projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
Segons l'informe ENVIN-HELICS 2010, la pneumònia associada a la ventilació mecànica és la principal infecció adquirida en els serveis o unitats de cures intensives (UCI).
Concretament, el 41,78% (788/1.886) de les infeccions adquirides a les UCI van ser pneumònies associades a la ventilació mecànica.
La Societat Espanyola de Medicina Intensiva, Crítica i Unitats Coronàries (SEMICYUC) i la Societat Espanyola d'Infermeria Intensiva i Unitats Coronàries (SEEIUC) han dissenyat el protocol del projecte "Pneumònia zero" a Espanya a petició de l'Agència de Qualitat del Ministeri de Sanitat, Política Social i Igualtat.
L'objectiu d'aquest projecte és disminuir la taxa mitjana estatal de la pneumònia associada a la ventilació mecànica a menys de 9 episodis per 1.000 dies de ventilació mecànica.
Aquesta xifra representa una reducció del 40% respecte a la taxa mitjana dels anys 2000-2008 (densitat d'incidència: 15 episodis per 1.000 dies de pneumònia associada a la ventilació mecànica) i una reducció del 25% pel que fa a la dels anys 2009-2010 (densitat d'incidència: 12 episodis per 1.000 dies de pneumònia associada a la ventilació mecànica).
Per tal d'aconseguir aquest objectiu, el projecte inclou una intervenció amb dues activitats complementàries i igualment importants que han de portar-se a terme a les UCI, de forma semblant al projecte "Bacterièmia zero":
L'Agència de Qualitat del Ministeri de Sanitat, Política Social i Igualtat, amb la col·laboració de l'OMS, ha dut a terme el projecte "Bacterièmia zero" per a la prevenció de les bacterièmies relacionades amb catèters venosos centrals en les unitats de cures intensives (UCI).
Aquest projecte és liderat per la Societat Espanyola de Medicina Intensiva, Crítica i Unitats Coronàries (SEMICYUC) en coordinació amb les comunitats autònomes.
El projecte utilitza una estratègia multifactorial basada en l'experiència portada a terme a l'estat de Michigan pel doctor Peter Pronovost de la Universitat Johns Hopkins.
L'objectiu principal és disminuir la taxa mitjana estatal de bacterièmia relacionada amb catèter a menys de 4 episodis per 1.000 dies d'ús catèter venós central, la qual cosa representa una reducció del 40% respecte a la taxa mitjana dels últims cinc anys en les UCI espanyoles.
Uns altres objectius fonamentals del projecte són crear una xarxa d'UCI que apliqui pràctiques segures d'efectivitat demostrada i promoure la cultura de la seguretat en les UCI de l'SNS.
D'altra banda, la vigilància és el requisit necessari per avaluar la qualitat assistencial i monitorar les mesures dirigides a millorar-la.
En aquest sentit, l'anàlisi de les dades del registre de les infeccions adquirides a les UCI (ENVIN-HELICS) permet avaluar les millores observades en les taxes d'infecció a partir de la implantació del projecte "Bacterièmia zero".
L'hepatitis vírica és una malaltia que es caracteritza per la inflamació del fetge, que pot evolucionar a cirrosi i càncer hepàtic.
Concretament, es transmet per via sexual (hepatitis B i C), a través de la sang (hepatitis B, C, D, F i G) i per via orofecal mitjançant el contacte amb la femta de persones infectades o el consum d'aliments o d'aigua infectats (hepatitis A i E).
En molts casos és asimptomàtica i passa inadvertida.
En cas contrari, en són els símptomes més comuns: cansament, dolor abdominal, orina fosca, icterícia (coloració groguenca de la pell i dels ulls), manca de gana, nàusees, vòmits i febre.
Algunes hepatitis es poden prevenir mitjançant la vacunació (hepatitis A i B).
Segons l'OMS, una de cada dotze persones al món està afectada per l'hepatitis.
