La temporalització de les mesures judicials a partir de l'any 1989 va representar un canvi en les intervencions educatives que es realitzaven amb els menors i joves.
L'objectiu d'aquesta investigació va ser conèixer i analitzar els aspectes més característics de la temporalització de les mesures judicials en regim obert.
Concretament sobre: - El nivell d'eficàcia d'aquesta temporalització.- Els criteris predominants per a la determinació del tipus de mesura i de la seva temporalització. - Els aspectes que conformen l'assessorament tècnic i la seva influència en la presa de decisions. - La influència de la temporalització en l'execució de la mesura i la repercussió de la intervenció educativa. - La vivència del menor davant la temporalització de les mesures.
Les dades van ser recollides mitjançant una entrevista en profunditat a tots els jutges de menors de Catalunya (6), a una mostra representativa dels delegats d'assistència al menor (23), dels tècnics del Servei de Medi Obert (4), dels tècnics dels equips d'atenció immediata (5) i a un grup de menors i joves (18).
La investigació aporta les dades previstes en els objectius i conclou que cal tenir en compte: -L'equilibri entre necessitats d'intervenció educativa i el propi fet delictiu. -Que la societat estigui sensibilitzada davant els problemes dels menors i que disposi de recursos normalitzats. -Que s'unifiquin els criteris entre els diferents professionals. -Que existeixi una coordinació entre els diferents departaments, per unificar esforços i crear alternatives per tal d'afavorir la integració.
justícia juvenil / medi obert / delegats d'assistència al menor / reinserció social
Aquest estudi respon a la necessitat de fer una apreciació crítica sobre el procés de regularització dels treballadors estrangers sense permís de treball ni de residència a l'Estat espanyol.
L'anàlisi s'ubica en el segment de la població estrangera procedent dels països anomenats del tercer món, és a dir, s'ha fixat com a objecte d'estudi aquests tipus de treballadors estrangers, tot prescindint dels estrangers europeus, la majoria, atès que la relació d'aquests amb el mercat laboral sempre resulta de difícil establiment i determinació, ja que una gran quantitat d'aquests hi resideixen per raons que necessàriament no estan relacionades amb activitats productives.
D'altra banda, es va acotar molt l'espai geogràfic on estudiar aquests subjectes; així, es va triar una localitat que reproduís, de forma representativa i limitada, la presència de treballadors procedents del tercer món, en aquells sectors econòmics del mercat de treball on aquesta mà d'obra generalment és acollida.
Es va triar Palafrugell, ja que és un municipi que té totes aquestes condicions, a més de ser la localitat gironina amb més població immigrada.
S'observa que la selecció no ha estat fruit de l'arbitrarietat, sinó de la valoració de les condicions que es generaven en relació amb els objectius determinats.
Un cop determinada la població, s'elabora un informe que consta de tres fases molt concretes:1.
Una primera anàlisi bibliogràfica i documental, seguida d'una anàlisi crítica de l'acord de la regularització, i, en última instància, una anàlisi de les legislacions europees sobre estrangeria i sobre les polítiques comunitàries respecte a la temàtica dels treballadors estrangers.
Realització d'un treball de camp, durant el mes de desembre de 1991, a partir d'un seguit d'entrevistes amb diferents agents socials implicats directament en el procés de regularització, així com també amb diferents agents socials implicats en el mercat laboral.
Fase d'obtenció i anàlisi de dades estadístiques i censals a partir del Padró municipal, de les estadístiques del Ministeri de Treball sobre permisos de treball concedits, i de les dades del Govern Civil sobre el procés de regularització aportades per la Delegació Provincial del Ministeri de Treball.
immigració / emigració / estrangers / societat
Les conclusions que es dedueixen de l'anàlisi i discussió dels resultats obtinguts en les enquestes i dels resums expressats als comentaris, representen una presa de decisió davant les accions a emprendre.
Els principals objectius d'aquesta investigació són: a) Possibilitar un canvi d'actitud i formes d'intervenció en determinats casos, per part dels educadors, a la vegada que presa de consciència de la importància decisiva de la seva funció com a col·lectiu, en aquest àmbit de la Direcció General de Justícia Juvenil. b) La possibilitat d'un nou projecte educatiu que optimitzi el procés d'educació continuada i incorporació social de menors amb problemes d'adaptació social.
