projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
La visita didàctica que proposem als Cicles Mitjà Superior de Primària pretén interpretar el Castell de Cardona des de la seva gènesi fins a l'arribada de l'època moderna.
Encaixa de ple amb el currículum que es treballa a l'aula en aquests nivells educatius.
A través de l'itinerari guiat pel conjunt es fa una ressenya del marc polític en el qual es construeix la fortalesa: el conflicte entre l'imperi carolingi i l'imperi musulmà (Al-Àndalus).
Pujant dalt la Torre de l'Homenatge, s'entén clarament la situació de la Catalunya Central i Cardona, zona de frontera (la Marca Hispànica) i es visualitzen els elements físics que la definien (riu Cardener, Pirineus i terres del sud).
Alhora entendran què és un castell, quins són els elements estructurals bàsics, qui hi residia i quins eren els grups socials que conformaven l'Edat Mitjana: noblesa, clergat i poble.
Tanmateix aprendran quins eren els valors que representava cada estament social: el poder, el culte i el treball les relacions que s'establien entre els 3 grups socials dins el mateix recinte del castell.
La visita didàctica permet descobrir qui eren els rics i poderosos Senyors de Cardona.
Qui eren, on i com vivien, a què es dedicaven i perquè van assolir un poder econòmic excepcional.
L'alumnat aprendrà a identificar els elements constructius bàsics d'un castell com són: Torre Mestra, muralles, edificis residencials, serveis (cisternes d'aigua i abeuradors), patis comuns, i recinte religiós (claustre, hort, refetor comunitari, palau de l'abat i església).
Un dels punts claus de la visita didàctica transcorre a l'interior de la magnífica església – Col·legiata romànica de Sant Vicenç de Cardona (s-XI), considerada com un dels exemples d'art romànic més importants d'Europa.
A l'interior del temple té lloc una activitat didàctica a manera de teatralització anomenada "La construcció de l'església romànica de Sant Vicenç de Cardona".
A través de 5 personatges: el vescomte de Cardona Bremon, l'abat Oliba, l'arquitecte italià fictici Joan Llombard, la pagesa Martina i l'alcalde d'una fictícia vila forana (que interpretaran 5 alumnes degudament caracteritzats), es planteja un joc de rol on es representarà com es va gestar la idea de construir l'església romànica de Sant Vicenç del Castell de Cardona, quina va ser la motivació i quins actors hi van intervenir.
Descobriran com es va arribar a construir el temple i quins ens van ser els principals artífexs.
A través d'una maqueta a escala real del temple, l'alumnat coneixerà el simbolisme bàsic del temple i les característiques que el fan realment excepcional.
La visita està dissenyada i adaptada perfectament al nivell curricular de l'alumnat.
L'acció se situa al mes d'abril del 1409.
Al cap de pocs dies, el 3 de maig de 1409 se celebrarà l'Any Sant al monestir.
Aquest any, els monjos han aconseguit una relíquia preciosa, el queixal de sant Valeri.
Els monjos ja han anunciat als quatre vents la presència d'aquesta relíquia i milers de persones pelegrines aniran fins al monestir per venerar-la...
Però la relíquia ha desaparegut i caldrà tot l'enginy de l'alumnat per poder trobar-la.
L'alumnat haurà de recórrer diferents indrets de la muntanya i, tot descobrint l'empremta que hi ha deixat la vida feudal, ha de col·laborar per poder assolir l'objectiu final.
Aquesta activitat combina diferents dinàmiques.
Si bé hi predominen els exercicis de lògica i deducció, també es realitzen exercicis d'orientació, dinàmiques de pensament divergent i sobretot es requereix del treball en equip i col·laboratiu sense el qual no és possible la resolució de l'enigma final i, per tant, la troballa del tresor.
Nivell educatiu: educació secundària
Aquesta proposta cerca que els més menuts i les més menudes coneguin la vida quotidiana de fa mil anys en un antic monestir i tinguin un primer contacte amb el patrimoni històric.
A partir de la recerca d'un bagul antic, els infants duen a terme un senzill joc de pistes, a través del qual recorren els espais de la canònica de Vilabertran i descobreixen els paral·lelismes entre un habitatge modern i un de medieval.
