projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
L'any 1907 es va publicar el primer número de 'Feminal', la primera revista de caràcter feminista a Catalunya, que amb la difusió de l'ideari del feminisme va tenir gran influència en la renovació de l'imaginari de les dones del seu temps.
Es trencava així, per primera vegada, la consideració de les dones com un sector al qual alliçonar, prevenir, influir o sobre el qual deixar caure un reguitzell de consells.
'Feminal' va aplegar a les seves pàgines articles que compartien una mateixa preocupació per les dones en consonància amb la modernització necessària de la societat i, així mateix, va recollir, mitjançant un equip de corresponsals a França i Anglaterra, les idees dels moviments feministes sorgits en aquells moments a Europa.
Des de 'Feminal' es reivindicava el paper propositiu de les dones, i els seus escrits reflectien els conflictes generats per les transformacions de la idea de feminitat, que apuntaven cap a una nova identitat més autònoma, pròpia i lliure.
L'evolució d'aquesta idea suposava una ruptura en la relació amb l'exigència d'un model de relació entre els homes i les dones basada en la tradicional dependència emocional de les unes envers els altres.
Però des de la revista no només es pretenia posar fi a aquests estereotips, sinó que des de les seves planes es reivindicava també la tasca que les dones aportaven en aquell moment a diferents àmbits professionals.
Disponible a Lleida d urant el segon semestre de 2020
Fotografia "La depcepción" al muntatge
Aquesta exposició ha estat cedida per l'associació Hèlia Dones amb la finalitat de visibilitzar processos de recuperació de dones supervivents de violències masclistes.
D'acord amb Hèlia Dones, aquesta exposició és "la materialització d'un projecte de dones i per a dones, gestat i madurat per dones resilients que ja no són víctimes, dones apoderades que han decidit trencar el silenci, dones supervivents de relacions de violències masclistes.
Aquest projecte expositiu recull una compilació d'elements que permeten que aquestes dones s'expressin lliurement al món que les envolta.
És el resultat de la participació de 12 dones supervivents de violències masclistes que ofereixen fotografies simbòliques de la seva fortalesa i resiliència, acompanyades d'un escrit personal en què manifesten eines i relats de recuperació i superació.
Agraïm de tot cor la col·laboració de cada dona, la tendresa, la força i la valentia que ha aportat cadascuna d'elles.
La voluntat de fer visible la lluita personal i de compartir-la, el sentiment de solidaritat i les ganes de seguir lluitant perquè cap dona més s'hagi de trobar en aquest procés són les energies que han fet possible aquest projecte".
Consisteix en 26 làmines, de mida A2, impreses en cartró pluma de 5 mm amb una protecció de vinil, que porten adossades 2 grapes per ser sostingudes en un sistema d'exposició de quadres.
S'aconsella penjar la fotografia que cada dona ha triat acompanyada del seu escrit de reflexió.
Aquesta exposició trenca clixés sobre el que significa envellir per a les dones, en desmunta els tòpics i reivindica que les veus femenines de totes les edats siguin escoltades i reconegudes.
Ser dona i fer-se gran d'un manera autònoma, sana i equilibrada és una tasca complexa.
Les imatges de les dones grans d'altres temps queden lluny de la diversitat de models de dones grans d'avui en dia, la varietat de projectes personals i col·lectius que protagonitzen.
Mai com ara hi ha hagut tantes dones grans tan preparades, amb tanta energia, amb un bagatge tan gran i amb tants anys per endavant.
La mostra està inspirada en el llibre "Demà més.
Dones, vides i temps" (col·lecció Quaderns de l'Institut, 8), d'Anna Freixas, i té com a objectiu aconseguir que les reflexions que conté siguin útils per aconseguir que les dones puguin envellir amb més qualitat de vida i amb un desenvolupament cada cop més lliure de la seva identitat pròpia.
La incorporació de les dones al món de l'empresa no és un fet recent.
