors i d'habilitats socials.
I ho fa des de tres eixos: l'esport al barri del Raval de Barcelona; l'esport a les presons catalanes; l'esport de les persones amb discapacitat.
Els fotògrafs posen de relleu la complicitat de tots els actors i els agents que configuren aquest mosaic complex i multicolor i ens empenyen a explorar i descobrir altres realitats amb una mirada necessària.
Quim Sicília, comissari de l'exposició
A més de la retenció i custòdia, la funció penitenciària desplega un procés de rehabilitació i reinserció de la persona que combina l'ensenyament, l'esport, el treball productiu i la formació ocupacional i l'atenció sanitària.
L'objectiu és que la persona adquireixi les actituds, capacitats, hàbits i habilitats que li permetin retornar a la vida en llibertat amb plenes garanties d'integració a la comunitat.
L'esport és una d'aquestes eines i així oferim als interns i a les internes formació tècnica esportiva per obtenir titulacions esportives que facilitin la seva incorporació al món laboral així com proporcionar -los experiències socio-esportives amb la comunitat.
Secretaria de Serveis Penitenciaris, Rehabilitació i Justícia Juvenil
La Fundació Tot Raval és una plataforma d'entitats i institucions del Raval de Barcelona té com a objectiu fomentar la millora del barri mitjançant el treball en xarxa.
Amb un 45% de població d'origen immigrant estranger, l'esport apareix com un clar mitjà per a la cohesió social.
La tasca principal ha estat de promoció de l'espai públic com un espai educatiu, de joc i d'esport per als infants i joves del barri.
Mitjançant l'exposició, Tot Raval vol fer de pont amb les iniciatives esportives del barri, visibilitzar la gran diversitat d'activitats que les organitzacions públiques i privades del Raval realitzen per a la població, mostrant diferents col·lectius, activitats físiques i entorns on es desenvolupen.
Té com a principal objectiu el foment de la pràctica de l'esport i altres activitats de lleure per part de les persones amb discapacitat intel·lectual, com una via de desenvolupament personal i d'integració social.
Del 16 de gener a l'11 de març de 2007
Inauguració: dilluns, 15 de gener a les 19 h
L'atorgament a Pere Casaldàliga del Premi Internacional Catalunya del 2006 per la seva meritòria tasca a la prelatura de São Félix do Araguaia (Brasil), i el fet que hagi deixat les seves tasques pastorals després de més de 30 anys de ministeri, van fer pensar en l'oportunitat d'organitzar aquesta exposició per retre homenatge a una de les persones que han destacat més per la lluita social, cultural i religiosa a l'Amèrica Llatina.
L'actuació del bisbe Pere Casaldàliga a la missió claretiana de São Félix do Araguaia, a l'Estat de Mato Grosso, s'associa en tot moment al compromís i a la radicalitat.
Casaldàliga, conegut com "dom Pedro" i seguidor de la teologia de l'alliberament, és una de les personalitats més representatives de l'Església dels Pobres a Brasil, a l'Amèrica Llatina i al món sencer.
L'exposició mostra la vida i l'obra de Pere Casaldàliga amb una visió panoràmica.
Ens explica la seva trajectòria, les seves idees, les causes per les quals ha lluitat i continua lluitant.
Com ell mateix diu: "Jo sóc jo i les meves causes, i les meves causes valen més que la meva vida".
Unes idees que se'ns transmeten a través de les seves paraules, recollides en la seva extensa obra literària, que inclou dietaris, pastorals, circulars i llibres de poemes.
La mostra tindrà un caràcter itinerant per tot Catalunya.
Els quatre grans àmbits de la mostra són:
1) Introducció: un breu escrit introductori sobre la seva figura dóna pas a un àmbit on es presenten els elements simbòlics del bisbe, que transmeten les claus del seu caràcter.
2) Els orígens: seguint un ordre cronològic bàsic, descripció de la seva trajectòria vital abans d'arribar al Brasil i fins a l'actualitat.
S'hi mostren les arrels catalanes de Casaldàliga, i la seva evolució, que el porta cap a l'assumpció d'una vocació de servei radical a les persones.
3) Les seves causes: la part més gran i complexa de la mostra on s'exposen les motivacions i les idees que justifiquen la seva actuació.
