projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
Moltes noies s'enfronten a aquest assumpte com a conseqüència d'un mal ús dels mètodes contraceptius, per un error, o simplement per tractar-se d'una relació no prevista i no utilitzar un mètode de contracepció a temps.
[ Vegeu la contracepció d'urgència]
Si tens un retard en la regla de 7 dies o 10 dies i normalment la regla et ve de forma regular, has de fer un test d'embaràs.
Pots anar als professionals de la unitat d'atenció a la salut sexual i reproductiva del centre de salut més proper.
Si estàs embarassada trobaràs l'ajuda necessària per a qualsevol decisió que prenguis; el més important és reflexionar amb tranquil·litat i prendre aquesta decisió de forma plenament conscient.
És normal que al principi et trobis perduda, no sàpigues què fer i només pensis en la reacció dels teus pares.
Però tot això no et condueix enlloc.
La primera cosa que has de fer és tranquil·litzar-te i parlar amb la teva parella.
L'embaràs és un assumpte de tots dos.
Pot ser que ell no assumeixi la seva responsabilitat o que no respongui com tu esperaves.
En aquest cas hauràs de parlar amb algú amb qui tinguis molta confiança: un germà o una germana, amiga, etc., que pugui ajudar-te en aquests moments.
Si vols, abans d'explicar-ho a casa teva, pots anar a un professional de la unitat d'atenció a la salut sexual i reproductiva del teu centre de salut per sol·licitar consell dels professionals sanitaris.
Fins i tot ells et poden ajudar a parlar amb els teus pares ja que, si vols interrompre l'embaràs i ets menor d'edat, necessites el seu consentiment i si el vols continuar, de ben segur que ells t'ajudaran.
És possible que la primera reacció dels teus pares davant la noticia d'un embaràs no planificat sigui de disgust i sorpresa, però pensa que per a ells també és una situació difícil i necessitaran un període de temps per assumir-la.
Habitualment s'anomena una relació sexual completa aquella que es realitza amb penetració, però les relacions sense coit poden ser igual de satisfactòries i sense el risc d'embaràs.
Pots quedar-te embarassada en qualsevol relació amb penetració vaginal sense protecció.
És important que sàpigues que no es pot ejacular als genitals externs, perquè algun espermatozoide podria penetrar a la vagina i produir un embaràs.
[Vegeu la contracepció d'emergència i els mètodes contraceptius ]
Els preservatius passen exhaustius controls de qualitat per garantir la seva eficàcia, sempre que s'utilitzin correctament.
Si alguna vegada se't trenca el preservatiu has d'anar, tan aviat com sigui possible, al teu centre d'atenció primària de referència per fer la contracepció d'emergència o píndola de l'endemà ( postcoital ).
[Vegeu la contracepció d'emergència ]
Anomenem embaràs múltiple si es formen dos embrions o més.
L'embaràs de bessons (dos embrions) és relativament freqüent.
L'embaràs pot procedir de dos òvuls diferents fecundats cada un per un espermatozoide, de forma que tindrem dos fetus totalment independents (bivitel·lins).
També pot passar que un sol òvul, en les seves divisions inicials, es dupliqui.
Aleshores els fetus són idèntics i del mateix sexe (univitel·lins).
L'embaràs implica un nou compromís que canviarà el futur de la parella.
L'evolució normal de l'embaràs s'afavoreix si se segueixen unes normes higièniques, d'activitat i d'alimentació adequades.
Els professionals sanitaris donen a la dona gestant i a la seva parella les atencions necessàries per disminuir les complicacions durant l'embaràs, fan els controls sanitaris, demanen proves i donen informació i suport durant tot aquest procés.
Una cosa important per al bon desenvolupament de l'embaràs és confirmar-lo al més aviat possible.
A l'aparell reproductor, l'úter augm � enta considerablement la seva capacitat, al coll uterí es produeix un fluix dens i adherent per impedir el pas de bacteris i altres substàncies cap a l'úter, la vagina es fa més elàstica, la vulva augmenta la seva vascularització i pigmentació.
Les mames augmenten de mida i es preparen per a l'alletament.
Al cor i als pulmons augmenten el consum d'oxigen i el volum de la sang, cosa que pot provocar una anèmia pròpia de l'embaràs.
