projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
Per tal d'iniciar el procediment de catalogació, l'impulsor de la festa o responsable de la seva organització ha d'adreçar-se a l'apartat de tràmits del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya.
La sol·licitud de catalogació es realitza de forma telemàtica a través d'un formulari en línia que requereix la identificació i autenticació a través de signatura electrònica.
L'entitat impulsora de la catalogació, ja sigui el propi ajuntament o els organitzadors de la festa, hauran de designar una persona de contacte i/o representant per esdevenir l'interlocutor amb la Direcció General de Cultura Popular, Associacionisme i Acció Culturals.
Aquest interlocutor serà el responsable de facilitar la documentació necessària per a la catalogació de la festa o l'element festiu, la qual s'haurà d'adjuntar al formulari de sol·licitud.
La documentació que es requereix al sol·licitant per tal de valorar la inclusió de la festa o element festiu en el Catàleg del patrimoni festiu és la següent:
No hi ha terminis prefixats al llarg de l'any: es pot sol·licitar la inscripció d'una festa o element festiu en qualsevol moment.
La resolució de la inscripció en el Catàleg tindrà lloc un cop avaluada la documentació aportada per part de l'ajuntament o l'entitat organitzadora de la festa, i posterior a la emissió d'un informe de valoració.
Enllaç al procediment de sol·licitud de catalogació: http://cultura.gencat.cat/ca/tramits/tramits-temes/Inscripcio-al-cataleg-de-patrimoni-festiu? category=
El decret 389/2006, de 17 d'octubre, va ordenar la creació del Catàleg del patrimoni festiu de Catalunya per a inscriure-hi les festes, manifestacions i celebracions comunitàries, així com els elements festius amb vigència arreu de Catalunya, amb l'objectiu de preservar, difondre i protegir el nostre patrimoni festiu.
És important mencionar que la catalogació i el reconeixement d'aquest conjunt de festes ha estat possible gràcies a la col·laboració desinteressada d'ajuntaments, entitats i dels membres del Consell de la Cultura Popular i Tradicional.
El decret 389/2006, de 17 d'octubre, va ordenar la creació del Catàleg del patrimoni festiu de Catalunya per a inscriure-hi les festes, manifestacions i celebracions comunitàries, així com els elements festius amb vigència arreu de Catalunya, amb l'objectiu de preservar, difondre i protegir el nostre patrimoni festiu.
Amb tot, van caldre gairebé dos anys per desplegar el Catàleg i les primeres declaracions no es van produir fins el 2008.
De manera singular, s'han catalogat genèricament elements festius amb difusió supracomarcal com són la sardana, la jota i els trabucaires a Catalunya.
És important mencionar que la catalogació i el reconeixement d'aquest conjunt de festes ha estat possible gràcies a la col·laboració desinteressada d'ajuntaments i entitats.
Declinant l'encasellament en categories, el Catàleg vol arribar a constituir una eina de difusió de la riquesa del nostre patrimoni festiu.
Ara per ara, les mesures adoptades per al suport a les festes catalogades passen per la convocatòria de subvencions, i la publicació d'aquesta pàgina web amb l'objectiu de difondre les nostres festes, o la posada a disposició de tothom el material documental recopilat de cadascuna de les festes catalogades, consultable en el Centre de Documentació de la DGCPAAC.
Les festes i elements festius són part del patrimoni cultural immaterial del nostre país.
Tal i com recull l'article 2.2 de la Convenció per a la Salvaguarda del Patrimoni Cultural Immaterial, aquest es manifesta en particular en els àmbits següents:
a) Tradicions i expressions orals, incloent-hi la llengua com a vehicle del patrimoni cultural immaterial.
c) Usos socials, rituals i actes festius
d) Coneixements i usos relacionats amb la naturalesa i l'univers
e) Tècniques artesanes tradicionals
La gran diversitat i riquesa del patrimoni festiu del nostre país queda recollit en aquest inventari, en el que es recullen les festes que trobem en els diferents municipis catalans.
