projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
L'informe recull les aportacions fetes per part d'un grup de treball multidisciplinari format per experts de l'àmbit acadèmic, jutges, fiscals, mediadors, tècnics i responsables de l'Administració que es van reunir l'any 2014 en un seminari per debatre les debilitats i fortaleses de la situació actual de la mediació penal a Catalunya, així com les recomanacions a fer en el camp de la justícia restaurativa.
L'informe ofereix una visió de la situació en l'àmbit dels infractors adults i menors.
Les conclusions es distribueixen en els 9 apartats següents:
1) Trets principals dels programes de mediació i marc legal aplicable en les dues jurisdiccions (menors i adults); 2) Debat sobre les tipologies delictives a les quals es pot aplicar la mediació; 3) Fases del procés penal i fonts de derivació; 4) Reincidència; 5) Els principis d'oportunitat i d'intervenció mínima; 6) Aspectes metodològics de la mediació; 7) La figura del mediador; 8) Sistemes d'avaluació; i 9) Propostes de millora.
Recerca en català [PDF, 1,21 MB]
Recerca en castellà [PDF, 1,39 MB]
Mediació penal d'adults / mediació penal juvenil / Justícia restaurativa /alternatives a l'empresonament
Els permisos de sortida són un instrument d'intervenció penitenciària que s'utilitzen per a la reinserció i rehabilitació dels interns.
El poder pronosticar amb la major eficàcia predictiva possible la probabilitat de trencament futur d'un permís representa una estimable ajuda per als tècnics penitenciaris.
Aquest estudi pretén determinar l'efectivitat i la capacitat predictiva de l'escala de trencament de condemna del protocol RisCanvi-C.
I es fa mitjançat la metodologia del cas-control amb una mostra total de 338 casos.
Dels 43 factors de risc analitzats que conté el RisCanvi, els principals que es relacionen significativament amb el trencament de permisos de sortida són: a) història de violència prèvia, b) expedients disciplinaris, c) absència de plans de futur, d) falta de recursos econòmics i e) falta de suport familiar.
L'eficàcia de l'escala de «risc de trencament» del RisCanvi-C aplicada prèviament a la concessió dels permisos, segons la comparació entre els nivells de risc «alt» i «mitjà/baix», mostra una Sensibilitat del 49,3% i una Especificitat del 77,6% amb un Odds Ràtio de 3,36.
El model de regressió logística amb la combinació dels factors de risc que configuren aquesta escala va classificar correctament el 69,9% dels casos i va mostrar una capacitat predictiva moderada (AUC=0,738), mentre que el model de regressió amb tots els factors relacionats amb el trencament va classificar correctament el 73,5% dels casos mostrant una capacitat predictiva alta (AUC=0,793).
Per millorar la predicció i la prevenció s'hauria d'actualitzar la combinació dels factors de risc que configuren en l'actualitat l'escala de trencament del protocol RisCanvi-C.
Recerca en català [PDF, 1,54 MB]
Permisos de sortida / trencament de permisos / presó / reclusos / factors de risc / predicció / reincidència / prevenció / valoració del risc / tractament penitenciari
Visualitza la presentació pública de la recerca que es va fer el 22 de juny de 2017
L'any 2005 el CEJFE va publicar la primera recerca sobre la taxa de reincidència general en la justícia de menors, donant dades sobre els joves infractors des de que l'any 2001 havia entrat en vigor la Llei Orgànica de Responsabilitat Penal del Menor (LORPM 5/2000).
A partir dels resultats d'aquella recerca es va fer palesa la necessitat d'introduir eines d'anàlisi clínic estructurat en les formes de procedir dels professionals que treballen en el sector de la Justícia juvenil.
L'estudi que presentem ara actualitza la taxa de reincidència en la justícia de menors desprès de 10 anys de la 1a recerca, i per fer-ho s'han seguit tots els joves que l'any 2010 van finalitzar totalment una causa penal en la justícia juvenil a Catalunya (N=4.753).
El període de seguiment de la reincidència va des de la finalització de la causa base fins al 31 de desembre de 2013, amb una mitjana de 3,5 anys de seguiment (mínim de 3 i màxim de 4 anys).
Posteriorment es van actualitzar les dades de la reincidència amb un període de seguiment fins el 31 de desembre de 2015 (5,5 anys de mitjana) per tal d'avaluar si apareixien nous reincidents en el període ampliat que recomanessin ampliar el temps de seguiment.
Per primer cop en els estudis de reincidència s'han recollit també les dades de l'avaluació del risc fetes amb el SAVRY.