La informació sobre les formes de transmissió, la prevenció (higiene de les mans; vacunació; ús de preservatius; neteja, desinfecció i esterilització de material assistencial, segons correspongui; etc.) i el diagnòstic precoç de l'hepatitis és bàsica per evitar nous contagis i per tractar els malalts abans que estiguin en una fase massa avançada.
A continuació trobareu vídeos i pòsters que us poden ajudar.
Recordeu: Això és l'hepatitis...
Està més a prop del que t'imagines.
Gràcies als avenços tecnològics i a l'excel·lent preparació dels professionals dels nostres hospitals s'ha reduït considerablement el nombre d'esdeveniments adversos a la sala d'operacions.
Malgrat això, cal vigilar amb atenció tot el procés per garantir una cirurgia segura.
Per aconseguir-ho és important que els pacients i/o tutors participin activament en totes les decisions que es prenguin abans, durant i després de la intervenció quirúrgica.
El dia de la visita amb els cirurgians és important preguntar qualsevol dubte referent a la vostra intervenció.
Per tenir una xerrada productiva, podeu preparar un seguit de preguntes i portar-les per escrit:
A vegades, uns dies abans de l'operació us poden programar una visita amb el vostre anestesiòleg o anestesiòloga.
Valorarà els resultats de les proves preoperatòries (analítica, raigs X, electrocardiograma) i el vostre estat físic general.
També voldrà saber el tipus de medicació que preneu (amb recepta o sense), al·lèrgies, etc. És molt important que els pacients i/o tutors estableixin una bona comunicació amb aquests professionals.
Aquest és el moment d'aclarir dubtes i fer les preguntes següents:
Sovint és necessari fer proves de laboratori (anàlisis de sang, orina, femtes, etc.), d'imatge (radiografies, tomografies computades o TC, ressonàncies, etc.) o d'altres tipus per aclarir el diagnòstic d'un pacient.
És bo saber quins beneficis i riscos comporten aquestes proves, per què es fan, quan trigaran els resultats o les possibles alternatives en el cas que us resultin incòmodes.
Les proves diagnòstiques poden comportar certs riscos evitables.
A l'hospital, als centres de salut, a la farmàcia o a casa, les errades en la medicació poden comprometre la vostra seguretat com a pacients.
Per evitar-ho cal que conegueu amb exactitud què esteu prenent, les dosis i la durada del tractament.
Com més conegueu els medicaments que preneu, millor podreu prevenir aquestes errades.
En cas de dubte, és important parlar amb els metges, infermers o farmacèutics perquè us puguin ajudar i així evitar possibles complicacions.
Els professionals sanitaris que us atenen s'esforcen per mantenir la vostra salut.
No obstant això, sou responsables de prendre correctament els medicaments que us han indicat.
Això és precisament el que heu de fer quan aneu al metge.
No us oblideu de comentar qualsevol informació relacionada amb la vostra malaltia (antecedents clínics, operacions realitzades, problemes amb la medicació, etc.).
Aprofiteu la xerrada per tractar obertament qualsevol tema relacionat amb el vostre problema de salut, sigui quin sigui, sense vergonya, encara que es tracti de temes delicats (incontinència, pèrdua de memòria, problemes sexuals, etc.).
Recordeu que la consulta del metge o metgessa és el lloc idoni per fer la vostra visita al més efectiva i segura possible.
Allà és on es poden començar a evitar les possibles errades en la vostra assistència sanitària.
La consulta del metge o metgessa és un dels llocs amb menor risc d'errors mèdics.
Tot i això, cal tenir cura dels possibles esdeveniments no desitjats associats a aquest espai.
L'estada a l'hospital no està exempta de riscos.
Problemes amb l'equipament sanitari o complicacions amb les transfusions, les proves a fer, la medicació o la cirurgia són esdeveniments adversos que podeu patir quan ingresseu a l'hospital.
Però són riscos generalment evitables si es té cura d'un seguit de consells de prevenció i seguretat.
Molts riscos solen ser fruit d'una mala comunicació entre personal sanitari i pacient, per això la col·laboració i participació activa de la persona ingressada o dels seus familiars són clau per aconseguir una estada a l'hospital més segura i una atenció sanitària de major qualitat.
