ACM: 70-125-153 Col·lecció de postals de Mataró.
Interior de la capella dels Dolors de la Basílica de Santa Maria de Mataró
El culte i la devoció dels mataronins envers la Mare de Déu dels Dolors neix a finals del segle XVII i s'ha de vincular a la figura de Mn.
Pau Llorens, rector de Santa Maria de Mataró de l'any 1685 al 1708.
L'arribada d'aquest rector va suposar l'entrada a Santa Maria de la devoció a la Mare de Déu sota l'advocació dels Dolors, la principal festa de la qual se celebra el Divendres de Passió, el divendres abans del Diumenge de Rams.
Inicialment, el mateix rector pagava les despeses de la missa de la seva butxaca.
Per potenciar la devoció als Dolors de la Mare de Déu, el reverend Dr.
Pau Llorens volgué fundar una Congregació dels Dolors, que era el nom que rebien els seglars vinculats als frares Servents de Maria de Barcelona.
Els Servents de Maria és un orde religiós nascut a Florència a finals del segle XIII.
Va ser fundat per set mercaders florentins, els Set Sants Fundadors, i van tenir el seu gran legislador en la figura de sant Felip Benici.
Els servites són un orde mendicant, és a dir, que estan marcats per un profund esperit de pobresa, i a més tenen una gran predilecció pels malalts i els desvalguts (van fundar molts hospitals de pobres a Itàlia).
Tenen una especial devoció vers la Mare de Déu, a qui consideren la seva fundadora principal.
La veneren especialment sota l'advocació de Mare de Déu dels Dolors.
Els Servents de Maria van fundar diversos convents a Catalunya, els segles XVI i XVII, i des d'aquests convents van fundar congregacions dels Dolors per tot el Principat fins a arribar a ser més de vuitanta.
Parlar de les Congregacions dels Dolors és parlar d'història, però també és parlar d'espiritualitat.
Sempre s'han caracteritzat per una forta devoció mariana, i des dels inicis promovien processons i rosaris, però alhora han estat un focus de devoció molt més seriosa.
Fomentaven l'oració mental, les xerrades i les conferències pietoses; sobretot pretenien que els seus membres tinguessin una vida de culte rica a base de resar la Litúrgia de les Hores i de participar en l'eucaristia, etc. Encara, a dia d'avui, poden ser un gran instrument d'evangelització i una eina privilegiada que uneix cultura, història i fe.
La Venerable Congregació de la Mare de Déu dels Dolors de Mataró es fundà el 18 de desembre del 1693, i agrupava gairebé tres-centes persones.
La característica principal dels congregants dels Dolors de Mataró era precisament la seva diversitat.
Hi havia gent de totes les edats i els estats civils, també clergues, frares, i tot un reguitzell de professions liberals o menestrals.
Del notari al pescador i de l'argenter al bracer, passant per sabaters, cirurgians, sastres, militars de reputació, músics, estudiants, apotecaris, mestres de cases, etc. Es pot afirmar amb rotunditat que no existia cap altra raó que unís tota aquesta gent que la pura i senzilla devoció a la Mare de Déu dels Dolors.
Els primers anys de vida de la Congregació dels Dolors es van destinar a organitzar-la.
Un cop autoritzats pels Servents de Maria, i amb uns estatuts reglamentaris, el primer pas que va fer la Congregació dels Dolors fou demanar al Consell de la Vila de Mataró (l'Ajuntament) les llicències oportunes per edificar una capella per fer-hi els cultes, que foren concedides el dia 4 de gener del 1694.
Aquesta capella es començà a construir l'any 1698 i la part d'arquitectura s'enllestí el 1708.
Llavors encarregaren a l'escultor Joan Vila la imatge de la Mare de Déu amb el seu Fill mort a la falda, que encara presideix la capella.
Més endavant, aproximadament entre els anys 1726 i 1730, s'encarregà a Antoni Viladomat i Manalt (1678-1755) la decoració del conjunt dels Dolors.
Sense cap mena de dubte, aquesta decoració ha portat la fama a la capella de la Congregació dels Dolors, li ha valgut molts reconeixements i molts elogis, tant dels mateixos contemporanis com dels historiadors posteriors, i encara avui en dia desperta l'admiració de molta gent.
La Capella dels Dolors és l'obra més cèlebre d'Antoni Viladomat, és la que més s'ha analitzat, comparat, descrit, visitat, etc.
La vida de la Congregació dels Dolors tingué una època d'esplendor durant el segle XVIII i la primera meitat del XIX.
A partir del 1835, la situació canvià per culpa de l'expulsió dels frares Servents de Maria d'Espanya a causa de les desamortitzacions, i també per culpa dels conflictes de les guerres entre liberals i carlins.
Entre el 1850 i el 1854 hi va haver una lluita entre la Congregació i la parròquia.
Per ser més exactes, s'inicià una guerra entre el rector Gabriel Batllevell, liberal, que no tolerava la independència de la Congregació, i el corrector (capellà de la Congregació) Francesc Camín, carlista, que no tolerava les aspiracions del rector.
Fruit d'aquesta etapa de crisi va ser l'inici de la decadència de la Congregació dels Dolors, que ja no tornaria mai més a ser el que era.
L'any 1854, el rector Gabriel Batllevell obtingué el títol de corrector, títol que es transmetria als rectors de Santa Maria fins al dia d'avui.
La Congregació dels Dolors perdé la independència, i durant la segona meitat del segle XIX perdé tot el patrimoni.
La processó del Dijous Sant continuà per inèrcia, però moltes vegades eren persones alienes a la pròpia Congregació les que treien la imatge en processó i duien els ciris.
Després de la Guerra Civil Espanyola, la Congregació tingué la il·lusió i la voluntat de reorganitzar-se, sobretot a instàncies de Lluís Ferrer i Clariana, i, de fet, hi hagué un breu renaixement; però s'acabà de diluir en el silenci quan se suspengueren les processons de Setmana Santa l'any 1970.
Per sort, amb la represa de les processons i la fundació d'entitats vinculades a la Setmana Santa, a partir de l'any 1986 es va produir l'ambient necessari per a la recuperació de l'entitat, que va decidir reprendre les activitats.
Recull històric des del segle XVII fins avui
Lloc web de la Venerable Congregació dels Dolors - Servites de Mataró