El seu metge podria recomanar-li cirurgia:
La cirurgia d'alliberament se sol indicar quan la SCC no respon al tractament conservador, quan hi ha lesions neurològiques persistents o prolongades (més de 6 mesos) o en casos d'atròfia muscular.
A Catalunya en els darrers anys s'han intervingut entre 8.500 i 9.500 pacients per any de cirurgia per a la SCC.
D'aquests, 72 de cada 100 persones són dones (72%).
La major part de persones intervingudes, 71 de cada 100 (71,5%), estan entre els 45 i 79 anys.
La cirurgia de la SCC és un dels procediments recollits en les llistes d'espera.
La cirurgia redueix la pressió sobre el nervi medià al canell.
El metge talla el lligament per alleujar la pressió sobre el nervi.
La cirurgia es practica amb anestèsia local o locoregional i no requereix hospitalització.
Molts pacients requereixen cirurgia en ambdues mans.
Existeixen bàsicament dos tipus de cirurgia d'alliberament del canal carpià:
El metge fa un petit tall (incisió) al palmell de la mà i talla el lligament anular del carp, alliberant-ne el nervi medià.
La mida i forma de la incisió poden variar.
La cirurgia d'alliberament és el tractament més eficaç per a la SCC.
El procediment es fa generalment amb anestèsia local o locoregional i és ambulatori, tret que hagi consideracions mèdiques poc freqüents.
El metge fa un petit tall al canell (tècnica d'un sol portal), o un petit tall al canell i un altre al palmell de la mà (tècnica de dos portals).
Col·loca un tub prim il·luminat amb una càmera connectada, anomenat endoscopi, en la incisió.
Això li permet veure les estructures del canell (com el lligament anular del carp) sense haver d'obrir la zona amb una incisió.
Vostè pot decidir ser intervingut si ha tingut símptomes importants durant molt de temps i altres tractaments no l'han ajudat.
L'única diferència important entre els dos tipus de cirurgia és que la cirurgia endoscòpica disminueix la cicatriu postoperatòria, les molèsties que aquesta provoca i també provoca menys disminució de la força de forma temporal.
En canvi, i com a desavantatge, cal destacar que la lesió iatrogènica del nervi medià és més freqüent amb la cirurgia endoscòpica que amb la cirurgia oberta, pel fet que la tècnica endoscòpica implica més temps d'aprenentatge.
La cirurgia endoscòpica té un cost econòmic superior.
La majoria de les persones que se sotmeten a cirurgia per a la síndrome del canal carpià milloren els símptomes en menys o cap dolor i entumiment a la mà i una millor funció de la mà després de l'operació.
No està clar quant de temps ha d'intentar-se el tractament no quirúrgic abans de considerar la cirurgia.
En general, les persones que tenen la síndrome del canal carpià greu tenen menys símptomes i una millor funció de la mà després de la cirurgia que les persones que segueixen utilitzant fèrules de canell o una combinació de medicina i teràpia de la mà.
La cirurgia sembla més efectiva per millorar els símptomes de la SCC a llarg termini que les injeccions de cortisona.
Encara que les injeccions poden produir més millora que la cirurgia a curt termini, aquest avantatge es perd després d'un any.
Tots dos tipus de cirurgia –oberta i endoscòpica– funcionen igual de bé per millorar els símptomes.
No hi ha resultats sòlids que donin suport a la necessitat de substituir l'alliberament del canal carpià amb la tècnica de cirurgia oberta per procediments quirúrgics alternatius existents per al tractament de la síndrome del canal carpià.
La decisió final de fer la cirurgia per via endoscòpica en lloc de la cirurgia oberta dependrà del cirurgià.
Encara que els símptomes es poden alleujar immediatament després de la cirurgia, la recuperació total de la cirurgia del canal carpià pot necessitar mesos.
Els resultats estan també en funció de la gravetat de la compressió del nervi i de la presència d'altres patologies causals.
La recuperació es completa quan sols hi ha compressió, però si aquesta és de llarg temps d'evolució, greu, en persones grans o amb diabetis, la recuperació pot no ser completa.