Resolució 332/2018, de 15 de novembre
Administració: Ports de la Generalitat de Catalunya
Expedient de cessió d'una concessió de port esportiu.
En les seves al·legacions MFVSA argumenta que la sol·licitud d'informació inicial de la reclamant s'hauria de reconduir a l'àmbit intern d'aquella societat anònima i que s'hauria de regir pel règim estatutari propi d'aquestes societats mercantils; PG fa seus aquests arguments; sens perjudici que l'accés sol·licitat pugui tenir efectes en els interessos econòmics i comercials d'MFVSA, el fet de tenir per objecte informació pública, a més d'haver estat adreçada a un organisme del sector públic obligat directe al compliment de les disposicions de la legislació de transparència (article 3.1.b LTAIPBG), fa que la sol·licitud s'hagi de tramitar de conformitat amb el règim jurídic establert per la legislació de transparència i accés a la informació pública, cosa que no treu, tanmateix, que pugui ser procedent l'aplicació de preceptes determinats de la legislació mercantil o altra, per la via de la remissió de l'LTAIPBG.
De fet, no declara la confidencialitat de cap informació, ja que el seu objecte es limita a regular l'abast i els límits dels deures d'informació dels administradors de les societats anònimes envers els socis, sense qualificar en cap moment la informació concernida de confidencial; no és admissible, per tant, fer extensiu a l'àmbit del dret d'accés a la informació pública, que és el propi de la sol·licitud d'informació de la que deriva aquesta Reclamació, un precepte instituït per regular el dret a la informació dins de l'àmbit societari mercantil; fer-ho comportaria una ampliació per analogia dels límits legals aplicables al dret d'accés a la informació pública, que està proscrita per l'article 20.2 LTAIPBG.
És més que qüestionable la concurrència en aquest cas de les circumstàncies que puguin comportar l'aplicació del límit de la confidencialitat en els procediments administratius sobre la base de l'article 133 LCSP; en primer lloc, perquè no consta a la sol·licitud d'autorització a PG que s'hagi designat per part de MFVSA la confidencialitat de la documentació aportada per aquesta empresa; en segon lloc, perquè no sembla que cap dels documents que integren l'expedient mereixi ser qualificat com a secret tècnic o comercial, ni que la seva difusió pugui servir per falsejar la competència; finalment, a més de pretendre aplicar el qualificatiu de confidencial a tot l'expedient (cosa proscrita per l'article 133 LCSP), no consta que cap dels documents que l'integren sigui qualificat com de difusió restringida.
La finalitat de la protecció que justificaria l'aplicació del límit és evitar la possible vulneració d'un acord privat de confidencialitat que, de produir-se, podria posar en risc l'operació de transmissió d'accions per a la qual s'ha demanat l'autorització de PG; el cas és, però, que no s'ha acreditat l'existència d'aquest Acord de confidencialitat, ni s'han exposat ni argumentat els motius pels quals la difusió de la informació sol·licitada per la persona reclamant vulneraria aquest possible acord i posaria en risc l'operació; sense aquestes acreditació i argumentació la causa invocada per a l'aplicació del límit apareix mancada de racionalitat i de versemblança, i té més aparença de reacció voluntarista o capriciosa que de fonamentada en la realitat dels fets.
El dret d'accés a la informació sol·licitada, a més de la consistència legal que, amb caràcter general, li proporciona l'LTAIPBG, en aquest cas també serveix interessos públics i privats addicionals, favorables a aquest dret; la documentació sol·licitada té per objecte un procediment de transmissió de domini públic (articles 41 LPC i 65.2 i 74.2 LC), i cal tenir en compte que l'article 10.1.f LTAIPBG estableix que han de ser objecte de publicitat activa, entre altres, les actuacions administratives que puguin tenir incidència sobre el domini públic, determinació legal que sens dubte s'ha de considerar indiciària de l'especial interès públic inherent en la difusió d'aquesta informació; per una altra banda, l'empresa reclamant ha argumentat, i així ha quedat acreditat amb diverses aportacions a aquest procediment, que és accionista d'MFVSA, condició de la que deriva en pura lògica un interès privat obvi en poder accedir a la informació que ha sol·licitat, ja que de l'evolució del procés de transmissió d'accions en poden resultar efectes beneficiosos o perjudicials per a ella.