Durant l'estada a l'hospital com a pacients cal tenir cura dels riscos evitables més comuns.
Informeu-vos sobre la identitat dels professionals sanitaris que us atenen.
El consum de certs aliments pot modificar l'eficàcia d'alguns medicaments de forma inesperada, reduint-ne l'eficàcia o provocant efectes no desitjats.
Quan ingerim aliments, la resposta que el nostre organisme dona davant un medicament pot variar de forma no desitjada.
Aquesta resposta pot passar per reduir o eliminar l'eficàcia del medicament o, amb segons quines combinacions, provocar efectes secundaris.
La importància i gravetat d'aquestes interaccions depèn de diversos factors, que poden ser relatius als mateixos medicaments o la pròpia malaltia en tractament.
Ens trobem amb 3 grans categories d'interaccions entre aliments i medicaments:
Acció dels fàrmacs sobre els nutrients
De vegades, els propis medicaments poden influir en l'absorció i utilització dels nutrients.
Aquestes interaccions són més problemàtiques en l'ús de fàrmacs crònics i en poblacions més vulnerables, com les persones grans.
Alguns exemples comuns de l'efecte dels medicaments sobre els nutrients són:
Interaccions comuns entre aliments i medicaments
Si coneixem els aliments que poden provocar interaccions amb la nostra medicació, normalment no és necessari deixar de consumir-los, sinó que l'haurem de prendre per separat, deixant unes dues hores de separació entre la seva ingesta.
No obstant, alguns aliments i begudes de consum habitual compten amb interaccions amb alguns medicaments:
Per més informació sobre interaccions entre aliments i medicaments concrets, podeu consultar aquest enllaç.
Un element essencial per a la seguretat dels pacients és la informació.
Amb l'objectiu d'informar els pares i cuidadors de nens, Image GentlySM (marca registrada que forma una coalició amb The Alliance for Radiation Safety in Pediatric Imaging ) ha creat una guia per ajudar a entendre millor alguns dels temes relacionats amb l'ús d'imatges radiològiques diagnòstiques i el significat d'alguns termes mèdics.
La guia ofereix un seguit de definicions clau i informació sobre casos pràctics de radiació.
En forma de pregunta i resposta, el document identifica: els termes claus (radiació mèdica, radiografia (raigs X), tomografia computada (TC) i estudis de medicina nuclear); preguntes tècniques ("Quanta radiació es fa servir en aquests exàmens?"), i preguntes sobre casos específics per la seguretat del fill o filla ("Quins són els riscs de la radiació mèdica?", "Si el metge sol·licita una TC, he de deixar que li facin?", etc.).
Tot i els riscos que la radiació mèdica pot presentar, el seu paper és clau en el diagnòstic del pacient.
És per això que aquesta guia es proposa oferir als pares informació clau sobre la radiació mèdica.
També per aquest motiu, una de les preguntes clau per la seguretat del pacient pediàtric és: com podem minimitzar el risc de radiació per al meu fill o filla?
Les estratègies més adequades en aquest cas són les que recomana Image GentlySM:
A continuació facilitem un enllaç al document, que dóna resposta als dubtes que pares o cuidadors de pacients pediàtrics poden tenir sobre la radiació mèdica.
Cultura de seguretat per a pacients
Com a eina per a millorar la seguretat del pacient, les llistes de verificació poden millorar l'eficàcia de l'atenció, però no són adients per a tots els casos.
Les llistes de verificació són una de les eines més conegudes i esteses en l'àmbit de la seguretat del pacient.
Aquestes llistes ajuden a marcar tots els passos que comporten un procés determinat, per tal d'evitar oblidar-se'n d'algun durant la seva realització.
Si bé aquesta eina ajuda a reduir el risc d'error derivat de distraccions o excés de confiança, no ajuda a suplir possibles carències en altres circumstàncies, com la falta d'experiència o de supervisió.
No obstant, el seu ús correcte pot ajudar no només a millorar la seguretat dels pacients, sinó també a millorar l'eficàcia de la comunicació i el treball en equip.