El creixement de l'úter eleva el diafragma (múscul que separa la cavitat toràcica de l'abdominal), el cor també es desplaça cap a dalt i a l'esquerra.
Hi ha una tendència a l'estancament de la sang a les cames que pot afavorir la formació de varius.
En el sistema digestiu, és freqüent l'aparició de nàusees i vòmits.
El creixement de l'úter desplaça els intestins i l'estómac, les digestions són mes lentes i poden produir-se molèsties i restrenyiment.
També poden aparèixer morenes cap al final de l'embaràs.
A l'aparell urinari, l'úter, en créixer, pressiona la bufeta i la dona ha d'anar més sovint a orinar.
La pell augmenta la seva pigmentació, especialment els mugrons i l'aurèola, tot i que aquest augment també pot aparèixer en d'altres zones com els pòmuls o el ventre; la distensió de la pell pot provocar estries.
La columna vertebral també pateix el creixement de l'úter, i la dona s'inclina cap enrere per conservar l'equilibri, cosa que produeix un augment de la concavitat en la columna dorsolumbar.
La placenta relleva l'ovari en la producció d' estrògens i progesterona, i produeix noves hormones que influiran en el desenvolupament fetal i en la preparació de l'organisme matern com el creixement uterí i la preparació de les mames.
L'augment de pes aconsellat depèn de les característiques físiques de la dona, però ha de ser de 9 quilos a 12 quilos.
Tot i que l'embaràs comporta canvis en el teu cos, es tracta d'un procés natural que cada dona viu depenent de la seva situació física, psíquica i social.
Durant l'embaràs, el cos de la dona passa per una sèrie de modificacions relacionades amb la presència del fetus.
El primer dels signes de sospita d'embaràs normalment és l'absència de la regla (amenorrea).
També es poden notar un lleuger augment del volum de les mames, la necessitat d'haver d'orinar més sovint, nàusees o més cansament de l'habitual.
Davant d'aquesta sospita podem fer una prova d'orina on, si hi ha embaràs, es detectarà la presència d'una hormona produïda per la placenta.
Es tracta de l'hormona gonadotropina coriònica humana (GCH).
Els resultats d'aquesta prova normalment són fiables però la confirmació l'obtindrem mitjançant una ecografia (exploració d'ultrasons), amb què visualitzarem l'ou a partir de la sisena setmana de gestació.
En aquest moment les dues càrregues genètiques (femenina i masculina) es posen en contacte.
Així es forma a la trompa, l'ou o zigot, que està envoltat de substàncies nutritives.
Després, a l'ou, es produeixen una sèrie de divisions molt ràpides en el camí que recorre cap a l'úter (dues cèl·lules originàries es transformen en milers de cèl·lules).
Posteriorment, s'implanta a l'endometri i continua la seva divisió i transformació.
Es forma també la placenta, que a través del cordó umbilical aportarà l'oxigen i substàncies nutritives per al desenvolupament de l'embrió.
Així mateix, la placenta fa de filtre, impedint el pas de substàncies perjudicials per al fetus.
A l'interior de l'úter, l'embrió flota dins la cavitat amniòtica, una cavitat plena de líquid i envoltada de la membrana amniòtica que el protegeix de traumatismes i altres factors negatius per al seu desenvolupament.
Durant les primeres setmanes de l'embaràs, comença el desenvolupament de teixits i òrgans vitals com el cor, el cervell, o les extremitats.
Aquest és el "període embrionari" i dura fins a la setmana 10 (2 mesos), comptant a partir de la data de l'última regla.
A partir d'aquesta setmana el "fetus", com el denominem a partir d'ara, comença un ràpid creixement, i es completa la diferenciació dels seus òrgans, mans, peus, l'esquelet ossificat i s'inicia la formació dels genitals externs.
Amb tot això ja tindrà un aspecte semblant al d'un nadó.
En aquest moment només fa de 8 cm a 9 cm centímetres i pesa aproximadament uns 15 grams.
Setmana a setmana anirà creixent i completarà el desenvolupament i el funcionament dels seus òrgans.
A la setmana 20 (4 mesos i mig) fa uns 20 cm o 25 cm i pesa uns 300 grams.
