projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
La reivindicació de la protecció legal de l'espai com a Parc Natural de les Capçaleres del Ter i del Freser té una llarga història que ha anat creant les bases per a la protecció de l'espai, primer, i per la declaració del Parc Natural actualment.
El 1932 el Regional Planning ja incloïa bona part d'aquest espai en el que anomenava reserves del paisatge.
Des de llavors, nombroses iniciatives científiques, socials i polítiques han posat de manifest la rellevància d'aquest espai i la necessitat de protegir-lo, primer dins del Pla d'Espais d'Interès Natural (1992), posteriorment dins la Xarxa Natura 2000 i, recentment, amb la demanda de declaració del parc natural.
Les iniciatives del territori, com la creació del Consorci dels Espais d'Interès Natural del Ripollès i la declaració d'espais naturals protegits en territoris francesos confrontants, han estat aspectes clau per poder avançar en la demanda de creació d'un espai natural de protecció especial sota el règim de la Llei d'espais naturals.
El Parc Natural de les Capçaleres del Ter i del Freser va ser creat l'any 2015, per mitjà del Decret 211/2015, de 22 de setembre.
Prèviament a la declaració del Parc va tenir lloc una important tasca de participació entre els diferents actors socials del territori.
Declarat al 2015, el Parc Natural de les Capçaleres del Ter i del Freser està format per l'Espai d'Interès Natural (PEIN) del mateix nom i és, alhora, Zona d'Especial Conservació (ZEC) i d'especial Protecció per a les Aus (ZEPA) (codi ES5120002).
El Parc també comparteix espai amb la Reserva Nacional de Caça del Freser-Setcases i limita, al nord, amb el Parc natural regional dels Pirineus catalans situat a França.
Està situat al Pirineu oriental, íntegrament dins de la comarca del Ripollès, i té una superfície de més de 14.000 ha repartida entre 7 municipis.
Amb cims que assoleixen pràcticament els 3.000 m (Puigmal 2910 m, Bastiments 2881 m), defineix un espai natural singular, darrer exemple típic de l'alta muntanya pirinenca que davalla vers el Mediterrani.
És un compendi i un excel·lent exemple del notable grau de diversitat que acull el Pirineu oriental axial.
Presenta bons exemples del modelat glacial i periglacial pirinenc amb formes molt complexes (circs, congestes,...) i és singular perquè conté espècies de vertebrats delicades, així com nombrosos invertebrats de gran interès i una flora d'alta muntanya rica i diversa.
La rellevància espiritual i religiosa de la vall de Núria, els éssers mitològics com el gegant Puigmal i altres llegendes, la importància històrica per al muntanyisme i l'excursionisme català i la ruta de la retirada són, entre altres, mostres del ric patrimoni immaterial del Parc.
També és digne d'esment l'activitat humana del Parc amb un passat i un present ramaders i d'aprofitament sostenible dels recursos naturals, el llegat miner, algunes de les primeres centrals hidroelèctriques de Catalunya, el cremallera de la vall de Núria i tot un seguit d'infraestructures turístiques relacionades amb el gaudi de la muntanya i la natura.
El primer, sense cap dubte, és el camí del pelegrins, que puja de Queralbs a Núria.
Estem davant un camí que estava especialment cuidat pels responsables del santuari i que tenia la particularitat que per salvaguardar-lo no hi podien transitar els ramats.
El segon camí especialment lligat a la tradició de pelegrinatge a Núria és la travessa d'Ull de Ter a Núria.
Era el camí tradicional dels devots a Núria del Conflent i el Vallespir.
Un és el que surt d'Eina i per la vall del mateix nom i coll d'Eina, baixa cap a Núria per la Coma d'Eina.
Els altres dos camins de comunicació amb la Cerdanya passen pel coll de Finestrelles i ens porten cap als pobles cerdans d'Err i Llo.
El sisè camí de romiatge lligat a la tradició de peregrinació a Núria és el camí que sortint del collet de les Barraques baixa cap la font de l'Home mort, a la vall de l'Estremera, puja cap el coll de Fontalba i d'aqui marxa cap la vall de Núria.
