Prats de Lluçanès, Lleial Vila amb fosses de la guerra civil
Prats de Lluçanès es troba a la subcomarca del Lluçanès i dins de la comarca d'Osona i compta actualment amb 2.537 habitants.
Des de principis del segle XI i fins ben entrat el segle XV, la població de Prats no es concentrava constituint cap nucli urbà, però en el seu altiplà s'hi formaven conjunts importants de cases de pagès, depenent majoritàriament de les batllies de Torroella i del Soler de N'Hug.
La primera església de Sant Vicenç, el patró de Prats de Lluçanès, no apareix documentada amb categoria parroquial fins l'any 1063, i és al seu voltant on va tenir lloc el naixement de la població de Prats.
A causa de les pestes i la disminució de la població, l'any 1435 va ser annexada a Santa Eulàlia de Pardines com a sufragània, situació que es va mantenir fins a l'any 1787.
Es pot dir que és durant el segle XVII quan realment es forma el poble de Prats de Lluçanès.
L'any 1611 es constitueix la sotsvegueria del Lluçanès que va durar fins al 1716 i es va crear el Consell de Jurats del Lluçanès.
L'augment de la població va fer desbordar l'antic barri de la Sagrera, als voltants de la capella de la Bonasort i el poble es va expandir cap al nord, als voltants del carrer Major i per l'indret on entre els anys 1627 i 1649 es va edificar l'actual església parroquial.
Amb la creació del gremi dels paraires, dedicat a l'activitat tèxtil, es reprèn el desenvolupament econòmic.
Aquesta activitat productiva va deixar una de les celebracions més populars de Prats de Lluçanès, les festes de Sant Joan i els Elois, originades per la celebració de la festa dels traginers, que es dedicaven a transportar el producte dels paraires per bona part de l'estat espanyol.
L'any 1681 Carles II atorga a Prats de Lluçanès el títol de Lleial Vila.
El 5 de febrer del 1714, en l'última etapa de la Guerra de Successió, la vila va ser cremada per les tropes de Felip V, comandades per Carrillo de Albornoz, comte de Montemar, data i fets que encara es recorden cada any tocant les campanes per Santa Àgata i amb una sèrie d'actes commemoratius.
Mesos més tard, l'1 de juliol el poble va tornar a viure una segona crema per part de les mateixes tropes.
Després de les guerres carlines del segle XIX, que van començar a Prats de Lluçanès amb la revolta de Jeroni Galceran, el poble va viure una etapa de fort progrés cultural i va continuar amb la millora general iniciada anys abans.
El 1879 es va construir el centre catòlic, i es va seguir amb l'edificació del Santuari de Lurdes el 1881, any en què es va acabar el campanar de l'església parroquial i es va construir el cementiri actual.
Durant la Guerra Civil, hi va haver diversos combats al terme municipal de Prats de Lluçanès.
L'any 2004 la Generalitat va triar una fossa del Mas Puigvistós per fer una exhumació com a prova pilot.
Van ser exhumades 7 restes: 6 eren soldats republicans; l'altre era un civil del Segrià que va poder ser identificat i les restes traslladades a la família perquè el pogués enterrar al cementiri de la seva població d'origen.
El 2017, d'acord amb Pla de fosses i el Programa d'identificació genètica de la Generalitat, es va realitzar extraccions de mostres d'ADN per possibilitar la identificació d'aquests soldats.
A la zona de Sant Sebastià es van produir combats importants entre les tropes republicanes i les franquistes.
Els testimonis orals informen que hi podria haver diverses fosses amb soldats, enterrats pels propis veïns de Prats.
Entre l'agost i l'octubre de 2017, es va fer prospeccions geofísiques i 13 sondejos en una àrea de 200 m2.
Es va localitzar una fossa comuna amb restes òssies humanes de la Guerra Civil a l'interior del camp del Batriu, que corresponen a un mínim d'11 individus, si bé la suma d'aquest i les restes en connexió anatòmica més aïllades fan augmentar el número probable d'individus fins a 14.
Entorn de l'ermita romànica de Sant Andreu de Llanars es van produir combats entre les tropes republicanes i franquistes.
Els testimonis orals informen d'inhumacions a dins d'un petit cementiri i en una esplanada que hi ha al costat de l'ermita.
Entre l'agost i l'octubre de 2017, es va fer una excavació arqueològica a la zona de Sant Andreu de Llanars.
Únicament es va localitzar una fossa comuna amb restes òssies humanes de la Guerra Civil a l'interior del cementiri, que contenia quatre individus, dos a la part superior i dos a sota.
En tres dels quatre individus s'han pogut detectar lesions que es correspondrien amb ferides causades per projectils d'arma de foc.
A més, hi ha informacions que apunten a l'existència de fosses comunes a la masia de Galobardes i al mas de Serra-seca, tot i que en prospeccions i sondejos fets l'any 2017 no se n'ha trobat cap indici.
(fotografies dels webs Patrimoni Arquitectura i Fosses i Repressió )