Aquest treball d'investigació ha pretès obtenir elements que potenciïn la reflexió sobre aquest tipus de treball, amb la finalitat de crear un camp de coneixements que possibiliti un plantejament equilibrat dins la tensió entre el discurs judicialista i el discurs educatiu.
La finalitat que es contempla ha estat la revisió i el continu reciclatge d'un projecte educatiu més adaptat a la realitat del menor d'avui, de renovació pedagògica; això implica la participació dels propis educadors en un discurs crític.
justícia juvenil / centres de menors / delinqüència juvenil / educadors / educació
El treball és una descripció, avaluació i anàlisi de les contradiccions i els assoliments que va suposar un any d'aplicació a Catalunya del "Programa de conciliació i reparació" posat en marxa a les acaballes de l'any 1990.
Conjuntament amb la descripció de com s'ha anat implantant, s'aprofundeixen un conjunt d'aspectes teòrics, tant jurídics com pedagògics, per facilitar la seva aplicació d'una manera generalitzada, revisant el projecte inicial.
S'ha seguit una metodologia mixta, fent participar de la discussió i l'anàlisi als mateixos equips de mediació.
Funes, J. (1994): Mediació i justícia juvenil.
Col·lecció Justícia i Societat núm. 12.
mediació penal / justícia juvenil / delinqüència juvenil / alternatives a l'empresonament
Després de més de deu anys d'aplicació de la mesura de llibertat vigilada, i com una forma d'optimització de la seva intervenció, els delegats d'assistència al menor i els caps i tècnics del Servei de Medi Obert, amb la col·laboració de diversos professors universitaris, van portar a terme durant més de dos anys una investigació cooperativa.
L'objectiu general va ser elaborar un marc de referència que tingués en compte els elements que conformen una metodologia d'intervenció en medi obert i que facilités l'execució de la mesura judicial de llibertat vigilada.
Aquesta recerca facilita: - Els objectius generals i específics distribuïts segons els àmbits d'intervenció dels DAM. - El procés d'intervenció amb les respectives fases, objectius, estratègies, tècniques, activitats i recursos. - Els diferents tipus d'instruments d'avaluació més adequats.
Aquestes aportacions pretenen facilitar el disseny i la confecció de projectes educatius d'intervenció en medi obert.
És un treball pensat per donar pautes, per estimular i suggerir com programar, seguir, limitar i avaluar projectes educatius individualitzats par a menors i joves atesos en el seu entorn.
Col·lecció Justícia i Societat núm. 8.
justícia juvenil / medi obert / delegats d'assistència al menor / delinqüència juvenil / llibertat vigilada / educació
S'estudia la reincidència de la població d'excarcerats l'any 1987 de les presons de Catalunya.
Es realitza un estudi longitudinal de tres anys i mig de seguiment des de la data d'excarceració.
Els objectius de la investigació són: (1) desenvolupar una tecnologia d'anàlisi capaç d'estudiar la reincidència d'una àmplia mostra d'individus i (2) esbrinar la xifra de reincidència, tot atenent diferents variables que poden influir en l'activitat delictiva dels subjectes.
La investigació estudia: (1) variables pre o anteriors a la condemna l'excarceració de la qual es va produir l'any 1987; (2) variables d'aquesta última condemna; i, (3) variables post o posteriors a l'excarceració.
Les variables estudiades fan referència a l'activitat delictiva del subjecte, a l'edat d'ingrés a la presó per primera vegada, a l'edat de comissió del delicte, al sexe, a la formació acadèmica, a la condemna imposada, al règim de vida carcerària, al temps real de condemna complit, a la forma d'excarceració -llibertat condicional o extinció de condemna-, entre d'altres.
Algunes conclusions són: (1) són els subjectes més joves qui reincideixen més, (2) els empresonats amb un règim de vida carcerària més dur seran els que reincidiran més, (3) les persones que reincideixen són, majorment, les que delinqueixen contra la propietat, i (4) les xifres reals de reincidència són molt inferiors a les que la societat pensa.
Redondo, S; Funes, J. i Luque, E. (1993): Justícia Penal i Reincidència.
Col·lecció Justícia i Societat núm. 9.
presons / delinqüència / reincidència / conductes / llibertat condicional / reinserció social / presos / recerca / estadístiques
En aquesta investigació les autores repassen els principals continguts relatius a l'execució de la privació de llibertat a Espanya i, molt especialment, a Catalunya.
