En aquesta entrada faig algunes consideracions sobre la qüestió, que ha aixecat polèmica i debats entre els qui ens dedicàvem al procediment administratiu i al procediment sancionador.
M'hi refereixo en temps verbal de passat perquè, segons la meva opinió, aquesta controvèrsia s'ha de considerar tancada, o si més no, en vies de tancament.
De fet, en els darrers anys el panorama ha anat evolucionant clarament cap a un sentit, i el tancament definitiu de la controvèrsia ha de venir de la mà de la Directiva (UE) 2019/1937 del Parlament Europeu i del Consell, de 23 d'octubre de 2019 relativa a la protecció de les persones que informen sobre infraccions del Dret de la Unió, que els estats han d'haver transposat com a màxim el 17 de desembre de 2021.
Abans d'entrar en l'anàlisi de les possibles respostes a la pregunta del començament, faig una consideració prèvia.
Si la persona o empresa denunciada vol saber la identitat de la persona denunciant quan les actuacions estan encara en fase d'investigació, denominades com a informació prèvia o actuacions prèvies, aquí la resposta és clarament contrària al dret d'accés i gairebé no hi ha controvèrsia.
En efecte, si com a conseqüència d'una denúncia els òrgans que tenen encomanades les funcions d'inspecció o investigació inicien aquestes actuacions amb la finalitat de conèixer les circumstàncies del cas concret i la conveniència o no d'iniciar el procediment sancionador (art. 55 Llei 39/2015), tota la informació que allà consta té caràcter reservat.
Val a dir que la tramitació d'aquestes actuacions no poden assimilar-se a un procediment administratiu i, per tant, no hi ha persones interessades que puguin fer valer el dret d'accés a l'expedient que es reconeix a qui ostenta tal condició, quan el procediment està en tràmit (art. 53.1.a de la Llei 39/2015 i art. 26 de la Llei 26/2010).
És precisament en aquest punt, en què el procediment sancionador ja s'ha iniciat, on rau la controvèrsia.
Faig una descripció detallada de l'escenari en què sorgeix la pregunta controvertida: una persona denuncia una altra persona o empresa, i la denúncia dona lloc a unes actuacions dutes a terme pels òrgans d'inspecció, que finalitzen amb l'obertura d'un procediment sancionador.
Quan es notifica l'acord d'iniciació a la persona o empresa imputada, aquesta exerceix el seu dret d'accés a l'expedient, incloent-hi una còpia de la denúncia en la qual figuri la identitat de la persona denunciant.
La resposta a aquesta sol·licitud d'accés correspon donar-la a l'òrgan instructor de l'expedient, d'acord amb l'article 50.1.h de la Llei 26/2010.
Quina hauria de ser la seva resposta?
Hi ha qui ha considerat que la resposta hauria de ser favorable a l'accés.
D'acord amb aquesta resposta s'han desplegat, sobretot, dos arguments que exposo a continuació de forma breu:
Enfront d'aquests arguments, altres venien sostenint que la resposta havia de ser sempre contrària al dret d'accés.
I finalment hi hauria un tercer corrent d'opinió que se situaria entremig de les dues anteriors.
Els qui sempre hem defensat aquesta posició intermèdia, considerem que pertocaria denegar l'accés amb caràcter general, tret d'alguns casos en què seria procedent revelar a la persona imputada la identitat de la persona denunciant.
Els arguments d'aquesta posició els mencionaré també de forma breu, i els posaré en connexió amb els arguments sostinguts per les dues posicions anteriors:
La Directiva 2019/1937 ha confirmat la necessitat de protegir la persona denunciant davant les possibles represàlies que podria patir si la seva identitat arribés a coneixement de la persona denunciada.
I subratllo que la protecció que ofereix la Directiva no es refereix només als casos de denúncia per corrupció -per als quals l'Oficina Antifrau de Catalunya ha tingut l'encert d'oferir una bústia de denúncies anònimes-, sinó a qualsevol infracció del dret de la UE.
En relació amb això, l'article 2 de la Directiva enumera en una llista extensa els àmbits específics en què serien d'aplicació les regles de protecció del denunciant, entre els quals figuren els següents: contractació pública, serveis financers, protecció del medi ambient, seguretat del transport, salut pública, seguretat dels aliments, protecció dels consumidors, protecció de la privacitat i de les dades personals, etc.
Tornant a la pregunta del principi, confio que el que aquí he exposat t'ajudi a poder donar-hi resposta de manera encertada, amb una ponderació adequada entre els diversos drets i interessos afectats.
En tot cas, per reforçar les consideracions que he efectuat per defensar la tesi que patrocino, consistent a mantenir la confidencialitat de la persona denunciant amb les excepcions indicades als apartats 3.a i 3.c, acabo amb la citació literal dels considerants primer i segon de la Directiva 2019/1937, els quals, segons la meva opinió, són prou il·lustratius.
Espero poder explicar més detalladament l'articulat de la Directiva en una altra entrada en aquest mateix espai, juntament amb algunes referències a altres mesures legislatives que van en aquesta línia, com és el cas de l'article 24 de la LOPDGDD.
"(1) Les persones que treballen per a una organització pública o privada o hi estan en contacte en el context de les seves activitats laborals són sovint les primeres a tenir coneixement d'amenaces o perjudicis per a l'interès públic que sorgeixen en aquest context.
En informar sobre infraccions del Dret de la Unió que són perjudicials per a l'interès públic, aquestes persones actuen com a denunciants (en anglès conegudes col·loquialment per whistleblowers) i per això tenen un paper clau a l'hora de descobrir i prevenir aquestes infraccions i de protegir el benestar de la societat.
No obstant això, els denunciants potencials solen renunciar a informar sobre les seves preocupacions o sospites per por de represàlies.
En aquest context, és cada vegada més gran el reconeixement, a escala tant de la Unió com internacional, de la importància de donar una protecció equilibrada i efectiva als denunciants.
(2) En l'àmbit de la Unió, les denúncies i revelacions públiques fetes pels denunciants constitueixen un dels components que se situen en l'origen de l'acompliment del Dret i de les polítiques de la Unió.
Ells aporten informació als sistemes nacionals i de la Unió responsables de l'aplicació de el Dret, la qual cosa permet al seu torn detectar, investigar i enjudiciar de manera efectiva les infraccions de el Dret de la Unió, i, per consegüent, millora la transparència i la rendició de comptes."
I per si algú manté encara algun escepticisme sobre les possibles represàlies patides per les persones denunciants, recomano el visionat del reportatge elaborat per l'equip del 30 minuts de TV3, sota el títol "Herois", en què recull el testimoni de diverses persones que havien denunciat casos de corrupció.