Característiques de les llistes de verificació
La seva senzillesa fa que les llistes de verificació siguin una eina consolidada dins la comunitat clínica, si bé no són útils en tots els àmbits.
Les principals característiques de les llistes de verificació són:
Barreres per a la seva implantació
Malgrat l'àmplia presència de les llistes de verificació com a eina per a la seguretat del pacient, no a tots els centres s'aconsegueixen els mateixos resultats.
Això pot ser degut a molts factors: disseny deficient, falta de capacitació, duplicació amb altres eines, actituds del personal, gestió ineficient...
Per poder implantar les llistes de verificació amb èxit, és fonamental crear una cultura de treball que hi doni suport.
Molts professionals poden tenir la visió de que no es tracta d'una eina important o no hi dediquen prou atenció.
Les dinàmiques entre professionals també es poden veure afectades per aquesta falta de confiança en l'eina.
Altres creences que poden dificultar la seva implantació són: és una interrupció innecessària del treball, no hi ha prou evidència que justifiqui el seu ús, afegeix una càrrega innecessària de treball, augmenta l'ansietat en el pacient que escolta el protocol...
En aquest sentit, el paper de lideratge dels professionals encarregats d'implantar una llista de verificació és fonamental per crear una cultura de seguretat favorable a l'eina.
Aquestes persones han d'assumir la responsabilitat de liderar la formació del personal, la implantació de la llista i l'avaluació de resultats, acompanyada dels canvis necessaris en funció dels problemes detectats.
L'aplicació proSP ha permès implantar i avaluar els plans de contingència i desescalada mitjançant diferents llistes de verificació i informes ad hoc de forma estructurada, planificada, ordenada i estandarditzada en els centres de salut i en les residències.
El 17 de setembre, Dia Mundial de la Seguretat del Pacient i en el marc de la Jornada virtual organitzada pel Ministeri de Sanitat, Consum i Benestar Social amb col·laboració de la Societat Espanyola de Qualitat Assistencial (SECA), la Dra.
Montse Gens, directora de Qualitat de la Gerència Camp de Tarragona, va presentar l'aplicació proactiva en Seguretat del Pacient (proSP) i va compartir l'experiència de la seva aplicació a l'atenció primària i a l'entorn residencial durant aquesta pandèmia COVID-19.
La crisi sanitària causada per la pandèmia COVID-19 ha evidenciat la necessitat de promoure la cultura de Seguretat del Pacient i la millora contínua.
En aquest entorn d'incertesa, l'aplicació proSP ajuda a les organitzacions i als professionals a adaptar-se més ràpidament i donar una resposta més adequada i segura a les necessitats sanitàries.
L'aplicació proactiva proSP permet la informatització de processos estandarditzats mitjançant llistes de verificació i proporciona informació sistemàtica i automatitzada que facilita la presa de decisions i la millora contínua.
Durant la pandèmia, els centres de salut han hagut d'adaptar-se als canvis constants seguint les recomanacions del Ministeri de Sanitat, Consum i Benestar Social, Departament de Salut de Catalunya i Institut Català de la Salut per donar resposta a les necessitats assistencials.
Diàriament professionals del centre de salut i de la residència realitzaven sessions a partir d'aquestes llistes de verificació en relació a: mesures organitzatives i estructurals, professionals, custòdia i estoc dels equips de protecció individual, procediments específics relacionats amb la vigilància, prevenció i control de la infecció, estudis casos i contactes, sectorització, informació i comunicació.
En relació als resultats obtinguts des de l'inici de la pandèmia fins al 31 d'agost, cal destacar que s'han elaborat 5 llistes de verificació informatitzades (pla de contingència, desescalada, represa, i auditories general i de casos).
S'han incorporat un total de 297 variables i tots els proveïdors de la Regió Sanitària de Tarragona utilitzen l'aplicació per a la gestió de les seves residències (100%).
Des del 6-abril s'ha anat estenent a altres proveïdors i regions sanitàries de Catalunya.