Amb aquesta exposició, l'Institut Català de les Dones vol contribuir a fer visibles les aportacions històriques de les dones a l'activitat empresarial de Catalunya, donant a conèixer les habilitats d'un conjunt d'empresàries que, cadascuna en el seu terreny, van desenvolupar les seves particulars formes de lideratge i van contribuir així a enriquir l'activitat econòmica del país.
Eulàlia Escuder Fàbregas, Rosa Casamitjana Menja, Dolors Creus Casanoves, Mercedes Sabi Martínez, Tecla Sala Miralpeix, Dolors Fàbrega Costa, Dolors Sala Vivé, Maria Trias Joan, Lluïsa Prat Gaballí, Montserrat Pérez Iborra, Rosario Surós Julià, Maria Gumfaus Culi, al costat dels de moltes altres que per raons d'extensió no figuren en aquesta selecció, formen part de les genealogies femenines que també en aquest àmbit donen forma i llum al nostre passat.
Estudis recents sobre gènere i ciència revelen encara una discriminació envers les dones en les institucions d'investigació científica i tècnica, tant públiques com privades.
Si això passa al segle XXI, no costa d'imaginar la situació que van viure les nostres antecessores en un àmbit com el de la ciència i la tecnologia que els era totalment hostil.
Les dones a les quals retem homenatge en aquesta exposició van haver de lluitar no només per elles, sinó també per obrir el camí de la integració al món científic a altres dones, camí que encara avui resta pendent en la construcció d'una nova cultura on no podem oblidar el paper que les dones juguen en el terreny del coneixement i les noves tecnologies.
La participació de les dones al món científic i tecnològic és encara clarament insuficient, realitat que és, a més d'injusta, perillosa per a la ciència i l'assoliment dels objectius de qualitat en una societat del coneixement.
És hora que les aportacions de les dones a la ciència i la tecnologia siguin reconegudes, perquè si no ho fem, les properes generacions de científiques i tècniques seran injustament tractades, fins al punt de poder perdre valuoses dones en tots aquests àmbits.
Aquesta exposició difon i reconeix les trajectòries professionals de dones de les Terres de l'Ebre que han tingut o tenen una important trajectòria professional en diferent àmbits com són la cultura, l'art, la recerca i la universitat, la literatura o l'esport.
La mostra atorga veu a 12 dones que ofereixen les reflexions personals i experiències professionals que han impregnat les seves trajectòries vitals.
Aquestes dones són: Francesca Aliern, escriptora; Maria Elisa Altadill Ardit, religiosa; Cecilia Aymí, soprano; Maite Beltran Sorolla, astrònoma; Zoraida Burgos, escriptora;; Mari Chordà, pintora, escultora i poeta; Emma Clua, funcionària de la Comissió Europea, politòloga i sociòloga; Belén Fabra, actriu; Sònia Franquet, esportista d'alt rendiment tiradora, olímpica en diverses ocasions; Josefina Matamoros, directora de museu i comissària d'exposicions internacionals; Mercè Pla Cid, pedagoga, i Sílvia Sabaté, actriu.
El període de temps màxim de préstec és de 15 dies.
Fundació Setba i Photogenic Festival han col·laborat per portar a terme el projecte expositiu DE L'OMBRA A LA LLUM, amb el suport de TMB i l'Ajuntament de Barcelona.
La Fundació Setba organitza el taller de fotografia i paraula DE L'OMBRA A LA LLUM, impartit per Ventura Camacho i adreçat a dones que han patit una situació de violència masclista.
És un taller que treballa l'apoderament i la millora de l'autoestima de les participants on la fotografia els serveix de teràpia.
Photogenic Festival és un festival de fotografia emergent que se celebra anualment a Barcelona amb l'objectiu principal de promoure la cultura com "un dret de tothom i per a tothom".
Dins la seva agenda d'activitats fotogràfiques inclou un projecte social que cada any va destinat a un tema concret amb la col·laboració d'entitats i/o fundacions de la ciutat.
En aquesta ocasió, la col·laboració ha estat amb la Fundació Setba.
