A pels danys i perjudicis derivats d'un accident de motocicleta al PK X de la carretera Y (t. m.
B), i que atribueix a la presència de sepiolita a la calçada
I. Objecte i preceptivitat del Dictamen
La determinació de l'existència de responsabilitat patrimonial es fa a través d'un procediment propi, en el qual és necessari un assessorament jurídic específic, per al qual l'ordenament ha previst la intervenció dels alts òrgans consultius corresponents.
Així, a Catalunya, s'atribueix a la Comissió Jurídica Assessora la intervenció en aquests procediments, que deriva de l'article 8.3.a) de la Llei 5/2005, de 2 de maig, reguladora d'aquesta Comissió, i del que preveu l'article 86 de la Llei 26/2010, de 3 d'agost, de règim jurídic i de procediment de les administracions públiques de Catalunya.
L'article 8 referit de la Llei 5/2005 determina la preceptivitat del parer de la Comissió en les reclamacions de responsabilitat patrimonial la quantia de les quals sigui igual o superior a 50.000 euros, tal com succeeix en el present cas, en què la indemnització reclamada és de 184.439,83 euros (cent vuitanta-quatre mil quatre-cents trenta-nou euros amb vuitanta-tres cèntims).
Constitueix l'objecte d'aquest Dictamen la reclamació d'indemnització instada per la Sra.
A pels danys i perjudicis derivats de l'accident de circulació sofert el dia 24 de setembre de 2011, a la carretera Y, PK X, direcció al municipi C, al terme municipal de B. La reclamant considera que les lesions sofertes són conseqüència d'un mal funcionament del servei públic, atesa la relació causal directa que existeix entre el manteniment incorrecte de la carretera i l'accident de circulació en el qual es van produir les lesions.
En concret, la motocicleta en què la reclamant circulava com a acompanyant va lliscar com a conseqüència de l'existència a la calçada de sepiolita; material escampat prèviament per un equip de bombers per a eliminar les restes de líquids provinents d'un accident anterior, produït en aquell mateix punt quilomètric de la carretera Y. La sepiolita, mineral que es caracteritza per tenir un alt poder absorbent, s'utilitza per a assecar productes oliosos, i és habitual emprar-lo després d'accidents de trànsit per tal d'absorbir les taques produïdes per vessaments de líquids provinents dels cotxes com oli, gasoil o benzina.
Un cop la sepiolita se satura amb els materials absorbits, es retira de la calçada, ja que, en cas contrari, per les seves pròpies característiques, es converteix en un material lliscant, especialment quan es mulla, tal com va succeir en l'accident en el qual va estar implicada la reclamant.
La proposta de resolució emesa per l'Administració és de caràcter estimatori; però la reclamant i l'òrgan instructor discrepen pel que fa al quantum indemnitzatori.
La institució de la responsabilitat patrimonial
L'article 106.2 de la Constitució espanyola reconeix el dret dels particulars de ser indemnitzats en qualsevol lesió que pateixin en els seus béns i drets com a conseqüència del funcionament dels serveis públics, exceptuant els casos de força major.
Respecte al procediment per a reclamar aquesta indemnització, es regula, amb caràcter general, als articles 84 i següents de la Llei 26/2010.
Així mateix, cal tenir en compte la regulació que, en aquest àmbit, contenen els articles 139 i següents de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de règim jurídic de les administracions públiques i del procediment administratiu comú (en endavant, LRJPAC), i el Reial decret 429/1993, de 26 de març, pel qual s'aprova el Reglament dels procediments de les administracions públiques en matèria de responsabilitat patrimonial (en endavant, RPRP).
D'acord amb les previsions contingudes en aquestes normes i la interpretació que n'ha efectuat la jurisprudència del Tribunal Suprem i la doctrina legal emanada d'aquesta Comissió Jurídica Assessora, així com dels diversos organismes consultius de l'Administració, perquè pugui prosperar l'acció de responsabilitat patrimonial han de concórrer necessàriament una sèrie de requisits de caràcter material, previstos tots ells en l'article 81 de la Llei 26/2010, i que es concreten en: a) Que existeixi un dany real, efectiu, avaluable econòmicament i individualitzable en relació amb una persona o un grup de persones; b) Que el dany sigui antijurídic, en el sentit que qui el pateix no tingui el deure jurídic de suportar-lo; c) Que la lesió sigui conseqüència del funcionament normal o anormal dels serveis públics, i d) Que el dany no s'hagi produït per raó de força major.