Actualment està implantat en 409 residències i s'han realitzat 14.546 verificacions (un 84% de les 17.508 planificades).
S'han realitzat també 12 informes i 3 mapes visuals relacionats amb el pla de contingència, de desescalada i de represa.
Montse Gens va indicar que l'aplicació proSP ha permès:
El treball en equip, la coordinació i la cooperació entre atenció primària i l'entorn residencial, és clau en l'atenció sanitària dels pacients institucionalitzats.
El paper dels responsables de seguretat del pacient dels territoris, centres de salut i residències ha estat imprescindible per a implantar aquesta estratègia.
La publicació d'aquest manual busca minimitzar l'impacte que comporta per als professionals els llargs períodes excepcionals d'estrès agut arran el repte de la COVID-19.
La pandèmia per SARS-CoV-2 ha provocat una pressió extraordinària per al nostre Sistema de Salut i els professionals han adquirit un gran protagonisme en aquesta crisi sense proposar-s'ho.
L'autonomia i el lideratge clínic han determinat la capacitat i efectivitat de la resposta davant el repte de la COVID-19.
No obstant, aquesta crisi està suposant, per als professionals, llargs períodes d'exposició prolongada a estrès agut.
La manera en què aquest estrès els afecta varia en funció de la situació, les manifestacions individuals i les seves causes.
Una iniciativa conjunta d'un grup de professionals sanitaris i acadèmics publica un manual per a segones víctimes del SARS-CoV-2, per tal de contrarestar l'efecte perjudicial que aquesta crisi està tenint entre els professionals sanitaris.
Respostes possibles després de l'exposició prolongada a situacions d'estrès
Es poden identificar quatre tipus principals de respostes:
Recomanacions per a l'atenció de segones víctimes
La resposta col·lectiva a un esdeveniment traumàtic sempre passa per unes fases esperables: una època heroica, com la que es va viure a l'inici de la crisi, una "lluna de mel" (optimisme), desil·lusió (estrès i fatiga comunitària) i restauració (recuperació dels nivells pre-crisis).
En l'estat actual de pandèmia, existeix el risc de començar un període de desil·lusió i decepció.
És necessari, per tant, planificar una resposta contundent per entrar el més aviat possible en la fase de restauració.
Les recomanacions del grup d'experts es poden agrupar en tres grans blocs principals: accions per incrementar la resiliència de la organització, accions per enfortir la capacitat de resiliència dels professionals i altres accions a valorar pel centre.
Algunes de les recomanacions principals són les següents:
També volem recordar que des del Servei de Promoció de la Qualitat i la Bioètica del Departament de Salut de la Generalitat de Catalunya es fa formació en línia i tallers presencials en segones víctimes adreçada als professionals sanitaris de tota Catalunya.
Canal Seguretat dels Pacients del canal Salut.
El National Health Service (NHS) ha publicat el vídeo "The Pre-Administration Blood Component Transfusion Bedside Check" on destaca els passos clau per completar la verificació del control preliminar per l'administració dels components sanguinis.
Aquest control crític és l'última oportunitat per prevenir la transfusió d'un component sanguini incorrecte a un pacient.
L'hemovigilància és un sistema que permet detectar, registrar i analitzar, de manera completa, rigorosa i objectiva, els efectes adversos i incidents que es produeixen durant la donació i la transfusió sanguínia (extracció, processament, verificació, emmagatzematge, distribució i transfusió de sang i components).
Els components sanguinis només han de ser administrats per professionals de la salut certificats, capacitats i autoritzats.
Entre d'altres aspectes destaca que:
El consentiment informat és la conformitat lliure, voluntària i conscient d'un pacient, manifestada en el ple ús de les seves facultats després de rebre la informació adequada, perquè tingui lloc una actuació que afecta la seva salut.
Els requisits bàsics del consentiment informat són la llibertat, la competència i la informació suficient.
Per tant, s'ha d'entendre com un fruit de la relació clínica, sempre basada en els dos pilars fonamentals i insubstituïbles com són la confiança i el procés d'informació, més o menys complex.
