Resolució 361/2019, de 14 de juny
Administració: Ajuntament del Prat de Llobregat
La reclamació es produeix el 13 de maig, després d'una estimació plena del 30 d'abril, i dins del termini de trenta dies de què disposa l'Administració per lliurar la documentació (article 36 LTAIPBG).
El cert és que el mateix dia d'incoar aquest procediment de reclamació hauria obtingut la informació, cosa que va ocultar a aquesta Comissió malgrat haver estat advertida de l'obligació d'informar-ne, provocant de manera deliberada o, almenys, negligent, que administracions públiques (aquesta Comissió i el propi Ajuntament reclamat) destinessin recursos també públics per a la continuació i finalització d'un procediment de reclamació que des del seu inici hauria perdut el seu objecte, fent un ús abusiu dels recursos molt limitats de què disposa aquesta Comissió per a l'atenció i defensa de persones a les què realment s'estigui limitant el dret d'accés.
Reclamació contra manca de lliurament.
Seguiment diligent de la reclamació.
Número d'expedient de la Reclamació: 296/2019
D'acord amb aquests preceptes, la GAIP és competent per tramitar i resoldre aquesta Reclamació, ja que deriva d'una sol·licitud d'informació pública adreçada a un Ajuntament que rau dins l'àmbit d'aplicació de la llei (article 3.1.a LTAIPBG).
Els antecedents posen de manifest que l'Ajuntament va estimar plenament l'accés el dia 30 d'abril, i que la persona reclamant hauria rebut l'expedient que és objecte de reclamació el mateix dia d'interposició de la reclamació, el 13 de maig, "moments després" en les seves paraules, tal i com es despèn de l'antecedent 8, i només dos dies després d'haver indicat a l'Ajuntament l'adreça on volia ser notificat.
Per tant, la reclamació es produeix després d'una estimació plena del 30 d'abril, i dins del termini de trenta dies de què disposa l'Administració per lliurar la documentació, d'acord amb l'article 36 LTAIPBG.
En aquests termes, la reclamació s'ha de desestimar, ja que no hi ha cap acte limitatiu del dret d'accés sobre el què pugui emparar-se.
A més, queda acreditat i ha estat admès per la pròpia persona reclamant que, malgrat haver obtingut l'expedient complet el mateix dia de formular la reclamació, i sense que hagi manifestat cap oposició o reserva en relació amb la informació rebuda, no ho va comunicar a aquesta Comissió, tal i com se l'havia advertit que tenia l'obligació de fer en l'escrit de 15 de maig que li va adreçar aquesta Comissió, i, de resultes d'això, s'han malbaratat recursos públics, tant per part de la GAIP com de l'Ajuntament reclamat, impulsant i participant en la tramitació de la reclamació (notificació, requeriments d'expedient, elaboració d'informes, trasllat i al·legacions, i elaboració de resolucions) que va néixer buida de contingut.
El retard de l'Ajuntament en l'atenció de la sol·licitud que la persona reclamant denuncia en el seu escrit no té la dimensió que li abtribueix, ni molt menys.
Certament, l'Ajuntament estava obligat a resoldre dins del termini d'un mes des de l'endemà de rebre la sol·licitud.
Per tant, havia de resoldre abans del 23 d'abril, i ho va fer el 30 d'abril, però cal remarcar que la resolució es va pronunciar en sentit plenament estimatori.
És de destacar, igualment, que el lliurament de la informació per part de l'Ajuntament es va produir tan bon punt se li va indicar l'adreça on fer-ho (se li va comunicar el divendres, 10 de maig, i la va lliurar el dilluns, 13 de maig), cosa que és perfectament adequada a l'LTAIPBG, que preveu un termini de lliurament de fins a trenta dies.
D'altra banda, també és comprensible que l'Ajuntament demani aclariment en relació amb l'adreça postal on enviar la informació, si li constava una adreça diferent durant la tramitació del procediment, i resulta també adequat a la normativa de procediment administratiu demanar autorització per a la pràctica de notificacions electròniques a la persona reclamant si en el formulari no va indicar-ho, encara que hi fes constar una adreça electrònica als efectes de rebre comunicacions durant el procediment, ja que la persona reclamant és una persona física que no ve obligada a acceptar la notificació electrònica dels actes administratius, de conformitat amb l'article 43 de la Llei 39/2015, d'1 d'octubre, del Procediment Administratiu Comú de les Administracions Públiques.
En tot cas, encara que l'actuació de l'Administració en l'atenció de la sol·licitud fos tan incorrecta com pretén la persona reclamant en el seu escrit, el cert és que el mateix dia d'incoar aquest procediment de reclamació hauria obtingut la informació, cosa que va ocultar a aquesta Comissió malgrat haver estat advertida de l'obligació d'informar-ne, provocant de manera deliberada o, almenys, negligent, que administracions públiques (aquesta Comissió i el propi Ajuntament reclamat) destinessin recursos també públics per a la continuació i finalització d'un procediment de reclamació que des del seu inici hauria perdut el seu objecte, fent un ús abusiu dels recursos molt limitats de què disposa aquesta Comissió per a l'atenció i defensa de persones a les què realment s'estigui limitant el dret d'accés.
Sobre la base dels antecedents i fonaments jurídics exposats, el Ple de la GAIP, en la sessió de 14 de juny de 2019, resol per unanimitat desestimar la Reclamació 296/2019 per manca d'objecte, i disposar la publicació d'aquesta resolució al web de la GAIP.