projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
La millora de la taxa d'emancipació juvenil i la facilitació de l'accés a l'habitatge del col·lectiu jove és una prioritat.
Vídeo: Dades sobre pressupost i nombre d'actuacions relatives a 2017.
La millora de la taxa d'emancipació juvenil i la facilitació de l'accés a l'habitatge del col·lectiu jove és una de les prioritats del PAPJ 2017-2020.
Com a conseqüència de la crisi, el PAPJ: Horitzó 2016 va centrar gran part dels seus esforços a construir mesures i actuacions per promoure el manteniment de l'habitatge i evitar-ne la pèrdua a les persones joves, especialment aquelles en situació de més vulnerabilitat.
Aquest nou PAPJ, malgrat que segueix incorporant mesures i actuacions adreçades al col·lectiu jove en situació de més vulnerabilitat, posa també l'accent en la reorientació de mesures cap a l'impuls de l'accés a l'habitatge, i així ho deixarà palès el Pla territorial sectorial d'habitatge (PTSH), que es troba en procés d'elaboració.
A més a més, aquesta aposta pretén anar més enllà de la incorporació de mesures conjunturals, ja que preveu mesures de caràcter estructural orientades a l'increment del parc públic, que és un aspecte fonamental per poder incidir sobre la situació actual del mercat de l'habitatge.
Entre aquestes mesures, cal destacar:
— La promoció pública d'habitatge de lloguer
— La construcció de nous habitatges socials
— L'ampliació de les tipologies de tinença
Així mateix, el PAPJ 2017-2020 també incorpora mesures immediates per facilitar l'accés del col·lectiu jove a l'habitatge, especialment en règim de lloguer.
Això es farà a través d'un nou enfocament en els ajuts per al pagament de l'habitatge, amb un augment important dels recursos destinats a la població jove, ja que serà una prioritat dins de les convocatòries i a qui es destinarà el 30 % dels ajuts.
El PAPJ 2017-2020 també incorpora mesures i actuacions centrades en l'impuls de les noves formes d'accés i de tinença d'habitatge.
Es pretén, d'una banda, promoure el coneixement i l'impuls des dels ens locals de les noves formes d'accés o de tinença de l'habitatge (compartir pis, masoveria, cooperatives en cessió d'ús, etc.).
I, de l'altra, donar a conèixer al col·lectiu juvenil (i als professionals que treballen amb joves) aquestes formes d'accés i de tinença d'habitatge més flexibles.
En aquest sentit, un altre aspecte que inclou el PAPJ 2017-2020 que cal destacar és el desenvolupament de mesures per atendre millor les necessitats d'assessorament i d'intermediació de les persones joves en matèria d'habitatge arreu del territori.
Aquest impuls implicarà també un reforç del treball conjunt entre totes les institucions que intervenen en l'àmbit de l'habitatge o que acompanyen joves i hi treballen, per garantir la coordinació i la complementarietat de la intervenció i afavorir el treball en xarxa.
Al llarg de dècades la preocupació pel benestar de les persones i per disposar d'un entorn de qualitat ha ocupat l'agenda de les polítiques internacionals.
Recentment, com a resposta als reptes globals de la humanitat i fruit de la necessitat de disposar d'un marc consensuat per a afrontar-los, l'Assemblea General de Nacions Unides va aprovar l'Agenda 2030, on es defineixen 17 objectius compartits per multitud d'actors a escala global per aconseguir l'any 2030.
Els objectius de desenvolupament sostenible ( ODS ) de l'Agenda 2030, en vigor des de l'u de gener de 2016, cobreixen àmbits diversos que es troben interconnecats: pobresa, desigualtat, seguretat alimentària, salut, consum i producció sostenibles, creixement, ocupació, infraestructures, gestió sostenible dels recursos naturals, oceans, canvi climàtic, igualtat de gènere, pau, inclusió socials, accés a la justícia i institucions responsables.
Abasten cinc àrees clau, conegudes com les cinc "p": Persones, Planeta, Prosperitat, Pau i Partenariat.
Els Objectius de Desenvolupament del Mil·leni (ODM) són els antecedents dels ODS.
