projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
De vegades, quan es parla de drogues només es pensa en la cocaïna i l'heroïna, però no en l'alcohol, que és la droga més consumida i acceptada socialment.
El consum excessiu i habitual d'alcohol perjudica el fetge i el pàncrees, causa gastritis i úlceres d'estómac, desnutrició i trastorns al sistema nerviós.
Pot augmentar el risc de tenir lesions, agreujar problemes físics, psíquics i socials, i pot perjudicar les relacions familiars i laborals.
A més, pels mecanismes de tolerància i neuroadaptació cerebral, aquest consum pot derivar a mitjà i llarg termini en dependència de l'alcohol o alcoholisme.
Per evitar l'aparició de problemes associats al consum d'alcohol es recomana en general beure'n menys i sempre per sota dels nivells considerats de risc.
El sistema sanitari de Catalunya disposa de professionals de salut formats per prevenir i detectar precoçment els problemes amb l'alcohol i també professionals especialitzats que, des dels centres d'assistència i seguiment, poden tractar i ajudar les persones amb dependència de l'alcohol, i també els familiars.
La diabetis mellitus (DM) és una malaltia metabòlica que es caracteritza perquè l'organisme fa un ús escàs de la glucosa.
La glucosa és un sucre que, un cop a les cèl·lules, actua com a font d'energia per tal de dur a terme els processos vitals.
Si el cos és incapaç d'aprofitar-la, en lloc de penetrar a les cèl·lules, s'acumula a la sang i provoca una hiperglucèmia.
La hiperglucèmia és l'augment del nivell de glucosa a la sang (glucèmia).
La DM és una malaltia crònica que requereix un bon control metabòlic per evitar o frenar possibles complicacions a llarg termini.
La Federació Internacional de diabetis, el la 8a edició del seu Atlas, en base a estimacions estàndards sobre la prevalença de diabetis, considera que actualment hi haurien més de 425 milions de persones amb diabetis al mon, de les quals una tercera part són més grans de 65 anys.
Sense mesures de prevenció efectives el nombre de persones amb diabetis podria augmentar fins a 629 milions a l'any 2045.
A Catalunya, el nombre estimat de persones amb diabetis està al voltant dels 560.000 casos.
Cada any es registren entre 250 i 270 nous casos de diabetis mellitus de tipus 1 en menors de 30 anys.
La insuficiència cardíaca és una situació patològica que apareix quan el cor és incapaç d'expulsar la sang que li arriba en cada cicle cardíac en la mesura en què ho hauria de fer.
És a dir, té dificultats per fer la seva funció: proporcionar sang a tots els òrgans i parts del cos en prou quantitat perquè funcionin correctament.
Com a conseqüència, les persones que la pateixen se senten dèbils, cansades o tenen dificultats per respirar.
Les activitats diàries, com ara caminar, pujar escales, carregar la compra, etc., poden ser difícils de fer.
La insuficiència cardíaca sol aparèixer en l'evolució de diverses malalties cardíaques i és força freqüent en la nostra societat.
Afecta persones de totes les edats, des de criatures i joves fins a persones grans.
Tot i això, la incidència en persones d'edat avançada és més gran, a causa del desgast més important del cor i el nombre més gran de malalties que pateixen.
L'infart agut de miocardi és la mort del teixit cardíac, i és causat per una disminució o interrupció de la circulació sanguínia que, en general, es pot atribuir a una trombosi de l'artèria.
La trombosi és un trastorn vascular que es presenta quan hi ha una massa de sang coagulada que bloqueja de manera total o parcial l'interior d'un vas sanguini, ja sigui una vena o una artèria.
Catalunya disposa d'un codi d'emergència implantat a tot el territori per al tractament d'aquesta malaltia: el Codi infart.
Aquest protocol consisteix a reduir pràcticament a la meitat el temps de resposta del sistema sanitari, perquè el pacient rebi les mesures diagnòstiques i terapèutiques apropiades en els diferents punts de la xarxa assistencial.
Les cèl·lules del cos són la unitat més bàsica de vida.
S'agrupen i formen els teixits que, al seu torn, constitueixen els òrgans del cos com ara els pulmons, el fetge, etc.
Normalment les cèl·lules creixen i es divideixen per formar noves cèl·lules que el cos necessita.
Quan envelleixen i moren són reemplaçades per les noves.
A vegades aquest cicle es pot alterar: les cèl·lules no moren quan ho haurien de fer i alhora en van creant de noves, de manera que el cos disposa d'un excés de cèl·lules que no necessita.