L'àmbit s'estructura a partir de quatre eixos, que s'interrelacionen: la terra, els indígenes, l'Església i l'Amèrica Llatina.
4) La poesia de la terra: gran mural que clou l'exposició, la superfície de la qual es configura com un tros de la selva amazònica on es poden llegir fragments significatius de la seva obra poètica.
Araguaia amb el Bisbe Casaldàliga per les causes de l'alliberament
La sala Cotxeres del Palau Robert exposa, del 6 d'octubre al 7 de novembre, una mostra de dotze fotografies ampliades del llibre de la fotògrafa Colita "La meva cançó".
El llibre es va presentar el 5 d'octubre a la mateixa sala, en un acte presidit pel conseller de Cultura i Mitjans de Comunicació, Joan Manuel Tresserras.
La fotògrafa Colita va presentar el llibre La meva cançó el 5 d'octubre, a la sala Cotxeres del Palau Robert de Barcelona.
El llibre és un recull de 150 fotografies de l'extensa col·lecció de Colita sobre la Nova Cançó catalana.
Una mostra de dotze fotografies ampliades s'exposen fins al 7 de novembre a la mateixa sala.
Va presidir l'acte el conseller de Cultura i Mitjans de Comunicació, Joan Manuel Tresserras.
També hi van ser presents l'autora, Colita; el director de Saga Editorial, l'empresa que edita el llibre, Juan Pedro Bator, i el director general de Difusió Corporativa, Jordi Fortuny.
Colita és autora d'una de les millors col·leccions d'imatges de la Nova Cançó, i per a aquest llibre n'ha fet una tria molt personal (d'aquí que la consideri La meva cançó) que, alhora, documenta les dècades dels anys seixanta i setanta del segle passat, de gran efervescència en el panorama musical de Catalunya.
A través dels seus retrats, capta la personalitat més íntima d'artistes com Joan Manuel Serrat, Lluís Llach, Quico Pi de la Serra, Maria del Mar Bonet o Guillermina Motta, en un moment fonamental en què van confluir les seves trajectòries.
El llibre també inclou imatges que plasmen esdeveniments com el mític festival Canet Rock o els històrics concerts de Raimon.
La dilatada trajectòria professional d'Isabel Steva Colita (Barcelona, 1940) s'estén al llarg de gairebé mig segle.
Ha participat en més de 40 exposicions i publicat més de 30 llibres de fotografia.
Ha treballat en premsa i en cinema, sempre en contacte amb els moviments culturals més actius.
Entre els nombrosos reconeixements que ha rebut, destaquen la Medalla al Mèrit Artístic de l'Ajuntament de Barcelona, la Creu de Sant Jordi de la Generalitat, el FAD d'Honor Sebastià Gasch d'Arts Parateatrals i el Premi a la Comunicació No Sexista, atorgat por Dones Periodistes.
La gran quantitat d'hores, en públic i en privat, que Colita va compartir amb els membres de la Nova Cançó han pogut donar com a resultat l'edició d'aquest volum que ara publica Saga Editorial.
El 24 d'agost va obrir les portes l'exposició "Àfrica: cares i creus.
Problemes i solucions per una salut i una educació dignes", al Palau Robert de Barcelona.
Aquesta mostra està organitzada per la Fundació Àfrica Digna, amb el suport de l'Agència Catalana de Cooperació i Desenvolupament de la Generalitat de Catalunya i la Fundació Renta.
L'exposició es pot visitar a la sala Cotxeres del recinte del Palau Robert fins al 29 de setembre.
"Àfrica: cares i creus" és el primer gran projecte de sensibilització que impulsa la Fundació Àfrica Digna.
Presenta les realitats sobre salut i educació a l'Àfrica subsahariana a partir de sis testimonis reals que expliquen les seves pròpies històries i que en la mostra es recullen amb els títols Em dic Moses, Sóc la Mamma Damaris, Sóc el Doctor Victorio Torres, Sóc la Teriano, Em dic Ron Beaton i El meu nom és Mary Jo.
