projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
El Palau Robert presenta l'exposició itinerant "Premsa i dictadura: l'abat Escarré a Le Monde" que la Comissió Escarré i l'Associació de Periodistes Europeus han organitzat en escaure's els 50 anys de les declaracions de l'abat al prestigiós diari francès.
La mostra es pot visitar del 16 de gener al 2 de febrer, a la Sala d'Actes de les Cotxeres.
El monestir de Montserrat, el Centre d'Història Contemporània de Catalunya, el Memorial Democràtic, el Palau Robert, "la Caixa" la Universitat Autònoma de Barcelona, la Universitat de Vic, la Universitat de Lleida, el Consell de Diplomatura Pública i el Centre d'Informació, la Fundació Pere Tarrés, a la vegada que altres institucions, participen d'aquesta iniciativa i vetllen, amb exposicions i altres actes, per la difusió d'uns fets que posen de manifest la trista situació que es vivia al país no fa tants anys i com el canvi a millor no va venir per si sol sinó que va ser gràcies a persones que van decidir comprometre's i arriscar-se a fer-ho possible.
El secretari de Comunicació del Govern, Josep Martí, va inaugurar l'exposició el dijous 16 de gener.
També hi van assistir el director general d'Atenció Ciutadana i Difusió, Ignasi Genovès; el comissari de la mostra, Josep Maria Cadena, i la presidenta de l'Associació de Periodistes Europeus, Teresa Carreras.
En el decurs de l'acte, presentat pel sotsprior del Monestir de Montserrat, Joan Recasens, l'exsecretari de l'abat Escarré, Aureli Argemí, va pronunciar una conferència, i posteriorment es va projectar l'audiovisual "L'abat Escarré.
Per facilitar als visitants el bon coneixement d'uns esdeveniments que molts d'ells no van viure, la mostra presenta retalls de premsa, llibres, revistes, textos relacionats amb el tema i una filmació en la qual es reprodueixen els testimonis d'alguns dels protagonistes que encara queden d��aquell temps.
A la vegada, uns panells resumeixen la biografia de l'abat Escarré; reprodueixen les declaracions al rotatiu francès i les tradueixen al català; expliquen qui fou el periodista José Antonio Novais, corresponsal a Espanya de Le Monde i que realitzà aquella informació, i recullen reaccions de les autoritats franquistes.
El comissari de la mostra, Josep Maria Cadena, assenyala que l'exposició posa de manifest com unes manifestacions que podien semblar de transcendència relativa dins el context mundial de les notícies van escrostonar l'aparent immobilitat del règim de força espanyol i donaren veu internacional a les aspiracions de Catalunya com a poble.
"El país -afirma el comissari i periodista- estava sotmès, des de l'acabament de la Guerra Civil el 1939, a una fèrria dictadura, i la presa de posició de l'alt representant eclesiàstic provocà un fort trasbals dins el resclosit àmbit polític espanyol i representà un aval al ressorgiment de l'esperit cívic a Catalunya".
Audiovisual "Commemoració declaracions abat Escarré a Le Monde"
L'exposició "Un ara mateix...per sempre" que es presenta al Palau Robert reivindica la figura del qui va ser bisbe auxiliar de Barcelona, Joan Carrera, que es va caracteritzar per la seva estimació al país i a l'Església, tarannà obert, i dialogant, i proximitat als sectors més necessitats.
La mostra itinerant dóna a conèixer el pensament i la trajectòria del bisbe Joan, mitjançant una selecció de fotografies i textos que el bisbe va publicar durant 25 anys a la seva columna "Ara mateix" al setmanari Catalunya Cristiana, i es pot visitar del 9 al 18 de gener a la Sala d'Actes de les Cotxeres.
L'acte inaugural de la mostra tindrà lloc el dijous 8 de gener, a les 19.30 hores, a l'Auditori del Palau de la Generalitat, coincidint amb la presentació del llibre biogràfic d'Editorial Mediterrània "JOAN CARRERA.
Un bisbe del poble", escrit pel polític i l'historiador Joaquim Ferrer i Francesc Teruel, amb pròleg del cardenal-arquebisbe de Barcelona Lluís Martínez Sistach.