El nombre de casos dels quals es té informació són N=855 i pertanyen majoritàriament a joves a qui s'ha aplicat mesures de llibertat vigilada i internament, ja que no se sol utilitzar per a altres programes o mesures.
Els resultats permeten actualitzar la taxa de reincidència de Justícia Juvenil, i tornar a examinar els perfils i característiques dels joves infractors i específicament dels joves infractors reincidents per poder orientar millors actuacions preventives de la reincidència.
Recerca en castellà [PDF, 2,45 MB]
Resum Executiu en català [PDF, 347 KB]
Delinqüència juvenil / justícia juvenil / joves / reincidència
Visualitza la presentació pública de la recerca que es va fer el 22 de juny de 2017
La finalitat principal d'aquest estudi és aportar dades sobre com el sistema de justícia juvenil atén les noies que han comès una infracció penal.
Per dur-ho a terme s'han fet dos tipus d'anàlisi: el primer, de tipus quantitatiu, segueix totes les joves que han finalitzat un programa de llibertat vigilada o d'internament en centre educatiu l'any 2010 fins al 31 de desembre de 2013, per saber si han tornat a reincidir, ja sigui en la justícia de menors o en la d'adults.
Les dades obtingudes de les diferents bases de dades de justícia juvenil i d'adults s'ha analitzat amb diferents proves estadístiques per trobar relacions de causalitat entre factors de risc i de protecció i reincidència.
El segon anàlisi ha estat de tipus qualitatiu i s'ha fet mitjançant dues tècniques: l'estudi de casos i l'entrevista a professionals de justícia juvenil.
En l'ús de la primera tècnica s'ha seleccionat un cas representatiu de cada un dels perfils de les noies detectat en l'anàlisi quantitatiu per tal de conèixer i comprendre quina ha estat la trajectòria vital, quins han estat el processos de diagnòstic i d'intervenció duts a terme i quines han estat les propostes dels professionals i d'itineraris per a reduir el risc de reincidència.
En l'ús de la segona tècnica, s'han fet sis entrevistes semiestructurades en profunditat a professionals i experts del món de la justícia juvenil, les quals han estat analitzades posteriorment per tal de realitzar la triangulació d'afirmacions amb les dades estadístiques extretes de l'anàlisi quantitativa.
La tècnica de selecció dels entrevistats s'ha fet seguint la tipologia de mostreig pragmàtica de tipus de conveniència.
Els resultats donen una visió amplia i específica de la realitat de les joves amb més problemàtica que passen pel sistema de Justícia juvenil.
Recerca en castellà [PDF, 1,64 MB]
Delinqüència juvenil / justícia juvenil / joves / reincidència
La conservació de la natura en finques privades mitjançant instruments de dret civil és una realitat a Catalunya des de fa una dècada i mitja.
Per dur-la a terme s'han utilitzat diferents modalitats contractuals, cercant unes característiques bàsiques de seguretat jurídica i permanència en el temps, entre les quals hi ha contractes regulats pel dret civil i, molt significativament, contractes basats en l'autonomia de la voluntat.
L'objectiu de la present recerca ha estat seleccionar les formes contractuals més interessants i fer-ne una proposta de regulació.
Per a fer-ho, he partit de la tasca duta a terme en el desenvolupament de la custòdia del territori tan a nivell nacional com internacional, examinant normativa, publicacions, opuscles i articles divulgatius i altres documents generats en els contexts a priori similars al nostre i alhora amb un desenvolupament més important de la matèria estudiada.
Les entrevistes a persones clau en els contextos nacionals més allunyats m'ha servit per asseverar els coneixements obtinguts i obtenir més fonts.
Dins de la diversa tipologia d'instruments possibles per a la conservació de la natura des del dret civil, m'he centrat en les servituds per diversos motius: la seva eficàcia erga omnes, com a dret real; la seva correspondència amb els anomenats conservation easements del dret anglo-americà (instrument clau de la conservació privada a nivell mundial); per les diverses experiències existents també en el context del dret romà; per l'oportunitat del procés de la seva regulació amb caràcter personal en el context de Xile, que ha portat a l'aprovació d'una llei nacional el passat mes de juny.
La proposta final és el desenvolupament de la proposta actual de redacció de l'article 623-34 del Codi civil de Catalunya, per aconseguir una regulació complerta del contracte de custòdia del territori en relació amb el dret real d'aprofitament parcial, que també es desenvolupa en la modalitat de dret real de custòdia del territori.
Finalment, faig una proposta de regulació de la servitud ambiental, amb caràcter predial.