Un treball de recopilació en la que hi ha treballat diferents centres d'estudis, coordinats per l'Institut Ramon Muntaner.
Per la inclusió de les festes en l'inventari, s'ha valorat l'impacte en el territori, l'arrelament en la comunitat, el nivell de participació, integració i el contingut de la festa (ritual i programa).
Podeu realitzar consultes a través del cercador d'aquesta pàgina web, cercant per municipi o paraula clau.
Si trobeu a faltar alguna festa o detecteu algun error, us podeu posar en contacte amb:
Elements festius de reconegut arrelament i que poden ser presents a diferents festes i arreu del país.
Les campanes i els campanars són elements de referència del patrimoni cultural, festiu i sonor de Catalunya.
La conservació i transmissió a les futures generacions passa també per la utilització i la recuperació dels tocs manuals.
Que les campanes segueixin tocant és reafirmar una identitat i una tradició mil·lenària.
La sardana és una dansa popular catalana, fruit de l'evolució experimentada per antigues danses populars que va assolir la seva estructura actual a mitjans del segle XIX, tot coincidint amb l'embranzida del corrent culturalitzador de la Renaixença.
La utilització d'armes de foc dins la festa per motius de solemnitat o d'alegria es tant antiga com les armes de foc mateixes.
Al segle XVI, estava generalitzat l'ús d'armes de foc, essent molt habitual fer descàrregues o salves perfectament ritualitzades dins les celebracions solemnes per honorar personatges importants o a les imatges religioses a les processons.
La jota és una música, un cant i una dansa de parella, tot i que també es pot ballar individualment.
A Catalunya, la jota, amb diverses denominacions i característiques, és present a diferents punts de les comarques pirinenques i de ponent, a les zones veïnes amb les comarques catalanoparlants de l'Aragó, punts de la Catalunya Nova i principalment a les comarques de les Terres de l'Ebre i el Priorat.
Documentada per diverses fonts des de mitjans del segle XVIII.
Concert de Nadal amb l'Orfeó, la Cobla i l'Escola de Música.
Parc de Nadal amb cagatió popular.
Representació dels pastorets a l'escola Valeri Serra.
XXV Concerts de Nadal (Orfeó, Escola de música i Cobla).
Organitzadors: Escola Valeri serra, Ajuntament i Comissió de festes
Data celebració: 4 de desembre (24 i 25 de desembre)
Ornamentació de l'arbre de Nadal a la plaça de l'església.
Cantada de Nadales a la porta de l'església.
Concert de Nadal l'escola de música.
Cagatió o cagada popular de la soca d'Agramunt.
Recollida de cartes pel Patge Reial a l'ajuntament.
Organitzadors: Escola de Música, Teatredetics, grup escènic Agramuntí i coral infantil Bon cant
Data celebració: 3 de desembre (des de l'any 2000)
- Missa del Gall / Nit de Nadal: cantada de Nadales a l'ermita de Sant Francesc.
A la sortida, i al recinte de l'ermita, es menja xocolata desfeta, coca i vi dolç per tothom a la vora d'una gran foguera.
Organitzadors: Associació de Veïns de Sant Francesc - Estires.
- Concert del cap de setmana abans de Nadal: cançons tradicionals a l'església parroquial de Santa Maria per part d'un grup local.
- Missa del Gall (9 del vespre), seguida per una representació teatral per part de la canalla (en ocasions els Pastorets).
Després es fa una xocolatada popular i una quina.
Excepte la missa, la resta es celebra a l'antiga casa consistorial.
Organitzadors: Junta Veïnal de Batet de la Serra.
Nom del nucli: Batet de la Serra
Arribada de 12 patges amb torxes al Local de l'Associació de Veïns, acompanyats pel grup de percussió dels Trencabaquetes.
S'amanitza amb un grup de música.
