projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
Al quadre Nom de compartició es pot canviar el nom del recurs compartit.
Aquest nom és el que es podrà veure a través de la xarxa.
Si una carpeta s'ha de veure des de DOS el nom ha de seguir la norma 8+3 (8 caràcters per al nom i 3 per a l'extensió), si no és així pot tenir fins a 255 caràcters.
També es pot afegir un comentari indicatiu del contingut de la carpeta.
Els permisos de compartició, inicialment, es redueixen a tres: Control total, Canvia i Llegeix.
El quadre de diàleg mostra els permisos de compartició aplicats a la carpeta.
Una carpeta compartida pot tenir els següents permisos:
Observeu les dues caselles Asignar i Denegar.
Serveixen per assignar o rebutjar un permís a un usuari/ària o grup.
A un/a usuari/ària que forma part de diversos grups amb permisos diferents i contraris s'aplica el menys restrictiu, excepte si ha estat denegat mitjançant la corresponent marca.
Les restriccions s'apliquen sobre els comptes i aquestes decideixen qui hi pot accedir i de quina manera.
El permís per compartir un directori el poden atorgar els integrants dels grups administradores i operador de servidor en el Windows 2000 Server i els administradores i usuarios con poderes en el Windows XP.
Els accessos s'apliquen sobre tot el directori i serveixen per a tot el domini.
Per tant, un compte que tingui el dret Iniciar sesión local concedit inicia una sessió local i, com a conseqüència, pot accedir a tots els directoris FAT del servidor.
A continuació eliminareu els permisos.
Una mateixa carpeta pot disposar de diversos noms i de diferents drets de compartició.
Un dels objectius d'una xarxa és compartir recursos i serveis, com les carpetes (o directoris).
Per poder veure o accedir a un subdirectori o a una unitat des de la xarxa, la primera acció és compartir-los.
Les comparticions s'apliquen a les unitats o als directoris i vénen acompanyades de drets diferents: lectura, escriptura, supressió...
Per defecte, i per raons de seguretat, un SO no comparteix una carpeta, és l'administrador/a qui decideix i permet accedir a un arxiu o carpeta a través de la xarxa.
En el Windows XP no es comparteixen els arxius, només les carpetes.
La seguretat definida a nivell de recurs demana una contrasenya per accés o recurs, per exemple, no cal contrasenya per accedir a un directori de només lectura però sí per accedir a un de lectura i escriptura.
La seguretat definida a nivell d'usuari/ària permet l'accés a un recurs a partir d'una identificació inicial.
En el Windows XP, en qualsevol moment, un directori es pot compartir i la seguretat es defineix exclusivament a nivell d'usuari/ària.
El Windows XP proporciona dos tipus de sistema d'arxius: FAT32 i NTFS 5.0.
El sistema d'arxius FAT va aparèixer al 1981 amb l'IBM PC-DOS de dues disqueteres sense disc dur.
Entre les seves característiques (FAT16) hi ha la forma d'apuntar-se en una taula d'assignacions el lloc d'inici d'un fitxer, la fragmentació al disc dels arxius i les limitacions que provoquen els 16 bits.
El sistema NTFS va néixer amb l'NT al 1993 per resoldre les limitacions de la FAT, per incorporar més fiabilitat i per oferir més facilitats de recuperació i d'accés als arxius.
Els dos sistemes poden conviure en un o en més discs durs.
Es diu que l'NTFS és un sistema més segur i fiable que la FAT per als arxius i directoris d'un disc dur.
Des de l'última revisió del Windows 98 (Windows 98 SE), els sistemes operatius de Microsoft incorporen suport per a la FAT32, que permet gestionar particions més grans de 2 GB.
El Windows XP ofereix la versió NTFS 5.0 que incorpora, entre altres possibilitats, la definició de quotes de disc i l'encriptació d'arxius mitjançant clau pública/privada.
