Professor de Ciència Política i Dret de la Universitat de Toronto
Investigador de Ciència Política a la Universitat de Toronto
Catedràtic de Ciències Polítiques i de l'Administració de la Universidad de Santiago de Compostela
Resum: L'autor sosté que tot i que en els darrers anys els estudis de caire empiricopositiu han contribuït enormement al coneixement dels sistemes federals i els efectes de les seves estructures en aspectes de la vida política i social, aquestes contribucions no esgoten ni resolen per si soles la necessitat d'una teoria normativa substantiva.
Així, per exemple, la pregunta sobre l'estabilitat dels sistemes federals, pròpia de la teoria empicopositiva, no soluciona per si mateixa aquella altra que es refereix a la justícia de l'organització politicoterritorial de societats complexes.
El primer apartat planteja la reflexió sobre l'important component normatiu que, explícitament o implícita, estructura i fonamenta les investigacions de caràcter empíric; les bases teòriques pròpies de la teoria normativa resulten decisives en la formulació de preguntes, hipòtesis i valoracions sobre del funcionament dels sistemes federals.
El segon apartat tracta el silenci teòric, la invisibilitat del principi federal en el cànon de la teoria normativa liberal contemporània, bo i centrant el tema en l'aportació de John Rawls.
El tercer apartat discuteix l'assumpció que el pactisme que fonamenta l'ideari federalista s'hagi de traduir necessàriament en una formulació contractualista del federalisme.
El quart apartat analitza la naturalesa dels vincles comuns necessaris en un estat d'estats i, amb aquesta finalitat, mostra la necessitat de reintroduir en el debat, degudament reformulada, una determinada idea de nació.
Catedràtica d'Hisenda Pública a l'Institut d'Economia de Barcelona (IEB) de la Universitat de Barcelona
Resum: L'objecte de l'article és descriure les característiques principals del finançament dels ens subcentrals en els estats federals.
L'article se centra primordialment en els ens de nivell intermedi, és a dir, els estats que formen la Federació.
L'anàlisi es basa en l'experiència d'Alemanya, Austràlia, Àustria, el Canadà, Suïssa i els EUA.
Així mateix, al llarg de l'article es fa referència al finançament de les comunitats autònomes per valorar si està en línia amb el finançament subcentral dels països analitzats.
Finalment, també es posa en relleu com el model de finançament del nou Estatut d'autonomia de Catalunya ens apropa a les característiques d'un model federal.
L'anàlisi dels diversos països es realitza sobre una sèrie de temes: el grau de descentralització dels estats federals, tant pel que fa a les despeses com als ingressos impositius; les funcions de despesa per nivells de govern; l'estructura d'ingressos dels governs de nivell intermedi, destacant el grau de dependència financera; el poder tributari i l'assignació d'impostos a nivell subcentral; les subvencions d'anivellament fiscal i, finalment, els mecanismes de coordinació de caràcter politicoinstitucional entre els diferents nivells de govern.
Resum: Aquest treball tracta la principal política de descentralització durant la segona legislatura laborista a la Gran Bretanya (2001-2005): la proposta d'una assemblea democràtica per a la regió del Nord-est d'Anglaterra.
La primera legislatura laborista va tenir com a política principal la devolution a Escòcia,i a Gal·les, ratificada a través dels referèndums respectius, i l'àrea metropolitana de Londres.
Aquest primer pas en el procés de descentralització política a la Gran Bretanya va esbossar una configuració territorial del poder totalment asimètrica, tant pel que fa a diferències existents entre el marge polític i institucional de les institucions d'autogovern d'Escòcia i de Gal·les, com pel fet que Anglaterra, territori on resideix el 85% de la població de l'illa, quedava fora del procés.
Era evident que l'articulació d'Anglaterra dins del projecte de devolution quedava per definir; s'obria, doncs, el debat cap a l'anomenada "qüestió anglesa".
L'article tracta, per tant, d'oferir una perspectiva sobre els debats polítics i sobre les propostes i iniciatives governamentals adreçades a dur la devolution al territori anglès.
Les iniciatives governamentals van concloure amb el rotund fracàs del referèndum de la regió del Nord-est; el rebuig a la proposta va evidenciar les carències d'unprojecte en què el Govern no va saber aprofitar una demanda difusa d'autogovern d'aquesta regió tradicionalment laborista.
Departament de Dret Constitucional de la Universitat de Barcelona
Resum: En el número 2 de la REAF, el professor Pedro Cruz plantejava l'aprovació de l'aleshores Projecte d'Estatut d'autonomia de Catalunya com a moment inicial d'una transformació en la concepció constitucional de l'Estat autonòmic, fet que el duia a afirmar que l'actual estructura territorial de l'Estat estaria en vies de ser substituïda, més o menys nítidament, per una altra.