Aquestes cèl·lules poden formar una massa o un teixit que es denomina tumor.
Els tumors poden ser benignes o malignes:
El Dia Mundial de la Diabetis se celebra el 14 de novembre amb l'objectiu de donar a conèixer la diabetis i sensibilitzar la societat envers aquesta malaltia.
La data de celebració d'aquest esdeveniment, instituït per la Federació Internacional de Diabetis i l'Organització Mundial de la Salut (OMS), commemora l'aniversari del naixement de Frederick Grant Banting, un dels descobridors de la insulina l'any 1922.
Enguany, amb el lema "Diabetis i família", la jornada pretén conscienciar sobre l'impacte de la malaltia en l'entorn de les persones afectades i promoure el paper de la família en la gestió, la cura, la prevenció i l'educació en la diabetis.
Associació de Diabetis de Catalunya (ADC)
L'objectiu d'aquest esdeveniment és conscienciar la ciutadania de la importància de les malalties cardiovasculars, amb una incidència especial en la prevenció dels principals factors de risc, com el tabaquisme, la hipertensió, la diabetis, el colesterol, l'obesitat i el sedentarisme, entre d'altres.
Segons l'Organització Mundial de la Salut (OMS), les malalties cardiovasculars són la primera causa de mort arreu del món i el 80% de les morts que provoquen es podrien evitar amb l'adopció d'un estil de vida saludable que redueixi els factors de risc.
Hi ha alguns consells que us poden ajudar a prevenir aquest tipus de malalties:
Amb l'objectiu de difondre els resultats del Codi infart i promocionar la realització d'estudis científics de qualitat, el Comitè Científic del Registre del Codi infart del Pla director de malalties de l'aparell circulatori del Departament de Salut obre una nova convocatòria en el 2019 per al foment de l'anàlisi i la recerca en l'atenció a l'infart agut de miocardi amb elevació del segment ST (IAMEST) a Catalunya a partir de les dades del Registre del Codi infart corresponents als anys 2010-2018.
La convocatòria té un caràcter competitiu.
Per als projectes que obtinguin les 3 primeres posicions les anàlisi estadístiques no complexes seran sufragades per la Oficina Tècnica del Registre del Codi infart sense cap cost addicional.
Els investigadors de la resta de projectes hauran d'aportar 3.000 € (IVA exclòs) per a cobrir les despeses de l'anàlisi estadística.
Atesa la resolució de les convocatòries prèvies, en la present convocatòria s'ha de considerar l'existència d'una sèrie de projectes ja aprovats en convocatòries precedents que poden tractar la mateixa temàtica.
Els títols dels projectes ja aprovats en convocatòries prèvies es poden consultar en un document annex a aquesta convocatòria.
Es considerarà prioritari l'interès científic dels projectes, la seva factibilitat i el caràcter multicèntric dels grups sol·licitants del projecte.
El Comitè Científic valorarà la complexitat de l'anàlisi estadística a realitzar en cada projecte.
En cas que es consideri que l'anàlisi és complexa aquesta haurà de ser sufragada pels investigadors sol·licitants.
Els terminis de la convocatòria són:
- Rebuda de projectes: fins l'1 de setembre de 2019.
- Resolució de la convocatòria: 15 d'octubre de 2019
La sol·licitud es farà a través d'un formulari web i es demana respectar rigorosament les instruccions d'emplenament especificades en el mateix.
Per a sotmetre a valoració i avaluació els projectes rebuts, s'anonimitzaran de tal forma que cap revisor podrà avaluar els projectes en els quals el seu centre intervingui.
Al menys tres membres del Comitè Científic avaluaran cadascun dels projectes presentats.
L'ordre de prioritats es decidirà en funció de les puntuacions obtingudes en les avaluacions.
Les decisions del Comitè Científic són inapel·lables.
9.Tant en els treballs presentats a congressos com a les publicacions que sorgeixin de cada projecte, els investigadors principals (IP) de cada centre han de constar-hi com a autors.
El llistat d'IP dels deu centres de Codi IAM es pot trobar a la pestanya de color verd i la relació de projectes seleccionats per a tenir accés a l'anàlisi de dades de Codi IAM els podeu trobar en aquest enllaç http://canalsalut.gencat.cat/web/.content/_A-Z/I/infart_de_miocardi/documents/arxius/llistat-iam-2012-2017.pdf.
En cas de duplicitat d'IPs en un centre cal que l'autor es posi en contacte específicament amb el centre en qüestió per definir quin IP constarà en el projecte.
