projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
L'ús de medicaments eficaços i segurs ha contribuït, en gran mesura, a la reducció de la morbiditat i mortalitat cardiovascular
L'ús de medicaments eficaços i segurs ha contribuït, en gran mesura, a la reducció de la morbiditat i mortalitat cardiovascular.
En conseqüència, les guies de pràctica clínica recomanen que tots els pacients amb una síndrome coronària aguda (SCA) rebin tractament amb un beta bloquejant, una estatina, un inhibidor de l'ECA (IECA) o un bloquejador del receptor d'angiotensina II (ARA-II) i antiagregants plaquetaris, llevat que existeixi una contraindicació.
Però, pel que fa al compliment al tractament prescrit, alguns pacients no arriben a efectuar la seva primera recollida de la medicació a l'oficina de farmàcia i una gran majoria té, a la llarga, u n baix compliment.
Un altre factor que pot contribuir a l'incompliment terapèutic és el copagament del fàrmac per part del pacient.
Aquest estudi examina si el canvi en els percentatges de copagament, que va tenir lloc a Espanya al juliol de 2012, ha tingut repercussió en l'adherència als medicaments per als pacients amb síndrome coronària aguda (SCA).
Les conclusions de l'estudi destaquen que els canvis en el sistema de copagament no ha suposat gaire canvi en el compliment terapèutic a medicaments de preu menor i a aquells subjectes a un copagament més baix, com ara antiagregants plaquetaris i beta bloquejants.
Però aquests canvis sí podrien comportar una disminució de l'adherència als fàrmacs de major preu amb una aportació en termes absoluts més elevada per part del pacient.
L'estudi suggereix que la reducció de limitacions financeres per a l'ús de medicaments podria millorar els resultats en salut alhora que reduiria el cost total de l'atenció sanitària a causa de la reducció d'esdeveniments cardiovasculars no-fatals.
El compliment terapèutic després d'una síndrome coronària aguda (SCA) pot ser subòptim, fins i tot, quan el pacient està exempt de copagament
El fet que els medicaments siguin inassequibles en alguns països pot derivar en la no-adherència als tractaments
El fet que els medicaments siguin inassequibles en alguns països pot derivar en la no-adherència als tractaments i la prevalença de malalties cròniques.
L'Organització Mundial de la Salut (OMS) recomana que, per resoldre un problema que afecta aproximadament un terç de la població mundial, s'han d'aportar mesures per gestionar la política de preus dels medicaments i assegurar-ne l'accés.
Un estudi ha realitzat una comparativa sobre el preu per envàs entre els països que formen part de la Unió Europea (UE), tot centrant-se en la medicació disponible i no finançada per tractar l'esquizofrènia i l'esclerosi múltiple, i s'hi destaca que és a Alemanya on el preu d'aquests medicaments és major.
En la majoria dels medicaments analitzats, la diferència de preu entre el país on el preu és més alt o més baix és significativament alta.
És el cas de l'interferó beta 1a (22 mcg), que a Alemanya té un preu per al pacient de 1.451 € mentre que a Croàcia és de 132 €.
L'olanzapina i l'aripiprazole tenen un preu menor a Eslovènia, i la risperidona depot a Polònia.
Tot i això, els preus dels medicaments no són més baixos en aquells països menys desenvolupats o amb menor ingressos mensuals per càpita, sinó que es troben al mateix nivell o, fins i tot, són més cars que els preus registrats a Bèlgica o França.
Les diferències pel que fa a aquesta accessibilitat poden ser a causa del rang d'ingressos per càpita, la legislació de cada país, el marge de benefici o les diferències dels impostos entre països, tot i que tots els països preveuen polítiques de copagament que s'actualitzen freqüentment.
Per tant, per tal de garantir que tots els ciutadans de la UE puguin accedir a la medicació necessària, cal elaborar polítiques globals d'accés als medicaments, ajustar els seus preus en funció de cada economia local i tenir en compte que la no accessibilitat als tractaments pot contribuir a un augment en costos directes i indirectes sanitaris.
