Durant el darrer any la seguretat i la salut en el treball ha ocupat les portades de la premsa a nivell mundial.
Així, els mitjans de comunicació d'arreu del món varen retransmetre en directe el rescat dels 33 miners atrapats a 700 metres sota terra a una mina de Copiapó (Xile).
Al mateix temps, la premsa anava plena amb l'onada de suïcidis de treballadors de France Télécom.
Més recentment, l'exposició de treballadors japonesos a fortes dosis de radiació en els intents per aturar les fuites radioactives a la central nuclear de Fukushima ha tornat a portar la seguretat i salut laboral a les portades.
Cartell commeratiu del Dia Internacional de Seguretat i Salut Laboral 2011.
Aquests casos tan particulars, però, no han servit per fer que se'n parli de forma aprofundida de la tragèdia silenciosa que té lloc cada dia arreu del món, i de la qual a dures penes ens arriben notícies: segons estimacions de l'Organització Internacional del Treball (OIT), cada any moren al món més de dos milions de persones per accidents de treball o malalties professionals, és a dir, més de 5.000 persones perden cada dia la vida tot mirant de guanyar-se-la.
Gràcies als esforços de les empreses, els treballadors i treballadores, les organitzacions patronals i sindicals i la Generalitat, la contribució catalana a aquest negre registre s'ha reduït de forma important en els darrers anys.
Cal tenir present que, a banda de les víctimes mortals, la manca de mesures preventives fa que, dins les empreses, es mantinguin condicions de treball que poden afectar les persones treballadores, tot generant situacions que tenen importants repercussions no només en la salut i el benestar de les persones, sinó, també en la productivitat de l'empresa i de tot el país.
Els casos extrems de França, Xile i el Japó mencionats a l'inici són una clara demostració que la tecnologia o els nous modes d'organització del treball fan emergir amb força riscos laborals que fins ara no es tenien en compte.
I això quan encara no tenim completament controlats riscos "clàssics", com són els de la mineria, un sector que ja a l'any 1843 comptava a la Gran Bretanya amb un cos d'inspecció laboral específic.
Paradoxalment, sovint són els mateixos avenços tecnològics que contribueixen a protegir la salut i benestar de les persones i a millorar la productivitat de les empreses els que generen riscos d'una altra mena si, juntament a la decisió de posar-los en marxa no es pren la decisió d'incorporar els canvis que facin possible la protecció de les persones.
Així passa amb la substitució del carbó per l'energia nuclear –que comporta una reducció de l'activitat extractiva, però fa incrementar els riscos per la radioactivitat- o amb la mecanització de les tasques, que fa que cada vegada el treball sigui menys físic però més monòton si no s'incorporen altres mesures que facilitin la variabilitat de les tasques.
Els canvis productius, tant pel que fa a la introducció de noves tecnologies com pel que fa als canvis en el mercat de treball i les condicions d'ocupació han generat un augment dels riscos relacionats amb l'organització del treball que no per ser "intangibles" són inabordables, i sabem que també es poden prevenir els danys que es deriven.
Les modificacions dels riscos que genera el món del treball no s'han produït únicament per canvis tecnològics o organitzatius, sinó també perquè els perfils dels treballadors i treballadores estan canviant.
Les condicions d'ocupació i les característiques del mercat de treball actuals augmenten les situacions de precarietat, ja sigui per la dificultat perquè els joves entrin en el mercat de treball o per a que ho facin les dones de manera plena i en condicions d'igualtat.
D'altra banda, la incorporació de la dona al mercat de treball ha fet emergir una nova preocupació per als treballadors d'ambdós sexes, que és el de la cura dels fills mentre els pares treballen.
Aquest factor genera riscos psicosocials que cal tenir en compte a l'hora d'organitzar el treball a les empreses i de garantir que no se situa la persona treballadora en el dilema de triar entre feina i família.
Finalment, l'arribada d'un gruix important de treballadors immigrants en la darrera dècada ha fet necessari adaptar les estratègies preventives, en particular pel que fa a la formació, a les seves necessitats en matèria de llengua.
Cal tenir present que, normalment, la cultura preventiva als seus països d'origen és pràcticament inexistent i que sovint la precarietat laboral que pateixen els fa més vulnerables davant condicions laborals inadequades.
La instauració del 28 d'abril com a Dia Internacional de la Seguretat i la Salut en el Treball té el seu origen en la iniciativa que l'any 1996 va prendre en un acte d'encesa d'espelmes i encens en record dels treballadors víctimes d'accidents de treball i malalties professionals, organitzada a Nova York per la Confederació Internacional d'Organitzacions Sindicals Lliures.
D'aleshores ençà, amb el suport de l'Organització Internacional del Treball, la celebració d'aquesta jornada s'ha anat consolidant.
Aquest Dia és una bona ocasió per difondre la importància de la cultura de la prevenció, ja sigui amb actes o amb la difusió que, amb l'ajuda de les noves tecnologies, permet fer arribar a les persones treballadores consells bàsics per fer front a determinats riscos, com és el cas amb les píndoles de vídeo sobre el soroll, els trastorns musculoesquelètics i la organització del treball elaborades pel Departament i que es poden veure a través d'aquest portal.
A Catalunya ja fa uns anys que la Generalitat i els principals sindicats i organitzacions patronals acorden un cartell commemoratiu d'aquest Dia Internacional.
Cal tenir present, però, que establir un dia per recordar les víctimes de les males condicions de treball no és més que un estímul per fer la feina de tots els dies, que és treballar per aconseguir que, any rere any, siguin menys les víctimes a recordar el següent 28 d'abril.