Pel que fa als requisits de caràcter formal, l'article 142.5 de l'LRJPAC exigeix que la reclamació de responsabilitat patrimonial s'interposi en el termini d'un any.
A l'hora de determinar el dies a quo en el còmput d'aquest termini d'un any, la Llei distingeix en funció de l'actuació administrativa de la qual es derivi, suposadament, la responsabilitat patrimonial.
En el cas de danys a les persones, de caràcter físic o psíquic, el termini es comença a computar des de la curació o la determinació de l'abast de les seqüeles; criteri que es reitera en l'article 4.2 de l'RPRP.
A) Quant a la legitimació activa, s'han de fer les consideracions següents:
- Inicialment, es va obrir un únic expedient de reclamació, en què els reclamants eren els dos ocupants de la motocicleta que va patir l'accident: la Sra.
D, que van presentar la reclamació a través de la seva representació lletrada.
- Posteriorment, la reclamant va canviar de lletrat -respecte al qual consta en l'expedient l'acta de designació efectuada davant la instructora en data 4 d'abril de 2013 (pàgina 317 de l'expedient)-, i aquest va presentar novament al Departament d'Interior la reclamació formulada anteriorment pel primer lletrat, amb la qual cosa es va obrir un nou expedient de reclamació de danys.
- Un cop la instrucció es va assabentar que es tractava del mateix sinistre, el mateix vehicle, la mateixa carretera i punt quilomètric i que l'escrit s'havia formulat inicialment d'una manera conjunta, es va procedir a dictar una resolució d'acumulació d'ambdues reclamacions en un únic expedient.
D va interposar un recurs contenciós administratiu contra el silenci negatiu de l'Administració, cosa que va determinar la urgència en la resolució expressa de la seva pretensió per tal de remetre l'expedient complet al Jutjat Contenciós Administratiu núm. 1, de Barcelona.
Per aquesta circumstància, juntament amb el fet que, per la quantitat sol·licitada per la reclamant, es requeria una tramitació diferent de la del conductor del vehicle (en ser preceptiu el dictamen de la Comissió Jurídica Assessora), es va procedir a dictar una resolució consistent a deixar sense efecte l'acumulació efectuada i tramitar els dos expedients separadament: el primer, en relació amb el Sr.
D, que va ser objecte de resolució estimatòria en via administrativa; i el segon, en relació amb la Sra.
A, i aquest darrer expedient és el que constitueix l'objecte del present Dictamen.
B) Pel que fa a la legitimació passiva, inicialment la reclamació es va interposar amb caràcter solidari contra l'Administració de la Generalitat -el Departament d'Interior, al qual pertany el Cos de Bombers que va actuar al lloc dels fets el dia de l'accident- i la Diputació E, per entendre que en aquell moment era la titular de la carretera.
Malgrat l'anterior, la titular de la via és, realment, la Generalitat de Catalunya, cosa que determina que, de conformitat amb l'article 142.2 de l'LRJPAC, en relació amb l'article 12.h) de la Llei 13/1989, de 14 de desembre, d'organització, procediment i règim jurídic de l'Administració de la Generalitat de Catalunya, sigui competent per a conèixer de la reclamació el Departament de Territori i Sostenibilitat.
C) Quant a l'exercici de l'acció i, en concret, al termini per a reclamar, l'article 142.5 de l'LRJPAC estableix que, "En tot cas, el dret de reclamar prescriu al cap d'un any d'haver-se produït el fet o l'acte que motiva la indemnització o de manifestar-se l'efecte lesiu.
En cas de danys a les persones, de caràcter físic o psíquic, el termini es comença a computar des de la curació o la determinació de l'abast de les seqüeles"; criteri que es reitera en l'article 4.2 de l'RPRP.