L'accés i la seguretat dels directoris i arxius d'un equip amb el Windows XP dins d'una xarxa depenen de quatre factors:
Els dos últims varien més freqüentment i repercuteixen bastant més que els dos primers sobre l'administració de la xarxa.
El perfil d'un compte d'usuari/ària es troba a \Documents and Settings\%nom d'usuari% i està compost per diverses carpetes o subdirectoris, alguns d'ells amagats.
Algunes d'aquestes carpetes tenen una finalitat per defecte i contenen informació coneguda pel sistema.
El sistema operatiu permet modificar les configuracions.
Per exemple per emmagatzemar els arxius temporals o les bústies de correu en carpetes diferents de les que es fan servir per defecte.
Afegint i esborrant les dreceres contingudes en aquestes carpetes es pot modificar la configuració de l'entorn d'usuari/ària, preferiblement convé fer-ho a través de les opcions preparades a l'efecte.
Alguns programes afegeixen carpetes al perfil d'usuari/ària que s'utilitzen per a altres finalitats.
El perfil es crea i s'associa a cada usuari/ària en el moment d'iniciar la primera sessió de treball.
Es crea per defecte a la partició de sistema, dins el directori \Documents and Settings.
Hi ha una carpeta per a cada perfil amb el nom del compte.
Entre els perfils hi ha dos perfils especials que sempre estan presents i que no corresponen a cap usuari/ària: default user i all users.
La creació d'un perfil es realitza la primera vegada que un/a usuari/ària (el compte ha d'estar creat prèviament per un compte d'administració) es valida i accedeix a l'equip.
El procés consisteix en copiar el perfil del compte default user en una carpeta amb el nom del compte que accedeix.
Una vegada creat, el perfil pot ser editat i modificat tant per l'usuari/ària com per l'administrador/a.
La creació, ús i possible edició s'il·lustra en el següent gràfic:
Una vegada creat el perfil, les modificacions, com per exemple el fons de l'escriptori, només afecten al perfil del compte que les realitza.
S'anomena entorn d'usuari/ària a una sèrie de característiques personalitzables, entre les quals s'inclouen l'escriptori, la manera com es presenta la informació, el menú Inici, les connexions a la xarxa o les impressores accessibles.
Aquest entorn, que forma part del perfil, es pot configurar segons els criteris de cada usuari/ària i conforma la interfície sobre la qual es controla el sistema.
El perfil són les carpetes i fitxers de configuració que contenen la informació personal del compte.
Aquesta informació inclou per defecte els comptes de correu, la configuració de cada aplicació, els programes que es carreguen en arrancar el sistema o l'aparença que tindrà l'entorn d'usuari/ària.
També inclou els fitxers temporals i les dades que l'usuari/ària consideri pertinents.
El perfil està pensat per a contenir tota la informació personal d'un/a usuari/ària d'un ordinador.
El compte de més responsabilitat és sens dubte el que permet l'administració de l'equip.
Pot ser convenient crear un quart compte personal per a les vostres necessitats quotidianes i utilitzar només aquest últim.
El compte cserra quedaria reservat per a tasques administratives i els altres dos per a situacions extraordinàries.
Convé establir una política per als noms dels/de les usuaris/àries.
Una de les clàssiques consisteix en ajuntar la inicial del nom al cognom.
Si hi ha més d'un compte, cal començar a afegir números al final.
Qualsevol altre criteri, com fer servir el nom més la inicial del cognom, pot servir sempre que es respecti i permeti aplicar-se a qualsevol compte nou.
Malgrat que la informació del quadre Nombre completo és opcional convé emplenar-la sempre amb nom i cognoms.
La proliferació de contrasenyes per accedir a diferents recursos pot provocar errors.
És evident que una bona contrasenya és aquella que es recorda sempre i que els demés no endevinen.
Una opció pot ser un alfanumèric amb les inicials d'una frase amb sentit exclusiu per l'usuari/ària seguit o precedit d'un número.