El preu d'un medicament pot arribar a ser 4 vegades superior en funció del país
Com l'aplicació de programes d'educació sanitària impacten en el control d'aquesta malaltia
La diabetis mellitus tipus 2 (DM2) és un problema greu de salut associat a una major morbi-mortalitat.
S'estima que, globalment, a l'any 2030, el número de pacients amb aquesta patologia serà de 366 milions.
Quan el seguiment de la malaltia és inadequat, apareixen complicacions a nivell micro i macrovasculars, incloent insuficiència renal, pèrdua de visió, amputació d'extremitats inferiors i malalties cardiovasculars, i suposa una partida econòmica i sanitària important.
Un canvi en l'estil de vida dels pacients amb DM2 ajudaria a reduir els costos de la medicació gràcies a un bon control glucèmic.
Aquest estudi francès ha reclutat pacients amb DM2 d'entre 50 i 70 anys, que, entre d'altres criteris d'inclusió, practicaven menys de 3 hores d'activitat física a la setmana, tenien pes estable, i no havien patit canvis en la seva medicació en els últims 6 mesos.
Després d'una fase educacional de 3 setmanes, emfatitzant en l'activitat física i l'aspecte nutricional, s'ha fet seguiment dels pacients durant un any.
Els resultats mostren que millorant l'educació sanitària dels pacients, a un 54% se'ls adequava el tractament o bé se'ls desprescribia algun medicament.
A més, el cost anual total de la medicació per pacient disminuïa en aproximadament 110€.
Per tant, la conclusió principal de l'estudi és que gràcies a un canvi en estil de vida, s'aconsegueix una millora del control glucèmic, la qual cosa es relaciona directament amb una reducció en el cost del tractament farmacològic.
El canvi en l'estil de vida dels pacients amb Diabetis Mellitus 2 millora el control glucèmic i redueix el cost del seu tractament
Aquest manual es dirigeix als professionals de salut
Entre aquestes malalties, es poden trobar des de diferents tipus de leucèmia poc comuns fins a trastorns genètics
La síndrome del còlon irritable és una de les afeccions modernes més complicades de diagnosticar
L'informe d'Audit Commission, l'ens del govern britànic que s'encarrega de protegir el tresor públic, ha analitzat la reducció de la despesa en tractaments de baix valor clínic a l'Atenció Primària
Estudi de la Universitat de Lisboa
Projecte impulsat per l'Agència Europea del Medicament
Abans de dur a terme qualsevol acció, l'Agència Europea del Medicament (EMA) sospesa els beneficis i els riscos dels medicaments.
Anteriorment, l'EMA no disposava de cap metodologia estàndard que es pogués utilitzar en la presa de decisions de regulació.
Per resoldre el problema, el 2009 es va iniciar un projecte de tres anys per construir un mètode d'avaluació de beneficis i riscos, amb la recomanació del grup de treball del Comitè de Medicaments d'Ús Humà ( Committee for Medicinal Products for Human Use, CHMP).
L'objectiu principal és identificar diferents models per aconseguir una avaluació més coherent, més transparent i més fàcil d'auditar.
El web de l'EMA allotja els informes sobre les cinc etapes del projecte.
Es tracta d'un projecte impulsat per l'EMA per construir un mètode d'avaluació de beneficis i riscos dels medicaments
El CedimCat és el Centre d'Informació de Medicaments de Catalunya
El CedimCat és el Centre d'Informació de Medicaments de Catalunya que té la missió de contribuir a la millora de la qualitat de l'ús del medicaments.
Té com a objectiu produir i disseminar informació objectiva, actualitzada i basada en l'evidència sobre medicaments i farmacoteràpia per tal de contribuir com a suport en la presa de decisions tant de professionals sanitaris com de pacients.
Eina d'informació de medicaments adreçada a la ciutadania amb una àmplia base de dades que proporciona la informació més rellevant de cada medicament.
