Grans i petits participant en l'art de fer catifes.
La celebració de Corpus a Cabrils.
Carrer d'Emília Carles davant de Ca la Balbina.
Les catifes de flors elaborades en el marc de la festivitat de Corpus són per excel·lència una manifestació del patrimoni cultural immaterial dins l'àmbit de les pràctiques socials, rituals i actes festius.
Aquesta expressió artística està molt estesa al territori català, que es duu a terme des de ben antic a redós de les processons del Corpus Christi, i Cabrils no n'és una excepció.
Actualment, als canvis d'usos i significats s'hi ha de sumar la transformació en l'àmbit de les institucions que organitzen la diada, les colles de catifaires.
La transformació de la festa de Corpus Christi, que marca el final del temps pasqual, iniciat el Diumenge de Pasqua de Resurrecció en el calendari litúrgic, s'ha democratitzat i el carrer s'ha convertit en l'autèntic protagonista.
L'origen de la festa l'hem de situar a l'edat mitjana, quan, l'any 1262, el papa Urbà IV institueix la festa que hauria de servir a l'Església per a la veneració pública de l'Eucaristia, exaltant la doctrina del cos de Crist, enfront dels incrèduls i detractors.
Però és sobretot a partir del 1316, amb una butlla del papa Joan XII, quan s'estén pels territoris cristians, generalitzant-se a Europa i guanyant importància amb el pas del temps.
Prova n'és que, gairebé set segles després de la seva institució pel papa Urbà IV, tot i el canvi de valors que implica, la festivitat de Corpus continua sent un esdeveniment religiós, social, cultural i festiu de gran transcendència.
A Cabrils, la informació més antiga de la celebració ens la proporcionen les Visites Pastorals de la parròquia de Vilassar de Dalt, municipi del qual va dependre fins l'any 1821.
L'any 1508, s'esmenta un Ciri del Corpus que fan els joves.
L'any 1525 es constitueix la Confraria del Santíssim Sagrament o del Corpus, i l'any 1571, els jurats deuen quinze lliures als administradors del Corpus, que les havien deixat per pagar una campana.
Més endavant, l'any 1580, l'argenter barceloní Pere Farell fa una custòdia per a l'església de Vilassar, d'argent, que la parròquia rep l'any següent.
El primer quart del segle XVII, l'any 1622, la confraria de Vilassar s'agrega a l'Arxiconfraria del Santíssim de l'església de Santa Maria sopra Minerva, que en endavant rebrà el nom de Confraria de Minerva.
L'any 1665, un Consell Ordinari de la parròquia i terme de Vilassar divideix la parròquia en quartos per fer la enrramada lo die ÿ octava del Corpus, encarregats de fer cada dia l'enramada i adornar de llums l'església.
Christo y Mar", és a dir, el veïnat del Sant Crist de Cabrils i Vilassar de Mar (territoris inclosos en el Vilassar Històric), i el dimecres, lo quarto de Cabrils.
Els arxius parroquials de l'església de la Santa Creu van ser cremats durant la Guerra Civil.
Però la memòria oral ens deixa constància de catifes, altars i processons de principis del segle XX, que concorden amb les imatges localitzades en arxius familiars i a l'Arxiu Comarcal del Maresme.
Per la festivitat de Corpus, la gent del poble volia tenir el carrer ben net i engalanat amb catifes florals, per on havia de passar la Custòdia, que sortia amb processó des de la parròquia i anava passant pels diferents carrers, ben documentats actualment.
Als balcons i les finestres de les cases d'aquests carrers, s'hi penjaven estols de puntes i vànoves i els millors llençols, que les àvies guardaven amb cura, ben endreçats a la calaixera.
En alguns dels carrers que formaven part del circuit, els veïns improvisaven a la seva manera petits altars guarnits amb les millors estovalles, rames i flors i ciris, a l'espera que passés la processó i s'hi aturés uns moments per fer la pregària.
Tradicionalment, les catifes s'han elaborat i guarnit amb pètals de flors, ginesta, pinassa, falguera, fulles d'heura i de poda, i sobretot de clavellina, d'ençà que va ser introduïda per Beniamino Farina l'any 1921, a Vilassar de Mar.
Uns dies abans, la gent anava a collir-ne a can Badia i també al pla del mas Maria, propietats que tenien terres on es plantava flor per comercialitzar.
També en recol·lectaven als marges de la riera, omplint cistells i coves, que després, amb paciència, caldria desgranar; malgrat que tothom s'hi posava, aquesta feina era per als més grans, que, asseguts, podien anar preparant la flor.
A finals del segle XX, encara es podia trobar flor a can Badia i a les poblacions veïnes, però, com a conseqüència del creixement urbanístic desmesurat del municipi, cada vegada resulta més difícil procurar-se aquest producte efímer.
És així com, paral·lelament, ja fa uns anys que s'experimenta amb altres materials, com les llavors, els encenalls tenyits amb anilines, els flocs, les serradures, la pellofa d'arròs i la de coco, el suro, la turba i el marro del cafè, la pols de marmolina i les terres tenyides, i fins i tot la gespa, molt més delicada pel procés ràpid de fermentació que comporta la seva talla o sega.
Els dibuixos han estat molts i variats, i des de sempre hi han destacat els motius geomètrics, florals i religiosos.
D'un temps ençà, les representacions han deixat de ser elements senzillament decoratius per estar relacionats amb temes moderns i d'actualitat.
I és que, amb el temps, el caràcter eminentment religiós de la celebració s'ha vist desplaçat per un caire més lúdic i festiu.
A Cabrils, abans que aquesta tradició desaparegués, a finals dels anys seixanta, principis dels setanta, coincidint amb la reforma del Concili Vaticà II, la realització i la preparació dels altars i les catifes era un tema molt important per als fidels.
La gent hi tenia molta devoció i, per tant, tota feina era poca.
La memòria oral ens va deixar testimoni de la il·lusió de la gent per confeccionar trepes que facilitessin la realització de les catifes i, en aquest sentit, entre tots els sistemes i els enginys s'han pogut documentar trepes de ferro que, un cop acabades, es pintaven amb colors diferents per facilitar la feina dels catifaires.
Després d'un quart de segle en què la tradició de fer catifes per Corpus ja semblava perduda, l'any 1991 arriba a Cabrils mossèn Salvador Freixas.
S'envolta de gent entusiasta, amb ganes de fer coses.
L'any 1994, en una reunió del Consell Pastoral, s'exposa la idea de fer una catifa de flors per celebrar la Diada de Corpus.
Però no és fins a l'any següent que, amb les catequistes al darrere i mossèn Freixes captivat, reprenen la tradició elaborant una catifa al capdamunt de les escales de l'església.
Actualment són diversos els carrers que s'engalanen per a la celebració del Corpus.
Durant unes hores, les catifes són les protagonistes abans que la processó de Corpus hi transcorri portant la custòdia.
Els gegants i els grallers tanquen la comitiva.
En acabat, els carrers es converteixen en una estora multicolor deforme on s'esplaia la quitxalla.
Així, amb motiu de la celebració de Corpus, els carrers esdevenen un lloc de convivència, on es comparteix i s'ajuda, un moment efímer que només les imatges poden conservar en la memòria de tots nosaltres.
Extret de "Les catifes de flors i altres elements naturals com a motor en el desenvolupament, la cohesió i la participació social d'una comunitat", p.
XIII Trobada d'Entitats de Recerca Local i Comarcal del Maresme.
Arxiu Comarcal del Maresme i Ajuntament de Cabrils.