projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
A l'estiu acostumem a disposar de més temps de lleure.
Gaudir del sol, anar a la platja o a la piscina o fer una excursió al camp són activitats agradables, però comporten riscos que, si no es prevenen, poden arribar a tenir conseqüències greus.
Davant d'insolacions, deshidratacions, cremades, traumatismes o intoxicacions cal que tingueu coneixements de primers auxilis per poder actuar amb rapidesa i eficàcia.
Suposen l'atenció més immediata abans de la intervenció dels professionals sanitaris.
El primer que heu de fer davant de qualsevol situació d'emergència és avaluar sense mitjans tècnics la gravetat de la persona afectada.
El procediment consisteix a valorar la via aèria, comprovar la respiració i veure si hi ha una correcta circulació sanguínia.
A partir d'aquí, el protocol d'actuació és diferent en funció de la situació a què us enfronteu.
És un petit dispositiu, com una píndola, que permet enregistrar imatges de tot l'aparell digestiu.
Es tracta d'una càpsula d'uns dos centímetres que conté una microcàmera.
S'empassa amb aigua i, des del moment en què entra per la boca fins que surt per l'anus, quan es va de ventre, capta imatges de tot l'aparell digestiu.
La microcàmera fa el recorregut del tub digestiu gràcies als moviments intestinals i enregistra dues imatges per segon.
Per conèixer les causes d'alguns símptomes relacionats amb patologies del tub digestiu.
El pacient o la pacient s'ha de prendre la càpsula amb un got d'aigua.
A la cintura s'ha de posar un cinturó amb un dispositiu que és com una petaca i que enregistra les imatges que capta la microcàmera.
Una vegada s'ha empassat la càpsula i s'ha posat en funcionament l'enregistrador, pot marxar al carrer a fer el que vulgui (anar a casa, a passejar, treballar o esmorzar, si escau).
Els especialistes retiraran l'enregistrador per transferir les imatges a un ordinador i processar-les.
Transcorreguts un màxim de 4 dies, s'eliminarà la càpsula en els excrements.
Si no fos així, cal anar al metge o a la metgessa.
El personal sanitari us informarà sobre la prova, us aclarirà qualsevol dubte que tingueu i us farà signar un document de consentiment informat.
Tres dies abans cal fer una dieta específica.
Heu d'estar en dejú 6 hores abans de la prova.
Haureu de prendre laxants per buidar el budell i poder fer bé l'exploració.
Heu de seguir estrictament les pautes que us doni el metge o la metgessa.
Les complicacions són molt poc freqüents, però hi ha el risc que la càpsula quedi enclavada i s'hagi de recórrer a la cirurgia per eliminar-la.
El risc és més alt en els pacients en els quals se sospita que pateixen obstrucció intestinal.
Un equip de metges i personal sanitari.
S'utilitza en casos com ara les hemorràgies en què no s'ha pogut identificar la causa per altres procediments.
També pot plantejar-se'n l'ús en alguns pacients que pateixen la malaltia de Crohn i amb poliposi intestinal.
• Si creieu que esteu embarassada, ja que caldrà confirmar l'embaràs i valorar la idoneïtat de l'exploració.
• Si doneu el pit, ja que també caldrà valorar la idoneïtat de l'exploració.
• Si preneu algun medicament anticoagulant, com ara el Sintrom, el Plavix o l'aspirina.
• Si patiu alguna malaltia cardíaca o respiratòria.
Pot ser que, després de fer la prova, el metge o la metgessa decideixi fer proves addicionals.
En qualsevol cas, si cal fer més exploracions, no sempre vol dir que s'hagi detectat res anormal, sinó que calen altres tipus d'imatges.
Actedi és una associació científica fundada al novembre del 2002 amb l'objectiu de promoure, formar i vetllar pels interessos dels tècnics en imatge per al diagnòstic (TSID, TER, TEMN).
L'Associació Catalana d'Infermeria Radiològica és una associació científica que agrupa els professionals de la infermeria de Catalunya, que treballen en l'àmbit de les radiacions ionitzants: Diagnòstic per Imatge, Medicina Nuclear i Radioteràpia.
