Ser donant d'òrgans i teixits significa ser una persona generosa.
La donació és un dels actes més altruistes que es poden fer per altres persones.
Un sol donant podria arribar a salvar la vida fins a 8 persones, a través del trasplantament dels seus òrgans, i millorar la qualitat de vida a altres 100, a través del trasplantament dels seus teixits.
La llei espanyola (Llei 30/1979) de donació és de consentiment presumpte, és a dir, tots som donants si en vida no hem expressat el contrari.
Tot i la potestat que dona la Llei, tant a Catalunya com al global d'Espanya, sempre es demana el consentiment a la família del possible donant.
Per aquest motiu, és important comunicar la teva voluntat de ser donant als teus éssers estimats, de manera que ells tinguin coneixement de la teva decisió per si, arribat el cas, haguessin de comunicar-ho al personal de l'hospital.
de 27 d'octubre, sobre extracció i trasplantament d'òrgans.
Quan una persona es planteja la possibilitat de ser donant i decideix fer donació dels seus òrgans i teixits amb la finalitat que siguin trasplantats per ajudar altres persones, la primera cosa que ha de fer, i la més important, és comunicar la seva decisió a la família i els amics més íntims.
Ells seran els primers a qui es consultarà la possibilitat de la donació després de la mort, tot esperant que respectin la voluntat del o la donant.
També és pot evidenciar o deixar constància de la voluntat de ser donant a través de diferents opcions:
Independentment del grau de validesa legal d'aquestes opcions, serà la família del possible donant qui finalment donarà el consentiment la donació.
El carnet de donant és un element simbòlic que ajuda a evidenciar la voluntat de donar òrgans o teixits en el moment de la mort
En el cas de la mort d'una persona que no ha explicitat la seva voluntat de ser donant, la decisió de la donació la pren la família.
En el moment de la mort, en la vivència del dol, hi ha poc temps per decidir si la persona era donant o no i potser la família no se sent capaç de prendre aquesta decisió.
És importat, per això, haver-ne parlat abans.
Cal parlar amb la pròpia família i amb el cercle d'amistats més proper sobre la donació d'òrgans, per alliberar la família del pes d'aquesta decisió, perquè no sigui la que hagi de decidir en ple dol, tot imaginant la voluntat de la persona difunta.
Fer-se donant és tan senzill com prendre la decisió i fer-ho saber a la família i a les persones més properes.
Fes-te donant i anima les persones del teu entorn a que també ho siguin.
Com més donants hi hagi, major serà el nombre de vides que es podran salvar.
Les condicions clíniques en el moment de la mort són les que determinaran els òrgans i teixits que són vàlids per al trasplantament.
En el cas de menors d'edat i discapacitats, haurà de respectar-se la voluntat de les persones que en tinguin la pàtria potestat.
No hi ha límit d'edat per ser donant!
Una condició necessària però serà que la mort encefàlica es produeixi a l'hospital o en una UCI mòbil, per poder fer totes les proves i conservar adequadament els òrgans.
El donant d'edat més avançada a Catalunya tenia 92 anys i gràcies a ell es va fer un trasplantament renal.
Es poden donar òrgans, teixits i cèl·lules:
També es poden fer altres donacions, com sang, òvuls i esperma, cervell, cos a la ciència i llet materna.
La quantitat d'òrgans i teixits que es poden obtenir d'una sola persona és excepcional!
Els trasplantaments d'òrgans i teixits humans és, moltes vegades, l'única alternativa de vida per a molts malalts.
Amb els avenços tècnics i científics, augmenta dia a dia el nombre de persones que, gràcies a la generositat dels que han perdut la vida i les seves famílies, poden beneficiar-se d'un trasplantament.
La donació d'òrgans i teixits és un acte voluntari, altruista, solidari, generós, confidencial, gratuït i sense ànim de lucre.
És un acte desinteressat en el què una persona decideix, en vida, donar els seus òrgans i teixits desprès de la mort, amb la finalitat de ser trasplantats a les persones que els necessiten.
A vegades, també es pot fer la donació d'un òrgan en vida.
En aquest cas, els donants vius seran generalment familiars o persones molt properes al receptor que decideixen cedir-li, de forma desinteressada, un òrgan (un ronyó) o una part d'ell (un lòbul del fetge).
"Als 36 anys em van trasplantar en urgència"
"Avui torno a celebrar 18 anys!"
La donació de viu, d'acord amb la normativa vigent que preveu i regula aquesta possibilitat, es limita a situacions en les quals puguin esperar-se grans possibilitats d'èxit del trasplantament.
En principi, pot ser donant viu qualsevol persona adulta i sana, però no es pot oblidar que aquesta situació també comporta una sèrie de riscos, com qualsevol operació quirúrgica.
Es pot trasplantar un ronyó o també una part del fetge procedents de donant viu.
La donació de viu és entre persones familiarment o emocionalment relacionades, i normalment es proposa des de l'equip mèdic, el qual determinarà (després de valorar diversos factors) un determinat donant per al receptor.
L'Organització Catalana de Trasplantaments (OCATT) s'encarrega de la recollida, el processament i l'explotació de les dades relacionades amb el procés de donació i trasplantament.
També es recullen i exploten les dades de seguiment dels pacients que han rebut un trasplantament i de les persones que han donat en vida un ronyó o part del seu fetge.