Prepareu una taula document on quedi constància de les característiques dels comptes que doneu d'alta.
Per exemple, amb els camps següents:
Una de les situacions habituals que s'ha d'evitar consisteix en l'inici de sessió de l'administrador/a amb els privilegis i els permisos d'un administrador/a.
La forma d'evitar-ho és disposar de dos comptes, un d'administrador/a i un altre d'usuari/ària amb menys privilegis i iniciar la sessió amb el segon compte.
Si es necessita alguna acció especial, sempre es pot fer un segon inici de sessió.
Un missatge indica que no es disposa de permís d'administració,
Des d'aquest compte sí es pot accedir a aquesta opció.
Qualsevol integrant del grup Administradores pot donar d'alta un compte en un equip Windows XP.
Per donar d'alta un nou compte:
Un cop heu premut Crear el nou compte queda registrat, donat d'alta i ja pot accedir a l'equip amb aquest identificador i la seva contrasenya.
Vegeu l'apartat Característiques d'un compte per a configurar el nou usuari/ària.
Si es vol accedir des d'una estació Windows 9X a un recurs d'una estació que funciona amb el Windows XP cal que l'usuari/ària estigui donat d'alta a l'equip Windows XP i que hagi estat validat a l'estació Windows 9X.
Els comptes d'usuari/ària defineixen les característiques d'ús i connexió a l'equip i a la xarxa.
En clicar dues vegades sobre un compte de la llista de la dreta de la consola s'obre una finestra amb tres pestanyes: General, Miembro de i Perfil.
General: Les propietats personals són els atributs que defineixen a l'usuari/ària.
Aquestes dades es desen a la base de dades i faciliten la cerca d'un/a usuari/ària.
A més, en aquest apartat es poden configurar 5 opcions sobre la paraula clau i el compte:
Miembro de: Aquí es pot incorporar el nou/va usuari/ària a un o més grups.
Un compte creat i desat es pot modificar i incorporar a nous grups posteriorment.
Perfil: El perfil defineix les característiques de l'escriptori i els programes accessibles d'un compte.
El primer quadre fa referència al subdirectori (carpeta) on es desen els perfils i el segon al directori particular de cada usuari/ària per obrir i desar arxius.
Les persones amb problemes de mobilitat tenen a la seva disposició l'eina anomenada Teclat a la pantalla.
Aquesta eina mostra un teclat que es pot utilitzar amb el ratolí.
Es pot accedir des de Comença|Programes|Accesoris|Accessibilitat|Teclat a la pantalla.
Les opcions de configuració del teclat permeten mostrar-lo en versió compacta (sense el teclat numèric i els cursors), fer que emeti un so cada vegada que es prem una tecla, tenir-lo sempre visible, indicar-li que escrigui sense fer clic amb el ratolí i canviar la font.
Les persones amb dificultats visuals tenen a la seva disposició una eina que fa una ampliació de la zona on hi ha el punter del ratolí.
S'hi pot accedir des de Comença|Programes|Accesoris|Accessibilitat|Lupa.
Es pot canviar aquest comportament de manera que l'ampliació es mostri en una finestra.
Per fer-ho, cliqueu sobre la zona on es mostra l'ampliació i arrossegueu el punter.
La lupa permet canviar paràmetres de visualització i ajustar el seu comportament mitjançant el menú d'opcions que apareix en iniciar-la i que es troba sempre disponible a la barra de tasques.
El nivell d'ampliació és un valor entre 1 i 9 que indica si l'ampliació és més o menys gran.
Les opcions de seguiment indiquen quins successos del sistema s'han de mostrar automàticament a la lupa.
Les opcions de presentació permeten invertir els colors, iniciar la lupa minimitzada i ocultar-la.
El Windows XP proporciona un assistent que facilita la configuració de les opcions d'accessibilitat.
Apareix una finestra de benvinguda.
Es mostra una finestra on se selecciona la mida de text més petita que l'usuari pot llegir.