En el present cas, els fets que van motivar la reclamació es van produir el 24 de setembre de 2011, i van donar lloc a una intervenció quirúrgica en data 30 de setembre per al tractament d'una fractura humeral, consistent a dur a terme un enclavatge endomedul·lar.
En data 6 de febrer de 2012, la reclamant es va sotmetre a una nova intervenció per a retirar parcialment el material d'osteosíntesi i, en data 28 de febrer de 2013, a una última intervenció per a retirar completament el material d'osteosíntesi i efectuar una artròlisi tancada (mobilització sota anestèsia) de l'espatlla i el colze drets.
De conformitat amb l'escrit d'al·legacions presentat per la representació lletrada de la reclamant en data 17 d'octubre de 2013, es considera que la consolidació de la lesió es va produir el 26 d'agost de 2013.
Respecte al seu abast, entre juliol de 2013 i febrer de 2015 es van emetre tres resolucions administratives de l'Institut Nacional de la Seguretat Social (INSS) del municipi F, totes elles amb contingut discordant, fins i tot en la contingència.
L'última d'aquestes resolucions, de data YY, va reconèixer a la reclamant una incapacitat permanent en grau total per a la seva professió habitual com a auxiliar clínica, i argumentava una contingència de malaltia comuna.
La instant va presentar la reclamació en data 16 de març de 2012, abans de transcórrer un any des que va tenir lloc l'accident de circulació que va causar les lesions, però abans que aquestes es consolidessin.
Durant el procés, s'han acreditat totes les lesions patides, cosa que determina que, tal com ha declarat la jurisprudència (Sentència del Tribunal Suprem de 19 de desembre de 2006) i també la doctrina legal d'aquesta Comissió Jurídica Assessora (Dictamen 164/2009), la reclamació sigui temporània.
D) Finalment, en relació amb la tramitació del procediment que regula la Llei 26/2010, l'LRJPAC i l'RPRP, s'han seguit els tràmits previstos legalment.
Es destaca que s'ha donat trasllat de la presentació de la reclamació a totes les parts interessades, inclosa l'entitat asseguradora de l'Administració, i que es va notificar a la reclamant l'obertura del tràmit d'audiència.
Aquesta manera d'actuar s'ajusta al que preveu l'article 85 de la Llei 26/2010 i també a les recomanacions efectuades per aquest òrgan en nombrosos dictàmens i en les memòries d'activitats dels anys 2008 i 2011.
Abans que aquesta Comissió es pronunciï sobre els extrems vinculats amb el fons de l'assumpte, cal emmarcar adequadament els fets i les circumstàncies que concorren en aquesta reclamació i conèixer quins són els danys al·legats per la reclamant i quina és la proposta efectuada per l'Administració.
A) Segons descriu la instant en la reclamació de responsabilitat, en data 24 de setembre de 2011, aproximadament a les 19.15 hores, anava com a acompanyant en una motocicleta del Sr.
D per la carretera Y, direcció al municipi C, quan, d'una manera inesperada, en el PK X, es van trobar sepiolita a la calçada, que havia estat abocada prèviament amb l'objectiu d'absorbir les taques d'oli provocades per un accident anterior.
La sepiolita abocada superava l'espai necessari per a absorbir els líquids referits, i, en no ser retirada adequadament, es va convertir en un material extraordinàriament lliscant, fins al punt que, en el full d'informació dels Mossos d'Esquadra, es manifesta que els agents van comprovar in situ que tenien problemes per a mantenir-se dempeus a la zona i que altres motocicletes que passaven en aquell moment, tot i les advertències dels agents, tenien problemes per a mantenir la verticalitat.
La reclamant i el conductor de la motocicleta van patir així un accident que va provocar a la instant una fractura a l'húmer, de la qual va ser intervinguda quirúrgicament el 30 de setembre de 2011 i, posteriorment, en dates 6 de febrer de 2012 i 28 de febrer de 2013, per tal de retirar-li el material d'osteosíntesi, i va requerir, així mateix, diverses sessions de rehabilitació.