Hauria d'afavorir la comprensió del procediment proposat, dir en què consisteix, les alternatives possibles, l'oportunitat i els resultats esperats (amb beneficis, seqüeles i riscos), per tal d'arribar a una decisió, ja sigui de tria, d'acceptació o de rebuig.
Actualment, el consentiment informat a Catalunya està regulat per la Llei 21/2000, de 29 de desembre, sobre els drets d'informació concernent la salut i l'autonomia del pacient, i la documentació clínica (articles 6 i 7 del capítol IV).
A l'Estat espanyol, existeix la Llei 41/2002, de 14 de novembre, bàsica reguladora de l'autonomia del pacient i de drets i obligacions en matèria d'informació i documentació clínica (articles 8, 9 i 10 del capítol IV).
Concretament, l'article 6 de la Llei 21/2000 especifica el següent en relació amb el consentiment informat:
Finalment, cal indicar que a l'article 7 d'aquesta mateixa Llei s'especifiquen les excepcions a l'exigència del consentiment informat i les situacions d'atorgament del consentiment informat per substitució.
Qualsevol activitat assistencial és sempre susceptible de millorar des del punt de vista de la seguretat dels pacients, és a dir, es poden reduir i prevenir els riscos associats a l'atenció sanitària.
Així, tal com succeeix en altres especialitats, els darrers anys s'observa un increment en el nombre d'estratègies dels àmbits nacional i internacional que impulsen la millora de la seguretat dels pacients en odontologia.
En l'anàlisi de 2.012 notificacions d'incidents relacionats amb l'atenció odontològica de la base de dades de la National Patient Safety Agency, es va observar que el 36% eren per errors administratius, el 10% per lesions, el 6% per urgències mèdiques, el 4% per inhalació / ingestió, el 4% per reaccions adverses i el 2% per errors en la localització de l'extracció.
Dins del projecte de seguretat en l'atenció odontoestomatològica, es va prioritzar la implementació d'estratègies per prevenir les infeccions relacionades amb l'assistència sanitària en els centres odontològics.
Concretament, una de les estratègies és la formació presencial sobre mesures bàsiques d'higiene en els centres odontològics.
Amb data de 2015, han fet aquest curs el 46% dels odontòlegs i estomatòlegs titulars dels centres odontològics catalans.
Una altra estratègia ha estat l'elaboració d'aquest document, basat en l'evidència científica i en la normativa vigent, que, mitjançant la difusió entre els professionals, té la finalitat de millorar la seguretat dels pacients odontològics.
En general, els professionals tendeixen a complir un programa de control d'infeccions i un pla de control de l'exposició si entenen la seva raó de ser.
A més, la formació professional ha de ser adequada a les funcions específiques que fan els professionals sanitaris, en aquest cas de les clíniques odontològiques.
L'equip que ha realitzat el manual de bones pràctiques està format per professionals i experts de diferents especialitats sanitàries.
Per a la seva elaboració, es va dur a terme una revisió exhaustiva de l'evidència científica en relació amb la prevenció de les infeccions als centres d'odontologia fins al setembre de 2015.
Es van seleccionar guies de pràctica clínica, recomanacions, documents de consens, metanàlisis i revisions sistemàtiques.
Aquest document tracta qüestions com ara els mecanismes de prevenció de la transmissió de malalties infeccioses; la higiene de les mans; la neteja, desinfecció i esterilització de l'utillatge odontològic; la desinfecció de superfícies; els residus a odontologia i la profilaxi i tractament antibiòtic en odontologia, principalment.
Cal assenyalar que el capítol 9, "Procediments quirúrgics orals", va ser prèviament publicat als Annals de Medicina.
Finalment, el manual remarca la importància de que els documents d'aplicació en el centre d'odontologia (per exemple, protocols) han d'estar basats en l'evidència científica, consensuats pels professionals, validats per la direcció del centre, coneguts pels professionals que hi treballen, i cal facilitar-los sempre al personal nouvingut, per tal de disminuir la variabilitat dels procediments i estandarditzar-los.