Tot i que, com a hipòtesi, es podria plantejar una mena de trasllat automàtic de l'oposició manifestada davant PG, en el marc de la tramitació de la sol·licitud d'informació pública, al procediment de reclamació davant la GAIP, hi ha diverses consideracions que porten a rebutjar-lo; per començar, perquè es tracta de procediments diferents, davant d'organismes públics de diferent naturalesa; a més, i segons ja s'ha esmentat al fonament jurídic anterior, perquè ha transcorregut prou temps i poden haver evolucionat prou les circumstàncies entre un i altre procediment, com perquè les causes que varen justificar l'oposició davant de PG poden haver desaparegut en l'actualitat; i finalment, perquè no seria admissible l'aplicació d'una mesura de demora en l'accés a la informació sol·licitada que sens dubte perjudicaria el dret de la reclamant, sense una fonamentació legal clara que justifiqui la seva aplicació.
Confidencialitat en els procediments administratius.
Confidencialitat de la contractació.
Interessos econòmics i comercials.
Oposició al lliurament de la informació.
Demora en el lliurament de la informació.
Número d'expedient de la Reclamació: 329/2018
Abans de valorar el dret d'accés a la informació que correspon a l'empresa reclamant, les circumstàncies del cas obliguen determinar el règim jurídic aplicable a la sol·licitud d'informació de la que deriva la Reclamació.
En un primer moment, l'empresa reclamant invoca els drets que li correspondrien en qualitat de persona interessada en un procediment administratiu, a l'empara de la Llei 39/2015, d'1 d'octubre, del procediment administratiu comú del sector públic (LPAC).
La resposta donada per PG, que assumeix els arguments exposats per les al·legacions de la tercera afectada (MFVSA), remet la sol·licitud al règim jurídic estatutari aplicable en l'àmbit intern de les societats mercantils (antecedents 3 i 4).
Finalment, l'empresa reclamant presenta de nou una sol·licitud d'accés a la informació (que cal considerar que és la de la qual deriva aquesta Reclamació, i que segons l'antecedent 10 hauria estat desestimada expressament pel DTS en una data posterior a la presentació de la Reclamació) invocant l'article 105 de la Constitució i l'LTAIPBG (antecedent 6).
La pretensió inicial de la reclamant de ser considerada interessada en el procediment al qual demana tenir accés és rebutjada per MFVSA, la posició de la qual sembla haver estat assumida enterament per PG.
Si bé el discerniment sobre aquesta qüestió podria haver estat rellevant (als efectes de determinar si procedia aplicar la legislació de procediment administratiu o bé la de transparència, atès el previst per la disposició addicional 1a.1 LTAIPBG) si la pretensió de la reclamant s'hagués seguit sustentant en els drets que reconeix a les persones interessades l'LPAC, deixa pràcticament de ser-ho a partir del moment que als arguments exposats per MFVSA i PG, en el sentit que l'empresa reclamant no té la condició d'interessada, s'hi afegeix el fet que la sol·licitud d'informació de la que deriva aquesta Reclamació s'empara en l'LTAIPBG, i no en l'LPCAP.
No sembla que tingui massa sentit, doncs, mirar d'aprofundir en la qüestió de si li corresponen o no a la reclamant els drets d'interessada en l'expedient al qual demana tenir accés (condició que no li ha estat reconeguda per PG i en la qual tampoc ha insistit), sens perjudici de què pugui ser procedent, especialment en la ponderació entre el dret d'accés i els límits concurrents, valorar l'interès privat que pugui tenir en accedir a la informació sol·licitada, ja que el fet de no tenir la condició jurídica d'interessada no treu que tingui interès directe, en la seva qualitat d'accionista, en la informació sol·licitada.
En les seves al·legacions a PG MFVSA argumenta que la sol·licitud d'informació inicial de la reclamant s'hauria de reconduir a l'àmbit intern d'aquella societat anònima i que s'hauria de regir pel règim estatutari propi d'aquestes societats mercantils; PG fa seus aquests arguments.
Segons aquesta posició, la reclamant, en tant que és sòcia minoritària d'MFVSA, hauria d'haver sol·licitat a aquesta societat la informació demanada a PG, de conformitat amb el previst per l'article 197 del Reial Decret legislatiu 1/2010, de 2 de juliol, que aprova el Text refós de la Llei de societats de capital (TRLSC), que regula el dret d'informació dels accionistes en les societats anònimes.