A la setmana 28 (6 mesos i mig) fa uns 25 cm o 35 cm i pesa aproximadament, 1.000 grams.
Els òrgans vitals com el cervell, pulmó, ronyó i fetge maduren ràpidament a partir d'aquesta setmana.
A la setmana 36 (8 mesos) el fetus fa uns 48 cm i pesa uns 2.500 grams.
A partir de la setmana 37 els seus òrgans estan madurs i preparats per a la vida exterior.
En finalitzar l'embaràs (als 9 mesos) el fetus, com a norma general, pesa al voltant de 3.000 grams o 3.500 grams i fa uns 50 cm.
La fecundació consisteix en la unió de les cèl·lules sexuals de l'home i de la dona, és a dir, de l'espermatozoide i de l'òvul, i té lloc en una de les trompes de Fal·lopi.
Durant el coit, quan es produeix l' ejaculació masculina, es diposita semen al fons de la vagina.
Milers d'espermatozoides moren en aquesta fase i la resta pugen a través de l'úter i es dirigeixen a les trompes de Fal·lopi.
Alguns d'aquests espermatozoides arriben a la proximitat de l'òvul, tot i que només un hi penetrarà.
L'òvul crearà una barrera al seu voltant impedint l'entrada de cap altre espermatozoide.
La vacuna contra el virus del papil·loma humà (VPH) ens protegeix contra gran part de les infeccions d'aquest virus que causa set de cada deu càncers de cèrvix uterí i nou de cada deu berrugues genitals.
Poden produir, en diferents parts del cos, berrugues genitals i, amb menor freqüència, alguns tipus de càncer (de coll uterí o cèrvix, de penis, de vulva o d'anus).
Els tipus de VPH que infecten la regió de l'anus i els genitals es transmeten mitjançant les relacions sexuals (amb penetració o sense).
Poden produir berrugues cutànies, berrugues genitals i alguns tipus de càncer.
No, n'hi ha més de cent tipus que poden infectar diferents zones de l'organisme.
Aproximadament quaranta tipus poden infectar les superfícies mucoses com l'anus, la vagina, la uretra, el coll uterí, la laringe o la boca; d'aquests, gairebé una dotzena poden afavorir l'aparició de càncer.
Mitjançant relacions sexuals amb penetració o sense.
La infecció genital pel VPH és possiblement la infecció de transmissió sexual (ITS) més freqüent entre les persones sexualment actives.
Qualsevol persona que estigui infectada pot transmetre'n el virus.
La majoria de les vegades la infecció no produeix cap símptoma i les persones no en són conscients, encara que la poden transmetre.
De tota manera, més del 90% es curen de forma espontània sense fer tractament.
Alguns VPH produeixen berrugues genitals i d'altres poden arribar a produir càncer de cèrvix (coll d'úter) o, amb menys freqüència, càncer en altres localitzacions.
La vacunació és la forma més eficaç de prevenir la majoria de les infeccions causades per alguns tipus de VPH.
Cal utilitzar SEMPRE el preservatiu, ja que redueix molt el risc d'infecció, tot i que no és eficaç al 100% perquè només protegeix la zona que cobreix.
El preservatiu també evita altres infeccions de transmissió sexual i embarassos no desitjats.
La utilització d'altres mètodes anticonceptius no protegeix contra la infecció pel VPH.
No, la vacuna protegeix contra les infeccions pels VPH que causen 7 de cada 10 càncers de cèrvix (tipus 16 i 18) i 9 de cada 10 berrugues genitals (tipus 6 i 11).
Sí, sempre, perquè l'ús correcte del preservatiu és la millor mesura per evitar moltes infeccions que es contagien amb les relacions sexuals i també és una mesura eficaç per evitar els embarassos no desitjats.
Sí, ja que una tercera part dels càncers de cèrvix no es poden evitar amb les vacunes.
Es recomana vacunar-se abans d'iniciar les relacions sexuals.
La vacuna no és curativa, però sí s'aconsella per evitar reinfeccions i reactivacions dels VPH, dels quals es pot estar infectat o no.
Es pot vacunar tota la població a partir dels 9 anys.
El Departament de Salut finançarà la vacuna en el marc del programa de vacunacions sistemàtiques en noies de sisè de primària.