El nexe d'unió ha estat la fotògrafa Maria Espeus, molt lligada a les dues entitats.
La proposta ha consistit en una exposició de 15 retrats en blanc i negre de dones que han patit violència masclista realitzades per Maria Espeus, Premi Nacional de Cultura 2017 de la Generalitat de Catalunya, i 15 fotografies a color de 5 dones del taller DE L'OMBRA A LA LLUM.
El títol de la mostra reflecteix tant el que significa el procés fotogràfic com l'objectiu de les imatges, treure a la llum problemàtiques que estan a l'ombra.
La Fundació Setba i Photogenic Festival han col·laborat amb les principals associacions que atenen dones que han patit violència masclista, d'on han sorgit les dones voluntàries per a realitzar els retrats de la Maria Espeus.
Han estat dones de diferents ètnies i condició social, que han estat retratades donant la cara o sense mostrar el rostre.
La finalitat és mostrar al públic que la violència masclista no es restringeix a una classe social o a un col·lectiu determinat.
L'objectiu final és la visualització d'aquesta xacra social.
Cada retrat de la Maria Espeus va acompanyat d'una frase de l'escriptora Rosa Regàs i la resta de fotografies amb frases de les pròpies dones autores.
La mostra ha estat exposada a La Casa Elizalde (novembre>desembre 2017), al Foyer del Liceu (febrer 2018), a l'espai Plana de l'Om a Manresa (març 2018) i en forma de vinils al passadís de l'intercanviador de la L5 del metro de Barcelona (novembre 2017>gener 2018), formant part de la campanya de TMB, Tria la teva causa 2017.
L'exposició complerta necessita un espai lineal de 20m
Aquesta exposició difon i reconeix la vida i l'obra d'una de les autores més representatives del Modernisme català: Caterina Albert i Paradís
Aquesta exposició ha estat produïda per la Institució de les Lletres Catalanes, amb la col·laboració de l'Institut Català de les Dones, en el marc de la commemoració del 50è aniversari de la mort de Caterina Albert i Paradís (L'Escala, 1869-1966).
La mostra recorre la vida i obra de Caterina Albert, poeta, narradora, novel·lista i autora teatral.
Caterina Albert, més coneguda com a Victor Català, pseudònim amb el que signava les seves obres per poder superar la moral de l'època, va convertir-se en una de les veus representatives del Modernisme.
Tot i els impediments amb els quals es va haver d'enfrontar pel fet de ser dona, Caterina Albert va obtenir el reconeixement de la intel·lectualitat del moment i el 1905 es va consagrar com escriptora amb la publicació de la novel·la Solitud.
Aurora Bertrana va ser escriptora, música, viatgera, periodista, política, entre altres possibles definicions de la seva figura.
Aquesta exposició ha estat produïda per la Institució de les Lletres Catalanes, amb col·laboració de l'Institut Català de les Dones, en el marc de la commemoració de l'any Bertrana 2017.
L'exposició recorre la vida d'Aurora Bertrana en tres etapes: l'etapa suïssa a Ginebra, en el viatge a la Polinèsia i en la catalana i se centrarà en les seves facetes com a música, periodista de viatges i escriptora tot destacant el seu caràcter pioner, el què representa per a l'emancipació de les dones al nostre país i l'esquerda que suposà la guerra espanyola a la seva vida.
La trajectòria d'Aurora Bertrana és una de les més obstinades, diverses i lliures del món cultural del segle XX.
Agosarada, vital i decidida, encarna per una banda els valors de la modernitat i per altra, l'aturada tràgica que va suposar la Guerra Civil per a la modernització del país.
Aquesta exposició té com a objectiu difondre els noms d'algunes de les dones, miniaturistes, pintores, dibuixants i il·lustradores que amb la seva obra han contribuït a configurar el patrimoni artístic de Catalunya des de l'Edat Mitjana fins el segle XX.
