Després de la restauració de la Generalitat i l'aprovació de la Constitució s'obrien les portes al restabliment de l'autogovern català.
L'elaboració de l'Estatut coincidí amb el tram final dels debats per a l'aprovació de la Constitució que preveia el desplegament d'un règim autonòmic.
L'Estatut d'autonomia de Catalunya de 1979 va ser la base legal que va permetre recuperar les institucions d'autogovern catalanes, i culminà amb les eleccions al Parlament de Catalunya de 1980 i l'elecció de Jordi Pujol com a president de la Generalitat restaurada.
Paral·lelament, al 1979 se celebraren les eleccions municipals, que permeteren la consolidació institucional del sistema democràtic als ajuntaments, l'administració més propera als ciutadans.
El 3 d'abril de 1979, en ple debat estatutari, se celebraren les primeres eleccions democràtiques als ajuntaments d'ençà de la Segona República, que representaren una transformació profunda del món local, el darrer obstacle per assolir la plena consolidació institucional del sistema democràtic.
A Catalunya, el Partit dels Socialistes de Catalunya i, en menor escala, el PSUC, aconseguiren el govern dels municipis més poblats del país.
Per la seva banda, CiU s'imposà en les poblacions mitjanes i més petites.
Els resultats d'aquestes eleccions serviren perquè els partits polítics poguessin promoure i premiar els quadres més destacats per la seva llarga activitat militant, per la seva competència professional i tècnica o per la seva representativitat social.
Amb la renovació democràtica dels ajuntaments es va produir una millora progressiva dels serveis públics dels municipis catalans, tot i que, d'altra banda, va suposar l'inici del declivi del moviment veïnal.
Cartell electoral dels candidats de CiU a l'alcaldia de Figueres (Alt Empordà).
Fons del Centre Documental de la Comunicació (CEDOC).
Universitat Autònoma de Barcelona.
Presa de possessió del primer ajuntament democràtic de Lleida amb la proclamació d'Antoni Siurana com a alcalde. © Fons Gómez Vidal.
Una de les principals reivindicacions de la transició a Catalunya es va centrar en la recuperació de l'Estatut d'autonomia.
La seva aprovació va permetre restituir l'autogovern i les institucions pròpies.
La redacció va encarregar-se a l'anomenada Comissió dels Vint, en la qual participava una representació dels diputats i senadors elegits a Catalunya.
L'elaboració del text es va fer en diverses etapes i indrets, però van prendre una especial significació les estades que els ponents feren al parador de turisme de Vilanova de Sau.
El 20 de desembre de 1978, el text definitiu va ser lliurat al president Josep Tarradellas.
Al juliol de 1979 s'inicià l'examen del text presentat pels diputats i senadors catalans a les Corts espanyoles.
El debat fou intens, sobretot per l'allau de propostes de modificació procedents d'UCD, d'AP i, en part, del PSOE, que arribaren gairebé a qüestionar els mateixos trets fonamentals del text inicial.
Tot i així, l'intent de rebaixar el conjunt de les competències estatutàries no va reeixir.
El 25 d'octubre de 1979 l'Estatut fou aprovat pel poble de Catalunya en referèndum, amb un 88,14% de vots favorables.
Còmic editat pel PSUC a favor de l'Estatut i en contra de les possibles retallades al text que s'estaven plantejant per part de les forces polítiques representades al Congrés dels Diputats. © Biblioteca del Pavelló de la República-CRAI (Universitat de Barcelona).
El 29 de desembre de 1978 en un acte institucional al Parlament de Catalunya va ser aprovat l'Estatut d'autonomia per l'Assemblea de Parlamentaris. © Robert Ramos.
La transició a Catalunya culminà amb la convocatòria i celebració, el 10 de març de 1980, de les eleccions al Parlament de Catalunya, que van permetre l'elecció dels seus representants i del president de la Generalitat de Catalunya.
La campanya electoral es va caracteritzar per dos elements fonamentals: per una banda, per la convicció majoritària d'una victòria socialista que portaria el candidat Joan Reventós a ser escollit president de la Generalitat de Catalunya, i, per l'altra, per un continu debat sobre les possibles aliances entre les diferents forces polítiques.
Els resultats capgiraren de forma sorprenent els escenaris previstos.
Convergència i Unió resultà ser la candidatura més votada, amb 43 escons, seguida pel PSC, amb 33 diputats, mentre que el PSUC arribava a 25 diputats.
En no obtenir cap de les forces polítiques la majoria absoluta dels escons, començaren les negociacions per a la formació d'una majoria parlamentària que donés suport al Govern.
Finalment, després que el PSC refusés l'oferta de Jordi Pujol de formar govern, aquest obtingué el suport dels diputats d'ERC i de la UCD, que sumats als obtinguts per CiU li asseguraren l'elecció.
D'aquesta manera, el 24 d'abril de 1980 Jordi Pujol i Soley era elegit president de la Generalitat de Catalunya.
Abraçada entre Josep Tarradellas i Jordi Pujol durant la presa de possessió d'aquest darrer com a nou president de la Generalitat de Catalunya. © Robert Ramos.
Heribert Barrera és aclamat un cop elegit president del Parlament de Catalunya recuperat.