El web del Consejo de Seguridad Nuclear, que és l'entitat estatal que té com a missió protegir als treballadors, la població i el medi ambient dels efectes nocius de les radiacions ionitzants, aconseguint que les instal·lacions nuclears i radioactives siguin operades pels titulars de forma segura, i establint les mesures de prevenció i correcció davant d'emergències radiològiques, qualsevol que sigui el seu origen.
Hi trobareu informació de les actuacions que desenvolupa per exercir la seva missió.
Institut de Diagnòstic per la Imatge (IDI) és una empresa pública, adscrita al CatSalut, la seva missió principal és la gestió, administració i l'execució dels serveis de diagnòstic per la imatge i de medicina nuclear.
Altres objectius destacables són la participació en projectes d'innovació tecnològica i el desenvolupament de la recerca i el foment de la docència.
Fundada el 1915, la Societat Radiològica d'Amèrica del Nord és una societat de professionals compromesos amb l'excel·lència en l'atenció al pacient mitjançant l'educació i la investigació.
Més de 40.000 professionals de la imatge mèdica són membres de l'RSNA, incloent-hi radiòlegs, oncòlegs radioterapeutes, físics mèdics i científics afins.
Web de Radiòlegs de Catalunya que agrupa la Societat Catalana de Radiologia i Diagnòstic per la Imatge (SCRiDI) i l'Associació Catalana de Radiologia Mèdica (ACRAM), que tenen com a missió dinamitzar l'especialitat des del seu vessant científic, afavorir la relació amb d'altres societats científiques d'àmbit nacional o estatal i ésser l'interlocutor amb les institucions.
Alguns dels objectius d'aquesta associació són promoure el desenvolupament de la seva especialitat, assessorar els organismes públics i les societats privades en aquesta matèria i col·laborar amb les universitats per contribuir al progrés científic i tècnic.
La SERAM és una organització medicocientífica i professional dedicada a promocionar entre els seus socis la docència, desenvolupament, defensa i investigació de tots els aspectes diagnòstics i terapèutics relacionats amb la imatge mèdica, tot donant a conèixer les seves activitats a la població general.
Ús racional de les dosis de radiació en dispositius digitals d'adquisició d'imatge radiològica convencional
No s'haurien de realitzar rutinàriament estudis radiogràfics de columna completa en pacients amb sospita d'escoliosi idiopàtica.
Així mateix, en el seguiment clínic del pacient amb diagnòstic d'escoliosi idiopàtica no s'haurien d'utilitzar tècniques radiogràfiques no optimitzades.
Realització adequada de l'escoliograma, prova de radiologia convencional per veure morfologia general de la columna
El vídeo ha estat dirigit i coordinat per la dra. Goya Enríquez i el Servei de Promoció de la Seguretat dels Pacients (actualment Servei de Promoció de la Qualitat i la Bioètica) del Departament de Salut.
El vídeo ens mostra el procés de realització d'una radiografia simple de tòrax, alineat amb projectes de Seguretat dels Pacients com són la Higiene de les mans, la Identificació inequívoca dels pacients, la neteja de superfícies per evitar la transmissió d'infeccions i la disminució de radiacions ionitzants innecessàries en població pediàtrica.
Després d'un rigorós procés de selecció, liderat pels professors George Taylor i Sanjay Prabhu del Children's Hospital de Boston, el vídeo del Departament de Salut "Com fer una radiografia de tòrax de qualitat en nens" ha estat seleccionat per ser inclòs a la videoteca de la World Federation of Pediatric Imaging.
D'aquesta manera, el vídeo estarà disponible com una eina d'educació i formació radiològica pediàtrica de qualitat a tots els professionals sanitaris involucrats en la realització i prescripció d'una exploració radiològica en nens.
Segons l'organització, aquest vídeo és el primer que seleccionen en llengua castellana.
L'ús de les exploracions radiològiques ha augmentat de forma exponencial en les darreres dècades.
El Servei de Diagnòstic per la Imatge es fa càrrec de la realització d'exploracions i informes, però també d'orientar els metges que sol·liciten proves cap a les més idònies per poder resoldre cada problema clínic.