El CIM virtual té com a objectiu produir i disseminar informació objectiva, actualitzada i basada en l'evidència sobre medicaments i farmacoteràpia per tal donar suport a la presa de decisions tant de professionals sanitaris
El Butlletí d'Informació Terapèutica (BIT) és una publicació periòdica sobre medicaments i farmacoteràpia que té com a objectiu actualitzar els coneixements en aquest camp i ser d'utilitat en la presa de decisions terapèutiques dels professionals sanitaris de Catalunya.
Eina que permet la creació d'un quadre horari amb la relació de medicaments que es prenen d'una forma visual i intuitiva.
En aquesta secció trobarà les diferents publicacions sobre medicaments i farmacoteràpia que s'ha elaborat des del CedimCat i que adreçades exclusivament als professionals sanitaris.
En aquesta secció podrà trobar informació sobre medicaments que estan adreçats als pacients i a les persones del seu entorn com els familiars o els cuidadors
El CedimCat és el Centre d'Informació de Medicaments de Catalunya que té la missió de contribuir a la millora de la qualitat de l'ús del medicaments
Els investigadors de The King's Fund, una organització britànica independent sense ànim de lucre, defineixen en aquest informe què és el case management (gestió de casos), com pot millorar la prestació d'atenció integral a les persones amb malalties cròniques i, a la vegada, reduir les despeses en sanitat.
El document en qüestió detalla quins han de ser els elements principals d'un programa de case management, els beneficis d'una implementació efectiva i els factors que s'han de tenir en compte per aplicar-lo amb èxit.
A tall d'exemple s'inclouen algunes mostres de case management al sistema sanitari del Regne Unit.
Detall dels elements principals d'un programa de "case management"
Presentació elaborada per una professional farmacèutica de la Unitat de Coordinació i Estratègia del Medicament de l'Institut Català de la Salut
La presentació, elaborada per una professional farmacèutica de la Unitat de Coordinació i Estratègia del Medicament de l'Institut Català de la Salut (ICS), introdueix als professionals a l'Estàndard de Qualitat de Prescripció Farmacèutica, el Comitè d'Avaluació de Nous Medicaments, la Guia Farmacoterapèutica de l'ICS, les Guies de Pràctica Clínica adaptades i la Guia Terapèutica Electrònica.
Aquestes eines permeten racionalitzar l'ús de medicaments i una major eficàcia en l'ús dels recursos sanitaris, a més de garantir una prescripció segura i efectiva i afavorir la continuïtat del tractament dels pacients.
Aquestes eines permeten racionalitzar l'ús de medicaments i una major eficàcia en l'ús dels recursos sanitaris
Des dels darrers anys, es disposa de nous tractaments
Abans del 2011, per tractar l'hepatitis C crònica, l'estàndard de tractament era l' interferó pegilat (PEG-IFN) en combinació amb ribavirina (RBV), però, sota aquest tractament, només en una proporció de pacients s'aconsegueix una càrrega viral baixa sostinguda en el temps, el tractament té una durada llarga, presenta nombrosos efectes adversos i una discreta eficàcia.
Gràcies a l'aparició de boceprevir, telaprevir, i, posteriorment, simeprevir, sofosbuvir, daclatasvir-sofosbuvir, ledispavir-sofosbuvir, dasabuvir, i ombitasvir-paritaprevir-ritonavir (tractaments sense interferó), s'aconsegueix millor tolerabilitat, durades més curtes de tractament i millor eficàcia en termes de resposta virològica.
No obstant això, els costos d'aquests tractaments en comparació amb PEG-IFN+RBV fa necessària una avaluació en termes de cost-efectivitat.
A través d'una modelització, s'ha avaluat el cost-efectivitat dels diferents règims de tractaments per a l'hepatitis C crònica (genotips 1-4), sota la perspectiva del finançador canadenc, a través d'una anàlisi cost-utilitat, amb resultats en anys de vida ajustats per qualitat (AVAQ).
Per a cada genotip 1, almenys 1 dels tractaments lliures d'interferó són econòmicament favorables en comparació amb PEG-IFN+RBV sol, amb una disposició a pagar de 50.000 $ per AVAQ.