Gràcies a la troballa del bagul, els nens i les nenes descobriran tot d'objectes antics que un monjo va guardar-hi, per a què servien i si avui en dia encara els utilitzem.
Nivell educatiu: educació infantil (P5) i educació primària (CI)
La visita didàctica que us proposem servirà per introduir un dels fets històrics més rellevants de la història moderna de Catalunya: la Guerra de Successió (1700–1714).
L'any 1711 tingué lloc a Cardona un dur setge per part de l'exèrcit borbònic que durà 34 dies i on intervingueren prop de 15.000 soldats de nacionalitats diferents.
Al setembre de 1714, quan la Guerra arribava al seu final, Cardona es mantenia dempeus.
La ciutat de Barcelona queia l'11 de setembre, Cardona ho va fer 7 dies més tard, el 18 de setembre.
L'alumnat coneixerà l'origen de la Guerra de Successió, els actors clau, el desenvolupament dels fets i el desenllaç.
Tanmateix coneixeran el paper de Cardona en el conflicte i l'heroïcitat dels homes que defensaren el Castell durant el Setge de Cardona de l'any 1711 i fins al mateix setembre de 1714.
El Castell de Cardona és un veritable compendi d'història, art, arquitectura i enginyeria de defensa al llarg de la història.
A través de l'itinerari guiat que us proposem es pot conèixer a fons el conjunt, interpretar-lo i contextualitzar-lo.
La visita didàctica amb l'alumnat s'inicia al magnífic polvorí i búnquer del Castell de Cardona anomenat Casamata (s.
Allà té lloc la introducció històrica dels fets, l'explicació dels orígens, el context i els principals personatges que hi intervingueren.
Tot seguit s'inicia un recorregut pel vell castell medieval i per la fortalesa moderna.
En diferents punts del conjunt monumental, s'explicarà com es va desenvolupar el setge de Cardona de 1711.
Alhora l'alumnat entendrà els sistemes de defensa en època moderna, els elements constructius bàsics de la fortalesa, els usos dels espais, el dia a dia dins d'una plaça assetjada, els enginys, curiositats i anècdotes alhora que el desenllaç del setge i les repercussions que tingué.
La visita és una magnífica oportunitat per conèixer un dels fets claus de la història moderna de Catalunya, la Guerra de Successió, els orígens del conflicte i les conseqüències que se'n van derivar.
La visita està dissenyada i adaptada perfectament al nivell curricular de l'alumnat.
NOTA: Si us plau, consulteu l'horari complet a l'apartat "Planifica la teva visita".
El pas de la història ha deixat la seva empremta a cada racó del castell de Cardona: la torre de l'homenatge on perviu el castell comtal, l'església com a testimoni de la canònica, el pati gòtic del palau dels ducs de Cardona, les muralles de la guerra de Successió o el parador que reconverteix en hotel les dependències militars.
El castell de Cardona va néixer per consolidar el domini sobre les terres conquerides a al-Andalus.
La importància de la seva posició estratègica es pot comprovar des de dalt de la torre, on es pot apreciar el domini visual sobre la vall del Cardener i el salí.
Van ser precisament els beneficis de l'explotació de la sal els que van convertir els senyors de Cardona en una de les nissagues més influents en la política de la corona d'Aragó, i després de la Monarquia Hispànica.
Amb el temps, el castell va perdre la seva funció residencial, però va adquirir importància estratègica arran dels conflictes amb França.
A partir del segle XVII, el castell va ser reforçat per una corona de baluards que envolta tot el turó.
L'episodi més emblemàtic de la fortalesa és la resistència protagonitzada contra les tropes de Felip V durant la guerra de Successió, ja que es va convertir en la darrera plaça forta catalana que va capitular, el 18 de setembre de 1714.
L'element més destacable del conjunt és, però, l'església de Sant Vicenç, construïda al segle X per acollir una comunitat de canonges, sota el patrocini dels senyors de Cardona.
La unitat de la seva construcció l'ha convertir en una de les joies del primer romànic català.
