Per tal de poder exercir activitats secundàries, s'ha de presentar la sol·licitud de compatibilitats i tenir autorització expressa de la Secretaria General del Departament de Salut.
Hi ha un seguit d'activitats que no requereixen autorització de compatibilitat i que recull l'article 2 de la Llei 21/1987, de 26 de novembre, sens perjudici que es realitzin les comprovacions oportunes d'adequació a la normativa sobre incompatibilitats.
El procediment s'inicia amb la presentació de la sol·licitud de compatibilitat original i signada a l'entitat on es presta l'activitat pública principal, d'acord amb el formulari normalitzat.
En el cas que l'altra activitat que es pretén compatibilitzar sigui privada, la persona interessada ha de presentar, juntament amb la sol·licitud, la documentació complementària següent:
Els gestors de recursos humans de les entitats on presta serveis la persona sol·licitant trameten la sol·licitud de compatibilitat, juntament amb l'informe corresponent, a la Secretaria General del Departament de Salut perquè n'impulsi la tramitació i n'emeti la resolució.
Els expedients d'incompatibilitats són tramitats pel Servei de Règim Jurídic de Personal del Departament de Salut.
Qualsevol consulta sobre la tramitació de l'expedient, es pot adreçar als gestors de recursos humans de l'entitat o bé al Servei de Règim Jurídic de Personal mitjançant la bústia de correu electrònic: [EMAIL]
Si en la tramitació de l'expedient s'observen indicis d'incompatibilitat, l'òrgan instructor, abans de la proposta de resolució, pot obrir un tràmit d'audiència per tal d'aclarir les condicions de les diferents activitats que figuren a la declaració, perquè la persona interessada pugui aportar la documentació pertinent o, si escau, perquè es produeixin la modificació o adaptació oportunes de l'activitat secundària per tal que sigui possible l'autorització de la compatibilitat.
El secretari o la secretària general del Departament de Salut és l'òrgan competent per resoldre les sol·licituds de compatibilitat (actualment és qui té delegada aquesta competència).
El termini màxim per resoldre aquest procediment és de tres mesos, transcorregut el qual, si no s'ha emès la resolució, s'ha d'entendre que la sol·licitud ha estat denegada per silenci administratiu.
No obstant això, en tots els casos s'ha d'emetre una resolució expressa.
Si finalment les activitats que s'hagin de desenvolupar es declaren incompatibles, es considera que la persona interessada opta per l'activitat declarada inicialment com a principal o la que hagi pogut manifestar en el tràmit d'audiència i que ha de cessar en l'activitat o activitats secundàries declarades incompatibles en un termini que, en cap cas, no pot excedir l'últim dia del mes següent a aquell en què s'hagi notificat la resolució denegatòria.
Contra la resolució que autoritza o denega la compatibilitat es poden interposar els recursos següents:
Variació en les activitats autoritzades
L'autorització de compatibilitat quedarà206
automàticament sense efecte en cas de variació o modificació de les circumstàncies de qualsevol de les activitats que han estat autoritzades.
Cal posar aquesta circumstància en coneixement dels gestors de recursos humans de l'entitat i, si s'escau, presentar novament la sol·licitud de compatibilitat per tal que l'autorització s'hi adeqüi si és possible.
L'autorització de compatibilitat comporta que l'empleat públic es trobi en situació de pluriocupació o de pluriactivitat.
En cas de pluriocupació (prestar serveis professionals per a dos o més empresaris diferents i en activitats que donen lloc a l'alta obligatòria en un mateix règim de la Seguretat Social), la persona treballadora té l'obligació de comunicar-ho a les empreses, perquè cadascun dels empresaris realitzi una distribució de les bases de cotització, en proporció a les retribucions abonades per cada una de les empreses.
També ha de comunicar les variacions en les retribucions que percep en la seva activitat secundària.
En cas de pluriactivitat (prestar serveis per compte propi i/o d'altri en activitats que donen lloc a l'alta obligatòria en dos o més règims diferents del sistema de la Seguretat Social), no hi ha cap límit en relació amb les bases de cotització.