Observeu a la imatge com està adreçat a gent amb necessitats visuals, auditives i/o de mobilitat.
Les opcions de configuració de la pantalla són les següents:
Marqueu les opcions que desitgeu configurar i cliqueu a Endavant.
L'assistent us mostrarà diverses pantalles on demanarà que trieu entre diferents opcions.
En acabar, oferirà la possibilitat de guardar la configuració per a fer-la servir en altres ordinadors.
El Windows XP incorpora diverses característiques destinades als usuaris amb dificultats físiques, auditives, visuals i/o cognitives.
Aquestes opcions d'accessibilitat es poden canviar des de Comença|Configuració|Tauler de control|Opcions d'accessibilitat.
Desactiva les Tecles permanents, la Filtració de tecles, la Commutació de tecles, els Avisos visuals, la Descripció de sons, l' Alt contrast i les Tecles del ratolí quan l'ordinador estigui inactiu durant un període de temps.
Mostra un missatge de confirmació cada vegada que s'activa o desactiva una característica d'accessibilitat amb el mètode abreviat.
A la pestanya General, a l'apartat Notificació, marqueu Emet un so quan s'activi o es desactivi una característica.
El node Servicios y aplicaciones, el tercer de l'arbre de la consola compmgmt, permet veure i administrar les propietats de les aplicacions i serveis instal·lats.
El conjunt de serveis i aplicacions sobre els quals es pot actuar dependrà de l'equip.
El Windows XP utilitza el terme "servei" amb dos vessants, l'inicial i genèric es refereix a servei com a programa o procés que realitza una determinada funció del sistema per la compatibilitat amb altre programari.
La segona accepció afegeix a la primera serveis que s'ofereixen a través de la xarxa per a servidors o clients.
Servei de Registro de sucesos: és el servei que registra els esdeveniments en registres de sistema, seguretat i aplicació.
Servei Examinador de equipos: és el servei que manté una llista actualitzada d'equips i la proporciona a les aplicacions que ho demanen.
És el que proporciona la llista a Llocs de la xarxa o a l'opció Administrador de servidores.
A la pantalla veureu els serveis que proporciona l'equip.
Els serveis que ho permeten ofereixen un quadre de diàleg per indicar la forma en què s'inicia el servei i el compte autoritzat a fer-ho.
Un servei s'incorpora en instal·lar un determinat programari com les bases de dades o els antivirus que "instal·len" el seu servei i molt sovint donen dret d'inici només a alguns comptes com els administradors.
Una altra situació que requereix l'accés a aquesta opció es produeix quan al Visor de sucesos apareix un missatge d'error davant el qual, l'administrador/a, hauria d'aturar o iniciar el servei i revisar què succeeix.
Molt sovint el problema es resol reiniciant l'equip o reinstal·lant el servei causa de l'error.
En algunes ocasions convé aturar un servei mentre es comprova o es realitza un canvi en la configuració de l'equip.
Les diferents fitxes donen accés a poder restringir l'inici del servei a un compte, a què ha de fer l'equip en cas de problemes amb el servei i de quins serveis depèn o a quins serveis dóna suport.
És una utilitat del sistema que dóna informació sobre els discos i el seu estat i facilita la seva administració.
Des d'aquesta consola es poden crear volums, formatar-los, inicialitzar discos i crear sistemes de discos tolerants a errors.
Indica els discos disponibles a l'equip així com algunes de les seves característiques: el tipus de format (FAT/NTFS), la seva capacitat o la seva ocupació.
En ocasions convé modificar la lletra que per defecte dóna el Windows a un disc o a un lector de CD-ROM.
Per assignar, canviar o treure una lletra d'unitat:
Igualment es podria fer sobre un disc o partició.
Des d'aquí es pot realitzar una de les accions següents:
Per assignar una lletra d'unitat, feu clic sobre Agregar, marqueu la lletra d'unitat i feu clic sobre Aceptar.