Informació i reserves al telèfon 938692475, www.cardonaturisme.cat o [EMAIL]
Preu visita guiada: Adults 8€ - Jubilats i nens (12 a 16 anys) 6€
Compra d'entrades on line a http://entrades.cardonaturisme.cat/cat/individual (opció recomanada) o bé 30 minuts abans de cada visita al mateix Castell de Cardona.
Informació de preus i reserves al telèfon 938692475, www.cardonaturisme.cat o [EMAIL]
Visita guiada de dimarts a diumenge, prèvia reserva (mínim 25 persones)
Instal·lacions adaptades per a persones amb minusvalideses i invidents.
Detall de l'exposició del Memorial de l'Exili amb els noms d'algunes de les persones que es van haver d'exiliar.
El Museu Memorial de l'Exili (MUME) és el primer equipament museístic dedicat a preservar la memòria i el llegat de l'exili republicà provocat per la Guerra Civil espanyola.
Ubicat a la Jonquera, el pas fronterer per on van fugir la major part dels exiliats, el MUME es defineix com un espai per a la memòria, la història i la reflexió crítica.
Un projecte que no només es limita a la tasca expositiva sinó que impulsa la recerca històrica i la difusió pedagògica.
La seva exposició permanent presenta el fenomen de l'exili al llarg de la història, posant l'accent en la Guerra Civil i la posterior derrota i retirada republicana.
La diàspora a través dels Pirineus camí de França i la sort diversa dels milers de refugiats que van creuar la frontera són un dels punts d'interès de la mostra.
La vivència de l'exili i el seu llegat cultural a partir de testimonis i herències documentals completen el discurs expositiu.
Una àmplia oferta d'exposicions temporals, visites guiades i activitats pedagògiques per al públic escolar, a més de cicles de conferències, rutes i tallers conformen l'oferta d'activitats del MUME.
Interior del Born Centre Cultural, amb les restes de l'antic barri de la Ribera.
El Born Centre Cultural de Barcelona és un equipament de referència a Europa: és alhora un espai històric, el nucli de la memòria col·lectiva catalana i un modern centre cultural.
Com a espai històric, l'antic mercat del Born (1876) és el primer gran edifici de l'arquitectura del ferro a la ciutat i ens mostra el seu destacat paper com a metròpoli europea durant el segle XIX.
Pel que fa a la memòria històrica, al subsòl del mercat es conserva un jaciment arqueològic excepcional, tant per l'estat de conservació com per les dimensions.
Contemplant les restes dels 42 carrers i les 60 vivendes que formaven part del barri de la Ribera es pot recórrer la història de Barcelona i Catalunya, des de l'època romana fins a principis del XVIII.
Les pedres ens parlen sobretot del desenllaç de la Guerra de Successió per a la ciutat, que va resistir el setge de les tropes de Felip V fins a la capitulació de l' 11 de setembre de 1714.
Com a conseqüència, el centre del Born va ser destruït per construir-hi la fortalesa militar de la Ciutadella.
Després d'anys de tasques d'excavació, restauració i museïtzació, actualment aquest emplaçament s'ha convertit en un centre cultural.
Inaugurat el 2014, actua com a centre d'interpretació de la Guerra de Successió i alhora compta amb una programació que inclou activitats literàries, teatrals i musicals.
- La visita guiada al jaciment arqueològic ens transporta a la vida urbana del segle XVIII al barri de la Ribera.
- Disposa d'un programa educatiu i activitats per a famílies
Un mercat de cultura, un espai polivalent i obert a tothom amb una programació diversa que inclou activitats literàries, teatrals i musicals entre moltes altres.
Detall de l'interior del Palau Güell.
Segment de la façana del Palau Güell.
L'any 1885, Eusebi Güell va encarregar a Antoni Gaudí la seva residència al centre de Barcelona, concretament al carrer Nou de la Rambla.
Gaudí va concebre un edifici solemne i ostentós, i va emprar materials rics i costosos, com marbres o fustes nobles.
La sobrietat de la façana, probablement a causa del seu emplaçament en un solar petit d'un carrer estret, contrasta amb la fastuositat del seu interior.
Uns arcs parabòlics a la façana, ornamentats amb reixes de ferro forjat, donen accés a una entrada àmplia, que permetia l'ingrés de cavalls i de carruatges.