A través de l'escola s'enviarà informació de com es realitzarà la vacunació.
Són necessàries 3 dosis que s'administraran al llarg del curs escolar.
Com qualsevol altra vacuna pot produir molèsties locals en el lloc d'administració i febre moderada en algun cas, la resta de molèsties descrites són poc freqüents i lleus.
CatSalut Respon:061 - Web del Departament de Salut: www.gencat.cat/salut
El virus de la immunodeficiència humana (VIH) ataca directament les defenses del cos (glòbuls blancs) i provoca que el sistema immunitari sigui feble per protegir-nos d'un gran nombre d'infeccions.
Passat un temps, l'acció del virus sobre el nostre sistema immunològic fa que perdi la capacitat per defensar-nos de les infeccions i malalties a què estem permanentment exposats.
En aquest moment apareixen una sèrie de signes, símptomes i malalties als quals s'anomena, en conjunt, síndrome d'immunodeficiència adquirida o sida.
La transmissió es pot produir per tenir relacions sexuals amb una persona infectada que incloguin la penetració sense utilitzar mètodes barrera (com ara el preservatiu); i per compartir: xeringues, agulles i altres objectes contaminats si s'usen drogues injectades, agulles de tatuatge, fulles d'afaitar o tisores.
Si estàs infectada pel VIH i et quedes embarassada, pots transmetre'l al teu fill o filla durant l'embaràs, el part o l'alletament.
Amb una anàlisi específica de sang, a partir dels tres mesos d'haver mantingut una pràctica sexual de risc.
Aquesta anàlisi te la poden fer gratuïtament al teu centre d'atenció primària de referència.
Hi pots anar sol o sola o amb companyia, com tu vulguis, i no necessites cap consentiment especial per poder-te fer l'anàlisi.
[ Veure llistat de centres i prova ràpida de la S
Tenir el virus vol dir estar infectat o infectada i, tot i que encara no s'ha desenvolupat la malaltia, es pot transmetre.
Pot trigar anys, tot i que actualment s'està endarrerint la manifestació per l'aparició de nous fàrmacs.
Aturen la multiplicació del virus, però no curen la malaltia.
Malgrat això, amb els actuals tractaments, cada cop hi ha més esperança de vida, tot i que pot comportar una disminució en la seva qualitat.
Per això s'insisteix tant en la prevenció.
De les infeccions de transmissió sexual sí, ja que no hi ha tractament que curi la malaltia.
El virus ocupa les cèl·lules del sistema de defensa (els limfòcits), les destrueix i cada vegada hi ha més cèl·lules infectades i menys limfòcits sans.
Això comporta que baixin les defenses de l'organisme.
Hi ha estructurats un seguit de recursos mèdics i socials.
També hi ha grups d'ajut d'algunes ONG.
Sí, sempre que totes dues ho sapigueu, utilitzeu preservatius per no transmetre el virus i adopteu les mesures de protecció adequades.
Si, per evitar les reinfeccions que avançarien el progrés de la malaltia.
No, perquè el virus té unes vies de transmissió ja conegudes.
No es transmet per respirar el mateix aire, ni per utilitzar la mateixa roba, ni per banyar-se en la mateixa aigua, etc.
No, és de totes aquelles persones que no fan servir mesures de prevenció.
No, generalment no hi ha símptomes visibles fins que la malaltia es manifesta, i per a aquest fet poden passar anys.
Per prevenir les infeccions de transmissió sexual, inclòs el VIH:
Veure: Si vols arguments per negociar l'ús d'aquests mètodes
Moltes vegades, aquestes infeccions no produeixen símptomes fins que ja estan molt avançades.
Per l'aspecte físic mai podrem saber si un noi o una noia poden estar-ne afectats i sovint, ells mateixos no saben que les tenen.
Hi ha algunes infeccions que donen símptomes vaginals com pruïja, picors, augment i canvi de color del fluix, canvi en la quantitat (per més o per menys) del fluix i, de vegades, segons quina sigui la infecció agafada, pot donar úlceres ( nafra i ferida dolorosa) en els genitals.
Anar al teu centre de salut de referència, a la unitat d'atenció a la salut sexual i reproductiva, o anar al metge de capçalera més proper i explicar-li-ho.
