Catedràtic de Dret Administratiu de la Universidad Autónoma de Madrid
Resum: L'estudi analitza el funcionament de la preemption als Estats Units d'Amèrica.
És a dir, el bloqueig del poder legislatiu dels estats en virtut d'una decisió constitucional o de les lleis federals.
L'estudi d'aquesta tècnica nomodinàmica s'exemplifi ca amb un tema d'actualitat: la legislació recent d'immi gració dels estats nord-americans (i fi ns i tot la de les seves ciutats) en una matèria tradicionalment regulada per la Federació.
De l'anàlisi descrita resulta que la preemption nord-americana no té una relació rellevant amb la prevalença del sistema constitucional espanyol.
La preemption nord-americana només adquireix un sentit ple en el seu context concret: el federalisme dels Estats Units, en el qual la distribució de competències, tot i que existeix, té un paper limitat en l'articulació del poder territorial, en què els estats disposen d'amplíssima sobirania i en què el límit a aquesta sobirania estatal està, en realitat, en el poder federal (constitucional o legal) per impedir o desplaçar l'exercici de la potestat legislativa originària dels estats.
Paraules clau: Estats Units d'Amèrica; federalisme; prevalença; immigració.
Resum: En aquest article es posa de manifest que la nova Constitució boliviana aprovada el gener del 2009 conté una invenció en relació amb l'estructura territorial.
Bolívia no solament ha superat l'anomenat Estat unitari, sinó que el seu model es desvia de les usuals sortides federals o autonòmiques per ascendir el nivell municipal a un rang comparable al del nivell intermedi que ha rebut autonomia plena, i els iguala ambdós al nivell nacional.
Per demostrar això es construeixen dos models teòrics.
El primer esquiva les defi ciències cognitives de la parella unitari enfront de federal, i se suggereix treballar amb la parella simple enfront de compost.
Amb el segon, s'introdueix la tècnica de l'estàtica territorial per trobar opcions no unitàries concentrant l'anàlisi en els pesos constitucionals de nivells territorials en l'Estat.
Es revisen els articles constitucionals rellevants i es verifi quen les descobertes amb casos internacionals.
En la part fi nal es consideren aquells elements que poden contraposar o debilitar la innovació territorial postulada.
Paraules clau: federalisme comparat; estat regional; descentralització; disseny constitucional comparat.
Resum: L'article analitza les relacions entre el dret de la UE i l'ordenament constitucional intern a la llum de la jurisprudència del Tribunal Constitucional alemany, molt en especial de la sentència de 30 de juny de 2009.
Aquesta sentència va permetre la ratifi cació del Tractat de Lisboa per part d'Alemanya, però va marcar de manera molt més estricta que en l'anterior pronunciament de 1993 sobre el Tractat de Maastricht els límits de la integració europea des de la perspectiva constitucional alemanya.
Amb una argumentació basada fonamentalment en el concepte de sobirania i en el principi democràtic de l'article 38 de la Llei fonamental de Bonn, el Tribunal Constitucional alemany es reserva a més la possibilitat d'exercir en el futur un control sobre els actes de la Unió que siguin susceptibles de violar el principi d'atribució expressa de competències (control ultra vires) sense necessitat de plantejar prèviament una qüestió prejudicial davant el Tribunal de Justícia de la UE.
Encara que aquesta possibilitat no s'ha materialitzat en la primera ocasió en la qual el Tribunal Constitucional alemany ha tingut ocasió de pronunciar-se en un cas concret (assumpte Honeywell), la sentència provoca importants dubtes a propòsit del necessari diàleg judicial entre aquest Tribunal Constitucional i el Tribunal de Justícia de la UE, així com de les possibilitats de desenvolupament futur de la Unió.
Paraules clau: Tribunal Constitucional alemany; sentència Tractat de Lisboa; principi democràtic; identitat constitucional; control ultra vires; dret de la Unió Europea.
Director de l'Institut d'Estudis Autonòmics de la Generalitat de Catalunya, i catedràtic de Dret Constitucional de la Universitat Pompeu Fabra
Resum: L'article té un doble objecte d'anàlisi: d'una banda, l'impacte de la crisi econòmica i de les mesures adoptades per fer-hi front en el sistema de descentralització política vigent a Espanya i, de l'altra, a la inversa, l'impacte d'aquesta descentralització en la crisi econòmica i en l'efectivitat d'aquestes mesures.