L'edifici s'articula mitjançant un saló central cobert per una magnífica cúpula que sobrepassa l'alçada del terrat i que, a través de perforacions en forma d'estrella, permet l'entrada de llum solar.
El saló, amb una capella adossada, està ricament decorat amb columnes, vitralls i reixes, i distribueix la resta d'estances, totes elles amb vidrieres i mobiliari ornamentat.
El palau també disposa d'uns amplis estables al soterrani, una prestació que poques cases tenien.
També és innovador l'ús de xemeneies situades al terrat de l'edifici, elements molt presents en la imaginativa decoració de Gaudí.
És precisament en aquestes xemeneies on l'arquitecte va utilitzar per primera vegada un dels recursos decoratius que més l'han caracteritzat: el trencadís.
-El Palau Güell celebra cicles de conferències, concerts, actuacions, recitals poètics...
- Gaudeix de les nits d'estiu al terrat del Palau Güell amb Gaudí, la millor música i unes vistes privilegiades.
- No et perdis les visites familiars 'Divertim-nos en un palau del segle XIX'.
El Palau Güell tenia aquest aspecte quan hi vivia una de les famílies més riques de Catalunya
Façana del Dispensari Antituberculós.
Darrere l'església de Sant Pere Nolasc, a la plaça de Castella de Barcelona, apareixen tres edificis senzills d'angles rectes i formes pures.
Són el Dispensari Central Antituberculós, el primer conjunt dedicat al tractament en exclusiva de la tuberculosi a Catalunya i una de les fites de l' arquitectura racionalista al país.
Els arquitectes responsables del projecte, Josep Lluís Sert, Joan Baptista Subirana i Josep Torres Clavé –membres del GATCPAC - no buscaven floritures sinó la millor solució tècnica per dissenyar un edifici sanitari.
El Dispensari és un conjunt de tres edificis de ciment de quatre pisos aixecats amb una planta en forma d'angle recte o 'L'.
La seva construcció, entre els anys 1934 i 1937, va contribuir a esponjar una zona urbana especialment densa.
Inspirats pel racionalisme arquitectònic que prima la funcionalitat i la senzillesa, els arquitectes van tenir en compte el criteri del doctor Lluís Sayé a l'hora d'aixecar el conjunt: calien unes estructures que permetessin una correcta ventilació i circulació de l'aire i un bon assolellament per al tractament dels malalts.
I així es van fer, tot i que el trio d'arquitectes va haver de lluitar amb algunes ordenances municipals per aconseguir-ho.
Tot i que actualment és un Centre d'Atenció Primària, no dubtis d'aturar-te davant la seva façana per veure'n la seva particular estructura.
Detall de la teulada de la Pedrera amb les seves característiques xemeneies.
Interior d'un dels pisos de la Pedrera.
Interior de les golfes de la Pedrera amb els seus arcs parabòlics de maó.
La Casa Milà és un dels edificis més singulars d' Antoni Gaudí.
Situada en ple passeig de Gràcia de Barcelona, trenca amb la fesomia de l'avinguda.
Es tracta d'un edifici construït al voltant de dos patis interiors amb soterrani, planta baixa, principal, 4 pisos, golfes i terrat.
Gaudí resol l'estructura de l'edifici a base de pilars de pedra, maó i ferro i se serveix sobretot de l' arc catenari i del parabòlic.
Va generar molta controvèrsia durant la seva construcció, a principis del 1900.
Els barcelonins la van batejar amb el sobrenom de La Pedrera, que fa referència al tipus de pedra, blanc cremós, que provenia de les pedreres del Garraf i Vilafranca del Penedès.
Molts també la descriuen com un gran vaixell que enfila el passeig de Gràcia.
I és que la seva façana es caracteritza per les contínues ondulacions i obertures de la pedra per facilitar la il·luminació i la ventilació de l'interior.
L'edifici disposava de 20 habitatges que es van llogar a famílies benestants de l'època.
El matrimoni Milà, propietari de la finca, es va instal·lar a la planta noble.
La Pedrera, però, no és un edifici residencial convencional.
L'objectiu de Gaudí era crear habitatges en moviment, on cadascun pogués tenir la seva distribució pròpia segons les necessitats de cada inquilí.