Organitzadors: Comissió de festes i Associació de Veïns barri Sant Cristòfor Mas Bernat
Nom del nucli: Sant Cristòfor i Mas Bernat
Els Pastorets: representació emblemàtica que s'ha efectuat al Centre Cultural els Catòlics des del 1880, malgrat que s'ha anat adaptant als temps actuals.
Avui dia, per exemple, es du a terme els "Pastorets del s.
XXI" que, si bé conté el missatge tradicional, es representa en un format contemporani i amb constants referències en clau d'ironia a l'actualitat.
Organitzadors: Centre Cultural els Catòlics.
- Cagatió popular als porxos de l'ajuntament, on es reparteixen regals entre la mainada (organitza l'ajuntament).
- Pastorets representats pels nens i nenes de l'escola el dia 21 de desembre (organitza l'AMPA).
- Missa del Gall a l'església de Sant Jaume a les 10 de la nit.
Després es realitza una xocolatada popular.
- Quines populars a la Sala polivalent del Centre Cívic els dies 25 de desembre, 1 i 6 de gener (organitza al Club de Futbol de Sant Jaume).
Organitzadors: Ajuntament de Sant Jaume (cagatió) - AMPA (Pastorets) - Club de Futbol de Sant Jaume.
- Missa del Gall: després de la missa, els assistents poden degustar coca i xocolata desfeta a la vora del foc, a la plaça del monestir romànic de Sant Joan.
- Cagatió popular i solidari a la Plaça Major de Sant Joan les Fonts.
Es donen regals a canvi d'aliments.
Es sol fer el segon cap de setmana de desembre, normalment el diumenge.
- Pastorets representats pels veïns del poble de Sant Joan al Centre Cultural, normalment el dia 26 de desembre.
- Quines populars a Sant Joan (Quina Carnaval i el Club Poliesportiu), a la Canya els dies 26 de desembre, 1 i 6 de gener (agrupació esportiva de la Canya) i a Begudà (Comissió de festes).
Organitzadors: Ajuntament de Sant Joan i diverses entitats del municipi.
El Ball de bastons està conformat pels balladors, que porten bastons a les mans, el personatge del macer, que du una maça de grans dimensions i el diable burlesc, amb una forca.
El ball s'executa seguint els acords de la flauta.
Les primeres notícies que es tenen del ball daten de 1633 i des de 1841 fins a l'actualitat el ball ha gaudit d'una extraordinària continuïtat.
Apareguts almenys el 1431, són unes de les figures documentalment més antigues que actualment surten a la Festa Major.
En la seva tipologia i concepte, els óssos són únics a Catalunya.
L'element més antic que se'n conserva és un contramotlle de l'any 1727, data en què es feren de nou.
Van desaparèixer al 1909 i no es van recuperar fins al 1940, en què es va estrenar una parella i l'altra al 1956.
En un principi tenien la funció de servei d'ordre, obrint pas a la comitiva mitjançant els seus garrots.
El ball actual està inspirat en aquella antiga tasca i és el que obra la tanda de danses a la plaça.
El ball de bastons de Solsona data de 1680, de quan van venir nens del poble de Sanaüja a ballar bastons i al 1702, està documentat que els mateixos bastoners de Sanaüja van ensenyar als solsonins.
L'estranya funció que adopten els dansaires d'aquest ball és la de patges i acompanyants de la imatge de la Mare de Déu en els recorreguts processionals.
El ball de bastons de Solsona està format per infants i fins a l'any 1998 només era integrat per nois.
És un dels elements que més constància ha tingut al llarg de la seva història i ha pogut mantenir les característiques i els vestits fidels als originals.
Igualment, les seves coreografies s'han mantingut invariables.
La dansa és molt completa i consta de quatre parts, cada una d'elles amb música i coreografia pròpies.
La dada documental més antiga sobre l'existència del ball de bastons a l'Arboç és del 22 de gener de 1770.
El vestuari de les colles adopta la línia de roba més antiga que es conserva en fotos i per transmissió oral.
