Aquest Dictamen té per objecte el Projecte de decret del patrimoni festiu de Catalunya.
El Projecte consta d'un preàmbul, dinou articles, una disposició addicional, una de transitòria, una de derogatòria i una disposició final.
En el preàmbul es descriu el marc normatiu en què s'insereix la norma projectada i llur objecte: crear el Catàleg del patrimoni festiu de Catalunya com a instrument on constin totes les festes, celebracions comunitàries i elements festius; reconèixer la rellevància especial d'algunes festes i elements festius a través d'un seguit de categories; regular els requisits i el procediment per dur a terme aquest reconeixement; i establir mesures per a la protecció i promoció de les festes i elements festius amb reconeixement especial.
Aquestes finalitats són les que incorpora l'articulat del Projecte, que s'estructura en set capítols.
El preliminar (articles 1 a 3) es dedica al Catàleg del patrimoni festiu de Catalunya; el capítol primer (articles 4 i 5), a la "Festa popular d'interès cultural"; el capítol segon (articles 6 a 9), a la "Festa i element festiu tradicionals d'interès nacional"; el capítol tercer (articles 10 a 13) a la "Festa i element festiu patrimonials d'interès nacional"; el capítol quart (articles 14 a 16), als procediments de reconeixement especial; el capítol cinquè, a la protecció i promoció de les festes i elements festius amb reconeixement especial; i el capítol sisè (article 19) tracta la revocació de la declaració.
La disposició addicional es refereix a les "Festes tradicionals d'interès nacional" declarades, i la transitòria determina que en la tramitació dels procediments de declaració d'aquestes festes iniciats abans de l'entrada en vigor d'aquest Decret serà d'aplicació la normativa prevista en el Projecte.
La disposició derogatòria fa referència al Decret 319/1994, de 16 de novembre, pel qual es regula la declaració de celebracions de la cultura tradicional catalana com a festes tradicionals d'interès nacional.
I la disposició final determina l'entrada en vigor de la norma per a l'endemà de la seva publicació al Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya.
La Comissió Jurídica Assessora és competent per emetre dictamen preceptiu respecte dels projectes de reglament que es dictin per desplegar lleis, segons disposa l'article 8.2.b) de la Llei 5/2005, de 2 de maig, com ara és el cas, en què el Projecte en qüestió es dicta a l'empara de la Llei 2/1993, de 5 de març, de foment i protecció de la cultura popular i tradicional i de l'associacionisme cultural.
El Departament de Cultura sol·licita que aquest dictamen es formuli amb caràcter d'urgència.
Tot i que aquesta Comissió emet el dictamen abans que s'acompleixi el termini ordinari de dos mesos previst legalment, cal recordar que l'article 15.1 de la Llei 5/2005, de 2 de maig, estableix que l'òrgan consultant ha de motivar degudament la causa per sol·licitar l'emissió de dictamen en un termini més reduït a l'ordinari, cosa que en el present cas no succeeix.
En efecte, s'ha de reiterar que la urgència s'ha de reservar per a aquells supòsits degudament justificats i, per això, exigeix la seva fonamentació, com ha insistit aquesta Comissió (dictàmens 91/01, 106/01, 320/03 i 251/06), ja que les urgències van, en general, en perjudici del procés d'elaboració de les disposicions de caràcter general, i en definitiva, de la qualitat normativa (dictàmens 1007/99, 91/05,183/05 i d'altres), que per definició té una funció de permanència (257/06).
En l'examen de casos com el present, en què es dictamina sobre un projecte reglamentari, és doctrina reiterada d'aquesta Comissió que l'abast de l'actuació comporta l'estudi de la competència de la Generalitat de Catalunya; l'habilitació del Govern o del conseller, si escau, per dictar la norma de què es tracta; i, especialment, la comprovació que s'hagin seguit els tràmits procedimentals previstos en la llei per a l'elaboració, així com l'anàlisi de la legalitat.
L'objecte del present Projecte de decret -les festes, celebracions comunitàries i elements festius, com a béns immaterials integrants del patrimoni cultural popular i tradicional català-, correspon regular-lo en exclusiva a la Generalitat, d'acord amb el que preveu l'article 127.1.b) de l'Estatut d'autonomia de Catalunya de 2006.
Per tant, correspon a la Generalitat, en aquest àmbit material, la potestat legislativa, la potestat reglamentària, que ara s'exerceix, i la funció executiva.
Aquest Projecte de decret troba l'habilitació legal en el que preveu l'article 6 de la Llei 2/1993, de 5 de març, de foment i protecció de la cultura popular i tradicional i de l'associacionisme cultural, segons el qual correspon al Govern "vetllar per la protecció adequada de les festes declarades d'interès nacional i per la conservació de llurs elements essencials".