Les artistes sel·leccionades (miniaturistes, pintores, dibuixants i il·lustradores) són una mostra del creixement i l'evolució de la creativitat artística de moltes dones que com elles, al llarg del temps, han treballat amb diferents interessos: des de l'adopció dels llenguatges acadèmics i establerts per a què es reconegués el seu treball, fins a la transformació i subversió d'aquests llenguatges per construir altres formes de pintar i representar el món.
Elles, com moltes altres, formen part d'una genealogia oculta que aquesta exposició pretén començar a fer visible.
Aquesta exposició té com a objectiu visibilitzar, a través de la fotografia, els patrons cíclics de violència que es reprodueixen en les relacions d'abús i violència masclista.
La mostra il·lustra, de manera gràfica, tant les fases d'aquest denominat cicle de violència (calma, angoixa, por, lluna de mel) com la influència emocional que aquest tipus de relacions tenen sobre els nois i noies que les experimenten.
"A tu també et pot passar" va ser realitzada per l'alumnat de 4rt d'ESO de l'IES Poeta Maragall durant el curs 2015-16, en el marc d'"Altaveus x la Igualtat", un projecte de de la Fundació Aroa per tractar d'exposar la normalització social que es produeix cap a aquest tipus de violències i la necessitat de promoure una manera de relacionar-nos més igualitària i saludable.
A través d'imatges, l'exposició vol mostrar: per una banda, el cicle de la violencia; i per l'altra, l'afectació emocional de les nenes, noies i dones que la pateixen, amb imatges simbòliques que volen transmetre els sentiments i emocions fruit d'aquestes vivències d'abús i que dificulten el seu procés de recuperació.
L'exposició consta de dues parts: "Cicle de la violència" i "Sentiments i emocions".
Podeu consultar la distribució de les imatges en la imatge relacionada.
- 4 fotografies de 44x33cm corresponents als patrons cíclics de les violències masclistes:
Cadascuna d'elles acompanyada d'1 fotografia de 26x33cm amb la distribució:
- 1 text explicatiu del cicle de la violència de 44x33cm
Aquesta exposició, produïda per l' Institut Català de les Dones, Memorial Democràtic i Biblioteques de Catalunya, és un dels recursos creats per la Generalitat de Catalunya en el marc commemoratiu de l'Any Amparo Poch, i ha estat dissenyada per Emma Termes i les comissàries Antonina Rodrigo i Concha Gómez.
Amparo Poch es llicencià en medicina l'any 1929 i va obtenir el premi extraordinari de llicenciatura en una promoció formada per 2 dones i 97 homes.
Especialitzada en puericultura, es va centrar en l'educació sanitària de les dones i va obrir un consultori per a treballadores.
Com a divulgadora, va impartir conferències en ateneus obrers i societats culturals i va escriure sobre sexualitat per a dones i també defensant la igualtat de dones i homes, les unions lliures i el divorci.
Va fundar l'organització anarcosindicalista Mujeres Libres.
Durant la II República, va ser nomenada Directora d'Assistència Social del Ministeri de Sanitat, encapçalat per Frederica Montseny, on es va centrar en millorar la salut infantil i femenina.
Durant la Guerra Civil espanyola, va dirigir un programa de formació de les brigades de salvament i participà en l'organització d'hospitals de campanya.
Es preocupà especialment per allunyar els infants del conflicte bèl·lic i va organitzar diverses expedicions a l'estranger d'infants refugiats.
L'evolució de la guerra la portà a instal·lar-se a Barcelona el novembre de 1937, on va organitzar l'acolliment d'infants refugiats en granges escola, per a les quals va dissenyar un pla pedagògic específic.
Dirigí el Casal de la Dona Treballadora, on desenvoluparà un ampli programa gratuït de formació i capacitació per a treballadores que facilitava la conciliació amb la creació de guarderies i sales de lactància.
L'any 1939, es va veure obligada a marxar a l'exili, primer a Prats de Molló, i, finalment, a Tolosa de Llenguadoc (França).
Allí treballà a l'Hospital de Varsòvia, on continuà la seva tasca humanitària a favor dels més desfavorits fins a la seva mort, el 15 d'abril de 1968.