Estaven centrats bàsicament en l'agenda social per assolir el desenvolupament dels països més desfavorits.
Els ODS abasten àmbits diferents del desenvolupament sostenible que es troben totalment interrelacionats, com el creixement econòmic, la inclusió social i la protecció del medi ambient.
Els ODM s'adreçaven només als països desenvolupats, mentre que els ODS s'adrecen a tots els països del món independentment del seu grau de riquesa.
Mentre que els ODM van ser elaborats per un grup d'experts a porta tancada, els ODS són fruit d'un procés de negociació que implicà 193 estats membres de l'ONU i la participació de la societat civil, aconseguint representar moltes perspectives i interessos diferents.
Per tant, l'Agenda 2030 pren sentit en la mesura en què tots els actors participants l'assumeixin i la implementin en el seu propi àmbit d'actuació.
El 25 de setembre d'enguany el Govern de la Generalitat va acordar un pla nacional per facilitar la transició cap als objectius de l'Agenda 2030 a Catalunya, coincidint amb el quart aniversari de la seva aprovació per les Nacions Unides.
El Pla inclou els compromisos del Govern en relació amb cadascun dels ODS i les seves respectives fites, avançant al mateix temps en la coherència de les polítiques públiques.
Aquest acord Impulsa una l'aliança d'actors públics i privats de tots els àmbits per assolir els compromisos que suposen els objectius de desenvolupament sostenible.
Preveu obrir canals de participació d'experts i actors de la societat civil a través d'òrgans de participació i consulta.
Les organitzacions de l'àmbit civil i entitats locals que s'hi adhereixin al Pla Nacional de l'Agenda 2030 s'incorporaran a l'Aliança Catalunya 2030.
Una comissió interdepartamental amb representants dels diferents departaments de l'Administració de la Generalitat serà l'encarregada d'impulsar políticament la implementació de l'Agenda 20130 a Catalunya, amb el suport del Consell Assessor per al Desenvolupament Sostenible de Catalunya (CADS).
Hi ha més impostos que et poden afectar, a termini mitjà o llarg, i que has de conèixer:
Els ajuntaments tenen dret a recaptar impostos i a decidir el període en què s'han de pagar.
Alguns d'aquests impostos són els següents:
Més impostos: guals, animals de companyia, residus als locals de negocis...
Per informar-te sobre els impostos municipals del teu municipi has d'anar a l'ajuntament:
L'impost de la renda sobre les persones físiques és un tribut estatal de caràcter personal i directe basat en els principis de capacitat econòmica de les persones, justícia, generalitat, igualtat, equitat i progressivitat.
Això vol dir que l'import d'aquest impost equival a un percentatge de la renda, que varia segons els ingressos de les persones, i que unes certes circumstàncies personals, familiars i laborals de cadascú donen dret a aplicar-hi deduccions.
La declaració de la renda és el document que informa a Hisenda:
La declaració de la renda es tramita cada any, entre els mesos de març i juny.
Es concreta en un formulari llarg i de llenguatge tècnic que cal omplir i que pot resultar complex quan no s'hi està avesat.
En el moment d'omplir el formulari, has de tenir a mà tota la documentació relativa als ingressos de l'any abans.
Si no te l'han facilitada prèviament, la pots demanar als agents econòmics amb qui t'has relacionat (pagadors, entitats financeres...).
Instruments per fer la declaració de la renda:
Si no t'animes a fer la declaració pel teu compte, sempre pots recórrer als serveis privats d'un gestor o assessor fiscal que, en canvi d'uns honoraris, farà aquest tràmit per tu.
Hi ha diverses circumstàncies familiars, personals i laborals que donen dret a reduccions de l'Impost de la Renda de les Persones Físiques.
Tenir fills menors de tres anys, pagar habitatge o estalviar per comprar-ne un, viure en un pis de lloguer amb determinades condicions (antiguitat, edat del contribuent, ingressos totals...) són factors que desgraven.
També s'hi apliquen deduccions per diversos tipus d'aportacions, com ara contribucions a sistemes de previsió social o bé donacions a fundacions i entitats no lucratives d'utilitat pública.