Tenint en compte l'anterior, la reclamant quantifica els danys soferts en 184.439,83 euros, com a resultat de la suma següent:
- Lucre cessant derivat de la baixa laboral, que li ha ocasionat una disminució d'ingressos els anys 2012 i 2013: 8.761,86 euros.
a) Físiques: Limitació de la mobilitat de l'espatlla, espatlla dolorosa, colze dolorós i àlgies cervicals i dorsals: 24 punts x 1.141,16 euros/punt = 30.126,62 euros.
b) Estètiques: Perjudici estètic moderat per les cicatrius queloides i retràctils a l'espatlla i l'avantbraç dret: 8 punts x 824,32 euros/punt = 7.254,01 euros.
- Despeses: farmàcia, transports, ulleres graduades i vestimenta trencada durant l'accident: 2.082,79 euros.
Respecte a aquesta valoració, cal tenir en compte que la va efectuar la reclamant en l'escrit de data 3 d'octubre de 2013.
Per tant, es tracta d'una valoració que té en compte la Resolució de l'INSS Z, en virtut de la qual li van reconèixer la incapacitat permanent per a realitzar el seu treball com a auxiliar de clínica, i en què la contingència va ser "accident no laboral".
No obstant això, la mateixa resolució recollia la proposta emesa per la Comissió d'Avaluació d'Incapacitats, que preveia que la qualificació d'incapacitat total proposada podia ser revisada a partir de l'1 de juliol de 2014; en preveure, en particular, que la situació d'incapacitat podia ser objecte de revisió per una millora, que permetés reincorporar-se al lloc de treball abans de dos anys (pàg.
Segons consta en l'expedient, en data XX, l'INSS va dictar una nova resolució, en què declarava que la reclamant no estava en cap grau d'incapacitat permanent, per la qual cosa havia de deixar de percebre la pensió a partir del dia següent a la data de la resolució (pàg.
Com a conseqüència d'aquest recurs, en data YY, l'INSS va resoldre estimar la reclamació prèvia, i va declarar que les lesions patides per la reclamant constitueixen una incapacitat permanent en grau total, i que la contingència era "malaltia comuna" (pàg.
Malgrat la Resolució de l'INSS XX, que declarava que la reclamant no estava en cap grau d'incapacitat permanent, i la Resolució YY del mateix òrgan, que, en reconèixer la incapacitat permanent total, determinava que la contingència ja no era un "accident no laboral", sinó una malaltia comuna, no consta en l'expedient que la reclamant hagi presentat una nova valoració econòmica de les lesions sofertes.
B) L'entitat asseguradora de l'Administració hi va presentar al·legacions en dates 20 de febrer de 2014 i 6 de setembre i 21 de maig de 2015.
En cadascun d'aquests escrits va presentar una valoració diferent dels danys, tenint en compte les tres resolucions de l'INSS referides, les quals eren discordants tant en l'atorgament de la incapacitat com en el tipus de contingència.
En les al·legacions de 6 de setembre i de 21 de maig de 2015, la valoració anava acompanyada, addicionalment, d'un dictamen mèdic pericial.
En l'últim d'aquests escrits, l'asseguradora considerava que la quantitat que correspon a la reclamant en concepte d'indemnització és de 47.128,12 euros; quantitat que és resultat de la suma següent:
c) Físiques (11 punts) i estètiques (4 punts) = 12.399,49 euros.
C) L'òrgan instructor reconeix la realitat de l'accident i del relat que en fa la reclamant, i afirma, així mateix, l'existència del nexe causal que determina que concorri la responsabilitat patrimonial de l'Administració.
D'altra banda, aquesta responsabilitat ja va ser reconeguda mitjançant la Resolució de 7 de febrer de 2014 en relació amb el conductor de la motocicleta en què circulava la reclamant com a acompanyant.
Atenent l'anterior, l'instructor proposa estimar parcialment la reclamació efectuada per la instant; únicament amb discrepàncies pel que fa al quantum indemnitzatori.
En aquest sentit, consten en l'expedient diverses propostes de resolució en les quals varia la quantia indemnitzatòria, atenent les diferents resolucions dictades per l'INSS.