En la primera, es presenten molt sintèticament les dades de la crisi econòmica i les seves principals repercussions econòmiques, socials, polítiques i jurídiques, així com l'impacte de l'Estat de les autonomies en les característiques de la crisi econòmica espanyola.
En la segona, se segueix la mateixa sistemàtica en relació amb les mesures adoptades: es descriuen, se n'exposen els efectes en el sistema de descentralització política i l'impacte d'aquest sistema en l'efi càcia i l'efi ciència de les mesures adoptades.
Com a conclusió, s'assenyala que, de moment, la crisi ha tingut un impacte moderat respecte de la descentralització política i que el sistema de descentralització ha tingut un paper essencialment neutral en relació amb la crisi i amb les mesures adoptades per fer-hi front.
Com a explicació a aquest doble fenomen s'apunta, d'una banda, al fet que l'Estat ja gaudia des d'abans de la crisi d'una clara posició de preeminència respecte de les comunitats autònomes, molt especialment pel que fa les polítiques econòmiques, i d'altra banda al fet que el sistema de distribució de competències està a Espanya àmpliament desconstitucionalitzat, en el sentit que la seva concreció queda en gran mesura a la lliure disposició dels òrgans centrals de l'Estat.
Per aquestes dues raons, l'Estat no ha necessitat introduir reformes o canvis en el sistema per tal d'adoptar les mesures que ha estimat necessàries per fer front a la crisi.
Paraules clau: crisi econòmica global; descentralització política i crisi econòmica; Estat autonòmic; recentralització.
Resum: Aquest article explora els canvis que s'han produït en les preferències dels ciutadans respecte del model d'organització territorial de l'Estat espanyol d'ençà de la darrera onada de reformes estatutàries.
Fonamentat en dades d'enquestes dutes a terme pel Centre d'Investigacions Sociològiques entre 2002 i 2010, l'article se centra a detectar fi ns a quin punt i en quines comunitats autònomes la preferència per un model de descentralització com l'actual (el que s'anomena statu quo a l'article) ha sofert canvis al llarg del període.
L'article conclou que simultàniament a les reformes estatutàries, hi ha hagut canvis importants en la percepció que tenen els ciutadans respecte de la "bondat institucional" de l'actual model de descentralització autonòmica.
En concret, mentre en algunes comunitats autònomes el model actual s'ha començat a qüestionar per entendre's que no permet acomodar unes expectatives més ambicioses d'autogovern, en d'altres comunitats el model actual s'ha qüestionat just pel contrari: per entendre's que el model de descentralització ha anat massa lluny.
Així, en algunes comunitats i per primer cop, les preferències envers una involució autonòmica centralisme i retallada de competències autonòmiques) superen les adreçades al model actual de descentralització.
Paraules clau: reformes estatutàries; model d'organització territorial; opinió pública; Centre d'Investigacions Sociològiques; autogovern.
Resum: L'objecte de l'article és analitzar el funcionament efectiu de la implantació de la Llei 39/2006 de promoció de l'autonomia personal i atenció a las persones en situació de dependència.
Amb aquesta fi nalitat, es revisa la cobertura regional de la dependència a les comunitats de règim comú per mitjà de l'evolució de les persones ateses en relació amb la demanda potencial i l'oferta de serveis socials.
Finalment, s'analitzen els efectes regionals de les variables que determinen el repartiment de fons estatals relacionats amb la dependència en l'àmbit de la cooperació interadministrativa.
La implantació de la Llei està originant canvis importants respecte del que es va estimar inicialment.
Així, augmenta el reconeixement de persones amb dependència de grau més alt i també es fa un ús excessiu de les prestacions monetàries respecte de les assistencials.
El fi nançament de la dependència en les regions de règim comú ha format part dels models generals de fi nançament i, a més, compta amb recursos fi nalistes aportats per l'Estat.
En aquest cas, les variables de repartiment s'han anat canviant, amb un impacte regional evident, que hauria de donar pas a una major estabilitat en els criteris aplicats.
Paraules clau: dependència; prestacions; cooperació interadministrativa.
Resum: Les comunitats autònomas de règim comú disposen en l'IRPF de competències normatives per regular deduccions en la quota per la realització d'"inversions no empresarials".