El Govern de la Generalitat de Catalunya commemora que fa 100 anys va morir l'escriptora i periodista feminista Dolors Monserdà i Vidal (Barcelona, 1845 - 1919).
Amb aquest motiu Institut Català de les Dones ha creat una mostra de petit format, una eina divulgativa d'itinerància àgil i amb un sistema de transport econòmic i sense costos de muntatge, elaborada per:
Sense Dolors Monserdà Vidal (Barcelona, 1845-1919) la història de Catalunya i de la seva literatura seria distinta.
Coneguda bàsicament com a escriptora total, perquè va conrear tant la prosa com la poesia, bo i pujant als escenaris, i esmerçant-se en l'assaig (i també en una vessant gairebé inèdita a l'època: el feminisme ), Monserdà va tenir prou astúcia, a la vegada, com per poder ser una esposa i mare de família impecable segons els mandats de gènere de l'època.
La de The Taming of the Shrew (L'amansiment de la fúria, segons un dels seus traductors nostrats).
Resseguir la seva vida, encara que sigui breument, és, també, fregar els grans esdeveniments de tota mena de l'època.
Nascuda al mateix any que la gran figura literària de la Renaixença, Jacint Verdaguer (1845-1902), va morir a l'any d'un terratrèmol social com va ser la Vaga de la Canadenca, 1919.
També va coincidir la publicació de la seva primera novel·la La Montserrat, l'any 1893, amb la tristament famosa Bomba del Liceu.
Per arrodonir-ho, va ser nomenada presidenta –la primera dona en ser-ho– dels Jocs Florals de Barcelona, precisament, l'any 1909, l'any de la Setmana Tràgica.
Per tot plegat, recordar-la com a primera novel·lista catalana, com una de les primeres ginocrítiques catalanes o també de les primeres publicistes i honorar-la, amb motiu del centenari del seu traspàs, confiem que suposarà acostar-la al seu públic genuí: la societat catalana.
Aquesta exposició ens endinsa en les realitats de moltes dones que no són escoltades, representades i ni tan sols situades en un món d'homes que les agredeix, les silencia i les oculta.
Realitats que simbolitzen l'experiència de milions de dones que través de les seves mirades i vides, representen diferents formes d'opressió que patim.
Dones que viuen i sobreviuen i que, a través de la captura d'instants vitals, donen espai i escriuen en l'imaginari col·lectiu els seus relats, en un món patriarcal que s'entesta a desdibuixar-les.
Dones refugiades, dones forçades a ser casades, dones en situació de pobresa, dones explotades sexualment, la guerra a la vida de les dones...dones, dones i més dones que lluiten dia rere dia contra un patriarcat que les oprimeix des de la forma fins al fons de les pròpies entranyes.
Davant tot això elles però, són VIDA.
Des de la més absoluta generositat han compartit un bocí de les seves històries, fent-ne entrega a les fotoperiodistes que són qui ens connecten amb allò que veuen i viuen.
Així ens eixamplen la mirada, obligant-nos a topar amb la realitat i fent un cara a cara amb el Patriarcat.
Elles esdevenen la cadena de transmissió per sentir com les DONES s'aferren i empenyen la vida.
Dones fotoperiodistes que dins un sector en què encara estan poc reconegudes, tot i les seves brillants trajectòries.
Fotoperiodistes que recullen aquests bocins de vida i ens proposen l'exercici de fer un pas enrere i a partir de la integració de diversos treballs, juguen a escriure una narrativa per capítols amb un denominador comú: ser DONA.
A partir d'aquí hi sumen altres elements d'opressió que interseccionen i afegeixen complexitat a cadascuna d'aquestes realitats.
Les seves imatges ens sacsegen, ens colpegen al bell mig del nostre estómac perquè l'oblit, el silenci social o la negació no segueixi pervivint, perquè tot això alimenta l'existència d'aquestes agressions i desigualtats a què som sotmeses milions de dones.