La Comissió Memorial Joan Carrera de la parròquia de Sant Isidre de l'Hospitalet de Llobregat, on el bisbe va desenvolupar la seva tasca pastoral durant molts anys, va promoure la mostra, amb la voluntat de reivindicar i mantenir viva la memòria del bisbe Joan, 5 anys després de la seva mort i 60 d'ençà que va ser ordenat prevere a Montserrat.
La mostra s'ha presentat prèviament a Montserrat, per la devoció del bisbe a la Mare de Déu, com es va demostrar amb el fet que escollís la imatge de la Moreneta per al seu escut episcopal.
La mostra ha coincidit amb l'aniversari de diversos esdeveniments significatius amb els quals el bisbe Joan va assumir un protagonisme destacat: 30 anys de la Fundació Escoles Parroquials de Catalunya, 20 anys de la primera emissió de Ràdio Estel i pels 30 anys del document "Arrels cristianes de Catalunya".
Els articles publicats a Catalunya Cristiana donen a conèixer el pensament del bisbe, la seva visió clara dels fets socials, polítics, culturals i d'Església, i posen de manifest les seves qualitats d'assagista i prosista.
La mostra pretén ser una festa en honor de la paraula singular del bisbe.
Jordi Breu, membre fundador de la Comissió Memorial Bisbe Carrera, assenyala "que la lectura atenta dels textos ens descobreix la figura d'un veritable humanista, capaç d'escriure i dissertar sobre tot allò que preocupa els homes i té a veure amb la seva existència.
Jordi Breu destaca la preocupació del prelat per les persones més necessitades, l'estimació amb què les escoltava i com procurava sempre solucionar els seus problemes.
Les fotografies de Tanya Habjouqa sobre la vida diària a Palestina, amb les quals va guanyar el World Press Photo del 2014, s'exposen a la Sala 4 del Palau Robert, del 14 de maig al 30 d'agost, en el marc del Festival Docfield>15, que organitza Photographic Social Vision.
El vídeo de l'exposició a Youtube
DOCfield>15 ofereix diferents activitats dirigides a públics de totes les edats per apropar als ciutadans la millor fotografia documental.
Els tallers fotogràfics, les propostes educatives o les visites guaides permeten gaudir del DOCfield>15 i aprofundir en els continguts. més informació..
L'exposició de Tanya Habjouqa, Occupied Pleasures, observa els petits –però no per això insignificants– moments de la vida quotidiana amb un esmolat sentit de l'humor, tot revelant una narrativa que contrasta amb els reportatges més habituals sobre aquest mateix tema, centrats sobretot en la violència i el conflicte.
Més de quatre milions de persones viuen a Gaza, Cisjordània i Jerusalem Est.
La majoria de la gent procura, segons el relat de la fotògrafa, gaudir de les seves vides, en un context de conflicte, sota condicions polítiques i econòmiques difícils i amb llibertat de moviments limitada després de 48 anys d'ocupació.
El festival DOCfield, en el qual s'inclou el projecte Occupied Pleasures, compta amb el suport institucional de la Generalitat de Catalunya i l'Ajuntament de Barcelona.
Les imatges s'han realitzat entre el 2009 i el 2015.
L'autora es fixa, amb un agut sentit de l'humor, en aquests petits moments de la vida diària, que no són en absolut insignificants, i ens revela unes realitats que contrasten fortament amb les imatges que normalment arriben de la regió, centrades en la violència i el conflicte.
La fotògrafa explica la necessitat de canviar el punt de vista sobre aquesta zona tan convulsa: "Tal com la presenten els mitjans occidentals, la narrativa visual de Palestina sovint queda retratada només a través d'un prisma molt estret.
Tot i que fer vida normal és una cosa impossible per als palestins, enmig d'aquesta realitat discordant, homes, dones i nens sovint aconsegueixen esgarrapar moments per gaudir de plaers senzills".
Habjouqa reflexiona sobre l'origen de la sèrie i diu: "He buscat juxtaposar la política i l'absurditat del dia a dia.