Aquest precepte de fet regula el dret dels accionistes a demanar informació relacionada amb l'ordre del dia de les juntes generals de les societats anònimes, amb motiu de la celebració de les seves sessions; segons l'apartat 3 d'aquest precepte, els administradors estan obligats a atendre aquestes sol·licituds d'informació, llevat que concorrin determinades circumstàncies, inclosa la de què la publicitat de la informació sol·licitada perjudiqui la societat o les vinculades.
Segurament caldria canalitzar per aquest precepte la sol·licitud de la reclamant si la informació sol·licitada, a més de tenir relació amb una junta general d'MFVSA, fos informació privada de la societat o de les seves activitats en el tràfec jurídic privat.
En aquest cas, però, l'objecte sol·licitat per la reclamant és inqüestionablement informació pública, en el sentit que defineix aquest concepte l'article 2.b LTAIPBG (informació que és en poder de l'Administració, com a conseqüència de la seva activitat i de l'exercici de les seves funcions), ja que és la que integra l'expedient administratiu corresponent a l'exercici d'una funció de PG, com és l'autorització requerida legalment per a la transmissió de concessions dins l'àmbit de les seves competències.
Sens perjudici que l'accés sol·licitat pugui tenir efectes en els interessos econòmics i comercials d'MFVSA (en aquest sentit, ha estat molt adequada l'aplicació per part de PG del trasllat de la sol·licitud d'informació a aquesta societat regulada per l'article 31 LTAIPBG), el fet de tenir per objecte informació pública, a més d'haver estat adreçada a un organisme del sector públic obligat directe al compliment de les disposicions de la legislació de transparència (article 3.1.b LTAIPBG), fa que la sol·licitud s'hagi de tramitar de conformitat amb el règim jurídic establert per la legislació de transparència i accés a la informació pública, cosa que no treu, tanmateix, que pugui ser procedent l'aplicació de preceptes determinats de la legislació mercantil o altra, per la via de la remissió de l'LTAIPBG.
Com ja s'ha apuntat a l'FJ anterior, la informació sol·licitada per la persona reclamant és l'expedient relatiu a la sol·licitud d'autorització formulada a PG per part d'MFVSA per a la transmissió de part de les accions d'aquesta empresa.
Aquesta autorització és requerida per a la transmissió de concessions de ports i dàrsenes de la Generalitat (articles 62 i 69 de la Llei 5/1998, de 17 d'abril, de Ports de Catalunya, LPC), així com també i en general per a les transmissions del domini públic marítim terrestre per l'article 70 de la Llei 22/1988, de 28 de juliol, de Costes (LC) i per l'article 141 del Reglament general de Costes (RGC, aprovat pel Reial Decret 876/2014, de 10 d'octubre), l'apartat 6 del qual estableix que s'ha de considerar transmissió qualsevol canvi en la titularitat de les accions que suposi un canvi de control de la societat, circumstància que segons els antecedents seria la que es dóna en aquest cas.
Per tant, l'expedient que es forma al sí de PG, arrel de la sol·licitud de canvi d'accionista principal presentada per MFVSA, per tal de valorar la procedència jurídica d'aquest canvi i de la transmissió de la concessió que comporta, és un expedient administratiu i la informació que l'integra, sense cap mena de dubte, és informació pública.
Segons l'article 18.1 LTAIPBG, la regla general és el dret d'accés universal a la informació pública: "les persones tenen el dret d'accedir a la informació pública, a què fa referència l'article 2.b, a títol individual o en nom i representació de qualsevol persona jurídica legalment constituïda".
L'article 20.1 de la mateixa Llei insisteix en aquest criteri general, que només podria cedir si a la informació sol·licitada hi concorren límits legals: "el dret d'accés a la informació pública es garanteix a totes les persones, d'acord amb el que estableix aquesta llei.
En aplicació d'aquests dos preceptes, per tant, caldria facilitar l'accés a la informació sol·licitat, llevat que puguin impedir-lo límits establerts per llei.
PG invoca la concurrència dels límits dels articles 21.1.c (confidencialitat en els procediments tramitats per l'Administració pública, si el secret o la confidencialitat són establerts per una norma amb rang de llei) i g (secret professional i els drets de propietat intel·lectual i industrial) de l'LTAIPBG.