Presenten les normes bàsiques del dret penitenciari espanyol, al mateix temps que se suscita la problemàtica que, en cada cas, la seva aplicació planteja: drets dels interns, classificació i tractament penitenciari, treball dels reclusos, permisos de sortida, règim obert, etc. Finalment, la investigació culmina amb l'anàlisi de dues problemàtiques específiques: la de les dones empresonades i la de la justícia de menors.
Aquest treball és el resultat d'un magnífic equilibri entre el debat teòric, per un costat, i l'aportació estadística i empírica de la realitat analitzada, per l'altre.
Giménez-Salinas, E. i Rifà, A. (1992): Introducció al dret penitenciari.
Col·lecció Justícia i Societat núm. 6.
Barcelona: Generalitat de Catalunya
dret penitenciari / delinqüència femenina / delinqüència juvenil / presons / presos / justícia juvenil / tractament penitenciari
Des de fa temps s'estan desenvolupant en el sistema penitenciari de Catalunya diversos programes de rehabilitació, que cobreixen objectius molt variats, els quals oscil·len des dels que pretenen augmentar la dotació curricular i les competències psicosocials dels interns, als que persegueixen una millora en el clima social de la presó, o l'apropament progressiu i prosocial dels interns a la comunitat.
Si bé la valoració general i en alguns casos molt específica d'aquests programes es troba sistematitzada, hi ha manca d'instruments bàsics i de tècniques d'avaluació i valoració metodològicament vàlides, tant des dels centres penitenciaris, com de l'eficàcia i eficiència dels diversos programes de rehabilitació en els interns i en la institució.
El treball pretén dissenyar instruments i tècniques correctes i valides d'avaluació destinades a les àrees de rehabilitació en els centres penitenciaris, així com uns instruments que siguin adequats per valorar l'eficàcia i l'eficiència dels diversos programes de rehabilitació, aspectes que permetrien un coneixement de les activitats dutes a terme i la continua millora dels programes a partir de les dades obtingudes.
Aquest estudi s'efectua al Centre Penitenciari Quatre Camins, amb els següents objectius concrets: (1) generació d'instruments bàsics de recollida de dades adequades al medi penitenciari; (2) disseny de tècniques d'avaluació de l'ambient penitenciari; (3) elaboració dels dissenys d'avaluació que més s'adeqüin als diversos tipus de programes, amb la inclusió del tractament estadístic corresponent, i (4) estudi de valoració de l'impacte dels programes de rehabilitació en el medi d'aplicació i en els subjectes d'aquesta aplicació.
presons / tractament penitenciari / reinserció social
L'estudi de la comunitat hereditària en el dret civil de Catalunya suposa haver d'enfrontar-se amb dos problemes principals: la naturalesa jurídica d'aquesta comunitat i el principi de divisió automàtica de les obligacions del causant.
La primera meitat de l'art. 1.1 CS dóna un tomb radical al que havia estat la configuració de la comunitat hereditària en la tradició jurídica.
A partir del Dictamen 42/1990 de la Comissió Jurídica Assessora, la comunitat hereditària es constitueix seguint l'anomenat model germànic.
Això és, s'atribueixen quotes globals als cohereus sobre el patrimoni total hereditari en comunitat, decantant-se així per la construcció que havia defensat Roca Sastre, en detriment de la inspirada en la tradició jurídica.
D'aquesta manera es resol l'antinòmia vigent a la Compilació entre els seus art. 274.3 i 100, que permetien defensar ambdues posicions.
La segona meitat de l'art. 1.1.
CS recull aparentment el principi tradicional de divisió dels nomina.
Una anàlisi, però, del conjunt del CS permet plantejar-se amb fonament un doble dubte: primer, si la "divisió" es limita als deutes i no afecta ja els crèdits; segon, si la "divisió" és una autèntica divisió o es tracta d'un supòsit de "responsabilitat mancomunada" (cf.. arto 61 CS).
La interpretació seguint la tradició jurídica catalana (art. 1.2 CDCe) davant la contradicció del text legal ens emmena a mantenir la vigència del principi tradicional, tant pel que fa a la divisió com a l'afectació dels crèdits, la qual cosa ve confirmada per la confrontació de l'art. 1.2 amb els art. 54, 61 i 62 CS.
També ha estat objecte d'anàlisi detallada la novetat que suposa posar en el nostre ordenament jurídic el tempteig i el retracte de cohereus (art. 51 CS).
dret civil català / dret comunitari