D'altra banda, a més de l'habilitació legal, la Resolució 1303/VI, d'11 d'abril de 2002, del Parlament de Catalunya insta el Govern a crear un catàleg patrimonial de les festes populars i tradicionals i establir les característiques i condicions d'acceptació i el reconeixement de les dites festes.
Així mateix, el Parlament de Catalunya aprovà la Moció 28/VII, d'11 de novembre de 2004, per la qual insta el Govern a redactar un nou decret que modifiqui i ampliï l'antic decret relatiu a les festes declarades d'interès nacional, perquè s'hi puguin incloure totes les festes susceptibles d'ésser catalogades com a part del patrimoni col·lectiu.
La tramitació del Decret projectat fou iniciada i impulsada pel Departament de Cultura, a través del Centre de Promoció de la Cultura Popular i Tradicional Catalana (creat per l'esmentada Llei 2/1993, article 13).
La memòria que exigeix l'article 63 de la Llei 13/1989, i que annexa el Projecte de decret, conté el marc normatiu en què s'insereix la norma; la justificació de l'oportunitat i de l'adequació de la mesura; una taula de vigències i un estudi econòmic.
La proposta de disposició ha estat sotmesa a l'audiència de les entitats que es detallen en els antecedents d'aquest Dictamen, a la consideració de tots els departaments de l'Administració de la Generalitat, a la de la Direcció General del Patrimoni Cultural i a la del Gabinet Jurídic de la Generalitat.
Així mateix, i com és preceptiu, ha emès dictamen l'Institut Català de les Dones.
Consten en l'expedient els informes de l'Assessoria Jurídica del Departament de Cultura i del Centre de Promoció de la Cultura Popular i Tradicional Catalana, que valoren les al·legacions i els informes evacuats en aquests tràmits.
També consta en l'expedient un darrer informe del Gabinet Jurídic de la Generalitat, segons el qual el Projecte s'ajusta a dret, i el certificat emès pel secretari del Consell Tècnic.
En canvi, es troba a faltar l'informe final dels serveis jurídics del Departament de Cultura, el qual es preceptiu d'acord amb el tenor de l'article 65.1 de la Llei 13/1989.
Això no obstant, en el present cas, es constata l'existència inicial d'un informe de l'Assessoria Jurídica del Departament de Cultura (de data 9 de maig de 2005) sobre la primera versió del Projecte i diversos informes al llarg de l'expedient que valoren l'oportunitat de les propostes efectuades en el tràmit d'al·legacions i d'emissió de dictàmens preceptius.
En conseqüència, en aquest supòsit, malgrat no haver-se formalitzat un document necessari al final del procés per tal de valorar jurídicament el contingut i el procediment del projecte, materialment sí s'ha produït aquesta valoració al llarg de la tramitació.
El Projecte s'ajusta en termes de legalitat al marc normatiu en el qual s'insereix i respon a les expectatives generades en la memòria.
És per això que tot seguit es faran només una sèrie de suggeriments sobre eventuals deficiències que calgui evitar o sobre possibles millores que calgui introduir en el Projecte.
L'article 1.1 del Projecte crea el Catàleg del patrimoni festiu de Catalunya per inscriure "totes les festes, manifestacions i celebracions comunitàries [...]".
Convindria reduir l'abast d'aquesta previsió ja que no són "totes" les festes, manifestacions i celebracions les que es poden inscriure en el Catàleg, sinó només aquelles que compleixen els requisits establerts en el mateix Projecte de decret (article 2.1).
D'altra banda, aquest mateix precepte conté previsions en relació amb els "elements del cicle festiu", quan, segurament, en comptes d'aquest objecte, es vol referir als "elements festius" (tradicionals o patrimonials).
Per tal de no generar confusions terminològiques convindria modificar la redacció actual i fer referència en aquest apartat als "elements festius" i no als "elements del cicle festiu" malgrat que vulguin indicar la mateixa cosa.
El mateix hauria de corregir-se a l'article 2.2.
L'apartat 1 de l'article 3 preveu que "Les festes i els elements festius, un cop han estat inscrits en el Catàleg del Patrimoni Festiu de Catalunya, poden ser objecte de reconeixement especial a través de les categories següents: a) Festa popular d'interès cultural; b) Festa tradicional d'interès nacional; c) Element festiu tradicional d'interès nacional; d) Festa patrimonial d'interès nacional, i e) Element festiu patrimonial d'interès nacional".
I l'apartat 2 estableix: "En tot cas, les festes i els elements festius tradicionals o patrimonials d'interès nacional han de constituir manifestacions de la cultura tradicional catalana".
D'altra banda, l'article 6 de la Llei 2/1993, de 5 de març, de foment i protecció de la cultura popular i tradicional i de l'associacionisme cultural, que és el que desplega el present Projecte, crea una única categoria: les festes d'interès nacional que, segons el mateix precepte, han de complir dos requisits: constituir una celebració de la cultura tradicional catalana (1r), d'especial arrelament i rellevància (2n).