Hi ha un altre camí de romiatge, molt lligat a la vall de Camprodon, que pujava pel coll de Tres pics, baixava a Coma de Vaca i pujada pel coll del Torreneules a Núria.
Avui aquesta camí tradicional, té la variant moderna del camí dels enginyers, de Coma de Vaca fins les Pedrisses.
A aquesta camins, especialment dedicats als peregrins, cal sumar-hi els que permetien l'accés a Núria dels ramats.
Un dels camins puja cap a la jaça de les Pedrisses i el segon cap a Coma de Vaca per les Marrades i Costa Rubí.
El Parc Natural de les Capçaleres del Ter i del Freser té una superfície de 14.550 ha. Des del punt de vista social i econòmic, el principal aprofitament dels seus recursos naturals són les pastures, les quals ocupen gairebé la meitat de tota la superfície de l'espai protegit.
Les característiques de les pastures varia en funció de les condicions edàfiques i ambientals influenciades per diferents factors, entre els quals el més rellevant és l'altitud.
Les dues tipologies de pastura més abundants són les pastures alpines, amb més de 4000 ha, i les pastures mesòfiles de l'estatge subalpí, amb gairebé 1300 ha.
Aquestes pastures s'aprofiten principalment entre els mesos de juny a octubre i actualment el bestiar que hi predomina són les vaques seguit de les eugues.
Malgrat aquesta presència ramadera la tendència de les darreres dècades ha estat d'una progressiva reducció dels espais oberts.
Els hàbitats de pastura tenen un elevat valor ambiental, especialment quan es combinen amb altres hàbitats com els boscos, els matollars o els roquissars i les tarteres.
Aquest mosaic d'hàbitats afavoreix la fauna i la flora de l'espai protegit.
Per tot això, es fa necessari afavorir la viabilitat d'una activitat ramadera sostenible, que es sustenti amb un sistema d'aprofitaments basats amb càrregues ramaderes adaptades a les diferents tipologies de pastures, especialment a la seva oferta farratgera i al seu valor pastoral.
Mantenir la biodiversitat tant d'hàbitats com d'espècies, mantenir els hàbitats de pastura en bon estat de conservació i afavorir la ramaderia extensiva formen part dels objectius prioritaris del Parc Natural.
En aquest context es presenten diversos treballs dirigits a obtenir i divulgar coneixement en l'àmbit de les pastures del Parc Natural:
Hi ha diferents formes d'arribar als pobles del Parc, tant en transport públic com en vehicle privat.
Pel que fa al transport públic, amb tren s'arriba a Tortosa i hi ha línies regulars d'autobusos fins a cada un dels pobles del Parc.
Trobareu més informació i horaris als webs de Renfe i Hife.
Si veniu amb vehicle propi, podeu consultar l'aplicació Com arribar-hi que calcula una ruta des del punt d'origen que indiqueu fins a la Seu administrativa del Parc, a Roquetes, o fins a altres equipaments dels parcs naturals de Catalunya.
L'accés a l'interior de l'espai es fa per carreteres de muntanya o pistes forestals, la major part no pavimentades.
També es pot accedir al Parc a peu.
Us recomanem que ho feu des dels pobles més propers: Prat de Comte, Paüls o Alfara de Carles.
Abans d'entrar al Parc us convidem a passar pels Centres de Visitants on us ajudaran a planificar amb garanties la vostra visita.
L'arxipèlag de les Medes està format per set illots i diversos esculls.
La mar que els envolta constitueix un indret d'extraordinari valor biològic tant per la diversitat com per la densitat d'espècies que s'hi troben.
La peculiar morfologia del fons i l'existència de nombrosos tunels i coves incrementen l'atractiu d'aquest espai protegit.
Des dels fons coral·ligens, on destaquen el coral vermell i les gorgònies, fins als herbeis de posidònia, la varietat d'éssers vius és enorme: esponges, garotes, estrelles de mar, pops, llagostes, etc. Dels peixos, cal remarcar la presència, entre d'altres, d'orades, sards, corballs, salpes, congres i especialment de meros amb exemplars de mides considerables.
Les costes del Montgrí també presenten uns valors excepcionals.
