No tothom té la mateixa facilitat per infectar-se: un bon estat de salut, que inclogui una nutrició correcta i un adequat equilibri emocional, afavoreix la resistència general a les infeccions.
Els mecanismes de transmissió són:
El risc d'infecció és molt elevat quan es comparteixen agulles, xeringues i altres objectes contaminats per l'ús de drogues injectades.
En aquest cas, la quantitat de sang que queda en aquests estris pot ser suficient per transmetre el virus, la qual cosa és encara més fàcil quan es comparteixen moltes vegades.
Les punxades amb agulles contaminades i els talls accidentals comporten també un risc per al personal sanitari.
Des del 1986, les transfusions de sang i dels seus productes derivats, els trasplantaments d'òrgans i la inseminació artificial són controlats sanitàriament i el risc de contagi per aquestes vies és pràcticament impossible.
Altres situacions de risc baix, però amb possibilitat que es pugui transmetre el virus a la població general, són:
Les relacions sexuals amb penetració sense preservatiu amb persones infectades, tant del mateix sexe com de diferent, comporten un risc de contagi.
No totes les formes de relació sexual tenen el mateix risc: les de penetració anal o vaginal sense preservatiu comporten un risc elevat, mentre que en les relacions que comporten contacte oral amb els òrgans genitals el contagi és difícil i en les relacions sense penetració no hi ha risc de contagi.
L'existència d'altres infeccions de transmissió sexual facilita el contagi per VIH.
Penetració anal receptiva sense preservatiu (persona penetrada en la relació sexual).
Penetració vaginal receptiva sense preservatiu (persona penetrada en la relació sexual).
Penetració anal insertiva sense preservatiu (persona que penetra en la relació sexual).
Penetració vaginal insertiva sense preservatiu (persona que penetra en la relació sexual).
Fel·lació (contacte oral-genital a un home) sense preservatiu i amb ejaculació a la boca.
Cunnilinció (contacte oral-genital a una dona) sense barrera.
Fel·lació sense preservatiu però sense ejaculació a la boca.
Tot i això, en les pràctiques sexuals de risc alt, cal tenir en compte que:
La càrrega viral plasmàtica (CVP) és el nombre de còpies d'ARN del VIH per mil·límetre de sang, és a dir, és la quantitat de virus en sang i es determina a través d'una analítica.
Un tractament antiretroviral (TARV) efectiu aconsegueix disminuir la CVP fins a tenir una càrrega viral indetectable ( xifres inferiors a 50 còpies/ml).
Alguns pacients amb CVP indetectable poden tenir puntualment un lleuger augment de virus en sang, que sol revertir esporàdicament sense fer cap canvi en el tractament i no s'ha demostrat que tinguin més risc de fracàs del tractament posterior.
Ocasionalment, després d'un procés infecciós o d'una vacunació, també pot haver-hi un augment transitori de la CVP.
S'aconsella valorar la CVP a les quatre setmanes d'inici del tractament i posteriorment cada 3-6 mesos, per comprovar-ne la resposta i com a mesura indirecta del compliment terapèutic.
En els pacients clínicament estables amb CVP mantinguda indetectable i xifres elevades de limfòcits CD4+, l'interval de temps entre controls de la CVP pot ser de 12 mesos.
Càrrega viral indetectable i prevenció de la transmissió
En els darrers anys diferents estudis internacionals han analitzat l'impacte del TARV en la prevenció del VIH entre parelles serodiscordants determinant que, quan el tractament aconsegueix la supressió efectiva de la càrrega viral d'una persona a nivell indetectable (menys de 50 còpies/ml), l'estimació del risc de que aquesta persona transmeti el virus a la seva parella és zero.
Malgrat que les societats científiques i els especialistes en VIH coincideixen en afirmar-ho, també coincideixen en identificar que es requereix un tractament mínim de sis mesos per assolir la indetectabilitat, un bon compliment terapèutic controlat regularment i tenir en compte que el TARV únicament protegeix enfront la transmissió sexual del VIH i no enfront a altres ITS com la sífilis, la gonocòccia, la infecció per clamídia i l'hepatitis C.
És un dels tres mecanismes principals d'infecció.
Quan una dona embarassada està infectada pel VIH hi ha el risc que aquest es pugui transmetre al seu fill durant l'embaràs, el part o la lactància materna.
La probabilitat que aquesta transmissió es produeixi és entre el 20 i el 25 %, en el cas de no prendre cap mesura terapèutica.