La inspiració per a aquest projecte em va venir el 2009, mentre era a la franja de Gaza: vaig entrevistar un home que, negant-se a ser desposseït del seu dret a estimar, va fer entrar d'amagat la seva núvia jordana des d'Egipte, pels túnels.
Em va dir: 'Va ser com una pel·lícula de Bollywood: la tenia dreta davant meu, tremolant i bruta de cap a peus...
Tanya Habjouqa va créixer entre Jordània i Texas (Estats Units).
Va realitzar el projecte fotogràfic amb una subvenció de Magnum i va fer la major part de les fotos entre el gener i el setembre del 2013 quan estava embarassada del seu segon fill.
L'exposició "Lituània inèdita", inaugurada el 21 de gener a la Sala d'actes de les Cotxeres del Palau Robert, és la primera de les activitats que organitza el Govern d'aquest país bàltic per donar a conèixer la realitat política, econòmica, social i turística d'aquest territori durant l'any en què assumeix la presidència de la Unió Europea.
L'ambaixadora de la República de Lituània, Audra Plepytè-Jara, va remarcar la importància d'aquesta presidència per divulgar la realitat global del seu país durant l'acte inaugural de l'exposició "Lituània inèdita".
Per l'ambaixadora, aquesta difusió i projecció a l'exterior, mitjançant exposicions com la del Palau Robert, seminaris, concerts..., es combinarà, en l'àmbit europeu, durant el 2013, amb polítiques per fomentar el creixement econòmic i combatre l'atur amb eficàcia.
Audra Plepytè-Jara també va afirmar que Catalunya és molt apreciada i coneguda a Lituània pel seu patrimoni artístic i cultural, per les seves platges i clima, i per la projecció d'un equip de futbol tan atractiu com el F.C. Barcelona.
La primera intervenció en aquest acte va anar a càrrec del director general d'Atenció Ciutadana i Difusió, Ignasi Genovès, que va remarcar l'afecte i l'admiració de Catalunya per Lituània, i també la bellesa i l' impacte de les imatges captades pel fotògraf que es presenten a l'exposició.
Al seu torn, el nou secretari d'Afers Exteriors, Roger Albinyana, va remarcar que des de Catalunya es va seguir amb molt interès el procés que va portar Lituània a la independència i també el fet que el país ha superat una situació econòmica difícil fent les reformes necessàries, estant present a la Unió Europea i l'OTAN.
Per Albinyana, "Lituània és l'exemple d'un país que ha construït estructures d'Estat i esdevingut un país modern i capdavanter".
Finalment, el cònsol Honorari de la República de Lituània, Jordi Sumarroca, va explicar que Lituània, un país amb 3,5 milions d'habitants, mostra una gran empenta i que assumirà amb il·lusió la presidència de la Unió Europea a partir del juliol.
L'exposició "Lituània inèdita" recull una selecció de fotografies captades per Marius Jovaisa en més d'un centenar d'hores de vol amb la idea d'immortalitzar els paisatges, les ciutats, els pobles, els monuments i fenòmens naturals d'aquest país.
La mostra es pot visitar entre el 22 de gener i el 17 de febrer de 2013.
DOCfield>15 ofereix diferents activitats dirigides a públics de totes les edats per apropar als ciutadans la millor fotografia documental.
Els tallers fotogràfics, les propostes educatives o les visites guaides permeten gaudir del DOCfield>15 i aprofundir en els continguts.
Passejades fotogràfiques amb visita guiada a diferents exposicions que apropen a alguns dels temes més significatius del Festival.
De la mà d'un expert en anàlisi del llenguatge visual i a través del comentari comparat dels diferents projectes veurem com un mateix tema es pot abordar des de di­verses perspectives i entendrem com s'utilitzen en cada cas els recursos propis de la fotografia.
TALLER: VISITA GUIADA + PRÀCTICA PERSONAL
Taller on analitzem la mirada particular de diferents au­tors per tal d'ajudar-nos a construir el nostre propi discurs.