Conservació privada / contracte de custòdia del territori / custòdia del territori / entitat de custòdia del territori / contractes privats / codi civil de Catalunya / servituds predials / servituds personals / servitud ambiental / servitud de conservació
Els arts. 547-1 i ss. CCCat regulin l'anomenada "propietat temporal", que es caracteritza per l'atribució del domini al que s'anomena "propietari temporal", per la temporalitat d'aquesta atribució, temporalitat que és "certa i determinada", i pel trànsit del bé a l'anomenat titular successiu en arribar el termini.
Però tot i que la institució s'anomeni com a propietat temporal, la propietat és per naturalesa perpètua, i només es pot parlar de propietat temporal en aquells casos en què la Llei estableix una durada temporal del dret de propietat, com en el dret de superfície (art. 564-3.2.a CCCat), i els drets d'explotació de la propietat intel·lectual (art. 26 LPI).
Que el dret de propietat sigui perpetu, no impedeix que es pugui adquirir temporalment.
El que els arts. 547-1 i ss. CCCat regulen és l'adquisició temporal del dret de propietat (perpetu).
Aquesta adquisició de la propietat per un termini es dóna també en altres institucions regulades en el CCCat: el fideïcomís a termini (art. 426-1.1), la donació subjecta a termini resolutori (art. 531-16.2), el llegat ordenat sota termini.
El règim de totes aquestes institucions hauria de ser coincident, però no ho és.
Juntament amb les titularitats a termini del dret de propietat, existeixen altres situacions de temporalitat del dret de propietat; en algunes la temporalitat és incerta en relació a la durada (la propietat vitalícia), i en altres és incerta en relació a la pròpia temporalitat, com és per exemple el cas de les titularitats condicionades.
En aquest treball s'estudia les limitacions que en relació a les facultats del propietari suposa la temporalitat, certa o incerta, del dret de propietat.
Recerca en català [PDF, 1,03 MB]
Dret civil / Dret civil català / Drets reals / Dret de propietat / Propietat temporal
El concepte de família ha canviat força al llarg de les últimes dècades.
Actualment, és un fet constatat que les noves famílies són diferents d'aquelles considerades convencionals.
Aquest estudi s'aproxima al coneixement de les famílies homoparentals.
L'homoparentalitat designa el llaç de dret que vincula un o diversos infants a una parella homosexual.
Si l'homoparentalitat suscita tants interrogants és, amb seguretat, perquè trenca el triangle tradicional mare-pare-fill que constitueix el model familiar tradicional.
Però també, perquè convida a reflexionar sobre noves concepcions al voltant de la filiació, la qual cosa suggereix la necessitat de formació dels professionals que treballen amb família.
L'existència de llars homoparentals en què s'eduquen infants és ja un fet i un dret adquirit.
El problema sovint és el del reconeixement.
Front aquesta demanda, els països democràtics responen de forma ben diversa.
Si ens focalitzem en els processos adoptius, caldrà avaluar la capacitat de la persona i/o la família per empatitzar amb l'infant, per investir-lo com a fill i per integrar-lo en la família de la millor forma possible.
La valoració de la idoneïtat és una mesura de protecció vers l'infant i els seus drets, a tenir una família que l'ajudi a créixer i a desenvolupar-se en la seva identitat.
Alhora, cal prevenir els factors de risc.
L'adopció homoparental, des de l'òptica del dret civil, consisteix que un infant pugui ser adoptat i ser, per tant, legalment fill dels dos membres d'una parella composada per dos membres del mateix sexe.
A Espanya, aquesta possibilitat existeix a partir de la promulgació de la Llei 13/2005.
Aquesta recerca analitza les bondats i les febleses de les famílies homoparentals, els prejudicis que les envolten i les seves especificitats.
Com a conclusió més important, destacar que les recerques (malgrat presentar algunes limitacions metodològiques) no obtenen diferències al comparar-les amb les famílies heteroparentals, ni tampoc informen de indicadors negatius quant al desenvolupament dels infants que hi creixen.
Per contra, aquestes famílies presenten una visió poc tradicional dels rols de gènere, més igualitària, així com eduquen en perspectives obertes respecte de la sexualitat, la raça i la tolerància, la qual cosa ens mostra factors protectors en elles respecte dels infants.
Tot plegat porta a concloure que el benestar psicològic dels nens no sembla estar relacionat amb el tipus de família, sinó amb la qualitat de la vida familiar.
Això no obstant, sí emergeixen especificitats i handicaps particulars en aquestes famílies que ens porten a poder proposar una guia d'indicadors útils per a la seva avaluació amb relació a les seves sol·licituds d'adopció.
Recerca en català [PDF, 804 kB]
Família / adopció / parentalitat / homoparentalitat / adopció homoparental
Es coneix com a attrition o desgast el procés pel qual els casos són filtrats i van decaient progressivament al llarg del procediment judicial penal.