Corona l'edifici el terrat, rematat amb el conjunt de 7 xemeneies, recobertes de calç, trencadís blanc i vidre.
Escenifiquen els caps de 7 guerrers mitològics que des d'aquest paisatge gairebé irreal vigilen la ciutat.
- La Pedrera s'ha convertit en un centre cultural que acull exposicions, concerts i altres activitats.
Algunes d'elles pensades per visitar-la en família.
- Les escoles poden participar a diferents activitats programades.
- Demana més informació si vols visitar l'edifici en grup.
Com era viure en una casa de formes totalment orgàniques?
Poma esferificada, una tècnica ideada pel cuiner Ferran Adrià, un dels millors cuiners del món.
La cuina catalana viu un nova edat d'or coincidint amb el canvi de segle i destacats cuiners del país reben el reconeixement mundial per la seva tasca avantguardista.
La nova cuina creativa catalana implica una nova manera d'entendre la restauració: cal satisfer l'intel·lecte i les emocions.
Un dels punts culminants d'aquesta etapa es produeix el 1999, quan el cuiner francès Joël Robuchon afirma que Ferran Adrià és el millor cuiner del món.
Les seves innovacions, que acabaran a la portada del suplement del The New York Times, es basen en nous productes i tècniques, presentacions inèdites i experiències sorprenents.
Tot i el ressò mediàtic de la cuina més avantguardista, la gastronomia actual és més àmplia.
Així, la cuina catalana tradicional viu també una relectura per part de grans xefs, amb noves tècniques i presentacions més modernes.
A més, la preocupació pel que mengem provoca l'aparició de conceptes com cuina ecològica i de quilòmetre zero.
També cal destacar l'efecte de fenòmens com la globalització en la cuina catalana.
L'entrada de cuines d'altres parts del món acaba, inevitablement, impregnant el nostre receptari i fa aparèixer conceptes com la cuina de fusió.
Bust de Joan Maragall al Parc de la Ciutadella de Barcelona.
Trencar amb els valors socials i artístics establerts i transformar-los en una cultura moderna i nacional amb noves idees.
Aquests són els objectius del Modernisme des finals del segle XIX fins a la primera dècada del XX aplicats a totes les arts, inclosa la literatura.
Els primers passos d'aquest moviment a Catalunya van lligats a l'aparició de L'Avens ( L'Avenç ), la revista cultural de Valentí Almirall, que comptarà amb la col·laboració d' Àngel Guimerà, Narcís Oller, Jaume Brossa, Joaquim Casas-Carbó i Jaume Massó.
Les discrepàncies dins la publicació propiciaran l'aparició de dues tendències ben diferenciades: el sector regeneracionista, preocupat per canviar la societat i encapçalat per Jaume Brossa, i el sector esteticista, impulsat per Santiago Rusiñol i Raimon Casellas, defensors de l'Art per l'Art.
Amb el canvi de segle les diferències se superaran amb l'aparició de nous òrgans d'expressió modernista (la revista Catalonia i el setmanari Joventut ), que facilitaran un discurs més moderat i participatiu.
Aquesta etapa és la que dóna els fruits literaris de més diversitat i qualitat: Els sots feréstecs (Raimon Casellas), Solitud (Víctor Català), L'auca del senyor Esteve (Santiago Rusiñol) i Josafat (Prudenci Bertrana).
Entre els poetes, la figura cabdal del modernisme català és Joan Maragall, responsable de renovar el gènere, fent-lo més col·loquial i menys grandiloqüent.
Qui ha dit que un hospital ha de ser blanc i despullat de decoració?
Gràcies al llegat del banquer Pau Gil, el 1902 l'arquitecte modernista Lluís Domènech i Montaner va projectar un hospital ple de bellesa, ric en ornamentació, colors i vegetació.
Es tracta d'un complex monumental format per 27 pavellons de maó vermell a la frontera entre l'Eixample i el Guinardó.
Una autèntica ciutat hospitalària on, envoltats de jardins, es distribueixen els serveis mèdics i generals, els departaments i una església.
Tots ells connectats a través d'una xarxa subterrània de passadissos de 2 Km de longitud que permet el trasllat de malalts sense sortir a l'exterior.