Durant la visita a l'exposició, s' analitza el llenguatge de l'autor/a per revelar algunes eines precises que permetran llegir i comprendre les fotografies, com també els pro­cessos i els recursos tècnics i filosòfics utilitzats per a construir les històries presentades.
Els assistents posaran en pràctica allò après realitzant un exercici fotogràfic on hauran de tenir en compte els aspectes i les temàtiques analitzats durant la visita.
El taller conclourà amb el visionat i comentari de les imatges realitzades.
1 sessió: 20 € estudiants i socis PSV
3 sessions: 50 € estudiants i socis PSV
Tanya Habjouqa ens mostra el conflicte israelià-palestí de forma fresca, irònica i esperançadora.
Una manera de narrar aquesta realitat que s'allunya del seguiment periodístic clàssic i s'endinsa en nivells més subtils i profunds.
A continuació, Guillaume Herbaut ens farà retrocedir un any en el temps per reflexionar sobre l'inici de l'actual conflicte armat a Ucraïna.
Dos apropaments visuals ben diferents a dues problemàtiques contemporànies que ens permeten reflexionar sobre allò que queda fora de l'enquadrament.
Tanya Habjouqa ens ofereix una narrativa diferent sobre Palestina que no acostuma a aparèixer als mitjans de comunicació.
Conservant un to juganer i divertit malgrat els increïbles obstacles, parla de la força dels palestins, essencial per la seva supervivència davant la ocupació.
Les seves fotografies ajuden a trencar amb els estereotips preconcebuts sobre els palestins a Gaza, la Franja Oest i Jerusalem Est i esdevenen testimoni de la seva resiliència.
A la manera de Tanya Habjouqa, indagarem en la forma de canviar la nostra pròpia mirada sobre el nostre context més proper.
L'exposició itinerant dedicada a Rafael Patxot vol posar en relleu la magnitud de la seva tasca com a mecenes en els àmbits científic, social i cultural a Catalunya i també com a científic i promotor de la cultura, coincidint amb la recent commemoració del cinquantè aniversari de la seva mort.
Mecenes, científic..., l'home", que es pot visitar del 12 de febrer al 8 de maig a la Sala 4, l'organitzen la Generalitat, la Diputació de Barcelona i l'Institut d'Estudis Catalans, amb la col·laboració de la Diputació de Girona, el Museu de Ciències Naturals de Granollers i Benecè Produccions.
En són els comissaris Manuel Castellet i Jordi Soler.
Del 12 de febrer al 8 de maig a la Sala 4.
Rafael Patxot va néixer a Sant Feliu de Guíxols el 1872 en una família d'industrials, i va estudiar a Barcelona, París i Londres.
Va ser un dels mecenes més importants de la cultura catalana de les primeres dècades del segle XX, amb projectes culturals com ara l'Institut d'Estudis Catalans o l'Obra del Cançoner Popular de Catalunya, i un dels precursors de l'estudi de l'astronomia i la meteorologia a Catalunya.
L'any 1936 es va veure forçat a exiliar-se a Suïssa, d'on va decidir no tornar -ne mentre el país estigués en mans del règim feixista de Franco.
L'exposició és un acte de mecenatge, emulant la feina de Patxot.
Cinc artistes visuals -Ana Garcia-Pineda, Roc Parés i Burguès, Jaume Pitarch, Job Ramos i Carles Santos- han rebut l'encàrrec de crear una obra original inspirant-se en una de les facetes del polièdric personatge, a qui desconeixien anteriorment.
Aquestes obres originals seran el centre de cadascun dels blocs que conformen l'exposició: La família, el llegat; Mecenatge; Catalanitat; Renúncia; Tot un caràcter, i Exili.
Aquests blocs estan complementats per dos espais més, que serveixen d'entrada i sortida de l' univers Patxot, L'espai de cada bloc el delimita una porta.
La porta és un element que en l'univers Patxot està carregat de simbolisme.
Sense anar més lluny, Patxot es va fer dur la porta de la seva biblioteca personal a la seva residència a l'exili, que és la que veiem al final de l'exposició.
La porta permet que el visitant tingui la sensació d' entrar a cadascun dels racons de l'univers Patxot que cada bloc mostra.