El fenomen és de particular interès en delictes sexuals ja que al seu voltant es plantegen qüestions relatives a la protecció efectiva de les víctimes i a la desigualtat de gènere.
Alhora, les dades existents sobre l'impacte efectiu de les proves medicoforenses en la incriminació exitosa dels delictes sexuals són poc concloents.
Al nostre coneixement no existeixen estudis sobre aquests temes al nostre país.
L'objectiu primari d'aquest treball és determinar la taxa de condemna en agressions sexuals en el nostre entorn i l'objectiu secundari és valorar l'associació entre els resultats de la intervenció medicoforense i els del procediment judicial.
S'ha efectuat un estudi retrospectiu dels procediments judicials iniciats amb una intervenció medicoforense urgent per agressió sexual a una persona major de 18 anys d'edat, a Barcelona ciutat, de l'1 de gener de 2011 al 31 de desembre de 2012.
La sèrie objecte d'anàlisi va estar constituïda per 200 procediments judicials diferents, dels quals 22 van arribar a judici; al seu torn, la meitat d'aquests van resultar en condemna.
La taxa d'enjudiciament observada és doncs del 11,0% i la taxa de condemna del 5,5%.
També s'ha observat que en el grup amb demostració de restes de semen la taxa d'enjudiciament assoleix el 20,9% (p=0,003) i la de condemna el 10,4% (p=0,045).
No s'ha observat associació estadísticament significativa entre la resta de dades medicoforenses estudiades i el resultat judicial.
La taxa de condemna observada és baixa i pot estar relacionada en part amb la metodologia emprada en l'estudi, en incloure procediments judicials oberts en el context de la intervenció urgent però sense denúncia de la víctima.
Són necessaris més estudis per conèixer millor les causes de desgast.
Recerca en català [PDF, 741 kB]
Violència sexual / Procediment penal / Desgast (attrition) / Medicina forense
En l'actualitat els estudis sobre la localització espacial del crim comencen a ser freqüents en la literatura especialitzada i serveixen per conèixer el comportament criminogen d'un territori, cara a establir polítiques preventives i de seguretat.
El que encara no hi ha tradició en recollir són els àmbits geogràfics de residència de les persones que són reincidents en el delicte, o en el cas que ens ocupa, reincidents penitenciaris.
Aquest informe és un estudi cartogràfic i estadístic del lloc de residència informat per part de les persones que han sortit de la presó i distingeix aquelles que han reincidit de les que no.
Els objectius que persegueix són exploratoris.
En primer lloc mostrar cartogràficament la distribució de les residències en les 4 províncies de Catalunya, centrant l'especificitat en els nuclis urbans de les quatre capitals i algunes comarques.
El segon objectiu busca trobar correspondències entre dades demogràfiques (macrofactors com renta per càpita, alfabetització, etc.) i dades de serveis públics de cada zona que es puguin relacionar al territori amb aquells llocs on es concentra major nombre de persones reincidents penitenciaris convivint a prop.
L'estudi ha fet servir el programa QSIG de generació cartogràfica i llicència lliure, barrejant diferents fonts de dades extretes de pàgines webs oficials i creuant-ho amb la base de dades dels reincidents penitenciaris (estudi de la reincidència penitenciària 2014) que el CEJFE li va proporcionar a l'autor per al desenvolupament del projecte.
Els resultats obtinguts aporten dades generals i exploratòries sobre l'ubicació espacial a diferents territoris dels interns penitenciaris un cop excarcerats: Barcelona (ciutat i àrea metropolitana), Vallès Occidental, Girona, Lleida, Tarragona i Reus que poden útils pels gestors socials de polítiques públiques.
Investigació criminal / reincidència / presons / demografia / delinqüència / prevenció situacional
Els actes violents que s'han viscut en la societat occidental en els últims temps posen de manifest que més enllà de la mundialització que estem vivint en àmbits com l'econòmic, polític, tecnològic, cultural i ecològic, hi ha a nivell social un sentiment generalitzat de temor global en relació a l'amenaça del terrorisme.
La sensació de por a aquest respecte supera de llarg l'afectació real de damnificats pels atacs terroristes que malauradament s'han esdevingut fins el moment.
En aquest sentit, la investigació està darrerament centrada en l'estudi del risc de comissió i/o suport, en alguna de les seves formes, de l'exercici d'aquest tipus de violència.
Centrant-nos en l'entorn penitenciari català, context a priori propici a viure processos de radicalització que poden portar a l'adopció de conducta violenta extrema, disposem d'una eina, el RisCanvi, per a l'avaluació objectivada de predicció i gestió de risc de violència.