Quan facis la declaració de la renda, informa't bé de les deduccions que són aplicables en el teu cas concret.
Si no ho veus clar amb el formulari de l'IRPF, demana assessorament a professionals especialitzats, entitats financeres i organitzacions de consumidors.
La tendència al consum excessiu i inconscient té com a conseqüències que acumulem productes innecessaris, que degradem el medi i que impulsem una mena de comerç que no respecta les relacions equitables entre el nord i el sud.
El consum pot ser una eina de transformació social.
Com a resposta al consumisme desmesurat diverses iniciatives ciutadanes promouen un consum basat en el respecte a la justícia social i al medi.
Què vol dir ser un consumidor responsable?
Informació i consells per dur una vida sostenible: recomanacions de consum i comportament a casa, a l'oficina i a l'escola, al jardí, a l'hora d'anar a comprar, al barri, a la carretera, a la platja...
Mapa col·laboratiu que mostra punts de consum responsable i economia solidària, una iniciativa de SETEM que vol donar facilitat a la recerca d'alimentació ecològica, comerç just, roba sense explotació o banca ètica a prop de casa.
Allarga la vida dels teus objectes i genera menys residus!
Ets a casa i no vols o no pots sortir però has de comprar menjar, t'interessa adquirir un llibre o música, reservar un vol o un espectacle...
Si tens un ordinador amb connexió a la xarxa, no cal que et moguis.
Avui dia gairebé tot es pot comprar per Internet i des de casa pots omplir còmodament un cistell virtual.
Ara bé, l'anomenat comerç electrònic és un sistema tan innovador com imperfecte.
Té avantatges, però també riscs i inconvenients.
Aquí t'informem i t'assessorem perquè sàpigues què cal tenir en compte a l'hora de comprar en línia.
El comerç electrònic t'estalvia temps i les cues dels comerços, et permet de comprar tothora, aprofitar ofertes exclusives o obtenir productes que no hi ha al teu país.
És una opció excel·lent per a les persones amb dificultats de moviment.
Ara bé, no hi ha cap relació física entre comprador i venedor; no pots comprovar a l'avançada la qualitat del producte; pot ser que el rebis fora del termini i en mal estat; el venedor pot cobrar-te el producte i no enviar-te'l i el procés de reclamació pot ser molt complicat si ell és d'un altre país o no t'informa del domicili físic de l'empresa.
A més a més, hi ha el risc que, de les teves dades personals i bancàries, se'n faci un mal ús o bé que hi accedeixin tercers.
Els sistemes de pagament més freqüents de les botigues en línia són targetes de crèdit, dèbit o prepagament, transferència bancària, contra reemborsament, per correu electrònic o fax i per telèfon fix o mòbil.
Així no els hauràs de donar les dades bancàries.
També t'estalviaràs abusos (si no reps el producte, no el pagues) i, a més, abans de pagar podràs comprovar si el producte és el que realment has sol·licitat i si arriba en bones condicions.
Si tens problemes amb una compra feta a Internet, adreça't primer de tot a l'establiment venedor per arribar a una solució.
Si no resoleu la diferencia i l'establiment venedor té seu a l'Estat espanyol, pots presentar una reclamació per mitjà de l'organisme de consum més proper a casa teva.
Si l'establiment té la seu en un altre país de la Unió Europea, et pots adreçar a l'Agència Catalana del Consum a través del telèfon d'Atenció Ciutadana de la Generalitat, el 012.
La Llei de serveis de la societat de la Informació i de comerç electrònic (LSSI) és el document que regula tots els aspectes relacionats amb les noves tecnologies i el comerç electrònic a l'Estat espanyol.
Les subhastes en línia són un sistema alternatiu de comerç electrònic que s'ha desenvolupat a Internet.
Hi pots comprar productes més bé de preu que no pas a les botigues físiques o virtuals, però els articles solen ser de segona mà.
En molts casos, entre els proveïdors no hi ha solament empreses, sinó també particulars.
També són un dels principals focus de frau a Internet.
Si et vols estalviar estafes, dedica una mica de temps a esbrinar com funciona la pàgina i tingues en compte que, normalment, l'empresa que gestiona el portal de subhastes només fa de mitjancera entre particulars i, per tant, es desentén de tota responsabilitat i no atén reclamacions.