En totes les exploracions de diagnòstic per la imatge s'utilitzen procediments i aparells que generen i detecten ones.
Les modalitats diagnòstiques que utilitzen radiacions ionitzants, com és el cas dels raigs X (RX) i la tomografia computada (TC), tenen potencial energètic per provocar canvis en la matèria viva.
Per això és molt important racionalitzar l'ús d'aquest tipus de proves.
El Departament de Salut ha elaborat una sèrie de materials per ajudar els professionals a decidir si cal fer una prova o no cal fer-la, i quina és la més adequada en cada situació clínica.
Per això, s'ha revisat el coneixement i s'ha treballat per arribar a un consens amb els professionals.
Fruit d'aquest treball s'han establert recomanacions sobre les proves de diagnòstic per la imatge agrupades amb els criteris següents:
És una exploració per visualitzar l'aparell digestiu i altres òrgans que es troben fora, al voltant, en la qual es combina l'endoscòpia i l'ecografia.
Consisteix a introduir un tub flexible, anomenat endoscopi, que té una petita càmera a la punta, per la boca o per l'anus, segons si es tracta d'una ecoendoscòpia baixa o alta.
Per conèixer les causes d'alguns símptomes relacionats amb patologies del tub digestiu.
Quan hi ha un tumor se'n pot determinar l'estat.
Si l'exploració és a l'aparell digestiu alt, l'anestesista us adormirà abans d'introduir l'endoscopi.
Si és pel recte, el metge o la metgessa valorarà si cal sedació o no, segons si preveu que hi ha la possibilitat d'intervenir.
El personal sanitari us informarà sobre la prova, us aclarirà qualsevol dubte que tingueu i us farà signar un document de consentiment informat.
Heu d'estar en dejú 8 hores abans de la prova.
Si patiu alguna malaltia o al·lèrgia a algun medicament o al contrast, ho heu de comunicar al metge o la metgessa.
Les complicacions són molt poc freqüents, entre les quals hi ha la pancreatitis, l'hemorràgia, la infecció, la perforació del budell i alteracions cardiorespiratòries.
Podreu reprendre la vostra activitat normal al cap de 12 hores.
Un equip constituït per l'especialista en endoscòpia, infermers i, si escau, anestesista.
L'equip estarà pendent de vosaltres durant i després de tota la prova.
Quan el metge o la metgessa creu que hi pot haver alguna malaltia relacionada amb la vesícula biliar i el pàncrees.
• Si creieu que esteu embarassada, ja que caldrà confirmar l'embaràs i valorar la idoneïtat de l'exploració.
• Si doneu el pit, ja que també caldrà valorar la idoneïtat de l'exploració.
• Si preneu algun medicament anticoagulant, com ara el Sintrom, el Plavix o l'aspirina.
• Si patiu alguna malaltia cardíaca o respiratòria.
Pot ser que, després de fer la prova, el metge o la metgessa decideixi fer proves addicionals.
En qualsevol cas, si cal fer més exploracions, no sempre vol dir que s'hagi detectat res anormal, sinó que calen altres tipus d'imatges.
És una exploració per visualitzar l'aparell digestiu que combina l'endoscòpia alta i la radiologia.
Permet explorar el duodè i els conductes biliars i pancreàtics que transporten la bilis i els enzims necessaris per a la digestió.
En la majoria dels casos, a més, és terapèutica.
Consisteix a introduir per la boca un tub flexible, anomenat endoscopi, que té una petita càmera a la punta, i fer-lo avançar fins arribar al duodè.
Una vegada arriba a aquest punt, es col·loca una sonda a través dels conductes biliars i pancreàtics, en la qual s'injecta un contrast que permet efectuar l'estudi radiològic i aplicar el tractament que calgui.
Per conèixer les causes de símptomes relacionats amb malalties de la vesícula biliar i del pàncrees.
Es poden identificar lesions que es poden tractar durant l'exploració.
Es poden extreure càlculs, col·locar pròtesis, extirpar pòlips, fer drenatges o altres intervencions.
S'introdueix per la boca el tub flexible amb què s'explorarà el tub digestiu i les vies biliars.