Els penya-segats, esculls i petites badies són hàbitat de moltes d'aquestes espècies i comunitats tant bentòniques (fixes al substrat) com pelàgiques (mòbils).
Això els va merèixer la declaració de Parc Natural també per la zona marina.
Les platges naturals són un valor que cal preservar.
El Parc Natural inclou 6 km de platges naturals que encara conserven la seva funcionalitat i constitueixen una de les poques excepcions de la costa catalana.
Les platges i les dunes formen part d'un mateix sistema.
Les dunes acumulen una reserva natural de sorra i fan una important funció de defensa de costa.
Per mantenir les platges, hem de conservar les dunes!
Activitats previstes per als propers mesos
Per als adults, els grups familiars, les associacions i altres entitats, el Programa d'Educació Ambiental ofereix activitats de lleure com sortides guiades, tallers, cursos, xerrades, conferències, etc. Totes aquestes activitats organitzades pel parc i altres d'interessants proposades per ajuntaments i entitats del territori les trobareu al web a l'apartat Agenda d'activitats, a la pàgina Facebook del PNPorts i també us n'informaran als centres de visitants i punts d'informació.
Per a les activitats en temps de lleure, adreçades al públic general, teniu disponible un qüestionari que ens permet avaluar i millorar el ventall d'activitats oferides.
Tot i que les activitats estan pensades per a uns nivells educatius determinats, us recomanem que les llegiu totes i considereu la possibilitat d'utilitzar-les segons la vostra conveniència.
Les activitats estan basades en procediments variats, des de fitxes més clàssiques de relacionar conceptes, fins a activitats plàstiques, de retallar i plegar paper, o de construcció una caixa niu i un aparell per experimentar el retar en la percepció de sons i, fins i tot lúdiques, de moviment i d'exercici d'oïda, com el joc d'exterior la ratapinyada i les arnes.
Hi ha també una proposta de petita recerca.
Tingueu present que el material imprès (conte, fitxes, recomanacions i fulls d'avaluació), així com les mostres de treballs, és original i s'ha de conservar a la maleta, el podeu fotocopiar lliurement.
Aquesta maleta és un fruit més de la feina de l'Àrea d'Investigació de Quiròpters del Museu de Granollers Ciències Naturals, que des de fa uns anys està treballant per millorar el coneixement, la gestió i la protecció de les poblacions de ratapinyades
Els Ports han estat ocupats per l'home des d'èpoques prehistòriques.
Des dels inicis d'aquesta ocupació, han quedat les pintures rupestres de la Cova Pintada (Alfara de Carles) i restes trobades a la cova del Vidre i la cova de l'Hospital (Roquetes), que palesen assentaments de grups de caçadors dedicats a la captura de grans ungulats (cabres salvatges, cérvols i cabirols).
Els primers pobladors permanents del massís van ser els ibers, com ho prova l'existència del poblat de la Penya del Gall (Horta de Sant Joan).
Posteriorment, els àrabs van establir el poblat de les Roques de Benet (Horta de Sant Joan) i el poblat de Refalgarí (la Sénia), que va viure uns anys d'expansió a l'època medieval.
Els àrabs van ser els primers a deixar notícia de l'explotació dels boscos als Ports i, probablement, van ser també els primers a introduir-hi l'agricultura arrabassant els terrenys més planers situats a les proximitats dels poblats esmentats.
Durant els segles XII i XIII, l'ocupació humana als Ports va rebre un fort impuls gràcies a les cartes de poblament atorgades pels cristians amb la intenció d'establir assentaments a l'interior del massís per aprofitar-ne els recursos.
A partir del segle XIII, i malgrat els successius episodis de pesta i fam, l'ocupació del massís va anar en augment, així com l'explotació dels seus recursos naturals, sobretot pel que fa a l'aprofitament fuster per a la construcció de naus de guerra i edificis, l'elaboració de quitrà i l'establiment de nous camps de conreu.
Per tal de controlar aquests aprofitaments i fer complir les disposicions que la ciutat de Tortosa va dictar per a la conservació dels Ports, es van crear els primers guardes dels Ports, anomenats Vedalers, que van actuar fins al segle XVII.
