Resum: L'autodeterminació nacional no implica necessàriament independència.
Molts moviments nacionalistes en la història d'Europa han necessitat una contínua associació amb l'Estat amfitrió.
D'altra banda, alguns partits no nacionalistes han adoptat ocasionalment diverses formes de descentralització.
Això ha obert la porta a propostes a mig camí entre els dos extrems, en forma d'"independència mínima" o "desconcentració màxima", que donarien als països control sobre la política nacional.
Les propostes sobre aquestes línies s'han presentat al Quebec, a Catalunya, al País Basc i a Escòcia, propostes que permetrien a les nacions sense estat aconseguir compromisos socials i econòmics, si bé no els donaria control sobre la política macroeconòmica.
Es tracta de propostes que impliquen una relació bilateral amb l'Estat.
Aquestes propostes no han trobat el favor de les majories estatals, i els debats recents s'han caracteritzat per afirmacions de sobirania en la línia més tradicionalista i en absoluta discordança amb un món cada cop més interdependent.
Paraules clau: autodeterminació; descentralització; independència; nacionalisme.
Resum: L'estudi de la naturalesa jurídica, posició en el sistema de fonts, contingut i funcions de les constitucions dels Länder requereix una anàlisi prèvia de les qüestions següents: qualitat estatal dels Länder, sobirania, autonomia constitucional i competència.
A això es dedica el gruix d'aquest treball, i acaba concloent que en el si de l'Estat federal alemany no són precisament els conceptes de sobirania i autonomia constitucional els que expliquen, correcta i completament, la posició de cada ens estatal (Federació i Länder) en el conjunt del sistema jurídic-polític, de la mateixa manera que tampoc arriben a oferir una idea exacta de la complexitat de l'ordenament jurídic alemany, compost per multiplicitat de normes, tant de rang constitucional com legal.
Tot això només es pot comprendre adequadament si es parteix de la premissa que la Constitució federal, la Llei Fonamental de Bonn, no només constitueix la República Federal d'Alemanya, sinó que, alhora, actua també com a norma "(re)constituent" dels Länder, i això amb independència que aquests, alhora, estiguin dotats de les seves pròpies constitucions.
És el repartiment de com petències que fa la Llei Fonamental allò que permet, per tant, que tota aquesta pluralitat d'ens estatals (la Federació i els 16 Länder) i complexitat de normes constitucionals (la Llei Fonamental i les 16 constitucions dels Länder) convisquin harmònicament.
Paraules clau: federalisme; República Federal d'Alemanya; sobirania; autonomia constitucional; constitucions dels Länder; competència.
Resum: Davant el debat a nivell europeu sobre la limitació del deute públic i la reforma de l'article 135 de la Constitució Espanyola, aquest text pretén analitzar les raons i l'objectiu de la reforma constitucional del federalisme alemany de l'any 2009, amb especial referència als dispositius relacionats amb les restriccions del deute públic, tant de la Federació com dels Länder.
Es comença amb una valoració crítica dels resultats d'aquesta reforma per posteriorment analitzar si els nous dispositius constitucionals de la Llei Fonamental estableixen realment una barrera eficaç per limitar l'endeutament públic, o si després que hagin passat a penes uns anys de l'aprovació de la reforma és necessària la seva revisió.
D'aquesta anàlisi es pot evidenciar que malgrat les crítiques i els problemes identificats, la reforma del federalisme alemany de 2009 ha donat un impuls positiu al sistema federal, i sens dubte, sempre en cas de compliment, el fre a l'endeutament ofereix una oportunitat per a una major justícia intergeneracional.
Professor de Dret Administratiu de la Universitat del País Basc / EHU
Resum: El 17 de febrer de 2008, Kosovo va aprovar la declaració d'independència de Sèrbia.
La declaració es va fer en qualitat de secessió unilateral, una categoria que fins al moment present està sent àmpliament debatuda per la comunitat internacional.
Un nombre respectable dels Estats membres de Nacions Unides hi van donar suport.
S'han sotmès moltes qüestions jurídiques sobre la independència de Kosovo a informe consultiu del Tribunal Internacional de Justícia.
L'informe ha estat llargament esperat pels estudiosos del dret, tant pels seus efectes com per l'abast dels seus principis fora del context de descolonització, per tal com podria constituir un nou enfocament sobre l'escenari internacional del segle XXI.
El Tribunal Internacional de Justícia va concloure que la declaració d'independència era conforme al dret internacional sempre que aquell no la prohibís expressament.
El contingut de l'informe pivotava entorn de si el dret internacional prohibeix o no la declaració d'independència, sense entrar a dirimir si a una entitat que busca la secessió l'assisteix un dret positiu a la secessió ni, en cas afirmatiu, en quines circumstàncies.
La qüestió bàsica és si estem o no estem davant d'un nou curs en la interpretació de certes categories clàssiques del dret internacional: el principi d'integritat territorial, què dóna carta de naturalesa a un estat, la sobirania, el reconeixement, el dret a la lliure determinació externa, etc. En aquest estudi analitzem alguns dels aspectes que sorgeixen en l'informe consultiu del Tribunal Internacional de Justícia sobre la conformitat amb el dret internacional de la declaració unilateral d'independència de Kosovo a partir de la qüestió territorial.