Aquesta prova sempre es fa amb anestèsia.
Romandreu ingressats durant unes hores, és el que s'anomena hospitalització ambulatòria.
Després de la prova, cal estar en observació un mínim de 6 hores.
Heu d'estar en dejú 8 hores abans de la prova.
Estareu ingressats durant unes hores, és el que s'anomena hospitalització ambulatòria.
Si patiu alguna malaltia o al·lèrgia a algun medicament o al contrast, ho heu de comunicar al metge o la metgessa.
Cal que us traieu pròtesis dentals, penjolls, pírcings, rellotges o altres joies, maquillatge o esmalt d'ungles.
Per això, el més probable és que no us adoneu del procediment i, quan us desperteu, no recordeu res.
Una vegada acabada la prova, cal estar en observació, continuar en dejú i guardar repòs al llit durant un mínim de 6 hores.
Les complicacions són molt poc freqüents, entre les quals hi ha la pancreatitis, l'hemorràgia, la infecció, la perforació del budell i alteracions cardiorespiratòries.
Un equip constituït per l'especialista en endoscòpia, infermers i, si escau, l'anestesista.
L'equip estarà pendent de vosaltres durant i després de la prova.
L'especialista en endoscòpia interpretarà la prova i n'emetrà un informe.
Quan el metge o la metgessa creu que hi pot haver alguna malaltia relacionada amb la vesícula biliar i el pàncrees.
• Si creieu que esteu embarassada, ja que caldrà confirmar l'embaràs i valorar la idoneïtat de l'exploració.
• Si doneu el pit, ja que també caldrà valorar la idoneïtat de l'exploració.
• Si preneu algun medicament anticoagulant, com ara el Sintrom, el Plavix o l'aspirina.
• Si patiu alguna malaltia cardíaca o respiratòria.
Pot ser que, després de fer la prova, el metge o la metgessa decideixi fer proves addicionals.
En qualsevol cas, si cal fer més exploracions, no sempre vol dir que s'hagi detectat res anormal, sinó que calen altres tipus d'imatges.
És una exploració per visualitzar el còlon i el recte.
Consisteix a introduir per l'anus un tub flexible, anomenat endoscopi, que té una petita càmera a la punta, i fer-lo avançar fins al final del còlon.
Les imatges es veuen en una pantalla.
En cas de considerar-ho necessari, es prendrà una petita mostra de teixit (biòpsia).
Per conèixer les causes de dolor abdominal, de sang a les deposicions, diarrees o estrenyiment continu.
És l'exploració més eficaç per prevenir el càncer de còlon.
Si durant l'exploració es detecta algun pòlip es pot aprofitar per extirpar-lo de forma senzilla.
També hi ha altres lesions que es poden tractar en el mateix moment.
Actualment, en la majoria de casos i de centres, acostuma a fer-se amb sedació.
Heu de prendre laxants per buidar el budell i que es pugui fer bé l'exploració.
Heu de seguir estrictament les pautes que us indiqui el metge o la metgessa.
Cal haver acabat de prendre tota la preparació 6 hores abans de fer la prova, el mateix temps que heu d'estar en dejú.
En la majoria dels casos, la prova es fa amb sedació o anestèsia.
Per tant, heu de venir acompanyats d'una persona adulta i no podeu conduir quan marxeu.
Si la prova es fa sense sedació, podeu tenir sensació d'anar al lavabo i notar algunes molèsties a causa de la distensió abdominal.
Aquestes molèsties desapareixeran quan expulseu els gasos del budell.
Si la prova es fa amb sedació, el més probable és que no us adoneu del procediment i, quan us desperteu, no recordeu res.
Tot i així, és possible que noteu alguna molèstia abdominal que desapareixerà quan expulseu l'aire del budell.
Al cap d'una hora aproximadament, podeu començar a beure líquids i a introduir els aliments sòlids.
Tot i que s'utilitzi correctament la tècnica, en alguns casos (entre un 1 i un 15%) es poden manifestar efectes secundaris com ara mareig, distensió abdominal, dolor abdominal, hemorràgia, perforació o alteracions cardiorespiratòries.
Les situacions greus són molt excepcionals.