Per als genotips 2-4 naïf, el tractament lliure d'IFN o el tractament PEG-IFN+RBV no són econòmicament favorables comparats amb PEG-IFN+RBV amb 50.000 $/AVAQ, però per a aquests genotips tractats prèviament, el tractament lliure d'IFN o amb PEG-IFN+RBV sí que és econòmicament favorable, i mostra disposició a pagar 50.000 $/AVAQ comparat amb no tractament.
Per tant, considerant el ritme ràpid de desenvolupament de fàrmacs per tractar l'hepatitis C, caldran noves revisions i actualitzacions d'anàlisi cost-efectivitat.
Per tal de combatre la malaltia amb eficàcia, cal garantir l'accés als tractaments, afrontar reptes pressupostaris i desenvolupar tècniques de cribratge i tractament equitatius i eficients.
Modelització per a avaluar el cost-efectivitat dels diferents règims de tractaments per a l'hepatitis C crònica
Comparació en termes de despesa anual per càpita en 10 països de renda alta
La sostenibilitat en la prestació farmacèutica és un repte global.
Entre els 20 països que formen l' OECD, la mitjana per càpita en la despesa en medicaments ha incrementat un terç en els últims 10 anys, i més del doble en els darrers 20 anys.
Alguns d'aquests països han realitzat millores en el control de la despesa en aquest camp: 6 d'aquests països tenen una despesa anual per càpita en medicaments de menys de 600 $, mentre que en 5, és de més de 900 $.Els indicadors que determinen aquestes diferències poden ser diversos.
Pel que fa a l'atenció primària (AP), les diferències en la despesa no només poden venir donades per l'aparició de nous medicaments sinó que també pels medicaments de prescripció més comuna.
Aquest estudi realitza una anàlisi econòmica comparativa de la prescripció (en termes de despesa anual per càpita) en AP de l'any 2015 en 10 països de renda alta i amb diferent sistema finançador: Canadà, Austràlia, Nova Zelanda, Noruega, Suècia, Regne Unit, Holanda, Suïssa, França i Alemanya.
S'analitza l'ús i el cost de 6 àrees terapèutiques: hipertensió, hipolipemiants, dolor, diabetis (tractaments no insulines), gastrointestinal i antidepressius.
A més, quantifica els efectes en 3 grans categories: volum (de la teràpia, en dies de tractament), selecció (genèric o no, per exemple) i preus.
S'observa que, entre aquests 10 països, la diferència en la despesa per càpita pot variar en més del 600%, des de 23 $ a Nova Zelanda, fins a 171 $ a Suïssa, tot i que el volum de compra varia només un 41%.
Els resultats per classe terapèutica es mostren aquí, on es destaca que el volum de compra mostra més diferències pel que fa als medicaments per al dolor i antidepressius.
Per a antidepressius, la selecció terapèutica té efectes en termes de despesa/dia de la teràpia, on al Regne Unit costa 55% menys, i 52% més al Canadà.
Del total, Suïssa i Canadà són els països on el preu del fàrmac és més alt, i també és on la mitjana de la despesa per càpita és més alta.
Per tant, les diferències entre països són notables; la despesa és menor en aquells països on només hi ha un únic sistema pagador.
6 d'aquests països tenen una despesa anual per càpita en medicaments de menys de 600 $, mentre que en 5, és de més de 900 $
Valoració de les dades recents i presentació de mètodes per estimar el llindar de cost-efectivitat
Aquest resum valora dades recents i presenta mètodes per estimar el llindar de manera més acurada.
Segons aquest informe, el llindar de cost-efectivitat més rellevant (amb data de 2008) és de 12.936 lliures per AVAC, però pot estar infravalorat en el cas d'alguns programes d'assignació de pressupostos.
Per tant, l'informe recomana que s'actualitzin les estimacions sobre el llindar de cost-efectivitat del NICE amb les dades més recents disponibles, tenint en compte la tendència dels costos sanitaris i els ratis de mortalitat més recents.
