En persones adultes amb trastorns d'ansietat no s'ha de donar tractament de manera prolongada amb benzodiazepines.
Els trastorns d'ansietat representen un dels problemes de salut mental més freqüents entre la població general i sovint apareixen en associació amb altres malalties mentals.
Segons dades del 2014, un 18,2% de les persones a Catalunya refereixen problemes de depressió o ansietat i són el segon problema de salut que més afecta la qualitat de vida relacionada amb la salut.
En aquest context, el consum de benzodiazepines al nostre entorn ha continuat creixent de manera progressiva en els darrers anys, mantenint-se en molts casos com un tractament de llarga durada.
Al desembre de 2015, a 84 de cada 1.000 habitants se'ls havia prescrit una dosi diària definida (DDD) d'ansiolítics-hipnòtics a Catalunya, una de les xifres més elevades del món.
A més, el consum d'aquests fàrmacs es concentra en la gent gran.
Per al tractament inicial dels trastorns d'ansietat, excloent els trastorns obsessivocompulsius (TOC) i d'estrès posttraumàtic, les guies de pràctica clínica (GPC) actuals recomanen la utilització d'altres fàrmacs, principalment antidepressius, o bé el tractament psicològic individual o grupal, mitjançant teràpia congnitivoconductual, cognitiva basada en el mindfullness, o d'altres.
Aquestes estratègies han demostrat una eficàcia similar en el tractament de la major part de trastorns d'ansietat.
Les GPC de NICE, la Canadian Agency for Drugs and Technologies in Health i la GPC del Plan Nacional de Calidad recomanen l'ús de benzodiazepines només com a tractament adjuvant, especialment en aquelles situacions en les quals es requereixi d'una resposta més ràpida, com per exemple les crisis d'ansietat, l'agitació o durant el període inicial del tractament amb antidepressius, quan aquests fàrmacs encara no són efectius.
Tot i això, les guies coincideixen en no aconsellar el seu ús prolongat (més enllà de les 4 setmanes) pel risc de dependència, abús i tolerància a la medicació i pel risc d'aparició d'efectes adversos, que poden ser greus, com per exemple alteracions cognitives i de memòria, somnolència, augment del risc de caigudes i accidents de trànsit i, fins i tot, augment de la mortalitat.
Cal tenir en compte que aquests efectes són més freqüents i, especialment, rellevants en la població de gent gran, en la qual la prescripció de benzodiazepines s'ha disparat en els darrers anys.
D'altra banda, existeixen nombroses evidències que demostren que és possible la retirada de les benzodiazepines en pacients que prenen aquests fàrmacs de manera crònica.
El mètode per fer-ho dependrà de la situació de cada pacient.
En general, es recomana canviar a una benzodiazepina d'acció llarga, reduir la dosi de la benzodiazepina gradualment i recolzar el procés amb intervencions psicològiques.
A Catalunya, el 28% de les 818.337 persones majors de 18 anys amb diagnòstic actiu de trastorn d'ansietat, se'ls ha prescrit una benzodiazepina durant més de 4 setmanes.
Així mateix, el 51% de les 190.254 persones de més de 65 anys amb algun d'aquests diagnòstics porten més de 4 setmanes amb aquesta prescripció.
A més, la despesa total de benzodiazepines de l'any 2015 ha estat de 6.697.311 €, i la prescripció de temps prolongat representa una part molt important d'aquesta despesa (SISAP-Sistema d'Informació dels Serveis d'Atenció Primària, SISAP 2016).
En conclusió, no es recomana l'ús prolongat de benzodiazepines en el tractament dels trastorns d'ansietat en les persones adultes pel risc de tolerància, dependència i efectes secundaris greus associats a aquests fàrmacs i perquè existeixen altres alternatives terapèutiques efectives i més segures.
CAMFIC-Societat Catalana de Medicina Familiar i Comunitària
Butlletí de la Comissió Farmacoterapèutica, TerapICS.
Barcelona: Institut Català de la Salut.
Barcelona: Fundació Institut Català de Farmacologia.