No cal anar a un centre d'urgència hospitalària.
Que tu i la teva parella feu un tractament, facilitarà el procés de curació de qualsevol infecció.
A Catalunya hi ha uns centres de referència especialitzats en tractaments de les infeccions de transmissió sexual.
Pots consultar-ne la llista i la seva localització en el mapa interactiu.
Algunes es poden detectar amb una anàlisi de sang específica i altres amb mostres d'altres fluids corporals (semen i fluixos vaginals).
Sí, és un moment especialment fràgil per a la dona i, per tant, hi ha més risc de transmetre qualsevol infecció, tot i que el risc existeix sempre.
Per l'aspecte físic extern no podem saber si té una infecció o no, i moltes vegades les mateixes persones infectades desconeixen que n'estiguin.
Sí, hi ha risc en els dos casos, sempre que l'altra persona tingui una infecció.
No, les infeccions no fan cap tipus de distinció, sigui quin sigui el sexe de la persona que les contrau.
Mentre hi hagi molèsties o símptomes és millor no tenir relacions sexuals amb penetració i en el cas que es tinguin fer-les amb preservatiu.
Hi ha altres infeccions que també ho són (l'hepatitis B, l'herpes, etc.), però la sida és la que es considera que té unes repercussions més greus en la vida de la persona.
Sí, sempre que hi hagi un contacte entre la sang, el semen o el fluix vaginal es pot contraure o transmetre una infecció de transmissió sexual.
El líquid que desprèn el penis abans de l' ejaculació també conté espermatozoides i també pot ser un mitjà pel qual es transmetin infeccions.
Sí, perquè es poden reproduir en les arrels del pèl.
La introducció d'un element estrany en el teu cos sempre pot comportar riscos.
Si vols fer-te'n un, cal que siguis conscient de quins són aquests riscos i que ho facis amb les màximes normes de seguretat.
Els éssers humans tenim un òrgan que és, per excel·lència, el que més influeix en el plaer: el cervell, que ens permet somiar, desitjar, imaginar, compartir...
Els éssers humans tenim un òrgan per excel·lència que és el que més influeix en el plaer: el nostre cervell, que ens permet somiar, desitjar, imaginar, compartir...
El diàleg també és molt important.
Cal saber fer partícip l'altra persona d'allò que ens agrada i d'allò que no ens agrada.
Allò que es viu d'una forma conscient, tot i que de vegades reprimida durant el dia, s'exterioritza de forma inconscient mitjançant els somnis.
El fet que no coinicideixi amb la parella no és gens greu.
Quan el penis es posa dret, a causa d'una afluència de sang, es fa més gran.
D'aquest fet, se'n diu erecció i és un acte totalment involuntari provocat per estímuls que han produït una excitació sexual.
Les anomenades pol·lucions nocturnes, que són emissions involuntàries d'esperma, succeeixen mentre dorms a causa d'un somni agradable o sense saber ben bé per què.
Aleshores es produeix una erecció i pots tenir un orgasme, el semen surt disparat i et despertes amb el pijama moll.
Les pol·lucions nocturnes poden començar al voltant dels catorze anys.
L'ejaculació precoç és una consulta freqüent, sobretot en parelles joves.
Quasi mai està causada por un problema físic.
La majoria de les vegades està relacionada amb l'ansietat o una estimulació excessiva.
També pot haver-hi altres factors psicològics.
Es tracta de trencar el cercle viciós i no caure en el temor anticipat, que genera ansietat i facilita que la situació es torni a repetir.
Tot i que sol millorar sense tractament, us facilitem algunes recomanacions:
Se li diu ejaculació o orgasme sec perquè s'experimenta la sensació orgàsmica tot i que s'ejacula poc o res.
Normalment durant l'orgasme, l'esfínter de la bufeta es contrau i el semen pot anar cap a la uretra, enlloc de sortir a l'exterior, per la menor pressió.
El concepte de sexualitat ha anat variant al llarg de la història en funció de les cultures, les influències religioses i els canvis socials, entre d'altres factors.
La sexualitat ens acompanya des que naixem fins que morim, i es manif � esta en diferents dimensions: l'emocional, la de la conducta, la del plaer i la reproductiva.