A partir del segleXVIII, l'administració dels boscos va ser encarregada a la Marina Reial, la qual va suprimir privilegis de què gaudien els ciutadans del territori.
Posteriorment i fins al segle XIX es va donar una apropiació per a ús particular de terrenys que fins al moment havien estat destinats a l'ús general.
En aquesta època va quedar definida l'estructura actual de la propietat dels Ports alhora que s'hi va produir la màxima extensió de l'agricultura, superfície que es va mantenir durant la primera meitat del segle XX.
A la dècada dels cinquanta i atesos els canvis en el model social d'ocupació humana, comença el despoblament del massís amb el consegüent abandonament progressiu de les terres de conreu agrícola.
La política de repoblació forestal dels boscos públics feta per l'Administració obligarà a abandonar molts terrenys de pastura i a la pèrdua de molts ramats.
Alhora, l'Administració i propietaris particulars iniciaran la construcció d'una extensa xarxa de camins forestals que possibilitarà l'entrada de vehicles al massís i el seu ús turístic i lúdic.
Als inicis del segle XXI, la desaparició de les activitats agrícoles, l'abandonament de les pràctiques ramaderes tradicionals i la davallada del mercat de la fusta han afavorit el creixement dels boscos dels Ports, de manera que avui el paisatge torna a estar dominat pels extensos boscos de pins que van ser lloats pels àrabs ara fa quasi mil anys.
Els estudis de recerca i els seguiments periòdics amplien el coneixement de l'espai i són útils com a eina de suport a la gestió.
Des del punt de vista faunístic, un dels elements més distintius del Parc és la població de cabra salvatge ( Capra pyrenaica subsp. hispanica ), que als Ports està regulada cinegèticament per la Reserva Nacional de Caça.
Entre els mamífers més destacats hi ha la llúdriga ( Lutra lutra ), el gat fer ( Felis silvestris ) i el grup dels ratpenats, que amb unes 20 espècies constitueix una de les comunitats més riques de la península Ibèrica.
Molts ocells troben en els Ports les condicions d'hàbitat o de refugi idònies per viure i nidificar.
Hi destaquen els grans rapinyaires sedentaris, com el voltor ( Gyps fulvus ), l'àliga daurada ( Aquila chrysaetos ), l'àliga perdiguera ( Aquila fasciata ), l'astor ( Accipiter gentilis ), el falcó pelegrí ( Falco peregrinus ), el duc ( Bubo bubo ), etc. i nidificants estivals, com l'àliga marcenca ( Circaetus gallicus ), l'àliga calçada ( Hieraaetus pennatus ), l'aufrany ( Neophron percnopterus ) etc.
També cal esmentar altres espècies interessants com el còlit negre ( Oenanthe leucura ), la llucareta ( Serinus citrinella ) o la tallareta cuallarga ( Sylvia undata ).
Els rèptils tenen una important representació als Ports, ja que hi podem trobar més del 50% de les espècies presents a Catalunya.
La tortuga de rierol ( Mauremys leprosa ), el dragó rosat ( Hemidactylus turcicus ), el lludrió ibèric ( Chalcides bedriagai ), la serp de ferradura ( Coluber hippocrepis ), la serp llisa septentrional ( Coronella austriaca ) i l'escurçó ibèric ( Vipera latastei ) són exponents rellevants de la població de rèptils.
Pel que fa als amfibis, la situació és semblant, ja que als Ports estan citats més del 50% de les espècies d'amfibis presents a Catalunya.
S'hi poden veure espècies tan interessants com l'ofegabous ( Pleurodeles waltl ), el tritó verd ( Triturus marmoratus ), la granoteta de puntets ( Pelodytes punctatus ).
La seva presència als Ports és molt important, ja que indica l'existència de llocs humits i punts d'aigua suficients per al seu manteniment, un fet sempre destacable enmig d'un clima i d'un paisatge essencialment mediterranis.
Als rius del massís destaquen les poblacions d'espècies com la madrilla ( Parachondrostoma miegii ), la madrilleta roja ( Achondrostoma arcasii ) i el cranc de riu ( Austrapotamobius pallipes ).