En la primera proposta de resolució, de data 2 de juny de 2014, l'instructor determina que és procedent admetre l'existència de responsabilitat patrimonial de l'Administració titular de la via, en la mesura en què no s'ha acreditat l'existència d'un servei de manteniment i conservació de la via adequat.
Respecte a la valoració econòmica del dany sofert, l'instructor assumeix íntegrament l'anàlisi i la consideració dels diferents conceptes i partides efectuada per l'asseguradora de la Generalitat de Catalunya.
En data 9 de juny de 2015, es va emetre un informe proposta complementari a la proposta de resolució inicial en què s'assumia l'última valoració efectuada per l'asseguradora de la Generalitat en data 28 de maig de 2015, i es proposava, així, que s'indemnitzés la reclamant amb una quantitat de 47.128,12 euros.
Aquesta última proposta és informada favorablement per l'Assessoria Jurídica del Departament de Territori i Sostenibilitat.
Entrant ja en l'anàlisi de la concurrència dels elements que conformen la responsabilitat patrimonial, aquesta Comissió constata que ha quedat provat que la reclamant ha patit un dany real, efectiu i avaluable econòmicament, tal com exigeixen els articles 139 i 141 de l'LRJPAC i l'article 81 de la Llei 26/2010.
Així mateix, ha quedat acreditada documentalment (entre d'altres, en el full d'informació d'accidents de la Policia de la Generalitat-Mossos d'Esquadra) la realitat de l'accident en una carretera de titularitat de la Generalitat de Catalunya i la causa que el va motivar, concretada en l'existència de sepiolita a la calçada.
Atenent l'anterior, per tal que prosperi la reclamació de responsabilitat patrimonial, resta només determinar si l'existència de sepiolita a la calçada és imputable al funcionament del servei públic de carreteres en una relació de causa a efecte que obligui l'Administració a indemnitzar el resultat lesiu produït.
Pel que fa a aquesta qüestió, s'ha de tenir en compte que, tal com s'ha exposat anteriorment, en el sinistre es van veure implicats dos perjudicats que circulaven en la mateixa motocicleta, per la qual cosa els fets pels quals reclama la perjudicada coincideixen amb aquells exposats en la reclamació del conductor del vehicle, respecte a la qual l'Administració va dictar una resolució estimatòria en data 7 de febrer de 2014.
En relació amb aquesta última reclamació, no era preceptiu el dictamen d'aquesta Comissió Jurídica Assessora, per la qual cosa és procedent que aquest òrgan es pronunciï sobre el nexe causal existent entre l'accident i el dany causat.
En aquest punt, la premissa és que l'article 57 del Text refós de la Llei sobre trànsit, circulació de vehicles de motor i seguretat viària, aprovat pel Reial decret legislatiu 339/1990, de 2 de març, atribueix al titular de la via la responsabilitat del manteniment d'aquesta en les millors condicions possibles de seguretat per a la circulació; i són particularment rellevants les previsions de l'apartat segon d'aquest precepte, que es refereixen a la senyalització de caràcter circumstancial per raó de les contingències en el trànsit i la senyalització variable per al seu control.
D'altra banda, l'article 31 del Text refós de la Llei de carreteres, aprovat pel Decret legislatiu 2/2009, de 25 d'agost, disposa que l'explotació de la carretera comprèn les operacions de conservació i manteniment i les actuacions dirigides a la defensa de la via i a millorar-ne l'ús, incloses les actuacions referents a la senyalització.
Assentat l'anterior, per tal que s'apreciï la responsabilitat de l'Administració, és necessari que es produeixi un funcionament anormal del servei públic de carreteres (Sentència del Tribunal Suprem de 3 de desembre de 2002), ja que no es pot pretendre que els particulars hagin d'actuar amb una perícia superior a la normal en la conducció per a esquivar uns perills que l'Administració té l'obligació d'evitar (dictàmens 305/1999 i 52/2000, entre d'altres).