Un equip constituït per l'especialista en endoscòpia, infermers i, si escau, l'anestesista.
L'equip estarà pendent de vosaltres durant tota la prova.
Quan cal trobar l'origen d'algun dolor o hemorràgia que afecta el còlon o el recte.
• Si creieu que esteu embarassada, ja que caldrà confirmar l'embaràs i valorar la idoneïtat de l'exploració.
• Si doneu el pit, ja que també caldrà valorar la idoneïtat de l'exploració.
• Si preneu algun medicament anticoagulant, com ara el Sintrom, el Plavix o l'aspirina.
• Si patiu alguna malaltia cardíaca o respiratòria.
Pot ser que, després de fer la prova, el metge o la metgessa decideixi fer proves addicionals.
En qualsevol cas, si cal fer més exploracions, no sempre vol dir que s'hagi detectat res anormal, sinó que calen altres tipus d'imatges.
És una exploració per visualitzar l'esòfag, l'estómac i el duodè.
Consisteix a introduir per la boca un tub flexible, anomenat endoscopi, que té una petita càmera a la punta, i fer-lo avançar una mica més enllà de l'estómac.
Les imatges es veuen en una pantalla.
Per conèixer les causes d'hemorràgies o molèsties digestives, com el dolor d'estómac, l'acidesa o la dificultat per empassar, per detectar diferents lesions, com pòlips, tumors o úlceres i extreure cossos estranys (espines o ossos, monedes, piles o peces de joguines petites, etc.).
Durant el procediment, es pot prendre una mostra de teixit (biòpsia) per analitzar-la, o fer els tractaments que siguin necessaris.
Per tant, no tan sols és una eina diagnòstica, sinó que també pot ser terapèutica, si escau.
S'introdueix per la boca el tub flexible amb què s'explorarà el tub digestiu.
En la majoria de casos, s'administra algun tipus d'anestèsia.
En algunes persones és millor l'anestèsia local (al coll) i, en d'altres, la sedació general.
Heu d'estar en dejú 6 hores abans de la prova.
Durant aquest temps, ni tan sols es pot prendre aigua.
Si porteu alguna pròtesi cardíaca o preneu algun medicament, heu d'avisar abans el metge o la metgessa.
Quan es faci la prova amb sedació és important tenir en compte que heu de venir acompanyats d'una altra persona adulta i que no podeu conduir quan marxeu.
Quan el procediment s'efectua amb anestèsia local al coll, en alguns casos es pot notar sensació de nàusea.
En acabar, podreu començar a menjar al cap d'uns 20-30 minuts, quan sentiu el coll ben despert.
Si us feu la prova amb sedació, el més probable és que no us adoneu del procediment i no recordeu res.
Al cap d'una hora, podeu beure una mica d'aigua i, si la tolereu bé, començar a menjar normal.
Un equip constituït per l'especialista en endoscòpia, infermers i, si escau, l'anestesista.
L'equip estarà pendent de vosaltres durant tota la prova.
Quan cal trobar l'origen d'algun dolor o hemorràgia que afecta l'esòfag, l'estómac i/o el duodè.
Aquesta prova analitza la permeabilitat de l'úter i les trompes de Fal·lopi.
Majoritàriament serveix per avaluar situacions d'infertilitat.
Primer us fan una radiografia simple de la pelvis, per identificar possibles anomalies, i tot seguit us heu de col·locar ajagudes a la taula d'estudi en posició ginecològica, perquè us administrin un contrast iodat a l'interior de l'úter mitjançant un catèter.
La durada de l'exploració acostuma a ser d'entre 20-30 minuts.
És fonamental assegurar-vos que no esteu embarassades, per això la prova no es pot fer dins el període fèrtil del cicle menstrual (entre el 5è i el 10è dia postmenstruació), sinó en el tram final de la regla i abans de l'ovulació.
També heu d'estar segures que no teniu infeccions a l'aparell genital, ni hemorràgies, ni menstruacions abundants.
És recomanable que no tingueu relacions sexuals 2 dies abans i 2 dies després de la data de l'exploració.
És convenient que orineu abans de començar la prova per buidar la bufeta.