No estaríem, doncs, davant d'un simple reajustament de l'Estat de les autonomies, sinó davant d'un "altre Estat de les autonomies".
En aquest article, això no obstant, es defensa que el que es produeix en l'actualitat és simplement el desplegament del nostre model vigent des dels seus mateixos pressupòsits constitucionals, bo i potenciant-ne els aspectes fins ara més febles, i que, per tant, estem no davant d'una substitució del sistema sinó davant del seu desplegament adequat i natural.
Així, el "segon Estat de les autonomies" de què parlava Cruz es concep aquí com una nova etapa del mateix Estat de les autonomies en la qual es concreten aspectes com ara la distribució competencial o el finançament, i es dóna sortida a les noves necessitats de participació de les institucions autonòmiques en les decisions de l'Estat; tot això amb la finalitat de poder construir formes més intenses d'integració política dels ciutadans, en la mateixa comunitat autònoma i en el model constitucional espanyol.
Professora titular d'Hisenda Pública a l'Institut d'Economia de Barcelona (IEB) de la Universitat de Barcelona
Resum: Aquest article analitza les conseqüències que pot tenir per Espanya i per Catalunya el recent canvi en les regles de joc de les perspectives financeres de la Unió Europea.
Així doncs, l'article repassa, en primer lloc, les relacions pressupostàries de la Unió Europea amb Espanya i Catalunya i, en segon lloc, presenta i valora les perspectives financeres aprovades per al període 2007-2013.
En tercer lloc, s'analitzen en detall les conseqüències per a Espanya i Catalunya de les principals partides que inclouen les perspectives, com són la política de cohesió, les polítiques de creixement i la política exterior.
Finalment, un apartat de conclusions valora l'impacte de les esmentades perspectives a Espanya i a Catalunya, remarcant que tant l'ampliació de la Unió Europea com el propi ritme de creixement econòmic espanyol han comportat una reubicació del país en les escales econòmiques.
Si bé aquesta reubicació ha tingut com a conseqüència directa la pèrdua de recursos derivats de la política de cohesió, també cal dir que ha obert la possibilitat d'obtenir uns avantatges, de menys pes quantitatiu però importants des d'un punt de vista qualitatiu i estratègic, que poden tenir repercussions molt favorables a mitjà i llarg termini.
Doctoranda al Departament de Ciències Polítiques i Socials de la Universitat Pompeu Fabra
Professora de Dret Constitucional de la Universitat de Girona
Resum: L'article té per objecte l'anàlisi del règim lingüístic al nou Estatut d'autonomia de Catalunya.
Després de realitzar una reflexió preliminar sobre el paper de la regulació d'aquest règim en la norma estatutària, s'atura en els debats mantinguts en aquesta matèria durant el procés estatutari per entrar, a continuació, a examinar la seva concreta regulació.
En primer lloc, en allò que es refereix al deure de coneixement del català i al caràcter d'aquest deure; en segon lloc, a la consolidació de la posició jurídica de l'aranès; a continuació analitza les formes de participació de l'Estat i de la Generalitat en la projecció exterior de la llengua catalana en l'àmbit europeu i internacional, i en la relació amb els territoris amb vincles lingüístics amb Catalunya; en quart i últim lloc, s'ocupa del reconeixement d'un catàleg de drets lingüístics en diferents àmbits públics (administracions públiques, i en especial l'àmbit de la justícia) i privats (empreses).
S'encara, així, l'anàlisi completa de les aportacions del nou Estatut al règim lingüístic.
Professora titular de Dret del Treball i de la Seguretat Social de la Universitat Autònoma de Barcelona
Resum: Un dels àmbits competencials tradicionalment més problemàtics ha estat el referent a la seguretat social, especialment al règim econòmic.
La jurisprudència constitucional, en contrast amb l'anterior, ha estat, en canvi, molt escassa, i es redueix a tres sentències que marquen l'evolució des d'una postura molt restrictiva per les comunitats autònomes a una d'una mica més favorable a les seves possibilitats d'actuació, reconeixent-los certes competències de caràcter instrumental.
En tot cas, més enllà d'aquesta discreta evolució, els fonaments últims que sustenten cada una de les sentències són essencialment els mateixos, i queden encara avui per resoldre una part dels interrogants que envolten la distribució de competències en l'àmbit que tractem, especialment en el de l'esmentat règim econòmic.
L'objecte del present article és analitzar la situació existent fins a l'aprovació del nou Estatut d'autonomia, la posició del Tribunal Constitucional i l'anàlisi dels canvis que comporta aquest nou Estatut, així com els possibles efectes futurs.