La concurrència d'aquests límits és fonamentada per PG en l'article 197 TRLSC, citat a l'FJ anterior, que regula el dret a la informació dels accionistes, en relació amb la celebració de la junta general, l'apartat 3 del qual estableix que "els administradors estan obligats a proporcionar la informació sol·licitada a l'empara dels dos apartats anteriors, llevat que aquesta informació sigui innecessària per a la tutela dels drets del soci, que existeixin raons objectives per considerar que es podria utilitzar per a fins extra socials o que la seva publicitat perjudiqui la societat o les societats vinculades".
De fet, no declara la confidencialitat de cap informació, ja que el seu objecte es limita a regular l'abast i els límits dels deures d'informació dels administradors de les societats anònimes envers els socis, sense qualificar en cap moment la informació concernida de confidencial.
No és admissible, per tant, fer extensiu a l'àmbit del dret d'accés a la informació pública, que és el propi de la sol·licitud d'informació de la que deriva aquesta Reclamació, un precepte instituït per regular el dret a la informació dins de l'àmbit societari mercantil; fer-ho comportaria una ampliació per analogia dels límits legals aplicables al dret d'accés a la informació pública, que està proscrita per l'article 20.2 LTAIPBG.
La concurrència del límit de la confidencialitat declarada per llei dels procediments tramitats per l'Administració es pot fonamentar, almenys indirectament, en l'article 133 de la Llei 9/2017, de 8 de setembre, de contractes del sector públic (LCSP), que podria ser aplicada supletòriament, i que estableix que els òrgans de contractació no poden divulgar la informació facilitada pels empresaris que aquests hagin designat com a confidencial en el moment de presentar la seva oferta; segons aquest precepte, el caràcter de confidencial afectaria, entre altres, als secrets tècnics o comercials, als aspectes confidencials de les ofertes i a qualsevol altres informacions el contingut de les quals pugui ser utilitzat per falsejar la competència; en tot cas, el deure de confidencialitat no es pot estendre a tot el contingut de l'expedient i només es pot aplicar a documents que tinguin una difusió restringida.
A la vista de la documentació sol·licitada, és més que qüestionable la concurrència en aquest cas de les circumstàncies que puguin comportar l'aplicació del límit de la confidencialitat en els procediments administratius sobre la base de l'article 133 LCSP.
En primer lloc, perquè no consta a la sol·licitud d'autorització a Ports de la Generalitat que s'hagi designat per part de MFVSA la confidencialitat de la documentació aportada per aquesta empresa; en segon lloc, perquè no sembla que cap dels documents que integren l'expedient mereixi ser qualificat com a secret tècnic o comercial, ni que la seva difusió pugui servir per falsejar la competència; finalment, a més de pretendre aplicar el qualificatiu de confidencial a tot l'expedient (cosa proscrita per l'article 133 LCSP), no consta que cap dels documents que l'integren sigui qualificat com de difusió restringida.
En definitiva, no és procedent aplicar el límit de la confidencialitat establert per l'article 21.1.c LTAIPBG, per manca de la base legal requerida per a l'aplicació de la confidencialitat als procediments tramitats per l'Administració.
Per una altra banda, PG no argumenta els motius pels quals podria ser procedent l'aplicació del límit de l'article 21.1.g LTAIPBG (secret professional i drets de propietat intel·lectual i industrial) i de la documentació sol·licitada no se'n dedueix la raó per la qual la seva divulgació podria afectar-lo.
Si a més hom té en compte que l'article 20.3 LTAIPBG estableix clarament que per aplicar els límits legals al dret d'accés a la informació pública cal "explicitar el límit que s'aplica i raonar degudament les causes que en fonamenten l'aplicació", cosa que no s'ha fet en aquest cas, cal concloure que no és procedent l'aplicació del límit establert per l'article 21.1.g LTAIPBG.
De les consideracions fetes per PG argumentant la necessitat de no divulgar la informació sol·licitada se'n podria deduir la procedència d'aplicar el límit dels interessos econòmics i comercials, establert per l'article 14.1.h de la Llei estatal bàsica 19/2013, de 9 de desembre, de transparència, accés a la informació pública i bon govern (LTAIPBGE).
Segons argumenta PG a l'antecedent 10, hi hauria un acord de confidencialitat entre MFVSA i l'empresa interessada a esdevenir-ne accionista principal, en virtut del qual la divulgació de la informació sol·licitada podria ser causa de posar en risc l'operació per a la qual s'ha demanat l'autorització de PG, amb els perjudicis corresponents.