En alguns casos pot ser que us recomanin un tranquil·litzant.
Us demanaran que signeu el vostre consentiment informat.
No és una prova especialment dolorosa, però sí que us pot resultar incòmoda.
Si les trompes de Fal·lopi són permeables, el contrast pot produir un dolor més o menys intens, similar al de la menstruació, però acostuma a ser de curta durada i s'alleuja amb analgèsics comuns.
És convenient que després de l'exploració us poseu una compresa perquè podeu sagnar lleugerament.
Tot i que és molt poc freqüent, el contrast iodat pot produir reaccions adverses com ara urticària, nàusees, vòmits i baixades de tensió.
Consulteu el metge o metgessa en el cas que patiu febre elevada, dolor abdominal o pelvià, hemorràgia vaginal important o fluix pudent durant les hores o dies posteriors a la realització de la prova perquè podria indicar la presència d'una infecció.
És l'estudi de la uretra i la bufeta.
S'utilitza per detectar la presència de malalties com ara tumors benignes, tumors malignes, processos inflamatoris, estenosi (estretaments), incontinència urinària, traumatismes i valoracions postquirúrgiques de la zona.
L'exploració es divideix en dues fases d'obtenció d'imatges:
La durada de l'exploració acostuma a ser d'entre 20-30 minuts.
Aquest estudi no requereix una preparació específica.
La introducció de la sonda urinària us pot produir certes molèsties.
Tot i que orinar mentre us fan radiografies és poc habitual, i us pot semblar una situació incòmoda, no us preocupeu: us facilitaran tots els mitjans necessaris per garantir la vostra higiene amb total intimitat.
Si teniu infecció d'orina, no us poden fer l'estudi.
Tot i que es considera una prova segura, poden produir-se petites complicacions com ara una infecció, una reacció adversa al medi de contrast i la perforació de la uretra o la bufeta a causa de la introducció de la sonda o d'un estirament excessiu.
Aquest estudi explora el funcionament del sistema urinari, és a dir, els ronyons, els urèters, la bufeta i la uretra; també s'anomena pielografia endovenosa.
Permet valorar quantitativament la funcionalitat dels ronyons i detectar la presència de malalties com ara càlculs renals (pedres), tumors benignes, tumors malignes, processos inflamatoris, processos infecciosos, obstruccions, malformacions i avaluacions postquirúrgiques.
Abans de començar la prova, cal que us despulleu, us descalceu i us poseu una bata; també és necessari que us traieu les joies i els objectes metàl·lics (com ara penjolls, pírcings...) perquè interfereixen en la visualització i interpretació de les imatges.
A més, heu d'orinar per buidar la bufeta.
Us col·locareu a la taula d'estudi, us punxaran en una vena del braç i us injectaran el contrast iodat; si és difícil accedir-hi, també us el poden administrar per una vena de la mà.
Us indicaran diferents posicions, que poden ser dempeus o ajaguts a la taula i que estigueu immòbils durant la captació de les imatges per evitar que quedin borroses.
Un cop avaluada la bufeta, haureu de tornar a orinar per buidar-la i us realitzaran l'última radiografia.
La durada de l'exploració acostuma a ser d'entre 20-30 minuts.
Generalment no cal una preparació prèvia del còlon, però en alguns casos sí que podria ser necessària; en el cas que ho sigui, el personal mèdic ja us donarà les instruccions pertinents.
Abans de realitzar l'exploració, us demanaran que signeu el vostre consentiment informat.
La prova és indolora, però quan us administrin el contrast podeu notar un sabor metàl·lic i desagradable, i una sensació de calor a la zona genital.
En alguns casos, el contrast iodat injectat pot provocar una reacció adversa –que generalment acostuma a ser lleu i transitòria– en forma de picors, nàusees i faves a la pell.
Tot i que les reaccions greus amb aquest contrast són poc freqüents, és molt important que si us ha passat anteriorment, ho indiqueu abans d'iniciar l'exploració.
Quan acabi l'estudi, i sempre que el vostre metge o metgessa no us indiqui el contrari, podreu menjar i beure amb normalitat i prendre la vostra medicació habitual.