Armats de Mataró al Foment l'any 1928.
Museu Arxiu de Santa Maria de Mataró, fons d'imatges
La primera referència documental als Armats la trobem l'any 1705, entre els comptes de la Confraria del Santíssim Sagrament, coneguda popularment com la Minerva.
Aquesta confraria era l'encarregada de difondre el culte al Santíssim Sagrament; per aquest motiu, organitzaven la processó de Corpus i s'encarregaven del monument de Setmana Santa, que recordava el sepulcre de Jesucrist.
És en aquest context on sorgeixen els Armats, que representaven els soldats romans que Ponç Pilat va col·locar davant el sepulcre de Jesucrist.
En un primer moment, aquest grup de soldats romans estava format per un centurió i dotze soldats.
A banda de fer guàrdia davant del monument, ben aviat van començar a participar en les processons de Setmana Santa.
Com a gratificació, la Confraria de la Minerva els donava, un cop acabades les processons, vi negre, galetes, ametlles i avellanes.
Però, cap a finals del segle XVIII, aquesta gratificació es va convertir en un sou, pel qual tota la tropa percebia 19 lliures, 12 sous i 6 diners.
Aquest fet s'explica perquè la confraria pagava a les persones que feien d'armat, que solien ser pescadors mataronins.
Al llarg del segle XVIII, moltes de les anotacions que trobem en la documentació de la Minerva fan referència a l'adquisició de nous equipaments per als Armats.
Aquesta trajectòria continuaria durant bona part del segle XIX.
Així, per exemple, l'any 1802, la junta de la Minerva va decidir adquirir nous equipaments, atès que els que ja tenien havien quedat antiquats.
L'any 1828 van esclatar els primers problemes amb els Armats.
Aquell any, la Junta d'Obra de Santa Maria va enviar una carta a la junta de la Minerva per tal de sol·licitar que els Armats deixessin de picar amb les llances contra el paviment de l'església.
Dos anys més tard, un grup de preveres anà més enllà, demanant al bisbat que prohibís la presència dels Armats en les processons de Setmana Santa.
Finalment, però, s'arribà a un acord pel qual en comptes de sortir joves de la confraria fent d'armat, es tornarien a llogar pescadors.
El 1863, la Confraria de la Minerva s'hagué de reorganitzar sota el lideratge de l'ecònom de Santa Maria, Marià del Sol.
Va ser ell qui va impulsar que, en comptes de llogar persones, s'arribés un acord amb la Societat de Sant Vicenç de Paül, que s'encarregava d'educar els joves que no es podien permetre anar a classe, perquè fossin aquests joves els que fessin d'armat.
Sota el nou lideratge iniciat per mossèn Marià del Sol, es va decidir, l'any 1877, adquirir nous equipaments, perquè els antics havien quedat del tot inservibles.
Els primers anys del segle XX, els Armats van passar per moltes dificultats, i fins i tot van arribar a no participar en les processons, algun any, i la la seva presència es va prohibir l'any 1921.
Per aquest motiu, un grup de joves, vinculats a les Congregacions Marianes, van començar a organitzar-se per poder tornar a sortir en processó com a Armats.
L'any 1924, aquests joves van constituir l'anomenada Comissió Pro-Armats, el primer cop que els Armats es constituïen com una entitat independent.
Gràcies a aquest grup de joves, ben aviat van poder tornar a participar en les processons mataronines, i incorporant nous elements a la tropa que desfilava: l'any 1928 va aparèixer un centurió que anava a cavall amb l'edicte de Ponç Pilat.
Passada la Guerra Civil, els Armats van ser dels primers a reorganitzar-se, gràcies al fet que l'equipament, tret de les túniques, s'havia pogut salvar.
En aquella primera etapa, van continuar molt vinculats al Foment, però l'any 1954 va tornar a sorgir el risc que desapareguessin, poc temps abans de començar la Setmana Santa.
Lluís Rabassa, vinculat tant als Armats com al Foment, va trucar a amics i coneguts per poder sortir aquell any, i ho va aconseguir.
Per evitar la possible desaparició, aquell mateix any, els Armats van passar a ser una secció de la Venerable Congregació dels Dolors.
Durant aquells anys, la tropa va anar creixent, i va arribar als cinquanta membres, l'any 1964.
L'any 1981, després de deu anys d'inactivitat, els Armats, igual que un grup de portants del Sant Crist, van començar a participar en la processó de Sant Andreu de Llavaneres.
Amb tot, la voluntat era tornar a Mataró.
Per aquest motiu, el 1983, els Armats van organitzar la primera representació d'un auto sacramental: La Passió.
Tres anys més tard, i com a acte previ a aquesta representació, es va començar a fer l' Homenatge a la ciutat, moment en el qual els Armats reten homenatge a Mataró.
Aquell 1986 també va ser l'any del primer viatge a Roma, on els Armats van rebre el títol de Soldats de Pau per part de sant Joan Pau II.
El 1990, els Armats van fer un pas més i es van incorporar a la processó de Divendres Sant que es feia des de l'any 1986, a Mataró.
Val a dir que, tal com va explicar el capità manaia Francesc Xavier Peláez, la voluntat dels Armats sempre va ser la de desfilar a Mataró, però sempre que es tingués el vistiplau de les autoritats eclesiàstiques.
L'any 2002, l'Ajuntament va atorgar el títol de Patrimoni de la Ciutat a les desfilades dels Armats.
El 2005, i per tal de celebrar els 300 anys de la seva primera referència documental, es va organitzar una trobada d'Armats d'arreu de Catalunya a Mataró.
El 2007, van rebre la Medalla d'Or de Mataró.
Recull històric des del segle XVIII fins avui