Si no podeu controlar adequadament la diabetis amb una alimentació saludable i activitat física, el vostre metge podrà recomanar-vos medicaments (generalment pastilles).
La funció dels fàrmacs és mantenir la glucosa en nivells acceptables.
En ocasions, amb el temps, pot ser necessari combinar dos o tres píndoles o afegir insulina al tractament.
Per tant, hi haurà persones amb diabetis que només amb l'alimentació saludable es mantindran molts anys amb bon control glucèmic, mentre que altres necessitaran que se'ls prescriguin fàrmacs des de l'inici del tractament.
El tractament de la DM2 ha de ser sempre individualitzat: el metge us indicarà quin pot ser el més adequat per a vosaltres.
En ocasions, però, hi ha diverses opcions de tractament que poden ser vàlides en un mateix pacient i en un moment determinat.
Punts claus del tractament amb medicaments
Les pautes més utilitzades per al tractament de la DM2 en la majoria del pacients, i d'acord amb diverses guies de pràctica clínica, són les següents:
Aquestes recomanacions no estan destinades a servir com una norma i no substitueixen el judici clínic ni exclouen altres opcions terapèutiques que puguin ser igualment vàlides o complementàries.
Els fàrmacs més utilitzats en la diabetis mellitus tipus 2 són els antidiabètics orals, amb diferents mecanismes d'acció.
Bàsicament uns afavoreixen la utilització de la insulina pels teixits, altres faciliten la producció d'insulina i un altre grup incrementa l'eliminació de la glucosa a través de l'orina.
A la taula dels diferents tipus d'antiabètics es descriuen els medicaments més utilitzats per al tractament de la diabetis mellitus tipus 2, el seu efecte sobre els nivells de glucosa (sucre), el risc de produir hipoglucèmies (baixades de sucre), el seu efecte en el pes corporal, els possibles efectes secundaris i el cost.
La insulina és una hormona produïda pel pàncrees que ajuda a eliminar el sucre de la sang i emmagatzemar-lo en el múscul i el greix.
En la diabetis, el nivell de sucre en sang és alt pel fet que el cos no produeix suficient insulina o no respon adequadament a aquesta.
La insulina s'acostuma a afegir al tractament quan els fàrmacs orals són incapaços de mantenir nivells adequats de glucosa.
Generalment cal continuar prenent una part o tots els medicaments orals que s'utilitzaven abans d'incorporar la insulina
Quan amb la pauta de fàrmacs orals conjuntament amb una insulina basal no s'aconsegueix un control adequat de la glucosa, el vostre metge pot intensificar la pauta d'insulina i afegir una insulina d'acció ràpida al tractament.
A l'inici, només cal administrar insulina ràpida després de menjar algun aliment que habitualment produeixi més elevació de la glucosa.
Si el control no és adequat, el vostre metge us pot prescriure més insulina d'aquest tipus.
També hi ha combinacions premesclades d'insulina ràpida amb lenta.
A la taula es mostren els diferents tipus d'insulina.
La insulina és una hormona natural, per la qual cosa no té dosi màxima i pot donar-se la dosi necessària sense límit fins a ajustar la glucèmia.
L'únic sostre terapèutic és l'aparició d'hipoglucèmia
La insulina s'administra per injecció subcutània mitjançant una ploma d'insulina amb una agulla fina.
La majoria de les persones experimenten molt poc dolor amb les injeccions.
Habitualment només es necessita una dosi a la nit.
La insulina s'injecta a la pell de l'abdomen o a la part externa de la cuixa, a les natges o als braços, en funció del tipus d'insulin
Els dos efectes indesitjables més comuns són la possibilitat de presentar hipoglucèmies i l'augment de pes.
Les hipoglucèmies sovint apareixen quan se salten o es retarden els àpats, quan no s'està menjant prou o quan es realitza activitat física massa intensa.
Això es pot evitar mitjançant la reducció de la ingesta d'aliments, especialment carbohidrats i greixos.
Si us han prescrit insulina, a l'inici del tractament haureu de comprovar el vostre nivell de sucre en sang d'una a dues vegades al dia.
Normalment, ho haureu de fer al matí abans d'esmorzar (en dejú).
El dispositiu per comprovar el vostre nivell de sucre en sang es diu glucòmetre.
Es pot viatjar amb la ploma d'insulina sense necessitat d'emmagatzematge especial, però quan es fa un viatge en avió no es pot facturar a la maleta a causa de les baixes temperatures de la bodega i s'ha de dur a sobre.
Demaneu al vostre metge habitual un informe conforme necessiteu la medicació per embarcar.
Els símptomes comuns de la hipoglucèmia són sentir-se marejat, suat, fred, confós, tremolós i feble.
Midriasi (dilatació excessiva o anormal de la pupil·la)
Hemiparestèsies (anomalies de la percepció de les sensacions en una meitat del cos)
Si això passa, és recomanable prendre aliments que contenen 15 g d'hidrats de carboni d'absorció ràpida, com per exemple:
Quinze minuts després de prendre la glucosa i si la hipoglucèmia continua, s'ha de tornar a prendre glucosa.
Quan la glucèmia torna a la normalitat, la persona ha de prendre 15 g d'hidrats de carboni d'absorció lenta per prevenir que es torni a repetir la glucèmia.
Aliments que contenen 15 g d'HC d'absorció lenta:
El glucagó (hormona que fa augmentar la glucèmia) s'ha de prescriure a totes les persones que tinguin un major risc d'hipoglucèmia greu.
Els cuidadors o membres de la família d'aquestes persones han d'aprendre a administrar-lo.
S'ha de conservar a la nevera de casa i cal anar renovant la recepta per evitar que caduqui.
Una hipoglucèmia no reconeguda, o la presència d'un o més episodis d'hipoglucèmia severa hauran de fer reavaluar el tipus de tractament.
Caldrà avaluar de més a prop els nivells de glucèmia i les hipoglucèmies en els pacients que mostrin una disminució de les seves capacitats cognitives.
Els pacients amb obesitat severa i una diabetis difícil de controlar malgrat l'alimentació saludable, la pràctica d'activitat física i la medicació, poden valorar la possibilitat de sotmetre's a una cirurgia per baixar de pes (cirurgia bariàtrica)
En molts casos, la cirurgia bariàtrica o cirurgia metabòlica resol completament la malaltia, sobretot en pacients amb diabetis de 2 a 10 anys d'evolució i sense complicacions.
Si no la resol, permet disminuir la medicació de forma considerable.