Aquestes consideracions comporten que, de fet, el que s'invoca materialment per justificar la denegació de l'accés sol·licitat és l'eventualitat de perjudicis per als interessos econòmics i comercials de les empreses privades afectades i el límit legal que protegeix aquests interessos, malgrat no sigui citat per les al·legacions de PG, és l'article 14.1.h LTAIPBGE.
Si bé amb caràcter general els límits aplicables al dret d'accés exercit davant les administracions públiques de Catalunya són els establerts per l'LTAIPBG, no es poden desconèixer els possibles límits addicionals establerts per la legislació bàsica de l'Estat que protegeixen drets o interessos de terceres persones afectades, com passa en aquest cas amb els interessos econòmics i comercials de les empreses privades concernides.
Per tant, procedeix valorar si es dona efectivament la concurrència d'aquest límit.
Als paràgrafs anteriors ja s'ha argumentat que la documentació sol·licitada per l'empresa reclamant no sembla desvetllar secrets comercials o industrials, ni informació tractada confidencialment per les empreses interessades.
A més, en un dels documents inclosos en aquesta informació (un certificat emès pel director de l'assessoria jurídica del Grup Copisa el 14 de març de 2018) s'assenyala que en aquell moment s'estan definint els darrers serrells del contracte de compravenda d'accions d'MFVSA per part del futur nou accionista principal, sense aportar en tota la documentació sol·licitada cap indicació sobre quins poden ser aquests serrells o els termes de la negociació; per tant, no sembla versemblant que la difusió de la informació sol·licitada pugui posar en risc una negociació de la qual l'únic que s'informa és que existia com a tal negociació dels serrells a mitjans del passat mes de març.
Malgrat les consideracions del paràgraf anterior, no es pot descartar que la divulgació de la informació sol·licitada pugui comportar algun tipus de perjudici per als interessos econòmics i comercials de les empreses afectades i sigui procedent, en conseqüència, apreciar la concurrència d'aquest límit i la seva ponderació amb el dret d'accés a la informació pública.
Segons els articles 21.1 LTAIPBG i 14.1 LTAIPBGE, l'eventual concurrència de límits legals en la informació sol·licitada en pot justificar la denegació o la restricció, però no té perquè ser així necessàriament.
És a dir: si es considera més o menys acreditada o argumentada la concurrència d'un límit, el procedent és determinar si ha de prevaldre el límit o el dret d'accés, d'acord amb la necessària ponderació establerta per l'article 22.1 LTAIPBG: "Els límits aplicats al dret d'accés a la informació pública han d'ésser proporcionals a l'objecte i la finalitat de la protecció.
L'aplicació d'aquests límits ha d'atendre les circumstàncies de cada cas concret, especialment la concurrència d'un interès públic o privat superior que justifiqui l'accés a la informació".
A la vista de les consideracions fetes per PG, cal entendre que la finalitat de la protecció que justificaria l'aplicació del límit és evitar la possible vulneració d'un acord privat de confidencialitat que, de produir-se, podria posar en risc l'operació de transmissió d'accions per a la qual s'ha demanat l'autorització de PG.
El cas és, però, que no s'ha acreditat l'existència d'aquest Acord de confidencialitat, ni s'han exposat ni argumentat els motius pels quals la difusió de la informació sol·licitada per la persona reclamant vulneraria aquest possible acord i posaria en risc l'operació.
Sense aquestes acreditació i argumentació la causa invocada per a l'aplicació del límit apareix mancada de racionalitat i de versemblança, i té més aparença de reacció voluntarista o capriciosa que de fonamentada en la realitat dels fets.
Es dona el cas, a més, que si bé la GAIP va traslladar la Reclamació a MFVSA el 25 de setembre de 2018, tot oferint-li termini per formular al·legacions, no n'ha formulat cap (antecedent 9), fet del que se'n poden deduir algunes conseqüències.
La primera, que aquesta empresa ha renunciat a ser part d'aquest procediment de reclamació.
En segon lloc, tot i que no necessàriament, és inevitable suposar que aquesta renúncia és indiciària de manca de necessitat per a MFVSA de defensar i promoure els seus interessos en el marc d'aquest procediment.