Diferents situacions poden tenir com a desenllaç una pèrdua de consciència i una aturada respiratòria.
Quan això passa s'han de practicar maniobres de reanimació cardiopulmonar.
Les maniobres de reanimació cardiopulmonar consisteixen bàsicament a fer compressions al tòrax de la persona afectada i, si és possible, administrar aire mitjançant el boca a boca per intentar mantenir el flux sanguini al cervell, al cor i als altres òrgans vitals.
Cal fer-ho fins que arribin els equips mèdics.
L'infart agut de miocardi és la mort del teixit cardíac, i és causat per una disminució o una interrupció de la circulació coronària.
S'associa més freqüentment a persones amb factors de risc cardiovascular com les fumadores, les que tenen el colesterol o la tensió arterial elevats, o les diabètiques.
El símptoma principal és el dolor al pit.
Es tracta d'un dolor fort, intens, que acostuma a generar sensació de gravetat, opressiu i perllongat, i pot irradiar a altres parts del cos, com els braços, les espatlles, l'estómac o el coll.
Però no sempre es manifesta d'aquesta manera tan típica: és el cas dels malalts diabètics, la gent gran i les dones, per la qual cosa davant d'un dolor al pit cal ser molt curosos i consultar de seguida un metge o una metgessa.
Uns altres símptomes que ajuden a identificar l'infart de miocardi són:
Si la persona presenta algun d'aquests símptomes, truqueu immediatament al 112 o porteu-la al serveis d'urgències d'un hospital, perquè pugui ser atesa en el temps més breu possible.
No administreu cap fàrmac si no és per recomanació dels metges o si es tracta d'un fàrmac que pren habitualment, prescrit pel seu metge o la seva metgessa.
La Llei disposa les mesures per garantir la prestació de la interrupció voluntària de l'embaràs per part dels serveis de salut i reconeix l'objecció de consciència als professionals sanitaris.
En cas d'IVE quirúrgica, a càrrec del Servei Català de la Salut, les unitats d'ASSIR han de lliurar el full ordinari de derivació per a l'hospital de la XHUP o la clínica privada contractada, i hi han d'indicar la setmana de gestació i la data de l'última menstruació (DUM).
En cas d'IVE per causa mèdica fetal, quan no se superin les vint-i-dues setmanes de gestació —article 15 b) de la Llei— s'ha d'informar la dona, lliurar-li el sobre amb la informació prèvia i derivar-la a l'hospital de la XHUP preferentment.
En cas d'atenció d'IVE per causa mèdica materna, quan no se superin les vint-i-dues setmanes de gestació, el servei sanitari que detecta la causa ha d'atendre la dona i derivar-la a l'hospital de la XHUP preferentment.
En cas d'IVE quan es detectin anomalies fetals incompatibles amb la vida i així consti en un dictamen emès amb anterioritat per un metge o metgessa especialista diferent de qui practica la intervenció, o quan es detecti en el fetus una malaltia extremadament greu i incurable en el moment del diagnòstic i així ho confirmi un comitè clínic, el servei sanitari que detecta la causa fetal ha d'atendre la dona i derivar-la a l'hospital de la XHUP preferentment i, si el cas ho requereix, s'activa el comitè clínic, perquè emiti el dictamen corresponent.
Pel que fa a la responsabilitat professional per incompliment de les previsions legals en matèria d'interrupció voluntària de l'embaràs, la pràctica s'introdueix com un delicte nou en els supòsits següents:
En aquest cas es preveu una pena de multa de sis a dotze mesos i inhabilitació especial per prestar serveis de qualsevol tipus en clíniques, establiments o consultoris ginecològics, públics o privats, per un temps de sis mesos a dos anys.
Quant a les penes en la resta de supòsits tipificats al Codi penal, queden igual que a la regulació anterior, i s'introdueix la possibilitat d'incrementar la pena en cas de pràctica en un centre no autoritzat o d'haver-se superat la vint-i-dosena setmana de gestació.
INFORMACIÓ RELACIONADA AMB LA PANDÈMIA DEL CORONAVIRUS SARS-CoV-2.
En el context de pandèmia actual, i en el marc de l'estratègia de resposta a l'epidèmia establert en la Resolució de 21 de març de 2020 del Servei Català de la Salut, s'estableix que, en el cas d'accedir a la prestació de la interrupció voluntària de l'embaràs regulada a l'article 14 de la Llei orgànica 2/2010, la provisió de la informació prèvia pot ser realitzada de forma telemàtica (via telefònica, videoconferència o correu electrònic), sempre assegurant que la dona embarassada ha rebut, llegit i comprés la informació facilitada.