Entre els invertebrats terrestres, hi ha espècies endèmiques de mol·luscs, aràcnids i coleòpters que figuren a la llista d'espècies protegides pel Pla d'espais d'interès natural de Catalunya i altres espècies interessants com el llagost pedra ( Kurtharzia nugatoria ) i la graèlsia ( Graellsia isabellae ).
Cal destacar la libèl·lula Macromia splendens, un dels pocs invertebrats que es troba en greu perill d'extinció a Catalunya i amb una de les distribucions geogràfiques més reduïdes de l'odonotafauna europea.
Els estudis de recerca i els seguiments periòdics amplien el coneixement de l'espai i són útils com a eina de suport a la gestió.
La vegetació del massís dels Ports presenta unes característiques pròpies de les latituds mediterrànies, encara que, a causa del seu relleu, altitud, situació geogràfica, diversitat de condicions ecològiques..., es donen moltes comunitats vegetals de gran interès biogeogràfic.
A la part basal, també a les solanes i al vessant oriental domina la màquia de garric i margalló ( Querco-Lentiscetum ).
Al vessant occidental, de caràcter més fresc i continental, l'estatge basal està ocupat pel carrascar ( Quercetum rotundifoliae ).
A la zona més elevada, la vegetació potencial és el carrascar muntanyenc ( Quercetum mediterraneo-montanum ).
L'estatge submediterrani, bàsicament, està format per pinedes de pinassa ( Violo-Quercetum faginae pinetosum salzmanni ) i de pi roig amb boixerola ( Arctostaphylo-Pinetum catalaunicae ); i als indrets més alterats trobem boixedes ( Violo-Quercetum faginae buxetosum ) i altres.
En els llocs més humits dels estatges superiors, al sud del massís, hi ha fagedes ( Primulo-Fagetum ) i teixedes ( Saniculo-Taxetum ), comunitats relictes d'altres èpoques més humides i fredes.
Les carenes, sotmeses a forts vents durant bona part de l'any, presenten espècies característiques de l'alta muntanya mediterrània, amb comunitats pròpies de les muntanyes meridionals catalanes com la brolla d'eriçó i antil·lis de muntanya ( Erinaceo-Anthyllidetum montanae ) i el gramenet d'anyol i festuca ( Conopodio-Festucetum gautieri ).
La vegetació rupícola, és molt típica del massís i té un notable interès: el Jasonio-Linarietum cadevallii als solells, l'Hieracio-Salicetum tarraconensis a les obagues i l'Antirrhinetum pertegasii de les baumes ombrívoles.
Dins d'aquesta vegetació rupícola destaquen notables endemismes com el salze de cingle ( Salix tarraconensis ), Antirrhinum pertegasii, Brassica repanda dertosensis, Armeria fontqueri, Saxifraga longifolia, Erodium celtibericum, Knautia rupicola,...
Els ambients humits presenten algunes espècies relictuals com per exemple, la viola d'aigua ( Pinguicola dertosensis ), endemisme del massís i que es localitza als degotalls calcaris.
Especial interès tenen les fagedes d'aquestes muntanyes, que són de les més meridionals ibèriques, i que s'han protegit de manera especial a través de la Reserva Natural Parcial de les Fagedes dels Ports.
Altres espècies vegetals destaquen per la seva raresa, com el Prunus prostrata, Brimeura fontqueri, Dryopteris submontana,... o per aspectes fitogeogràfics: Polygala calcarea, Gymnocarpium robertiarum, Primula acaulis, Nepeta tuberosa, Ramonda myconi, Atropa baetica...
Els Ports són un massís de relleu molt complex, a cavall entre el Sistema Mediterrani Català i el Sistema Ibèric.
Està format per materials calcaris mesozoics que determinen un relleu abrupte i trencat per diverses falles, amb importants encavalcaments.
Un sistema de falles els separa de les planes litorals.
És destacable el front de conglomerats septentrional bolcat cap a la depressió de l'Ebre, característic de les roques de Benet, el Periganyol o Sant Salvador.
L'estructura central és de plegament de tipus juràssic, amb un eix de direcció nord-est i sud-oest.