En aquesta línia i, en particular, respecte als accidents provocats per l'existència de taques o materials en les carreteres i vies de circulació, per a apreciar l'existència d'un nexe causal entre l'actuació administrativa i el dany causat, aquesta Comissió ha tingut en compte dos criteris: 1) La immediatesa del fet, ja que no es pot parlar de manca de diligència en relació amb uns fets que l'Administració no coneixia, i 2) Que l'element causant de l'accident sigui aliè al servei públic i que l'Administració hagi actuat d'una manera diligent en la restauració de la seguretat alterada.
No es pot imputar a l'Administració qualsevol resultat lesiu amb origen en la intervenció de tercers que alteren les condicions de seguretat de la carretera.
En el cas que ens ocupa, els termes en què es va dur a terme l'actuació administrativa i en què es va produir l'accident queden reflectits en els informes incorporats a l'expedient, en concret:
a) El full d'informació dels Mossos d'Esquadra (pàg.
8 i següents de l'expedient), el tenor literal del qual, en relació amb l'accident en què va estar implicada la reclamant i pel que fa a les causes, és el següent:
«Entenem que l'accident es produeix a causa de l'existència d'una taca relliscosa a la superfície de la via.
Tot i que al lloc de l'accident existia senyalització circumstancial de: "prohibit circular a més de 40 km/h" i de "perill indefinit", els agents van poder comprovar in situ com tenien problemes per mantenir-se dempeus a sobre de zona a la qual es troba la taca i com d'altres motocicletes que passaven per la zona, tot i passar a velocitats inferiors a 20 km/h per haver estat advertits pels agents, tenien problemes per mantenir la verticalitat.
Per tant entenem que la senyalització, tot i estar al lloc, era insuficient o en el seu defecte inadequada per les circumstàncies reals de la calçada.
Entenem com a causa principal i eficient de l'accident l'existència d'una taca relliscosa al paviment que fa que el conductor de la motocicleta tot i conduir a una velocitat reduïda i no frenar amb brusquedat no pugui mantenir l'equilibri del vehicle.»
b) L'informe del caporal del Cos de Bombers adscrit al Parc de Bombers del municipi G de la Direcció General de Prevenció, Extinció d'Incendis i Salvament de la Generalitat de Catalunya, de data 27 d'abril de 2012 (pàg.
65 i següents de l'expedient), el qual, respecte a l'actuació d'aquest Cos, indica que, en relació amb l'accident de trànsit que es va produir amb anterioritat al que va patir la reclamant, la zona estava senyalitzada i, després de valorar la situació, es va procedir a l'excarceració de les víctimes accidentades per a alliberar-les dels cotxes i que, una vegada aquestes van ser traslladades i les grues van retirar els vehicles de la calçada, ja havien arribat al lloc del sinistre els operaris de Conservació de Carreteres.
Després de netejar les restes metàl·liques, plàstiques i de vidres de la via, l'informe indica que es va procedir a escampar sepiolita per tal que absorbís l'oli de la via; acció que es va acompanyar amb una escombra per tal d'incidir en la porositat de la calçada perquè no quedessin restes d'oli.
En aquell moment, una vegada comunicada l'acció als Mossos d'Esquadra, la Policia Local que restava al lloc va comunicar que la retirada de restes de sepiolita la realitzaria Conservació de Carreteres, per la qual cosa els membres del Cos que s'havien desplaçat van tornar al parc de bombers.
Del contingut dels informes referits es desprèn que existeix un nexe causal entre l'actuació administrativa i l'accident produït, ja que es va produir un anormal funcionament en el servei públic de manteniment de la carretera en condicions adequades de seguretat.
Com ja s'ha indicat, la taca relliscosa que va provocar l'accident patit per la reclamant a les 19.05 hores té l'origen en un accident previ, produït a les 17.25 hores, i, respecte al qual, segons consta en l'expedient, la incidència ja estava tancada, per la qual cosa no és possible ponderar la responsabilitat de l'Administració atenent el criteri d'immediatesa.
Així mateix, l'element causant de l'accident tampoc no va ser aliè al funcionament del servei públic, ja que els mateixos bombers van estendre la sepiolita, i corresponia retirar-la als responsables de conservació de carreteres.