La interrupció de l'embaràs es pot fer per mètodes quirúrgics o farmacològics.
L'aplicació d'uns o altres té a veure amb les setmanes de gestació, les característiques personals de cada dona i les recomanacions dels professionals que la realitza.
La Llei orgànica 15/1999, de 13 de desembre, de protecció de dades de caràcter personal i el secret professional garanteix la confidencialitat absoluta en relació amb tot el que té a veure amb la interrupció voluntària de l'embaràs.
El dret a la prestació sanitària de la interrupció voluntària de l'embaràs en els supòsits i requisits establerts per aquesta Llei està garantit a través de dues opcions d'accés:
S'ha d'anar a un centre d'atenció a la salut sexual i reproductiva del sistema sanitari públic.
En cas que la interrupció voluntària de l'embaràs sigui a petició de la dona (article 14), a la unitat d'atenció a la salut sexual i reproductiva (ASSIR) els professionals sanitaris (especialistes en obstetricoginecologia, infermeria, medicina i psicologia) li donaran la informació necessària, valoraran les opcions disponibles i l'adreçaran al servei més adequat per atendre-la.
Si se sol·licita la interrupció voluntària de l'embaràs per causes mèdiques (article 15), els professionals sanitaris de l'ASSIR derivaran la dona al centre hospitalari de la Xarxa Hospitalària d'Utilització Pública (XHUP) de referència o a un centre amb contracte amb el CatSalut, segons el que requereixi la complexitat del cas.
Cal adreçar-se directament al centre sanitari autoritzat per a la interrupció voluntària de l'embaràs.
El cost s'ha de pagar i no es té el dret que el Servei Català de la Salut rescabali les despeses.
Independentment de l'opció escollida, els professionals sanitaris que atenguin la dona li donaran informació clara, objectiva i comprensible sobre:
Li lliuraran un sobre tancat que conté la informació següent:
En els casos d'IVE a petició de la dona (article 14) han de transcórrer els tres dies preceptius des del moment que us lliuren el sobre tancat amb la informació fins a la realització de la interrupció, d'acord amb la Llei orgànica 2/2010.
Quan no se superin les vint-i-dues setmanes de gestació i sempre que hi hagi risc de greus anomalies en el fetus i així consti en un dictamen emès amb anterioritat a la intervenció per dos metges especialistes diferents de qui la practiqui o dirigeixi (article 15 b), a més de la informació anterior, lliuraran a la dona informació escrita sobre els drets, prestacions i ajudes públiques existents de suport a l'autonomia de les persones amb alguna discapacitat.
Per a més informació o assessorament, es pot trucar al 061 CatSalut Respon.
Segons la Llei orgànica 2/2010, de 3 de març, de salut sexual i reproductiva i de la interrupció voluntària de l'embaràs, aquesta intervenció es pot sol·licitar:
En aquest cas, és important la informació per poder decidir de manera autònoma i és obligat el període de reflexió de tres dies fins a la realització de la interrupció.
Per rebre aquesta informació, cal dirigir-se a les unitats d'atenció a la salut sexual i reproductiva (ASSIR), als centres d'atenció primària (CAP), o a les clíniques autoritzades per a la pràctica d'avortaments.
En els casos en què la dona tingui setze o disset anys, el consentiment és una decisió exclusiva d'ella, però segons la Llei orgànica actual, cal que almenys la mare, el pare o la persona que la representi legalment estigui informat de la seva decisió i l'acompanyi al centre quan se li practiqui la interrupció de l'embaràs.
Si la dona té quinze anys o menys sempre necessita el consentiment dels seus pares o representants legals.
L'objectiu del tractament de la insuficiència renal aguda és restablir el funcionament dels ronyons i evitar, mentrestant, l'acumulació de líquid i substàncies de rebuig a l'organisme.
Algunes de les intervencions terapèutiques més freqüents són:
En cas de malaltia renal crònica avançada, cal aplicar tractaments que substitueixin les funcions dels ronyons per netejar la sang d'impureses i de l'excés de líquid.
És el que s'anomena tractament substitutiu renal, és a dir, la diàlisi i el trasplantament renal.
És important que els pacient amb insuficiència renal crònica avançada i també les seves famílies disposin d'informació per poder prendre una decisió compartida amb el professional sanitari del tractament que podran seguir.