Recomanacions per a participar en subhastes en línia
Potser has vist botigues on no hi ha les habituals grans marques de sucre o xocolata, en què el cafè procedeix d'una petita cooperativa de productors de Guatemala o els cereals vénen de l'altiplà bolivià.
Probablement és una botiga de comerç just.
Els preus poden ser més elevats que no els del supermercat de la cantonada de casa, però, en canvi d'això, pots estar segur que els productors n'han obtingut un preu just.
El comerç just és una forma alternativa de comerç que mira d'aconseguir relacions comercials més equitables entre els països rics i els països pobres del planeta.
Es basa en valors ètics i ambientals, en oposició als criteris exclusivament econòmics del comerç tradicional:
Preu que cobreix el cost de producció dels articles.
Retribució digna del treball necessari per a produir-los.
Respecte dels drets humans i laborals.
Erradicació de l'explotació infantil.
Beneficis socials per a les comunitats productores.
El consum de productes de comerç just contribueix al desenvolupament sostenible dels països productors del sud i a millorar-ne de les condicions comercials.
Les dues primeres botigues de comerç just de l'Estat espanyol van obrir l'any 1986.
Les vendes d'aquests productes no han parat de créixer, sobretot el cafè, el cacau, el te i el sucre.
En l'actualitat podem trobar tant productes alimentaris (cafè, el cacau, sucre, melmelada, mel, cereals, llegums, arròs, xocolata...) com també productes tèxtils (peces de vestir, parament de la llar...) i molts d'altres, com joguines, productes d'artesania, llibres, articles de regal...
El segell de comerç just és un distintiu de garantia que té com a objectiu afavorir el consum d'aquest tipus de productes.
Els distintius principals són el segell Fairtrade i el de l'Organització Mundial del Comerç Just.
Entitat sorgida del compromís d'organitzacions de comerç just d'arreu del món.
Comunitat global d'empreses socials.
El seu sistema de garanties acredita que els seus membres són veritables empreses de comerç just.
Creada per afavorir la comunicació entre les entitats que promouen el comerç just a l'estat espanyol, fomenta el debat sobre els criteris ètics en les pràctiques comercials, duu a terme accions d'informació i sensibilització i afavoreix la coordinació de les importacions i pràctiques comercials.
Procura no caure en paranys per a consumidors inexperts i sigues conscient que un consumisme exagerat pot ésser negatiu, tant per a la butxaca com per al medi.
Tots podem ser víctimes d'una estafa.
Heus aquí els fraus més habituals i els mecanismes de defensa que tens a l'abast.
Vols saber els principis del comerç just, qui el promou i on pots trobar-ne productes?
T'expliquem amb detall les precaucions que has de prendre abans, durant i després de la teva compra en línia.
Recomanacions per practicar un consum conscient i responsable a la vida quotidiana i accés a diverses iniciatives que el promouen.
Els darrers anys els sistemes de comunicació entre els clients i les entitats financeres han evolucionat moltíssim.
Si fa uns anys era imprescindible de fer cua davant una finestreta per treure diners o pagar un rebut, avui la majoria d'entitats fomenten l'ús de caixers automàtics per a operacions simples com ara ingressar i retirar diners, pagar rebuts, comprovar el saldo o demanar un extracte del compte.
A més a més, gràcies a internet podem saber tothora l'estat de les finances.
Gairebé totes les entitats ofereixen la possibilitat de consultar els comptes en línia, fer-hi transferències, consultes i fins i tot invertir-hi en borsa.
Abans de decantar-te per un banc o caixa d'estalvis, has de determinar si vols anar sempre a la mateixa oficina i ésser atès personalment i, per tant, la xarxa d'oficines o caixers de l'entitat t'és més aviat indiferent; o bé si t'estimes més usar els caixers automàtics i t'interessa accedir-hi des de llocs diferents.
Potser ets dels que ho fan tot per internet, sense moure't de casa, i per tant consideres més convenient dipositar els diners en una entitat que opera exclusivament en línia, perquè les comissions que hauràs de pagar per fer qualsevol gestió o tràmit seran sensiblement inferiors a les que cobren les entitats presencials.