Catalunya, Madrid i Andalusia han fet us d'aquesta possibilitat –i Galícia ha anunciat la intenció de fer-ho en un futur pròxim.
Les tres CA han aprovat una mesura molt similar per promoure l'actuació dels business angels –"àngels inversors" o "inversors providencials"– en els territoris respectius, i Catalunya i Madrid n'han afegit una altra per donar suport a la inversió en empreses que cotitzin en el Mercat Alternatiu Borsari.
Els dos incentius consisteixen en deduccions en la quota –del 20% de las quantitats invertides– que es reconeixen a les persones físiques que adquireixen accions o participacions socials en el capital de cert tipus d'entitats, amb la finalitat de fomentar el desenvolupament d'una determinada classe d'inversions i empreses en el territori de la comunitat autònoma respectiva.
Les beneficiàries indirectes i últimes són, per tant, aquestes empreses.
Això fa plantejar-nos si s'ha anat més enllà d'allò que permeten les lleis de cessió de tributs de l'Estat a les CA i si s'han respectat, en la regulació, importants normes de dret comunitari com són les que regulen les llibertats d'establiment i de circulació de capitals –articles 49 i 63 del TFUE–, i la prohibició d'ajuts d'Estat –article 107 i seg. TFUE.
Paraules clau: comunitats autònomes; autonomia financera; competències normatives; IRPF; business angels; Mercat Alternatiu Borsari; llibertat d'establiment; lliure circulació de capitals; ajuts d'Estat.
Resum: A Catalunya, tant el Parlament com el Govern han considerat prioritàries les polítiques de foment de l'estudi, i han mantingut una intensa activitat per assolir el ple reconeixement de les competències estatutàries i perquè s'efectuïn les adaptacions necessàries del règim general de beques i ajuts, per tal que esdevingui un instrument de garantia real que permeti compensar els dèficits històrics que pateixen els estudiants catalans.
La Generalitat ha reclamat històricament el traspàs de serveis en aquesta matèria tan important, i quan s'ha requerit ha portat la iniciativa en la conflictivitat competencial.
L'abast de les competències estatals i autonòmiques es va concretar doctrinalment en la STC 188/2001 que va suposar un impuls, encara que amb molts matisos, a les aspiracions de Catalunya.
Han transcorregut nou anys des de la sentència i més de dotze de les primeres aproximacions al traspàs, sense que les reivindicacions de Catalunya hagin quedat resoltes; continua oberta la negociació a la Comissió Mixta de Transferències, i els avenços en l'autonomia de gestió són fruit de la col·laboració entre administracions i no de l'exercici efectiu de la titularitat de la competència.
Al marge d'aquesta situació, el règim de foment general de l'estudi en el sistema educatiu espanyol ha anat evolucionant, tant en la seva configuració jurídica com en una més gran especialització i diversificació de l'oferta, a la qual s'han incorporat els préstecs, per aproximació als models seguits en els països més avançats.
Catalunya precisa, però, un marc regulatori estatal més obert, que permeti l'adaptació real a les seves necessitats socioeconòmiques, territorials i culturals; i també una dotació econòmica sufi cient per dur a terme les seves pròpies polítiques públiques.
Aquest article tracta resumidament el marc regulatori, competencial i doctrinal aplicable al foment general de l'estudi; exposa els aspectes més destacables de l'evolució del traspàs de serveis i efectua una aproximació a la problemàtica del present i a les expectatives de futur.
Paraules clau: beques; ajuts; préstecs; foment de l'estudi; traspàs i conflictivitat.
Resum: L'estatut d'autonomia és la norma institucional bàsica espanyola d'una comunitat autònoma.
El 2004 s'iniciaren els processos de reforma.
En aquest treball fem una anàlisi comparativa entre dues regions espanyoles d'importància similar pel que fa a la generació de riquesa econòmica mesurada en termes de PIB a partir dels seus documents normatius principals, els seus estatuts d'autonomia, ambdós recentment reformats.
S'estudiaran aspectes sobre els quals l'Estatut té competència exclusiva, la planificació de l'activitat econòmica, el tipus d'indústria existent en cada regió i la seva evolució, i es compararan les polítiques concretes de desenvolupament regional i industrial implementades en cada zona amb l'objectiu de generar coneixement que pugui servir de base als organismes públics per a la millora de la competitivitat regional.
Paraules clau: estatut d'autonomia; competitivitat empresarial; desenvolupament regional.