En primer lloc analitzarem l'abast del principi d'integritat territorial dels estats i la forma en què opera; en segon lloc, ens centrarem en l'àmbit d'aplicació d'aquest principi en relació amb l'interior de l'Estat, i ens preguntarem com opera el dret internacional en relació amb les declaracions d'independència.
Finalment, tractarem el principi de respecte a la integritat territorial en el cas específic de Sèrbia respecte de Kosovo, i acabarem amb una sèrie de conclusions generals.
Aquest estudi té com a objectiu, en definitiva, contribuir al debat teòric sobre els desafiaments a les certeses tradicionals del dret internacional sobre aquesta qüestió.
Paraules clau: autodeterminació; declaració d'independència; integritat territorial; secessió.
Resum: Els parlaments regionals han estat tradicionalment absents dels processos decisoris europeus, i han quedat relegats al terreny de la invisibilitat institucional en aquest nivell.
Respecte d'això, la introducció pel Tractat de Lisboa del control preventiu del principi de subsidiarietat a través del mecanisme d'alerta anticipada, obrint la possibilitat que les assemblees de les regions amb competències legislatives concorrin juntament amb els parlaments nacionals en el seu desenvolupament, es configura com una via participativa dotada d'una innegable potencialitat europeïtzadora per aquestes assemblees.
No obstant això, la configuració del marc normatiu actualment vigent en l'ordenament estatal espanyol, que relega les instàncies parlamentàries autonòmiques a l'exercici d'una funció merament consultiva i testimonial, es perfila com una important rèmora en l'incipient procés d'europeïtzació que aquelles experimenten.
Més enllà dels ajustos necessaris (normatius i sistèmics) que caldria escometre tant en el nivell central com en l'autonòmic, la realitat operativa del sistema espanyol permet extreure línies d'actuació i iniciatives que denoten l'existència d'una creixent voluntat participativa per part dels parlaments autonòmics en el control de la subsidiarietat.
Paraules clau: europeïtzació; principi de subsidiarietat; mecanisme d'alerta anticipada; Tractat de Lisboa; parlaments nacionals; parlaments regionals; Comissió Mixta per a Assumptes Europeus, Corts Generals; Estatuts reformats; COPREPA.
Grup de Recerca en Estudis Locals (GREL), Departament de Dret Constitucional i Ciència Política de la Universitat de Barcelona
Resum: Aquest article compara Catalunya i el Quebec pel que fa la dimensió política del fet metropolità, és a dir, analitza les semblances i diferències entre els models de governabilitat metropolitana de les dues ciutats més grans, Barcelona i Montreal.
En un primer punt analitzem les perspectives sobre la governabilitat metropolitana segons el seu grau d'institucionalització, inspirades en corrents teòrics diferents (escola de la reforma, escola de l'elecció racional i nou regionalisme).
La preferència per una de les perspectives implica plantejar qüestions fonamentals com el grau d'intervenció pública o la naturalesa de la legitimitat democràtica en l'àmbit metropolità (elecció directa, indirecta).
Mentre que a Catalunya l'opció de la fusió municipal ha estat rebutjada en nombroses ocasions a favor de la cooperació, el Quebec ha aplicat contínuament la lògica de les reformes municipals com la solució als problemes metropolitans.
En un segon punt analitzem el perquè d'aquesta diferència.
La nostra hipòtesi estima que l'existència de models de governabilitat metropolitana oposats s'explica principalment pel paper polític dels municipis i el model de govern local.
Així ho confirma l'anàlisi dels factors polítics i institucionals d'ambdues àrees metropolitanes, principalment la distribució de competències en l'ordenament jurídic, el sistema electoral i de partits i la cultura política.
La combinació d'aquestes variables dóna lloc a un enfocament sobre la governabilitat metropolitana diferent a Catalunya i al Quebec.
Grup d'Investigació Iberoamericà-alemany de Dret Penal de la Universitat de Konstanz
Resum: Aquest article explora les possibilitats de les que disposa la Generalitat de Catalunya per contribuir a una justícia més pròxima i eficaç, malgrat les limitacions competencials derivades del marc constitucional i estatutari.
El treball s'inicia amb un estudi sobre el concepte de justícia de proximitat i els seus models i els relaciona amb el concepte positiu d'eficàcia de la justícia i els criteris per mesurar-la introduïts per la UE.
Posteriorment, aquesta relació es concreta en la descripció d'una institució alemanya poc coneguda al nostre país, el Rechtspfleger, que resolt el 80% dels procediments que es presenten en els Jutjats de primera instància alemanys i que ha estat un element fonamental
per a la eficàcia i la celeritat de la justícia germànica.
Es tanca l'article amb una reflexió: fins a quin punt seria possible la introducció d'aquest funcionari a la nostra administració de justícia i quin ha de ser el paper que hauria de tenir Catalunya en el seu desenvolupament després del nou marc estatutari i la Sentència núm. 31/2010, de 28 de juny, del Tribunal Constitucional, per aconseguir una justícia més eficient.
Paraules clau: Administració de justícia; justícia autonòmica; Rechtspfleger; justícia de proximitat; justícia eficaç; organització judicial i Estatut.