Els homes duen una faldilleta oberta de roba de Damasc blau marí amb un voraviu de color daurat a la part de baix.
Espardenyes blanques amb sola de goma i cintes vermelles.
Dos mocadors estampats entrecreuats, un sobre l'espatlla dreta i lligat al costat esquerra, i l'altre a l'espatlla esquerra i lligat al costat dret, els nusos dins la faixa.
Camals llargs de baieta de color vermell amb 25 picarols cadascun.
Es pot portar mocador lligat al cap. Camisa blanca amb coll de tira i mànigues llargues.
Pantalons blancs amb vió vermell cosit al costat exterior.
Escut del Ball de Bastons de l'Arboç cosit a la màniga del braç esquerre a 10 cm del muscle.
Bastons d'alzina d'uns 46 cm de llarg amb forma lleugerament cònica i cinta vermella a l'empunyadura que es lliga al canell, entre 600 i 700 gr. de pes.
Les dones porten el mateix que els homes però intercanviant el color vermell i blau i sense mocador al cap. Els bastons pesen de 400 a 500 gr. i la cinta és de color blau.
Els nens i nenes van vestits igual que els homes i les dones respectivament però amb 20 picarols als camals, bastons d'alzina de 40 cm de llarg i entre 200 i 300 gr. de pes, amb forma cilíndrica.
El ball de bastons de l'Arboç té un patrimoni de melodies que s'han transmès per tradició oral i d'altres han estat composades per autors actuals.
Del domini popular hi ha els següents títols: El ram-ram, El sota-cama, La creu, La corrida, La processó, La roda i El xotis de l'Arboç.
Composats per Jaume Vidal i Vidal "Carboner" hi ha: El rotllet, La rossana, El Rossend i El súper Rossend (aplega dues coreografies però amb la mateixa música), El rib-rob, La rotllana, La clota, La petita Xènia i Glossa musical al 9 de juny de 1808.
De Vicenç Lara i Bujaldon hi ha el Vicentet, i del grup "Skatacrak" el ball amb el mateix nom: l'Skatacrak.
La constància de la celebració de la festa queda palesa en el segon volum del Llibre del Credencer començat a escriure el 1797 on s'assenten els noms dels Administradors de la festa i les incidències de l'any entorn d'aquesta.
Aquest llibre a través dels seus apunts anuals certifica que com a mínim des d'aquesta data i fins els nostres dies la festa s'ha celebrat de manera ininterrompuda.
El 6 de gener de 1889 es constitueix l'entitat que actualment té cura de l'organització de la festa Major d'Hivern en honor a Sant Sebastià.
El dia de Sant Esteve, 26 de desembre es fa l'assemblea ordinària anual dels associats a la sala de plens de l'Ajuntament amb la presidència honorària del rector i de l'alcalde/alcaldessa i es trien els tres socis balladors que l'any següent seran els titulars o administradors que acompliran el vot de poble i ballaran el ball del Bo-bo.
Aquesta acta és llegida pel Credencer de Sant Sebastià, figura heretada de l'antic ofici municipal de secretari.
El Credencer és escollit entre els associats que es presentin voluntaris, i és un càrrec sense validesa legal però de consens i prestigi.
Cal tenir present que els balladors escollits en sorteig el 26 de desembre del 2008, no han ballat fins el 20 de gener del 2010; així tenen tot un any sencer per preparar la festa i sobretot per a la confecció dels vestits que portaran.
El Ball del Bo-bo té com a funció principal solemnitzar el traspàs dels càrrecs dels Administradors de la festivitat del Sant.
És dansat per fills de la vila, concretament per set persones: el porrer, els tres administradors i les seves parelles (pabordesses).
A mitja dansa, el credencer anuncia els administradors nous i posa llur aprovació a referèndum del poble demanant per cadascun d'ells: "És bo?"