El projecte de Domènech i Montaner, que acabà el seu fill l'any 1930, és una concepció arquitectònica i urbanística totalment innovadora respecte les tipologies d'hospital vigents fins a principis del segle XX.
Segueix el corrent higienista: separa els serveis per evitar contagis i afavoreix la llum natural i els espais oberts, per renovar l'aire i fer la convalescència més agradable als pacients.
Després de més de 80 anys d'activitat sanitària, el 2009 l'hospital es traslladà a unes noves instal·lacions.
Un cop buits i readaptats, els pavellons modernistes de Domènech i Montaner acullen diferents institucions.
- Segueix l'itinerari recomanat que comença a l'espai expositiu del Pavelló de l'Administració.
Podràs visitar els espais expositius del Pavelló de Sant Salvador, els túnels, els jardins, el Pavelló de Sant Rafael i les sales patrimonials del Pavelló de l'Administració.
I si no et vols perdre cap detall, aprofita les visites guiades.
- Existeixen diferents propostes pedagògiques per als centres educatius.
La participació dels principals artistes, músics i escriptors del segle XIX a les activitats que l'artista Santiago Rusiñol organitzava a la seva casa-taller de Sitges des del 1893 van convertir-la en un verdader temple del Modernisme.
Precisament la va anomenar Cau perquè volia que fos un refugi per als amants de la poesia i Ferrat perquè hi tenia la col·lecció de ferros forjats que havia recollit en els seus viatges per Catalunya.
L'edifici és avui el Museu del Cau Ferrat, un dels principals museus de la població del Garraf.
Reuneix les col·leccions d'art antic i art modern aplegades per l'artista i escriptor català.
Pintura, dibuix, escultura, forja, ceràmica, vidre i mobles configuren un conjunt artístic únic, que inclou part de l'obra plàstica del propi Rusiñol, així com d'artistes com Casas, Picasso, El Greco, R. Pichot, Mas i Fondevila, Zuloaga, Regoyos i Degouwe de Nucques, Enric Clarasó, Manolo Hugué i Pau Gargallo, entre d'altres.
L'edifici del Museu del Cau Ferrat va ser reformat entre 2010 i 2014 per reforçar-ne l'estructura i restaurar els elements patrimonials originals.
- Les visites guiades per a grups presenten la casa-taller de Santiago Rusiñol i a partir dels seus objectes, els fets més rellevants de la seva vida.
Obres mestres del Cau Ferrat', produïda i
organitzada per Museus de Sitges, reuneix 150 obres del fons del Cau
A l'esquerra, única miniatura del Llibre dels Feyts.
A la dreta, pàgina del Còdex de la Biblioteca Nacional de la Crònica de Ramon Muntaner.
Les quatre grans Cròniques van ser escrites a finals del segle XIII i durant el XIV i formen el millor conjunt historiogràfic de l'Europa medieval.
Els seus autors, Jaume I, Bernat Desclot, Ramon Muntaner i Pere el Cerimoniós, pretenien deixar constància d'uns fets que volien tenir valor didàctic.
Les obres de Jaume I i Pere el Cerimoniós es consideren les úniques autobiografies de monarques medievals.
A la primera de les cròniques, el Llibre dels feits, el rei Jaume I dicta els fets de la seva vida, obviant allò que el pot perjudicar per transmetre la imatge d'un monarca heroic i cavaller.
A el Llibre del rei En Pere, Bernat Desclot, no és testimoni directe del que explica.
Tot i que destaca pel seu acurat treball de documentació, el seu relat ofereix una visió clarament interpretativa de Pere el Gran.
Tot i ser testimoni directe de molts dels fets que relata, al Llibre de Ramon Muntaner l'autor manipula la història.
Tampoc amaga el seu entusiasme pels monarques catalans, els quals considera éssers sobrenaturals protegits per la gràcia divina.
La quarta de les cròniques, el Llibre del Rei Pere III, destaca per la seva qualitat literària.
Malgrat això, sempre ha estat menys considerada perquè s'allunya de l'esperit èpic i cavalleresc i presenta un rei obsessionat per imitar i superar els seus antecessors.
A la Biblioteca de Catalunya es conserven còdexs de les quatre grans Cròniques.