L'exposició parla d'Àfrica, el continent menys desenvolupat del món segons les Nacions Unides, i fa esment dels crítics índexs de mortalitat de nens i dones, dels greus indicadors en educació, dels milions de nens orfes per la SIDA, de la fam i la manca d'aigua, però també de les seves cares positives.
Cares com la de Moses, que, després de perdre un fill per mala diagnosi prepart, va decidir estudiar per muntar un centre de diagnosi ecogràfica al seu barri.
O la de Ron Beaton, que està ensenyant als Masai a treure rendiment del turisme que els visita.
O la de Mamma Damaris, que recuperarà la vista gràcies a una operació i podrà, finalment, conèixer els seus néts.
Al costat d'aquestes "cares" d'Àfrica, no obstant, també hi ha les "creus".
Un cop d'ull a algunes dades resulta il·lustrativa: al continent africà 1.400 milions de persones subsisteixen només amb un euro al dia, 854 milions passen gana i 72 milions de nens no van a l'escola.
Cada any 500.000 dones moren durant el part o l'embaràs i 11 milions de menors de cinc anys moren, la major part per malalties fàcilment tractables.
Mitjançant el relat de les vivències d'aquestes persones, s'ofereix una informació que ajuda a entendre les necessitats i els problemes diaris que pateix el continent, fonamentalment en els àmbits de la salut i l'educació, encara que també es posen de relleu altres greus mancances.
En aquest sentit, l'educació, com a mecanisme d'aprenentatge i creixement individual, resulta un àmbit vital per facilitar una bona alimentació i higiene, per millorar la salut o per reduir la mortalitat infantil i materna.
I junt a això, una bona oferta de serveis sanitaris també esdevé clau.
Els treballs guardonats, mencionats i candidats de la sisena edició del Premi 2011.
Disseny per al Reciclatge, que convoca l'Agència de Residus de Catalunya del Departament de Territori i Sostenibilitat, s'exhibeixen en una exposició a la Sala Cotxeres del Palau Robert, del 21 d'octubre de 2011 al 29 de febrer de 2012.
El secretari de Medi Ambient i Sostenibilitat, Josep Enric Llebot, va presidir l'acte de lliurament d'aquests premis el dijous 20 d'octubre, al Jardí del Palau Robert.
També hi va assistir el director general d'Atenció Ciutadana i Difusió, Ignasi Genovès.
Disseny per al reciclatge" mostra els treballs guardonats o reproduccions, plafons amb imatges i explicacions tècniques.
El Premi, que es convoca cada dos anys, distingeix els productes, els projectes, les estratègies i els materials que integren en el seu disseny estratègies de foment de la prevenció, el reciclatge i la reciclabilitat.
Els Premis inclouen quatre categories:
Producte industrialitzat i comercialitzat que previngui la generació de residus i sigui reciclat i reciclable.
Projecte de disseny d'un producte, no produït ni comercialitzat, que previngui la generació de residus i sigui reciclat i reciclable.
Iniciativa, política, procés o sistema, implantat o executat en l'àmbit de Catalunya que integri globalment els conceptes de prevenció i foment del reciclatge i la reciclabilitat.
Material que previngui la generació de residus i/o que sigui reciclat, i que es comercialitzi o estigui en fase avançada de recerca, de desenvolupament i d'innovació.
El Premi Disseny per al Reciclatge és una de les estratègies de l'ecodisseny per disminuir l'impacte ambiental dels productes que consumim.
Aquesta estratègia promou l'ús de material reciclat, per estalviar el consum de matèries primeres verges, i altres accions relacionades amb la prevenció i l'allargament de la vida útil dels productes i la millora de la seva reciclabilitat un cop esdevenen residus.
El lliurament del Premi és un dels actes programats en el marc en la Barcelona Design Week (Setmana del Disseny de Barcelona), que se celebra del 17 al 21 d'octubre.
El 20 d'octubre també va ser el dia de llançament del Mes del Disseny per al Reciclatge, que es perllonga fins al 27 de novembre i consta de més de 20 activitats.
Durant aquest període, diversos actes (jornades, conferències, tallers, etc.) difondran les novetats en aquesta matèria entre els professionals del sector i aproparan aquest concepte al públic en general.
Hi ha activitats adreçades a públics diversos: estudiants de disseny, dissenyadors, fabricants de productes, consumidors i públic general.