Des que el VNO (virus del Nil occidental) fou descobert a Uganda, s'han produït casos esporàdics i brots majors de la malaltia a Àfrica, Amèrica, Àsia i Europa.
Abans del 1997 el VNO no era considerat patogènic per les aus però els anys 1997 i 1998 a Israel una soca més virulenta va produir la mort de moltes cigonyes migradores i d'altres espècies, incloent grups d'oques que morien manifestant signes d'encefalitis i paràlisis (Chowers, 2001).
Posteriorment s'observà que els pics de mortalitat en algunes zones podia constituir un indicador clau de la presència del VNO (Eidson, 2001).
Al 1999 va aparèixer el VNO a la ciutat de Nova York i posteriorment es va disseminar per tots els Estats Units arribant a Canadà, Amèrica Central i les Illes del Carib.
Als Estats Units, en els darrers anys aquest virus ha estat motiu d'una alarma social important degut a la seva ràpida expansió i virulència provocant nombrosos brots mortals en humans i aus.
L'any 2010 s'han declarat casos en cavalls al Marroc.
Mapa de situació de la malaltia als diversos països així com l'estatus sanitari de cadascun
Aspectes de la malaltia en les persones
Durant l'última dècada s'ha detectat la circulació del VNO (virus del Nil occidental) a diversos països europeus com França, Espanya, Portugal, Itàlia, Àustria, Hongria, Romania i Itàlia.
La circulació més important es detectà a la zona de La Camargue i Var a França afectant humans i èquids durant el 2000, 2003, 2004 i 2006 (Murgue et al.
El 2006 es detectà a la Catalunya nord i el 2009 es va detectar un cas humà al Sud de França.
A Portugal el 2004 es detectà ARN en mosquits (Esteves et al., 2005) i durant el 2006 es detectà resposta serològica enfront el VNO en aus i èquids (Formosinho et al., 2006).
A Itàlia es detectà resposta serològica enfront el VNO en pollastres sentinelles durant l'estiu del 2005 (Rizzoli et al., 2007) i al nord d'Itàlia es produïren diversos casos en equins, humans i aus a finals d'estiu del 2008 (CESME, 2009).
El 2009 es reproduiren els focus de malaltia en diverses regions del nord d'Itàlia.
A Hongria i a Romania, durant l'estiu del 2008 es documentaren casos en persones, però fins a la data no s'han diagnosticat casos en aus i/o cavalls (Krisztalovics et al, 2008).
Finalment al nord d'Àustria, l'octubre del 2008, es diagnosticà el virus a dos falcons amb simptomatologia nerviosa i a un papagai mort a Viena (Defra, 2008).
Durant l'any 2018, s'han reportat 235 casos en èquids a Itàlia, Hongria, Grècia, France, Romania, ALemania i Eslovènia.
Situació de la malaltia a la Unió Europea
L'any 2004 fou detectat el primer cas humà de Febre del Nil Occidental a Barcelona.
El seguiment epidemiològic d'aquest pacient demostrà que molt plausiblement la infecció es va produir a la província de Badajoz (Ramírez de Castro, 2007).
Posteriorment s'han detectat anticossos neutralitzants mitjançant serologia enfront el Virus del Nil Occidental (VNO) a aus salvatges del sud d'Espanya.
Aquest és el cas de flamencs (Phoenicopterus ruber) i ibis negres (Plegadis falcinellus) al Parc Natural de Doñana, de gavians argentat ( Larus cachinnans ) a les maresmes d'Odiel o de flamencs a la llacuna de Fuente de Piedra (Figuerola et al., 2007).
Durant l'any 2007 a Castella-la Manxa es va detectar la presència d'ARN del VNO a partir de la reacció de la cadena de la polimerasa per transcriptasa en vuit àligues imperials ( Aquila chrysaetos ) (Hofle et al, 2008).
Entre els anys 2010 i 2019 es va detectar el llinatge 1 del VNO en aus i en diverses explotacions equines d'Andalusia, Castella-la Manxa, Extremadura i Castella i Lleó.
L'any 2020, però, la malaltia ha reaparegut amb força a Andalusia i Extremadura, i a finals de setembre de 2020 ja s'havien declarat més d'un centenar de casos confirmats en èquids.
Pel que fa a la malaltia en humans, el 2010 i el 2016 ja hi va haver algun cas esporàdic en persones, però l'estiu del 2020 ha estat la primera vegada que s'ha donat un gran brot amb quadres neurològics greus i quatre morts fins al setembre de 2020.
Actualització dels focus de malalties de declaració obligatòria
L'any 2001 es detectà la presència d'anticossos enfront flavivirus en persones assimptomàtiques en un estudi serològic realitzat al Delta de l'Ebre (Bofill et al.
Pel que fa a animals, l'octubre del 2017, es va trobar el llinatge 2 del virus en una au, Astor comú (Accipiter gentilis), que presentava simptomatologia clínica a la província de Lleida.
A mitjans d'octubre de 2018, es va detectar per primera vegada a Catalunya la circulació del virus del Nil Occidental en un cavall procedent de Vilanova i la Geltrú (Garraf).
El cavall era un mascle castrat de la raça hannoveriana que va presentar signes clínics compatibles amb la febre del Nil Occidental (atàxia, paràlisi i parèsia, incoordinació, moviments anormals, afectació dels nervis cranials, fasciculacions musculars i debilitat).
Més recentment, el 4 de setembre de 2020 es va detectar un èquid amb anticossos a Amposta (Montsià) que no presentava signes de malaltia i el 17 de setembre s'ha confirmat la presència de virus en una au salvatge (astor) a la zona d'Alpicat (Segrià).
Aquest animal va arribar malalt al Centre de Recuperació de Fauna de Vallcalent (DTEiS) fruit de la col·laboració amb el departament de Territori i Sostenibilitat i el Cos d'Agents Rurals.
Posteriorment a partir de l'au analitzada s'ha pogut determinar pel Laboratori Central de Veterinària d'Algete (laboratori de referència) que el virus és de llinatge tipus 2, que és el que circula principalment a l'Europa Central i de l'Est i diferent del llinatge 1 que està provocant els focus al sud d'Espanya.
L'astor d'Alpicat és un exemplar jove i migratori.
Per tant, els investigadors estan estudiant si és el mateix virus que ha seguit circulant a la zona des del 2017 o bé es tracta d'una au migratòria que ja va arribar infectada.
Tal com es va fer després de detectar el cas del cavall a Amposta el passat 4 de setembre, el Servei de Prevenció en Salut Animal del DARP, amb la col·laboració de l'IRTA-CReSA, ha activat el reforç de la vigilància a la zona de Lleida per realitzar mostrejos a les explotacions, tant d'èquids com en granges d'aus de corral, i així determinar el radi de circulació del virus.
La detecció del VNO en aquests animals s'ha produït en l'aplicació del Programa de Vigilància de la Febre del Nil Occidental a Catalunya, actiu des de 2004, dut a terme pel Servei de Prevenció en Salut Animal del Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació (DARP), el servei de Fauna i Flora del Departament de Territori i Sostenibilitat (DTEiS), l'IRTA i l'Agència de Salut Pública, del departament de Salut.
En aquest sentit, cal recordar que la Febre del Nil Occidental és una zoonosis (pot afectar a les persones) transmesa, principalment, a través de la picada de mosquits que han picat prèviament aus infectades.
En cap cas, els èquids ni els humans poden transmetre el virus als mosquits de manera que aquests puguin infectar a altres persones o èquids.