Per treure una lletra d'unitat, feu clic sobre ella i a continuació sobre Quitar.
Un arxiu o carpeta fragmentat (repartit) és aquell que està dividit per diferents zones, no contigües, dispers per tot el volum.
En desar un arxiu o una carpeta les zones que ocupa depenen de les zones lliures del disc dur.
Si aquestes zones estan separades entre sí, el SO necessita més temps per accedir i recopilar la informació dispersa.
La desfragmentació, defrag, és una eina o aplicació a més d'un procediment que localitza els arxius i les carpetes fragmentats en els volums i els agrupa en espais contigus per agilitzar la seva lectura.
Simultàniament consolida l'espai lliure i redueix la probabilitat de fragmentació dels nous arxius.
La fragmentació d'un volum va relacionada amb la freqüència amb què s'esborren i escriuen arxius i carpetes.
Un servidor d'arxius s'ha de desfragmentar molt més sovint que una estació de treball d'una única persona.
Abans de realitzar-la convé fer l'anàlisi del volum.
La finestra està dividida en dos espais.
La part superior mostra els volums i la inferior la representació gràfica del grau de fragmentació.
En acabar, una finestra indica la necessitat o no de realitzar la desfragmentació.
En cas de ser necessari aprofiteu el moment de baix accés al volum per part dels comptes i
Les Alertas y registros de rendimento reuneixen les dades de rendiment dels equips locals o remots automàticament.
Es poden veure les dades de comptador d'inici de sessió (Monitor de sistema) o es poden exportar les dades a programes de fulls de càlcul o a bases de dades perquè s'analitzin i es generi un informe.
Per rebre la informació cal crear un nou registre.
Els registres existents es mostren a la dreta.
Una icona verda indica que el registre s'executa i una vermella indica que està aturat.
Aquest node mostra un resum dels recursos disponibles en la xarxa i les connexions existents en l'equip local i en els remots.
A més, permet administrar aquests recursos.
Des d'aquí es poden crear, veure i desactivar recursos compartits, establir permisos sobre ells, veure i desconnectar els usuaris connectats i veure i tancar els arxius oberts.
Un/a administrador/a o un/a usuari/ària pot visualitzar quins comptes accedeixen a un recurs compartit a través de la xarxa i controlar el seu accés.
Es mostrarà la llista dels arxius oberts.
Des d'aquí es pot limitar l'accés als recursos d'aquests arxius de la següent forma:
Es mostraran les sessions obertes a l'ordinador, és a dir, els comptes que s'han connectat a aquell ordinador utilitzant la xarxa.
Saber quins usuaris/àries han accedit al nostre equip és especialment útil quan tenim la intenció d'apagar el servidor, ja que d'aquesta manera podem avisar-los.
Es mostrarà la llista dels recursos compartits.
Per qüestions administratives es comparteixen per defecte un conjunt de recursos.
Des d'aquí també podeu compartir o deixar de compartir una carpeta o directori.
Observeu que a més dels recursos que l'administrador/a ha compartit n'existeixen d'altres reservats a la gestió, ocults i compartits per defecte.
Formen part del SO i és aconsellable no modificar-ne ni eliminar-ne cap.
El signe $ converteix els recursos compartits en invisibles.
Un recurs es pot amagar afegint $ al final del nom amb el qual es comparteix.
A més dels recursos administratius el node mostra la llista dels altres recursos compartits.
Les pestanyes depenen de les possibilitats d'accés, els Permisos de los recursos compartidos i el sistema de fitxers (FAT/NTFS).
Des d'aquí també es poden permetre o denegar permisos a un compte determinat.
S'entén per dispositiu qualsevol equip que es pot connectar a una xarxa o a un altre equip.
Per exemple una impressora, un joystick, un adaptador o un mòdem.
Normalment els dispositius requereixen un controlador del dispositiu per poder funcionar correctament.