I ja que "bo" acostuma a respondre el poble, aquesta pregunta i resposta dóna nom a la dansa del Bo-bo.
Un cop aprovats els nous Administradors mitjançant aquest procediment, la dansa continua a fi que la cerimònia quedi ben conclosa.
La primera és dansada per les tres pabordesses (dues casades i una fadrina) i pel porrer de la vila.
Es tracta d'un contrapàs, en el qual el porrer actua de capdanser i que consisteix en tres volts a la plaça.
La segona figura es tracta d'un passeig galant en què les tres parelles donen tres volts a la plaça, caminant amb certa parsimònia.
Cada parella s'agafa amb els braços encreuats.
La tercera figura es considera la més curiosa i la més representativa de tota la dansa- En ella l'home es col·loca de cara a la dona, avançant ella de cara i ell d'esquena.
Van fent tres passes cap a un cantó, i tres cap a l'altre, sempre en sentit contrari l'un de l'altre, i quan són als extrems fan un gest molt característic amb els braços com s'hi sembressin quelcom als espectadors.
Cada vegada que ve la cadència de la melodia giravolten sobre si mateixos.
La quarta figura del Ball del Bo-bo és una sardana saltada.
D'aquesta sardana en ressalta l'aire arcaic de la melodia a excepció d'uns compassos que hi afegí l'Eusebi Ponsa el 1974.
La primera referència als cavallets data de 1692.
La seva primera aparició es vincula, com en la majoria de llocs de Catalunya, a la representació de la lluita de moros i cristians, però més tard evoluciona cap a les característiques actuals de comparsa únicament de cavallets.
Els actuals cavallets són una copia dels que van ser estrenats l'any 1940.
L'edat dels portadors, que oscil·la entre els 11 i els 14 anys i la indumentària no ha variat almenys des de 1909, època de la primera imatge disponible.
La funció actual d'aquest element és protocol·lària, acompanyant les autoritats, a les quals, quan arriben als indrets dels actes, fan un passadís i saluden descobrint-se.
També participen a la cercavila i executen la seva dansa a la plaça.
Als "Ordinaments de la Vila d'Ascó" de 1520 ja es fa esment a la dansa, obtenint la seva màxima esplendor en la primera meitat del segle XIX.
La primera jota de la festa és ballada amb la coca a la mà pel Clavari i els Majorals, les Pubilles i les Damisel·les, després d'encendre la foguera.
Per aquest motiu, la Jota d'Ascó també és coneix com el Ball de Coques, la tradició mana al noi o a l'home que compri la coca que acabarà regalant a la noia amb qui ha ballat.
La jota és interpretada pels músics locals i ballada per parelles, una rere l'altre.
Tradicionalment si el noi aconseguia trepitjar el peu o la beta de l'espardenya de la seva parella, tenia dret a fer-li un petó, per això encara avui es sent allò de "Xafa-Ia" mentre les parelles ballen.
La música de la Jota d'Ascó està composta per dues melodies: la primera, inamovible, que consta de 32 compassos; i la segona, de 28 compassos, que té nombroses variants o cobles.
Per ballar-la, els homes porten en la primera melodia els braços al costat, fent-los anar amunt i avall, i en la segona melodia els porten aixecats i sempre fent esclafir els dits.
Les dones dansen igual que els homes en la primera part, però en la segona no mantenen els braços tan enlaire, sinó més aviat molt oberts.
En l'actualitat, la Jota es balla sense un vestuari específic.
Documentades des de la segona meitat del segle XVII, la Dansa de Castellterçol i el Ball del Ciri són dues danses que sempre es troben conjuntament i que donen relleu, caracteritzen i distingeixen la Festa Major de Castellterçol.
Ambdues es ballen en el transcurs d'aquesta Festa Major el darrer diumenge d'agost, la Dansa, i el dilluns següent, el Ball del Ciri.
Es tracta de dues danses solemnes i cerimonials interpretades per sis parelles de balladors.