Aquest resum valora dades recents i presenta mètodes per estimar el llindar de manera més acurada
S'estima que existeixen entre 6.000 i 8.000 malalties minoritàries que afecten aproximadament el 6-8% de la població mundial
S'estima que existeixen entre 6.000 i 8.000 malalties minoritàries que afecten aproximadament el 6-8% de la població mundial.
Actualment, menys d'un de cada 10 pacients d'una malaltia minoritària rep un tractament específic a la seva malaltia.
Per aquesta raó, països d'arreu del món han desenvolupat polítiques, regulacions i lleis que promoguin la investigació i desenvolupament de medicaments orfes i adrecin el seu reemborsament.
Aquesta anàlisi va incloure 57 articles amb dades de 35 països (inclosos 21 de la Unió Europea i 5 països asiàtics), però no es va trobar informació ni de països de l'Àfrica ni d'Amèrica Llatina.
Es van categoritzar els resultats segons si la informació incloïa:
La conclusió principal és que 27 dels 35 països analitzats tenen una llei vigent referent als medicaments orfes, però que només 18 compten amb un pla nacional.
També es va trobar que els incentius són una eina recurrent pel desenvolupament de medicaments orfes, igual que l'exclusivitat de mercat en rangs d'entre 5-10 anys, i que, a la majoria de països, l'alt cost dels medicaments orfes en sol ser la seva limitació.
Un altre factor important en l'accés a aquests medicaments és el seu reemborsament, pel qual les anàlisis de cost-efectivitat tenen un pes molt important a 29 països, però d'altres tenen en compte altres factors com la necessitat mèdica no resolta, el valor humà i la solidaritat.
A aquesta taula es mostren les principals característiques de cadascun d'aquests països.
Per tant, en les últimes dues dècades, molts països han implantat una combinació de polítiques, regulacions i legislacions, però encara hi ha diferències crítiques entre països.
Destaca el fet que Xina i Índia, dos dels països amb major número de població, no compten amb cap legislació específica per als medicaments orfes i malalties minoritàries.
Revisió de la literatura d'entre 1998 i 2014 sobre regulacions, legislació i polítiques referents a l'accés a medicaments orfes i la seva classificació per país
Actualment, més de 2.000 milions de persones arreu del món no tenen accés als medicaments que necessiten.
L' Índex d'accés als medicaments compara, a través d'uns indicadors, 20 de les companyies més grans d'investigació i producció de fàrmacs que comercialitzen productes per a malalties prevalent en països de renda baixa/mitja.
Així, respecte a l'índex de 2014, s'han afegit cinc països (Iran, Jamaica, Mèxic, Panamà i Perú) i omès quatre (Fiji, Jordània, Tonga i Veneçuela).
S'han inclòs malalties tropicals oblidades, malalties maternals o neonatals, malalties infeccioses i no-infeccioses; en total, són 50 malalties.
També, s'han inclòs productes que serveixen per a la prevenció, diagnòstic o tractament de les malalties incloses.
A diferència dels anys anteriors, aquest any s'ha recalcat les accions i activitat de les companyies.
Per fer-ho, s'ha creat un marc d'anàlisi basat en 4 pilars estratègics i 7 àrees tècniques.
A partir d'aquest marc s'han determinat 83 indicadors específics, cada un amb un nivell d'importància i dades a valorar.
D'aquesta manera, l'índex és capaç d'identificar les bones pràctiques, les millores i els progressos de cada indústria farmacèutica, a més d'identificar les necessitats que encara fa falta cobrir.
L'objectiu és que l'índex serveixi tant d'incentiu com de guia perquè les companyies farmacèutiques puguin millorar les seves estratègies i facilitar l'accés als medicaments.
L'informe inclou el llistat de les companyies farmacèutiques, els països, les malalties i teràpies incloses, a més dels 83 indicadors que han permès la comparació entre companyies farmacèutiques
L'informe sintetitza les darreres actualitzacions trobades a la literatura i extretes de reunions amb expert
L'informe sintetitza les darreres actualitzacions trobades a la literatura i extretes de reunions amb experts, i presenta diferents exemples on s'emfatitzen els avantatges i riscs tant pels pagadors com per a la indústria.