Parla'n amb la mateixa naturalitat i respecte vers les opinions de les altres persones amb què parlaries de qualsevol altre tema.
Escull tu la persona o les persones amb qui en vols parlar, però tingues en compte que és important que siguin persones de la teva total confiança i amb qui t'hi sentis molt còmodament (els pares, els amics, la parella...)
És necessari parlar-ne amb la teva parella, establint un ambient on puguis comunicar-li lliurement els teus desitjos i les teves inquietuds.
Busca el moment més adequat per fer-ho.
És important saber dir que no (si és que vols dir que no), i no deixar-te portar per la pressió del grup o de la parella, ja que el sexe és una forma més de relacionar-se i mai pot ser imposat.
La teva sexualitat depèn de com et trobis amb la teva parella.
És cert que, de vegades, sembla que els nois vagin més llençats que les noies.
Això és degut al fet que, fisiològicament, la resposta als estímuls sexuals dels nois és més ràpida que la de les noies.
D'altra banda, socialment, està ben vist que els nois encara portin la iniciativa en les relacions sexuals, per això ho exterioritzen de forma diferent.
És la forma com cadascú es valora a si mateix.
Tots tenim qualitats úniques i habilitats especials.
La forma com ens sentim influeix en allò que fem i també en la manera com ens veuen els altres.
Quan ens sentim bé amb nosaltres mateixos actuem millor i desenvolupem tot el nostre potencial i totes les nostres habilitats.
Els pits són una zona erògena important del cos, la seva mida però, no té res a veure amb el fet que siguin més o menys sensibles.
El fet de tenir-los grans o petits tampoc no vol dir que siguis més o menys atractiva, allò realment important no és tant la figura corporal sinó l'habilitat que tinguis a acariciar i ser acariciat o acariciada, és a dir, a poder donar plaer i rebre'n.
La mida del penis no influeix de cap manera en el fet que les relacions sexuals siguin més satisfactòries o menys.
La vagina de la dona és un múscul que s'adapta.
No pel fet de tenir l'orella més gran hi sentim més bé.
El millor és que aprenguis a acceptar-te tu mateix i així podràs viure plenament la teva sexualitat.
Les noies, des dels nou anys als dotze, i fins als setze o disset, entreu en un període del cicle vital que s'anomena pubertat.
Els nois també experimenteu aquest període un o dos anys més tard.
Tots aquests canvis externs responen també a uns canvis interns, ja que es produeixen més hormones sexuals anomenades estrògens i progesterona, que són les típicament femenines i la testosterona que és més típicament masculina.
Les hormones activen els òrgans sexuals que es preparen per a la reproducció.
Tot l'organisme madura i aquest desenvolupament pot comportar-vos canvis emocionals i de relació amb els altres.
Els nois també experimenteu aquest cicle vital anomenat pubertat quan ja esteu desenvolupats per a la producció d'espermatozoides que possibiliten l'erecció i l' ejaculació.
L'hormona més abundant en vosaltres és la testosterona.
La masturbació és una manera de conèixer el cos que ens permet obtenir plaer i alliberar tensions.
La vulva (sobretot el clítoris i l'entrada de la vagina), el penis i els testicles són zones molt sensibles del cos, ja que estan plenes de terminacions nervioses.
No hi ha cap problema, és una manera de conèixer el teu cos que et permet alliberar tensions i obtenir plaer.
El clítoris i el penis són zones molt sensibles del cos ja que estan plenes de terminacions nervioses.
Els grans no tenen res a veure amb la masturbació, simplement coincideixen en la mateixa etapa de la pubertat i surten a causa de l'increment del greix a les glàndules de la pell: a vegades, s'obstrueix el conducte i es produeix un gra.
Tot això és degut al canvi hormonal, cal tenir cura en la higiene de la cara i amb l'alimentació.
És possible que els nois pugueu controlar més l' ejaculació si abans us heu masturbat, segons el temps que passi, des de la masturbació fins al coit i de la situació personal, però hi ha el risc que després us costi tornar a tenir una erecció.
Cada persona sent unes necessitats diferents.
De vegades, una persona pot tenir més necessitats que una altra i masturbar-se per eliminar tensions.