El Departament de Salut en col·laboració amb la Societat Catalana de Nefrologia i les associacions de pacients han elaborat un document informatiu sobre les diferents alternatives de tractament dels malalts renals crònics.
La diàlisi és el tractament que s'utilitza quan els ronyons deixen de funcionar completament.
Hi ha dos tipus principals de diàlisi:
Les persones que se sotmeten a diàlisi han de seguir una dieta estricta per optimitzar els resultats del tractament.
El trasplantament de ronyó és la millor opció terapèutica en cas d'insuficiència renal crònica, sempre que sigui possible.
Consisteix a implantar en el cos de la persona malalta un ronyó sa provinent d'una persona donant morta o bé donant viva major d'edat mitjançant una intervenció quirúrgica.
Els cirurgians col·loquen el nou òrgan en la part inferior de l'abdomen i connecten l'artèria i la vena renals d'aquest ronyó amb una artèria i vena de la pelvis, i en connecten l'urèter a la bufeta de l'orina de la persona malalta.
Generalment el ronyó sa comença a produir orina tan aviat com la sang comença a fluir-hi, però de vegades necessita algunes setmanes per iniciar el funcionament.
Cal tenir en compte que no tots els ronyons serveixen per a totes les persones: el ronyó dels donants ha de ser compatible amb el sistema immunitari dels pacients receptors.
En aquest sentit, la persona trasplantada requereix tractament per prevenir el rebuig del nou òrgan.
Les persones amb insuficiència renal crònica han d'evitar l'ús dels medicaments que s'eliminen a través de l'orina perquè aquest tipus de fàrmacs poden acumular-se fins a concentracions tòxiques i afavorir el deteriorament de la funció dels ronyons.
Els professionals sanitaris els han de substituir per medicaments similars que es puguin eliminar per altres vies i, en cas que no sigui possible, n'han d'ajustar la dosi.
La insuficiència renal aguda i la insuficiència renal crònica presenten aquests símptomes comuns:
Generalment, els símptomes de la insuficiència renal crònica no es manifesten fins al cap d'un temps.
Les persones afectades també poden presentar:
La malaltia renal avançada provoca, a més, canvis en les ungles, anèmia, insuficiència cardíaca i funció mental deficient (dificultats per concentrar-se i per pensar).
Hi ha diverses causes que poden provocar l'aparició d'insuficiència renal aguda.
Les causes principals de la insuficiència renal crònica són la diabetis i la hipertensió arterial.
També hi ha altres malalties i afeccions que poden provocar danys renals, com:
Alguns fàrmacs assoleixen concentracions particularment elevades en el ronyó i, per això, també poden ser causants de malalties renals.
Cal evitar-ne l'ús en les persones amb insuficiència renal crònica i en les d'edat avançada.
Hi ha dos tipus d'insuficiència renal:
Apareix de manera sobtada, com a conseqüència de la repercussió d'una infecció o d'un traumatisme físic greus, de diversos tipus de processos inflamatoris, o per l'acció directa sobre el ronyó de fàrmacs o altres substàncies.
La diabetis i la hipertensió arterial en són les causes principals.
Generalment no presenta símptomes fins que s'arriba a estadis molt avançats.
La seva darrera etapa s'anomena insuficiència renal avançada o malaltia renal crònica avançada i s'inicia quan els ronyons ja no poden funcionar al nivell necessari per a les activitats habituals de la vida.
Document de suport a la pràctica assistencial en l'àmbit de la insuficiència cardíaca, que incorpora les darreres actualitzacions científiques i aporta recomanacions sistemàtiques per als professionals de la salut.
El protocol detalla les pautes d'actuació clínica en malalts que reben tractament amb fàrmacs anticoagulants, antagonistes de la vitamina K. El document també considera aspectes sobre el registre, la qualitat i l'organització d'aquest tipus de tractaments, amb l'objectiu que sigui un document de suport útil per al maneig d'aquests malalts.
Les recomanacions per prevenir la insuficiència cardíaca són comunes a les mesures preventives de totes les malalties del cor, una de les causes més comunes de mort i una causa important de discapacitat.
El risc de tenir una malaltia cardíaca augmenta a partir dels 45 anys en l'home i dels 55 en la dona, i també si hi ha antecedents familiars.
Algunes mesures de prevenció per disminuir el risc de patir una malaltia del cor són:
D'altra banda, la grip, els refredats i les pneumònies són malalties que poden resultat greus per a les persones que pateixen insuficiència cardíaca.
És convenient vacunar-se cada any per evitar-les.