Cada píxel, cada detall, cada bocí de cada imatge és un argument més per comprometre'ns amb els feminismes connectats, com a forma de combat i resistència davant un sistema masclista.
I és que tan sols des de la política de la quotidianitat podrem articular un front comú per a promoure un canvi estructural a escala global.
En les imatges, ens mostren que estan vives, que hi són i volen ser-hi.
Exigeixen el seu dret a viure, a ser escoltades i respectades.
I és que aparèixer en aquestes fotografies implica un posicionament de resistència davant un sistema que agredeix, mata i lamina les vides i els drets i llibertats de les dones, aquí, allà i arreu.
Les fotoperiodistes ens porten la seva veu, construint així un fil de sororitat entre unes i altres, arribant-nos de forma directa a les que pugem en aquest viatge.
L'experiència promou la desconstrucció d'un nosaltres, vosaltres i elles, i ens uneix teixint aliances amb totes les dones que, d'una forma o altra, hem tastat el patriarcat, pel sol fet de ser dones.
Vides connectades, representades i admirades en la lluita constant per la llibertat.
L'Institut Català de les Dones endega una campanya de sensibilització contra el masclisme
Adhesiu de la campanya 'Diposita aquí el teu masclisme'
Amb el lema "Diposita aquí el teu masclisme", la nova iniciativa que presenta l'ICD pretén reconèixer i desmuntar el masclisme per llençar-lo directament a la paperera.
La campanya, que compta amb la col·laboració dels consistoris, consisteix en fer visible en les papereres públiques aquest lema i per a això s'han elaborat uns adhesius que es distribuiran als ens locals.
Amb aquesta acció es vol visibilitzar aquesta realitat per a poder aconseguir la igualtat efectiva i desemmascarar les desigualtats socials, polítiques, econòmiques i jurídiques que pateixen les dones.
Laura Martínez, presidenta de l'Institut Català de les Dones, ha declarat que "reconèixer el masclisme i desmuntar-lo llençant-lo simbòlicament a les papereres és important perquè no podem lluitar contra una ideologia si no és reconeguda".
Darrera d'aquest 'però' moltes vegades pot haver un argument nascut del patriarcat i masclista, la justificació d'algun privilegi al qual no volem renunciar o algun estereotip que no estem pensant en canviar".
La presidenta de l'ICD ha subratllat que "cal parlar-ne i reconèixer aquesta realitat per a poder eliminar la desigualtat social que genera.
Per a aconseguir la igualtat efectiva i no provocar una doble discriminació, s'ha de desemmascarar les desigualtats socials, polítiques, econòmiques i jurídiques que pateixen les dones".
Finalment, Laura Martínez també ha volgut posar de relleu que "hem de tenir clar que 'el contrari del masclisme no és el feminisme', una frase que encara se sent massa cops, i campanyes com aquesta ajudaran a que se'n parli i es conegui millor el significat d'aquests dos termes que en cap cas son antònims".
"El feminisme és un moviment social i polític que s'inicia formalment a finals del segle XVIII i que suposa la presa de consciència de les dones com a grup o col·lectiu humà, de l'opressió, dominació i explotació de la qual han estat i son objecte per part del col·lectiu d'homes en el marc del patriarcat sota les diferents fases històriques de model de producció, la qual cosa les mou a l'acció per a l'alliberament del seu sexe amb totes les transformacions de la societat que calgui", escriu la insigne sociòloga Victòria Sau al Diccionario ideològico feminista (Ed.
Segons la Llei 2008 del Dret de les dones a eradicar la violència masclista "el masclisme és el concepte que de forma més general defineix les conductes de domini, control i abús de poder dels homes sobre les dones i que, alhora, ha imposat un model de masculinitat que encara és valorat per una part de la societat com a superior.
La violència contra les dones és l'expressió més greu i devastadora d'aquesta cultura, que no només destrueix vides, sinó que impedeix el desenvolupament dels drets, la igualtat d'oportunitats i les llibertats de les dones".