Al sector occidental, els rius principals excaven gorges profundes de gran espectacularitat, com és el cas del riu Matarranya a les Gúbies del Parrissal fora del Parc Natural, les Gúbies del Regatxol a la capçalera del riu Ulldemó o les valls properes al Mas de la Franqueta al llarg dels Estrets.
El massís presenta muntanyes destacables per la seva alçada i singularitat, amb una important àrea superior als 1.000 m.
El cim més alt de tot el massís és el Mont Caro, amb 1.441 m.
Si el que voleu és practicar el submarinisme amb escafandra, ho podeu fer amb el vostre propi vaixell o a través d'un dels centres concessionaris autoritzats per desenvolupar la seva activitat al Parc Natural del Montgrí, les Illes Medes i el Baix Ter.
Fent clic a cada itinerari us sortirà una breu descripció de la zona i l'itinerari recomanat, amb imatges representatives del lloc i de la flora i fauna locals.
Es recomana els itineraris de color vermell per a submarinismes menys experimentats i els itineraris de color blanc per als més experimentats.
Relació d'itineraris per les Illes Medes:
Des de Roquetes agafem la TV-3421 en direcció a la Sénia, creuem Mas de Barberans i 2,5 km després, trobem un senyal a mà dreta que indica "Àrea de lleure de la Vall".
Agafem aquest camí de terra i el seguim sense apartar-nos del ramal principal.
En 5 km trobem a mà dreta una passarel·la de fusta que creua el barranc, on comencen dos dels itineraris.
Seguim 1,5 km fins que un senyal ens desvia cap a l'àrea de lleure de la Vall.
A mesura que ens endinsem al barranc de la Vall, apareixen imponents parets de roca i el paisatge es cobreix de boscos de pi i alzina entre els que hi destaca la presència de faig.
Dos indrets reclamen especial atenció: les formacions geològiques del Racó dels Capellans i els cingles i boscos de les Faixes Tancades.
Als centres i punts d'informació trobareu material editat pel Parc.
Temporalment, NO es recomanen els itineraris d'aquesta zona per la presència de bous braus.
Des de Roquetes, anem en direcció a Alfara de Carles per la carretera T-342.
Creuem els Reguers i 1,8 km després, trobem el canal Xerta - Càlig.
Ens desviem a la dreta per seguir per la carretera que va paral·lela al canal.
Passem dos ponts i ens desviem a l'esquerra per agafar un camí amb un rètol que indica "Llac d'Aussera - Font Nova".
Després de 3,5 km arribem a l'àrea de lleure de la Font Nova.
La Font Nova és una zona d'abeurada de ramats.
Els usos tradicionals encara estan presents en corrals, masos i marges de pedra seca.
Els itineraris proposats ofereixen vistes panoràmiques sobre la vall de l'Ebre.
Temporalment, NO es recomana l'itinerari de la Cova dels Adells per la presència de bous.
La principal via d'accés és la carretera local TV 3422.
Sortim de Roquetes en direcció als Reguers i Alfara de Carles; a 12,6 km, prenem un camí asfaltat amb un indicador a l'esquerra cap al Toscar.
Seguim 4,1 km fins a l'aparcament del Toscar.
També s'hi pot accedir des d'Alfara de Carles a peu pel GR-171, amb un recorregut de 3,5 km fins a l'ermita de Santa Llúcia i 6,5 km fins a l'aparcament del Toscar.
És una vall amb un ric patrimoni natural i cultural.
L'aprofitament dels seus recursos naturals al llarg dels segles ha donat lloc a diversos assentaments i activitats dels quals encara es conserven restes.
L'aigua que brolla amb força i abundància s'utilitzava en molins de farina i d'oli i en fàbriques de paper, vidre i electricitat que van funcionar a la vora del barranc en diferents moments de la història.
La fusta i les llenyes del bosc i les riques pastures van permetre la pràctica de diferents activitats: pastors amb ramats d'ovelles, recol·lectors d'herbes aromàtiques com l'espígol, arnes amb abelles, llenyataires que baixaven la fusta de les parts més altes pels camins de ròssec, i molts altres aprofitaments com el del carbó o la calç.
Català, castellà, anglès i francès.