L'objectiu d'aquest estudi ha estat determinar si aquesta eina és capaç de predir, de forma específica, la violència extrema de la que parlem, o si per contra hem de plantejar-nos la futura adaptació d'alguna eina ja existent o la creació d'una nova adaptada a la nostra realitat, context i recursos.
Malgrat les limitacions de la nostra recerca, donat principalment el tamany de la mostra, podem concloure que el RisCanvi té sensibilitat però no és predictor d'aquest tipus de fenomen.
Fem pal·lesa, doncs, la necessitat que els professionals dels Serveis Penitenciaris puguin, en relació al seu rol professional, disposar d'altres eines per a la identificació i posterior intervenció dels individus que corren el risc de radicalitzar-se.
Islamisme radical / Violència extrema / Terrorisme / Radicalització / Gihadisme / Predicció / Avaluació / Presó
Visualitza la presentació pública de la recerca que es va fer el 30 d'octubre de 2018
El present estudi té com a objectiu principal estudiar les utilitats clínica i forense del nou especificador "amb emocions prosocials limitades" (EPL) del Trastorn de Conducta (TC) segons el DSM-5 en joves que compleixen una mesura d'internament en centres educatius (CE) de justícia juvenil avaluat mitjançant el nou mètode Clinical Assesment of Prosocial Emotions: Version 1.1 (CAPE 1.1).
La mostra la composen 65 joves d'entre 15 i 22 anys (M = 17,88; DT = 1,14), de sexe masculí, procedents dels centres educatius L'Alzina i El Segre, i els seus tutors/es i mestres.
Es van avaluar característiques de personalitat psicopàtica (ICU, YPI i PCL: YV), característiques clíniques (YSR, TRM, RPQ i ABQ) i de conducta criminològica i d'adaptació al CE tenint en compte diversos informants.
Els resultats van mostrar 1) una adequada fiabilitat de consistència interna del CAPE 1.1; 2) una excel·lent fiabilitat entre avaluadors pel que fa a l'aplicació de l'especificador EPL; 3) una bona validesa convergent i discriminant del CAPE 1.1 amb l'ICU i el PCL: YV; 4) un efecte interacció de problemes externalitzants (PExter) i l'especificador EPL en les subescales Conducta contra normes (ABQ) i Agressió proactiva (RPQ) de manera que aquesta combinació ajuda a delimitar un subgrup d'individus amb característiques peculiars i problemàtica més greu, mentre que el fet que la combinació PExter- EPL+ presenta les puntuacions més baixes apunta cap a la possibilitat que l'especificador EPL sense PExter no sigui necessàriament un indicador de vulnerabilitat a psicopatologia; i 5) la presència de PExter explica les diferències en conducta criminològica i d'adaptació al CE.
En conclusió, el CAPE 1.1 mostra bones propietats de fiabilitat i validesa en població de joves infractors internats en CE de justícia juvenil i es pot convertir en una eina diagnòstica de gran utilitat, relativament fàcil d'administrar, per guiar i modular els programes d'intervenció.
Justícia juvenil / delinqüència juvenil / psicopatologia / trastorn de conducta / tractament en centre educatiu
El present treball analitza l'impacte de la LJV en el Dret civil català.
En general, les regles de la LJV tenen com a referent exclusiu la regulació civil estatal, i no, en canvi, el Dret civil català ni els altres Drets civils autonòmics.
Aquestes darreres s'utilitzen per a delimitar l'àmbit d'aplicació dels expedients de jurisdicció voluntària.
Això produeix interferències en el Dret català en els supòsits en què aquest difereix del estatal.
La DA 1a.3 LJV és insuficient per a donar-hi resposta.
En aquest treball es conclou que les normes substantives de la LJV no modifiquen el Dret civil català.
D'altra banda, quan la legislació catalana mena a la jurisdicció voluntària en relació amb institucions desconegudes en Dret estatal –i que, per tant, la LJV ignora–, cal bastir-ne el règim tot recorrent a les disposicions generals de la mateixa (arts. 1 a 22 LJV) o, si s'escau, a l'analogia amb expedients regulats.
En casos com aquests, es planteja la possibilitat, de lege ferenda, d'establir regles catalanes específiques de procediment (art. 149.1.6a CE).
Recerca en català [PDF, 873 KB]
Jurisdicció voluntària / Dret de la persona / Dret de família / Dret de successions / reconeixement de la filiació / adopció / tutela / curatela / guarda de fet / defensor judicial / autorització judicial / assistència / patrimoni protegit / potestat parental / emancipació / matrimoni / marmessor / comptador-partidor / testament / interrogatio in iure