Antigament, aquests els balladors eren els administradors que deixaven el càrrec aquell any i els que n'assumien el relleu per l'any següent, però actualment pertanyen a un grup dedicat exclusivament a la conservació de la Dansa de Castellterçol i del Ball del Ciri.
La primera ballada, la de la Dansa, té lloc el diumenge cap a dos quarts d'una del migdia.
Havent acabat l'ofici de Festa Major, els músics precedeixen les autoritats i els balladors en el seu camí des de l'església fins a la Plaça Vella.
Un cop aquí, es balla la Dansa de Castellterçol, en la qual els balladors saluden les autoritats i els ofereixen les seves parelles per tal que duguin a terme el tradicional passeig de les autoritats.
Tot seguit es reprèn la Dansa amb la sardana i les pavanes per acabar la ballada amb la sardana.
Un cop finalitzada la Dansa, els balladors treuen a ballar les autoritats.
L'endemà, dilluns, a les sis de la tarda, les mateixes sis parelles ballen el Ball del Ciri, un ball que simbolitza l'antic relleu d'administradors o pabordes de l'altar dels Sants Màrtirs.
Durant el ball, el relleu es fa efectiu de manera simbòlica quan tres de les parelles lliuren a les altres tres unes almorratxes plenes d'aigua de roses i uns ciris.
El vestuari que llueixen els balladors recrea la indumentària tradicional de les classes benestants de la pagesia catalana al segle XVIII, la qual cosa acaba de completar l'idea de cerimonial, protocol i solemnitat que les mateixes danses inspiren per si mateixes.
Els objectes simbòlics són el ciri i l'almorratxa
Amb les almorratxes ruixen al públic
La Festa Major de Sant Feliu de Pallerols se celebra cada any entre mitjan de maig i mitjan de juny, coincidint amb la festivitat de la Segona Pasqua o Pasqua Granada, i els seus actes centrals tenen lloc entre el divendres anterior a la diada de Pasqua de Pentecostes i el dimarts següent.
Sens cap mena de dubte, però, l'element més destacat d'aquesta Festa Major, que pel què fa a la resta d'actes segueix l'esquema típic i tradicional de les Festes Majors de la Catalunya Vella, és l'esmentat Ball de Cavallets, Gegants i Mulassa, la popular Mata-degolla.
Aquesta dansa, tan curiosa com original, és considerada pels experts com un valuós document de la dansa tradicional catalana, i la seva implantació i l'origen que la motivaren ens resulten, avui per avui, totalment incerts i desconeguts.
Aquest ball, les primeres referències escrites de qual es remunten al segle XVIII, és el símbol de la celebració i, fins a cert punt, de la població en general.
Tal com el seu nom indica, els elements que el protagonitzen són una mulassa, una parella de gegants i vuit cavallets que presenten l'original característica de ballar plegats.
Durant l'any, la Mata-degolla només es pot contemplar les tres vegades que s'executa per la Festa Major.
La primera és el dissabte de la Segona Pasqua, a partir de les cinc de la tarda, durant la cercavila, moment en que la música és interpretada per un violinista.
Les altres dues ocasions per veure'l són a les ballades que tenen lloc el diumenge i el dilluns, a les sis, a la plaça de l'Església i a la plaça del Firal respectivament, ballades en què la dansa és acompanyada per una cobla.
El Ball de Cavallets, Gegants i Mulassa de Sant Feliu de Pallerols consta de quatre danses o moviments diferents anomenades ball Pla, Mata-degolla, Contrapàs i Sardana Curta.
Tal com resulta evident, el segon dels moviments esmentats, la Mata-degolla, ha acabat donant nom al ball en general i fins i tot, en certa manera, a la Festa Major.
El Ball de la Matadegolla, inals del S. XIX
El Ball de la Matadegolla, 1909
Els Cavallets, els Gegants i la Mulassa
Conjunt de balladors de la Matadegolla
La cercavila dels Cavallets i Gegants