L'exposició ja s'ha presentat a l'Espai Santa Caterina de Girona, al Museu de Ciències Naturals de Granollers, i al Museu d'Història de Sant Feliu de Guíxols.
El programa Espai Terra de TV3 parla de l'exposició sobre Rafael amb el comissari Castellet
Homenatge a l'escola catalana i democràtica de la postguerra
L'exposició "Parlaré a classe" vol posar en valor la tasca pedagògica a contracorrent que va portar a terme Carme Serrallonga a favor de l'escola catalana i democràtica en la postguerra civil espanyola amb la fundació de l'Escola Isabel de Villena.
Isabel de Villena, una experiència pedagògica singular", que té com a comissaris Ricard Lobo i Piti Español, es pot visitar del 15 de setembre a l'11 de desembre del 2016 a la Sala 4 del Palau Robert.
El projecte pedagògic de Carme Serrallonga, llicenciada en Lletres i persona amb gran vocació pedagògica que s'ho mirava tot amb ulls de mestra, va apostar per mantenir la continuïtat del català, dels valors humans i pedagògics de l'ensenyament públic de l'Institut Escola de la República i una voluntat democratitzadora i modernitzadora que contrastava amb el projecte de l'escola franquista, fosca, autoritària, feixista i representada per Agustina de Aragón i la consigna "No hablaré en classe".
Alguns dels documents oficials adreçats a les escoles que es presenten a l'exposició donen a conèixer les exigències de la dictadura franquista a les escoles: ensenyament en castellà, nens i nenes separats, assignatures per conformar l'esperit nacional espanyol...).
La mostra submergeix en la ideologia i el tarannà d'una experiència pedagògica peculiar i, en el seu moment, capdavantera, malgrat tots els obstacles polítics i administratius.
Una experiència pedagògica que es va portar a terme des d'altres escoles i entitats amb el pas dels anys.
El grup humà que es va responsabilitzar del projecte, amb Carme Serrallonga, Ricard Albert i Mercè Ros al capdavant, va cohesionar i humanitzar el mètode pedagògic de tarannà liberal, obert a tothom, amb total respecte a les diverses races, idees i religions, i neutral políticament.
Així es donava resposta a la preocupació de pares i mares pel caire que agafaria l'ensenyament a la postguerra.
La creació de l'Escola Isabel de Villena a Barcelona i també altres escoles i entitats culturals per tot el país van conformar un moviment educatiu compacte i alternatiu a l'oficial, que va ser l'embrió del sistema de renovació pedagògica, generador del posterior sistema públic i concertat del país.
Les imatges del material pedagògic, el testimoni d'exalumnes i professors, i l'audiovisual sobre el pensament pedagògic de Carme Serrallonga en primera persona, evoquen un temps ja llunyà i una experiència pedagògica encara plenament vigent.
L'exposició, que se centra en l'experiència de l'Escola Isabel de Villena, es desenvolupa en cinc espais: Fundació.
Projecte pedagògic; Carme Serrallonga; Escola, cultura i societat; El Villena... i molts més.
Lloc: Sala d'actes del Palau Robert
El Palau Robert recorda el mecenatge i l'activisme de J.B. Cendrós a favor de la cultura catalana en una exposició que es presenta del 20 de desembre al 30 d'abril del 2017, a la Sala 4 del Palau Robert.
L'exposició "Cendrós, un empresari d'acció!", que té com a comissaris el periodista i escriptor Genís Sinca i la promotora cultural Laura Cendrós, l'organitza la Generalitat de Catalunya, amb el patrocini de la Diputació de Barcelona, l'Obra Social "la Caixa", Òmnium Cultural, la Fundació Carulla, Floïd, Bon Preu/Esclat i Nubul, i el diari Ara com a Media Partner.
El president de la Generalitat, Carles Puigdemont, inaugurarà l'exposició el 19 de desembre, a les 19 hores.
També hi intervindran el director general de Difusió, Ignasi Genovès, i els comissaris de la mostra.
