En les dones amb risc per a desenvolupar malalties hipertensives durant l'embaràs no es recomana el repòs absolut ni relatiu.
Dins de les malalties hipertensives en l'embaràs (MHE) estan la hipertensió crònica, hipertensió gestacional i la preeclàmpsia (que inclou les seves manifestacions severes de eclàmpsia i la síndrome HELLP) [1-3,5-8,10].
Aquests trastorns hipertensius afecten entre el 5 i 10% de les gestacions a nivell mundial [3].
Entre les MHE, la preeclàmpsia és la que s'associa a major mortalitat i morbiditat fetal, neonatal i materna [3-5].
La preeclàmpsia (PE) és una malaltia sistèmica caracteritzada per l'aparició d'hipertensió en la segona meitat de l'embaràs acompanyada de proteïnúria o de disfunció d'òrgans materns (insuficiència renal, disfunció hepàtica, complicacions neurològiques o hematològiques) o disfunció utero-placentària [3,5-8,10].
S'han descrit factors de risc matern per desenvolupar PE que permeten classificar les dones gestants en grups de risc (alt o moderat) [1-3,5,7].
Els factors de risc alt de PE són: malalties autoimmunes (lupus sistèmic o síndrome antifosfolipídica), antecedent de malaltia hipertensiva en una gestació prèvia, malaltia renal crònica, hipertensió crònica, diabetis tipus I o II [1-3,5,7, 8], aquests factors incrementarien al voltant d'un 20% la probabilitat de desenvolupar PE durant la gestació [3].
Els factors de risc moderats són: edat major o igual a 40 anys, nul·liparitat, gestació múltiple, obesitat (IMC ≥ 30-35), història familiar de PE, més de 10 anys després de tenir a l'últim nounat (llarg interval d'embaràs), antecedent de reproducció assistida [1-3,5,7].
Per consens es recomana el cribratge universal del risc de PE a tota gestant a l'inici de l'embaràs [1-3,5,8,11].
Es recomana també el tractament amb aspirina (a baixes dosis) en les gestants amb risc de PE i un control gestacional estricte segons un protocol específic [1-11].
A més, s'instrueix a la pacient perquè pugui identificar precoçment símptomes de preeclàmpsia: cefalea severa, problemes amb la visió (borrosa, escotomes), dolor epigàstric sever o dolor en el quadrant superior dret, vòmits, sudoració sobtada a la cara, mans o peus [3-5].
Algunes vegades, encara en la pràctica clínica es recomana erròniament el repòs absolut o relatiu en aquestes dones amb (alt o moderat) risc a tenir alguna malaltia hipertensiva durant la gestació.
No obstant, les diferents GPC estan d'acord en no recomanar el repòs en llit, ni tampoc donar restriccions en l'activitat física [3,5,6,9,10].
Aquestes recomanacions són per consens d'experts, ja que la qualitat de l'evidència és baixa [3,5,6,9,10].
En aquest sentit, hi ha insuficient evidència en què l'ús de repòs (en qualsevol forma) previngui l'aparició de malalties hipertensives durant la gestació (inclou preeclampsia i les seves complicacions) en aquestes dones amb risc per a aquestes malalties [5,6,9].
També recomanen informar a aquestes gestants que començar o continuar un curs d'exercici moderat durant la gestació no està associat amb esdeveniments adversos [5].
Es descriu com a possible conseqüència del prolongat repòs absolut en llit l' incremen el risc d'esdeveniments adversos com els tromboembolismes venosos [4-5].
En conclusió, per a les dones amb (alt o moderat) risc per desenvolupar malalties hipertensives durant l'embaràs no es recomana repòs absolut ni relatiu.
Per consens, es recomana que les pautes de descans, d'exercici i de treball, en aquestes dones en risc de desenvolupar malalties hipertensives durant la gestació, haurien de ser les mateixes que les dones gestants sanes.