També inclou un recull de recomanacions a tenir en compte en la implementació de cadascun d'ells.
Actualment, el nombre de fàrmacs amb més d'una indicació ja suposa més del 50% dels aprovats per tractar el càncer, i s'estima que l'any 2020 arribaran a ser el 75%.
Aquest tipus de pagament implica una forma diferent de reemborsament del fàrmac, segons la seva indicació terapèutica o segons una determinada subpoblació de pacients tractables amb una medicació.
El benefici clínic varia enormement segons la indicació concreta o el tipus de pacient amb la mateixa indicació.
Actualment, als Estats Units, el sistema de fixació de preus de fàrmacs es basa en l'assignació d'un preu unitari, independentment de les condicions pel qual s'indiqui i, per tant, el preu i el resultat clínic poden no anar lligats.
Altres països (Austràlia, Regne Unit, Itàlia i Suïssa) ja apliquen algun tipus de pagament per indicació terapèutica, però la implantació tant als Estats Unit com a altres països varia en funció del model de compra de medicaments, dels sistemes analítics i/o informàtics, de les discrepàncies en les negociacions dels preus i dels problemes contractuals/legals, entre altres factors.
Recentment, altres estudis1 han avaluat la viabilitat d'aquest model de pagament a països europeus (incloent-hi Espanya) i han ofert algunes conclusions al respecte.
En definitiva, pagadors i indústria veuen els potencials beneficis d'aquest tipus de pagament, que permetria aconseguir un millor accés a fàrmacs innovadors per part dels pacients, amb uns preus que farien que el sistema de salut fos més sostenible, així com un model de negoci per a les indústries farmacèutiques.
Informe de l'Institute for Clinical and Economic Review (ICER) on s'analitzen les barreres i les possibles solucions per implementar iniciatives de pagament de medicaments segons la seva indicació terapèutica
Els nous fàrmacs oncològics han permès millorar tant les opcions terapèutiques com els resultats en moltes neoplàsies malignes.
Els agents biològics poden ser tant anticossos monoclonals com factors de creixement, i a causa de la la propera caducitat d'algunes patents de fàrmacs, existeix un interès creixent en desenvolupar agents biològics.
Els oncòlegs hauran de conèixer les seves particularitats per a permetre'ls establir decisions en la seva integració en la pràctica clínica.
L'objectiu del desenvolupament d'un agent biosimilar serà demostrar la seva biosimilaritat amb el fàrmac de referència en estudis no-clinics in vitro, in vivo, i establir comparacions en assajos clínics, en lloc de demostrar equivalència clínica en el seu ús perllongat, seguretat i inmunogenicitat per a totes les indicacions que té el producte de referència.
Els biosimilars de trastuzumab, rituximab i bevazicumab arribaran properament al mercat, aquest estudi exposa el procés d'avaluació que hauran de seguir, el seu desenvolupament i aspectes a tenir en compte en cada disseny dels seus respectius assajos clínics duts a terme.
Per tant, per a prescriure un biosimilar, els oncòlegs hauran de considerar certs punts claus:
• Informació sobre el seu procés regulatori
• Intercanviabilitat amb biosimilars aprovats per la FDA
• Substitució possible en el seu país
Es conclou que els oncòlegs hauran de consultar l'aprovació de la EMA o FDA per a verificar que el biosimilar és altament similar al medicament de referència.
No obstant això, poden haver-hi petites diferències en la seva estructura química i inmunogenicitat que pot fer alterar la resposta clínica, el resultat a llarg termini o toxicitat.
Caldran sistemes de vigilància post-marqueting on els oncòlegs jugaran un paper clau documentant qualsevol esdeveniment advers.
Els medicaments biosimilars tenen el potencial de poder ser accessibles globalment i de generar estalvis per al sistema sanitari.