No consta acreditat en l'expedient que aquesta retirada es dugués a terme, i es contravé així allò previst en el "Protocol d'actuació de neteja de paviments de productes vessants sobre la calçada (carburants, oli, gasoil, gasolina) amb sepiolita" (pàg.
De conformitat amb aquest últim instrument, la neteja del producte vessat es produeix en quatre fases: la primera fase consisteix a estendre la sepiolita a la superfície amb presència de producte vessat; la segona, a escombrar completament amb sepiolita el material sobre la calçada per a absorbir la pèrdua del producte vessat; la tercera, a retirar la sepiolita estesa amb el producte vessat absorbit, i la quarta, a comprovar de nou la superfície per si encara hi ha restes del producte vessat i, si és així, començar de nou l'actuació de neteja amb sepiolita des de la fase primera, fins que la calçada/ferm quedin completament secs.
No consta en l'expedient que les dues últimes fases es duguessin a terme, la qual cosa suposa un funcionament anormal dels serveis públics i és la causa de l'accident patit per la reclamant.
Addicionalment, s'ha d'afegir que, tal com indiquen els mateixos Mossos d'Esquadra, la senyalització circumstancial de "prohibit circular a més de 40 km/h" era "insuficient o en el seu defecte inadequada" per les circumstàncies reals de la calçada, ja que els conductors de les altres motocicletes (diferents de l'accidentada) que passaven per la zona, tot i ser advertits pels agents, tenien dificultats per a mantenir la verticalitat.
Totes les circumstàncies anteriors determinen l'existència d'un nexe causal entre el funcionament del servei públic i els danys causats; per tant, és procedent apreciar la responsabilitat patrimonial de l'Administració.
En relació amb la quantia dels danys, la reclamant sol·licita una indemnització de 184.439,83 euros; quantitat que declara que és, com ja s'ha indicat, producte de la suma corresponent als dies de baixa, al lucre cessant derivat de la baixa laboral, a les seqüeles físiques i estètiques, a despeses de diversa índole i a la incapacitat permanent.
D'altra banda, l'Administració instructora acull la valoració efectuada per l'entitat asseguradora i proposa atorgar a la reclamant una indemnització de 47.128,12 euros.
Respecte a aquestes valoracions, s'han de destacar diversos aspectes:
a) En primer lloc, pel que fa als dies de baixa, la reclamant es refereix a 29 dies d'hospitalització i 672 dies impeditius.
Quant a això, tal com recull la proposta de resolució, resulten un total de 30 dies d'hospitalització.
I, pel que fa als dies impeditius, no es pot admetre el còmput com a dies impeditius d'aquells posteriors a la data Z, en què ja s'havia reconegut a la reclamant la incapacitat permanent, ja que la determinació dels dies impeditius es du a terme en seu de la contingència d'incapacitat temporal; per tant, és procedent reconèixer únicament 480 dies impeditius.
b) En segon lloc, i pel que fa a les seqüeles físiques i estètiques que pateix la reclamant, aquesta els atorga unes puntuacions de 24 punts i 8 punts, respectivament.
Per tal d'acreditar-les, la instant adjunta a la valoració efectuada els informes mèdics d'assistència i diverses fotografies, però no aporta cap dictamen pericial de part que justifiqui la puntuació atorgada.
D'altra banda, l'entitat asseguradora de l'Administració valora les seqüeles físiques en 11 punts i les seqüeles estètiques en 4 punts; valoració que es fonamenta en els dictàmens pericials incorporats a l'expedient, en els quals es determina i valora el quadre secular, els terminis de curació i el grau d'incapacitat sofert en data 24 de setembre de 2011, i que es basen en la consulta realitzada el dia 18 de novembre de 2014 i en la documentació clínica i no clínica incorporada a l'expedient i facilitada pel lletrat de la reclamant.
c) En tercer lloc, la reclamant sol·licita en concepte de lucre cessant la quantitat de 8.761,86 euros, i addueix que aquest concepte es reclama en substitució de l'aplicació dels factors de correcció previstos a la taula V de la Resolució de 20 de gener de 2011 de la Direcció General d'Assegurances i Fons de Pensions en què es publiquen les quanties de les indemnitzacions per a l'any 2011.