Aquesta única categoria de festes són les que fins ara havia regulat el decret 319/1994, de 16 de novembre, pel qual es regula la declaració de celebracions de la cultura tradicional catalana com a festes tradicionals d'interès nacional.
Com pot comprovar-se, doncs, el present Projecte no es limita a reproduir l'única categoria, quant a la definició de les festes, prevista legalment, sinó que en reconeix un ventall més ampli.
Tanmateix, aquesta nova classificació introduïda per una norma reglamentària és respectuosa amb el principi de legalitat, el qual no impedeix que reglamentàriament la categoria de "festes d'interès nacional", en ésser concretada, pugui desglossar-se en dues altres subcategories (i reconèixer els elements festius): les festes tradicionals (d'interès nacional) i les festes patrimonials (d'interès nacional) diferenciables bàsicament pel respectiu grau d'arrelament (25 i 100 anys).
Ara bé, això sempre i quan, per a ambdós casos, s'exigeixin els dos requisits legals abans esmentats per a les festes d'interès nacional, consistents a constituir una celebració de la cultura tradicional catalana, d'una banda, i d'especial arrelament i rellevància, de l'altra.
Aquests, però, no són els termes en què, com s'ha vist, s'expressa l'article 3.2, el qual només preveu un dels dos requisits (constituir una manifestació de la cultura tradicional catalana).
Convindria, per tant, esmenar l'actual redactat i esmentar de forma expressa en aquest apartat el requisit de l'arrelament i la rellevància que ha de complir qualsevol de les festes declarades d'interès nacional.
L'observació és rellevant des del punt de vista de congruència de la norma perquè posteriorment l'articulat ja exigeix aquest arrelament i rellevància (articles 7 i 11), de manera que és més pertinent, des d'una perspectiva sistemàtica que d'antuvi consti la redacció proposada.
El reglament també crea la categoria de festes populars d'interès cultural, no previstes a l'esmentada Llei.
En tractar-se, però, d'una categoria residual, la seva previsió no planteja problemes de legalitat.
És més, és la mateixa Moció del Parlament abans esmentada la que insta el Govern a redactar un nou decret en el qual es puguin incloure totes les festes susceptibles d'ésser catalogades com a part del patrimoni col·lectiu.
L'article 6 estableix com a element definidor, entre d'altres, per a reconèixer una festa tradicional d'interès nacional, el de tenir una projecció supracomarcal; es tracta d'una concreció reglamentària del requisit legal de la "rellevància".
Ara bé, l'article 7.e) estableix com a requisit per a aquestes mateixes festes el d'esdevenir un referent identitari i festiu d'abast nacional.
La previsió de l'article 6 no es contradiu amb la de l'article 7.e), però aquesta darrera supera el concepte del de la primera.
Per tant, fóra convenient unificar l'abast d'ambdues normes o, si més no, especificar què significa tenir una "projecció supracomarcal".
L'article 14.2 es refereix a "les persones o entitats responsables de la festa" (el mateix succeeix en els articles 15.2 i 17.2); en canvi, l'article 16.3 es refereix a "les persones o entitats responsables de l'organització de la festa".
Convindria, per tant, unificar la terminologia de tots aquests preceptes.
L'article 16 regula el procediment de declaració de les festes populars d'interès cultural.
Aquesta categoria de festes és la que no està, com s'ha vist, prevista a la Llei i on, per tant, el reglament té un marge de regulació més ampli.
Així, a diferència de les festes i elements festius d'interès nacional, per als quals, en tot cas, l'expedient de declaració s'ha de sotmetre a l'informe del Consell de Cultura Popular i Tradicional (article 14.3 del Projecte), perquè així ho preveu l'article 6.1 de la Llei 2/1993, l'esmentat article 16 no estableix la intervenció d'aquest òrgan en el procediment.
Aquesta omissió no pot constituir, per l'indicat, cap defecte de legalitat, però, si no s'ha fet ja, convindria valorar els avantatges que podria comportar el fet que, també en aquests casos de declaració de festes populars d'interès cultural, mitjancés l'informe del Consell de Cultura Popular i Tradicional, com a màxim òrgan consultiu del Departament de Cultura en les matèries que són objecte de la Llei 2/1993 i que té per finalitat la de contribuir al millor desenvolupament de la cultura popular i tradicional (article 14.1 de la Llei 2/1993).
La disposició final estableix que el Decret entrarà en vigor l'endemà de publicar-se al Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya.
Tanmateix, en la memòria no es justifica la necessitat d'una entrada en vigor immediata del Decret projectat i, per tant, la d'alterar el termini general de vacatio legis que resulta de l'article 42 de la Llei 3/1982, de 23 de març, del Parlament, del president i el Consell Executiu de la Generalitat.
Un cop considerades les observacions formulades en aquest Dictamen, es pot elevar al Govern, per a la seva aprovació, el Projecte de decret del patrimoni festiu de Catalunya.