El controlador d'un dispositiu és el programari que permet a un dispositiu determinat comunicar-se amb el Windows.
Els controladors es carreguen automàticament (per als dispositius habilitats) en iniciar l'arrencada i s'executen de forma transparent.
L'anomenat HCL (Hardware Compatibility List) és una llista amb els dispositius compatibles ("certificats") amb el Windows.
Normalment el Windows inclou els controladors que són a la llista.
El node Administrador de dispositius proporciona una vista gràfica i permet modificar la configuració del maquinari instal·lat.
El Windows XP assigna automàticament els recursos durant la instal·lació.
L'ús de l'administrador de dispositius es reduirà habitualment a la cerca d'informació del maquinari i a comprovar el seu estat i el dels controladors de dispositius de l'equip.
A) Per veure un dispositiu i la seva configuració, per exemple la targeta de xarxa i quin és el controlador (driver) instal·lat.
B) Per habilitar o deshabilitar el CD d'àudio digital.
L'activació de so, si bé pot millorar la qualitat, alenteix l'equip.
C) En ocasions convé disposar de la relació dels dispositius i les seves característiques.
Inicialment és suficient disposant d'un resum.
Aquesta inclou el número de versió, el tipus de bus, les IRQ i l'E/S.
D) Per veure els còdecs de so i vídeo instal·lats.
E) El tipus d'equip queda reflectit a una de les branques, la d'Equipo.
Com resoldre alguns problemes de maquinari i com actualitzar els controladors d'un dispositiu.
Si tots els dispositius estan correctament instal·lats no trobareu cap símbol diferent.
En cas contrari trobareu algun signe sobre el dispositiu com un senyal d'exclamació groc o una creu vermella.
Si trobeu un signe d'exclamació groc.
Al requadre trobareu una descripció amb indicacions sobre la causa del problema i com solucionar-ho.
Habitualment n'hi ha prou actualitzant.
Si trobeu un dispositiu amb una creu vermella el dispositiu es troba desactivat, per instal·lació defectuosa o per problemes de maquinari.
De vegades, encara que desinstal·leu un dispositiu, el sistema desa informació sobre ell, i això pot provocar inestabilitat.
Per a eliminar aquests dispositius, que queden ocults, haureu de seguir els següents passos:
Aquesta consola agrupa en una única eina el conjunt d'eines o consoles útils per poder realitzar l'administració dels equips locals o remots.
Combina diversos programes d'administració del Windows XP en una única consola.
Permet veure la llista d'usuaris/àries connectats a un equip local o remot, crear i administrar recursos compartits, veure la configuració dels dispositius, monitoritzar el sistema, configurar els dispositius, iniciar serveis...
S'obre la consola Administración de equipos, des d'on es centralitza tota l'administració de l'equip.
Es pot accedir a tots els elements configurables des d'aquesta aplicació.
En una única consola es troben reunides la major part de les eines que un/a administrador/a utilitza habitualment i esporàdica.
Alternativament es pot accedir anant a Inicio|Ejecutar i indicant mmc.
La consola s'obre des de l'opció Consola|Abrir indicant l'arxiu compmgmt.mmc (Computer management) a la carpeta \WINNT\SYSTEM32.
Les tres branques o nodes principals agrupen:
Permet accedir a les eines disponibles dins de l'ordinador específic.
Conté els mòduls que tenen alguna referència als discos.
Inclou una branca sobre els serveis relacionats amb els Medios de almacenamiento extraibles.
Està reservat a mòduls opcionals instal·lats en el sistema o presents en altres servidors.
La divisió de la pantalla, utilitza una vista similar a la de l'Explorador de Windows: dues zones o espais contenen el conjunt de nodes o carpetes des d'on accedir a les diferents opcions.
Cada node dóna accés a un altre node o branca des d'on realitzar les tasques administratives.
Els diversos nodes o branques són consoles pròpies per administrar o gestionar una funció, recurs o servei de l'equip.