L'exposició és un recorregut exhaustiu per la vida i obra de Joan Baptista Cendrós i Carbonell (Barcelona 1916-1986), l'industrial que no tan sols va provocar una revolució en el món de la cosmètica masculina amb l' aftershave Floïd sinó que va convertir-se en un dels mecenes més originals del segle XX a Catalunya.
J.B. Cendrós, un dels cinc empresaris fundadors d'Òmnium Cultural (1961), va ser l'ideòleg del Premi Sant Jordi (1959) i va sacsejar el món editorial en repatriar les Edicions Proa (1964).
L'exposició se centra en un seguit d'accions, algunes summament vistoses en la difícil conjuntura de la dictadura franquista.
El relat expositiu s'estructura en sis àmbits temàtics: La revolució del Floïd, A Tot Vent, 007 Llicència per editar, Un país normal, Honora els poetes i D'ofici: mecenes.
Una exposició al Palau Robert reivindica el llegat que va deixar el folklorista autodidacta, escriptor i promotor Aureli Capmany en la cultura catalana a partir del personatge d'en Patufet, protagonista de la revista infantil dirigida per Capmany.
L'exposició és una de les activitats programades pel Govern amb motiu de la commemoració del 150è aniversari del seu naixement.
"Patufet, on ets?" es pot visitar del 21 de setembre al 20 de gener a la Sala 4 del Palau Robert.
La comissària de l'exposició i també de l'Any Capmany és Montserrat Garrich, autora del llibre Aureli Capmany, l'obra d'una vida i experta en la cultura catalana i en la història de la dansa popular.
La directora general de Cultura Popular i Associacionisme Cultural, M. Àngels Blasco, va inaugurar l'exposició "Patufet, on ets?" ahir al vespre.
Van intervenir a l'acte la comissaria Montserrat Garrich i, des de Brussel·les, el director de Promoció Internacional de la Cultura, Lluís Puig.
La tasca d'Aureli Capmany (1868-1954) a favor de la cultura catalana el va portar a publicar la col·lecció titulada Cançoner popular (1901-1913), que conté més de 100 cançons populars il·lustrades pels millors dibuixants de l'època.
També cal destacar el Calendari de llegendes, costums i festes tradicionals catalanes (1951).
Va ser un dels fundadors de l'Orfeó Català (1891) i de l'Esbart de Dansaires (1907), i va dirigir l'Esbart Català de Dansaires (1909).
Per altra banda, fou el fundador i el primer director de la revista infantil En Patufet (1904) i va col·laborar en d'altres publicacions infantils.
També és una figura cabdal per a l'estudi de la ciutat de Barcelona.
Capmany, de formació autodidacta, va portar a terme una tasca pedagògica important donant eines als mestres i professors per al reconeixement de l'ús de la cançó, la dansa, el teatre, la rondalla i la llegenda com a eines pedagògiques.
L'exposició s'estructura en deu apartats: Aureli Capmany i Farrés; En Patufet; Cançons, crits, orfeons i corals; Rondalles, contes, romanços i llegendes; Balls, danses, imatgeria festiva; Festes, costums; Sants, santes i mares de déu; Jocs, joguines; Barcelona; Gremis, confraries, oficis, i Teatres, espectacles i titelles.
A l'exposició també es projecta un audiovisual que recorda la vida i la trajectòria de Capmany en diverses facetes.
Tota la informació sobre el tema es recull en el catàleg de l'exposició.
Web commemoratiu de l'Any Capmany
Demà dijous, 28 de febrer, a les 18.30 hores, s'ha programat una visita guiada a l'exposició "Mig Europa cau.
Impressions de Josep Pla sobre la Gran Guerra" amb el comissari Francesc Montero, doctor en Filologia Catalana, membre de la Càtedra Josep Pla i de l'Institut de Llengua i Cultura Catalanes de la Universitat de Girona.
"Mig Europa cau" recorda l'enorme impacte de la Primera Guerra Mundial en l'evolució històrica, social i cultural del segle XX a través de la mirada de l'escriptor.
L'exposició és una coproducció de la Fundació Josep Pla (FJP) i la Càtedra Josep Pla (Universitat de Girona-Grup62-FJP).