El que s'acaba de dir, finalment, pot ser perfectament coherent amb el fet que si a mitjans de març d'enguany s'estaven negociant els darrers serrells entre MFVSA i l'empresa aspirant a esdevenir-ne la principal accionista, en l'actualitat, mig any més tard, és probable que la negociació estigui closa i que, per tant, hagin desaparegut els motius que estaven darrera a l'oposició a l'accés a la informació sol·licitat.
Les anteriors consideracions permeten qualificar de feble o molt feble la consistència dels arguments favorables a l'aplicació del límit invocat.
Per contra, el dret d'accés a la informació sol·licitada, a més de la consistència legal que, amb caràcter general, li proporciona l'LTAIPBG, en aquest cas també serveix interessos públics i privats addicionals, favorables a aquest dret.
La documentació sol·licitada té per objecte un procediment de transmissió de domini públic (articles 41 LPC i 65.2 i 74.2 LC), i cal tenir en compte que l'article 10.1.f LTAIPBG estableix que han de ser objecte de publicitat activa, entre altres, les actuacions administratives que puguin tenir incidència sobre el domini públic, determinació legal que sens dubte s'ha de considerar indiciària de l'especial interès públic inherent en la difusió d'aquesta informació.
Per una altra banda, l'empresa reclamant ha argumentat, i així ha quedat acreditat amb diverses aportacions a aquest procediment, que és accionista d'MFVSA, condició de la que deriva en pura lògica un interès privat obvi en poder accedir a la informació que ha sol·licitat, ja que de l'evolució del procés de transmissió d'accions en poden resultar efectes beneficiosos o perjudicials per a ella.
De les anteriors consideracions se n'ha de deduir una prevalença clara del dret d'accés a la informació sol·licitada, en relació amb els límits legals considerats.
L'article 34.3 LGAIPBG estableix que "si la resolució és estimatòria de la sol·licitud i hi ha hagut oposició de tercers, l'accés a la informació només es pot fer efectiu una vegada ha transcorregut el termini per a interposar recurs contenciós administratiu sense que s'hagi formalitzat o, en cas que s'hagi presentat aquest recurs, si no s'ha acompanyat de mesures de suspensió o s'ha resolt aquest incident mantenint l'executivitat de l'acte administratiu".
En aquest cas no procedeix aplicar aquesta demora en el lliurament de la informació sol·licitada perquè, si bé l'empresa afectada (MFVSA) va manifestar la seva oposició al lliurament de la informació sol·licitada, ho va fer en el marc del procediment d'accés a la informació pública (davant PG), que va resoldre denegant l'accés, i ara estem en un procediment diferent (de reclamació davant la GAIP).
Per la seva banda, l'article 47.2 RGAIP preveu una mesura similar de demora en el lliurament de la informació objecte de reclamació davant la GAIP, per al cas que "en el procediment de resolució hi hagués hagut l'oposició de terceres persones".
Tampoc és procedent l'aplicació d'aquesta cautela en aquest cas perquè, com s'ha indicat al fonament jurídic anterior i posa de manifest l'antecedent 9, MFVSA no ha volgut participar en aquest procediment de reclamació, malgrat haver-hi estat convidada, i no ha formulat cap oposició al lliurament de la informació reclamada.
Tot i que, com a hipòtesi, es podria plantejar una mena de trasllat automàtic de l'oposició manifestada davant PG, en el marc de la tramitació de la sol·licitud d'informació pública, al procediment de reclamació davant la GAIP, hi ha diverses consideracions que porten a rebutjar-lo.
Per començar, perquè es tracta de procediments diferents, davant d'organismes públics de diferent naturalesa.
A més, i segons ja s'ha esmentat al fonament jurídic anterior, perquè ha transcorregut prou temps i poden haver evolucionat prou les circumstàncies entre un i altre procediment, com perquè les causes que varen justificar l'oposició davant de PG poden haver desaparegut en l'actualitat.
I finalment, perquè no seria admissible l'aplicació d'una mesura de demora en l'accés a la informació sol·licitada que sens dubte perjudicaria el dret de la reclamant, sense una fonamentació legal clara que justifiqui la seva aplicació.
En conseqüència, no procedeix aplicar la demora en el lliurament efectiu de la informació sol·licitada i reclamada prevista pels articles 34.3 LTAIPBG i 47.2 RGAIP.