Durant els mesos de març i abril, l'Arxiu Històric de Girona, amb la col·laboració de la Universitat de Girona, ha procedit a l'obertura de 718 testaments closos d'entre els anys 1771 i 1898
Els testaments closos, també anomenats tancats, són una modalitat de testament on el testador lliura al notari un sobre clos on inclou les seves últimes voluntats.
El testament podia ser escrit de manera autògrafa o per tercers.
El notari, en el mateix moment de rebre el sobre clos, redactava una breu diligència on s'esmentaven les dades personals del testador i la localitat on se'n feia efectiu el lliurament.
El notari, en aquell precís moment i davant del testador i de dos testimonis, s'encarregava d'embolicar el testament clos dins el full que contenia la diligència mitjançant diferents tècniques: cosint-lo i segellant-lo amb lacre o amb una pasta d'aigua i farina anomenada hòstia; només segellant-lo, o simplement plegant-lo sense més dificultat.
Només el testador cec no podia emprar aquesta modalitat de darrera voluntat.
Aquests testaments solien romandre custodiats pel notari i pels seus successors fins que es rebia el requeriment de les persones beneficiàries de les últimes voluntats del testador.
A instància de les persones interessades, el notari procedia a la seva obertura davant de dos testimonis adients i, en casos excepcionals, davant d'un jutge.
Un cop obert, el document es protocol·litzava i, tot seguit, ja es podien emetre les còpies que fossin necessàries.
En cas que cap persona sol·licités l'obertura d'aquests testaments, el notari tenia l'obligació de seguir-los custodiant.
És per aquest motiu que l'Arxiu Històric de Girona ha conservat fins a l'actualitat aquest tipus de documents notarials.
Abans d'obrir aquests testaments, l'Arxiu va definir el pla de treball per abordar satisfactòriament aquesta operació.
El procés d'obertura ha estat una tasca extraordinària per la raresa i l'excepcionalitat dels mateixos documents.
El procediment de treball ha tingut present, d'una banda, l'acte material d'obertura dels testaments, i de l'altra, la creació d'una base de dades que recull les informacions essencials del seu contingut.
Ha calgut tenir la màxima precaució i cura en l'obertura física d'aquest testament: en tot moment s'ha intentat que fos el menys agressiva possible per als documents.
Cal tenir present que la majoria dels testaments closos van ser segellats a consciència perquè no poguessin ser oberts ni manipulats per tercers.
En algun document s'ha optat per mantenir la integritat del full on consta la diligència per deixar constància de l'aspecte extern d'un testament clos.
Una base de dades recull tota la informació que s��ha considerat pertinent d'enregistrar: dates d'agregació (data de la diligència notarial), dates de creació (data en què es va redactar el testament), nom i cognoms del notari i del testador, professió i localitats de residència i naixença del testador, suport i mida del document i, finalment, sistema de tancament del testament.
Els 130 anys que abasten els 718 testaments closos que s'han descrit ofereixen tota mena d'informació sobre l'univers social gironí dels segles XVIII i XIX.
Per exemple, la col·lecció comprèn els testaments de nobles com els comtes de Solterra, la baronessa de Vilagaià o el marquès de Capmany, el d'un jove quinto destinat a l'Havana o el d'un reu condemnat a mort per homicidi i que escriu les seves últimes voluntats des de la presó pública.
També s'hi poden trobar documents tan insòlits com un de 1867 que inclou dues fotografies del testador, Joaquim Massaguer Vidal, propietari d'una empresa de fotografia i alcalde de Girona, o un altre que conté només un full en blanc.
Finalment, s'han localitzat uns documents que contenen certes curiositats i alguna sorpresa dins del plec testamentari.
És el cas de la plica que va lliurar Joaquim Cors Guinart, amb què deixa constància que és l'inventor d'una peculiar roda de carro; el plec inclou un croquis de l'invent en qüestió, que l'interessat afirma entregar així perquè a Espanya no hi ha lleis de protecció de patents.
Un altre exemple n'és el document amb què un comerciant de Reus confessa haver rebut uns diners i en deixa constància.
El tractament arxivístic d'aquests documents, que possibilita l'oportunitat de conèixer un procediment notarial específic, forma part d'una de les funcions principals d'un arxiu públic: facilitar la consulta de la documentació a totes les persones interessades en l'estudi del nostre passat.
El repte principal ha estat, sens dubte, procedir a l'obertura d'aquests testaments closos amb les precaucions legals i tècniques adients, per tal de preservar tota traça original de la seva confecció.