Respecte a això, com bé indica l'Assessoria Jurídica del Departament de Territori i Sostenibilitat, la jurisprudència ha subjectat l'aplicació del concepte de lucre cessant a una sèrie de requisits, entre els quals destaquen que s'hagi provat degudament l'existència d'un desajust greu entre el factor de correcció per perjudicis econòmics i el lucre cessant futur realment produït, i que aquest desajust no resulti compensat per l'aplicació d'altres factors de correcció (Sentència del Tribunal Suprem de 25 de març de 2010).
En el present cas, la instant no es refereix en l'escrit de reclamació al compliment de cap d'aquests requisits, els quals tampoc no han quedat acreditats ni provats en l'expedient, per la qual cosa no és procedent indemnitzar per aquest concepte.
d) En quart lloc, la reclamant inclou en la suma de la indemnització 2.082,79 euros corresponents a despeses, que deriven de despeses en farmàcia (80,79 euros), transports (659 euros), ulleres graduades (1.200 euros) i vestimenta (143 euros).
Respecte a aquestes despeses, no s'ha acreditat en l'expedient que derivin de l'accident, per la qual cosa no és procedent estimar-les, tal com posa en relleu la proposta de resolució.
e) Finalment, i en relació amb la incapacitat permanent, la reclamant considera que se l'ha d'indemnitzar per aquest concepte amb la quantitat de 95.000 euros.
Pel que fa a aquesta qüestió, s'ha de tenir en compte que, si bé en el moment en què la reclamant valora els danys (en data 3 d'octubre de 2013) estava en situació d'incapacitat permanent declarada per la Resolució de l'INSS Z, en la qual es determinava que la causa de la contingència era un accident no laboral, aquesta situació es va modificar amb posterioritat.
En efecte, la mateixa resolució de l'INSS establia que aquest grau d'incapacitat havia de ser objecte de revisió, i preveia en concret una revisió per una millora que permetria que la reclamant es reincorporés al lloc de treball abans de dos anys.
Així, en data XX, l'INSS va dictar una nova resolució en la qual declarava que la reclamant no estava en cap grau d'incapacitat permanent, per la qual cosa havia de deixar de percebre la pensió a partir del dia següent a la data de la resolució (pàg.
Com a conseqüència d'aquest recurs, en data YY, l'INSS va resoldre estimar la reclamació prèvia, i va reconèixer a la reclamant la incapacitat permanent en grau total; però la contingència ja no era "accident no laboral", sinó "contingència comuna".
Malgrat que les resolucions de l'INSS XX i YY diferien de la primera resolució, tant en el grau d'incapacitat com en la contingència, la reclamant no va procedir a valorar novament els danys.
Atenent l'anterior, si bé actualment la reclamant té reconeguda per l'INSS una situació d'incapacitat permanent en grau total, aquesta ho és per una contingència derivada de malaltia comuna.
En concret, i de conformitat amb el segon dictamen pericial emès a petició de l'entitat asseguradora després de l'última resolució de l'INSS, el quadre residual de lesions que pateix no es relaciona d'una manera exclusiva amb les lesions traumàtiques de l'accident de trànsit de 24 de setembre de 2011, en existir una patologia discoartròsica cervical d'etiologia degenerativa (pàg.
En aquest sentit, el mateix dictamen indica que les lesions i seqüeles directament derivades de l'accident esmentat determinen una incapacitat permanent parcial, en un grau inferior de valoració.
Totes aquestes circumstàncies comporten que la quantia indemnitzatòria pel concepte d'incapacitat sigui de 6.371,73 euros.
En vista de tot l'anterior, aquesta Comissió considera ajustada la xifra de 47.128,12 euros proposada per l'òrgan instructor.
És procedent estimar en 47.128,12 euros la reclamació d'indemnització instada per la Sra.
A davant el Departament de Territori i Sostenibilitat pels danys i perjudicis soferts arran de l'accident de circulació esdevingut al PK X de la carretera Y al terme municipal de B, sens perjudici que aquesta quantitat s'actualitzi a la data de la resolució i dels interessos de demora que se'n puguin meritar.