De la preocupació d'alguns inversors per a saber on els van a parar els estalvis han sorgit iniciatives, com ara les banques ètiques o els productes financers amb contingut ètic.
La crisi, la desconfiança en les entitats tradicionals i el Moviment 15-M han posat d'actualitat aquesta nova iniciativa.
La banca ètica és una modalitat d'estalvi en què els particulars o les empreses tenen plena confiança que els seus diners no serviran per a finançar activitats èticament reprovables, com ara el comerç d'armes.
Es defineix sobretot per la seva transparència en les gestions que duu a terme, que estan regides per cinc principis ètics: ètica aplicada, implicació, coherència, participació i transparència.
Tal com una entitat tradicional, la banca ètica rep diners de particulars i els inverteix lliurement.
La principal diferència està en el fet que el client no delega la responsabilitat moral de decidir quines empreses es finançaran amb els seus diners, sinó que exigeix que les inversions cerquin objectius socials, ambientals, culturals o humanitaris.
Alhora, la banca ètica facilita els crèdits a col·lectius tradicionalment exclosos del sistema financer.
En desenvolupar activitats diferents de les de la banca tradicional, aplicar comissions de cost més realista i tenir un codi ètic rigorós, la banca ètica també té menys beneficis.
Just els necessaris per assegurar la viabilitat del projecte, sense haver de remunerar els accionistes.
Els bancs ètics encara tenen poca presència a l'Estat espanyol i el volum de negoci no els permet d'oferir una xarxa pròpia de sucursals similar a la dels bancs i les caixes tradicionals.
Tanmateix, les noves tecnologies els han permès de desenvolupar-se enormement, i podem accedir ràpidament -per via telefònica o per internet- a les entitats que promouen un estalvi ètic.
En vista de l'increment de la demanda de productes financers ètics, cada vegada hi ha més entitats que ofereixen articles financers com els microcrèdits, dels quals trobaràs informació en la secció Productes financers, o els fons d'inversió ètics o plans de pensions ètics i solidaris.
Article: Banca ètica: la importància de l'impacte social positiu en les finances
Quan vagis al banc o a la caixa t'oferiran diverses modalitats de dipòsits per guardar-hi els diners.
Cada entitat té unes condicions específiques i aquí no les detallarem pas, però t'explicarem quins son els principals sistemes d'estalvi.
També hi ha els comptes d'estalvi relacionats amb una operació concreta.
És el cas dels comptes habitatge, per exemple, en què les quantitats dipositades s'han d'esmerçar exclusivament en l'adquisició d'un habitatge.
Si retirem els diners abans d'hora hem de renunciar als interessos.
Els bancs i caixes ofereixen targetes de crèdit o de dèbit als clients com una eina per a administrar els fons dipositats.
Cadascú decideix lliurement quina fa servir, segons el sistema de pagament que s'estimi més, però convé saber quines diferències hi ha entre l'una i l'altra.
Si has de manllevar una quantitat de diners per pagar un projecte personal, les entitats financeres ofereixen préstecs (també anomenats ) a un interès variable i durant un termini fix.
Tots els bancs i caixes solen oferir condicions especials per a joves.
Cada caixa o banc té uns criteris propis per a acceptar un préstec, però en general tots volen assegurar-se que tens solvència (capacitat de retornar el préstec) com a client i te'n demanaran garanties personals (propietat de béns o recursos) o alienes (avals).
Si no pots demostrar solvència i has de menester un préstec, cada cop hi ha més iniciatives de finançament alternatives, per mitjà dels microcrèdits o de la banca ètica.
Els microcrèdits són préstecs de quantitats limitades per a pagar projectes d'autoocupació a persones que, per la situació en què es troben, no poden accedir al sistema tradicional de crèdits.
Aquests préstecs no requereixen cap aval ni cap garantia, i sovint es concedeixen amb la tutela i l'acompanyament d'entitats socials.
Les condicions d'aquests microcrèdits varien d'unes institucions a unes altres: en canvia el tipus d'interès, les comissions, els terminis de devolució i fins i tot l'existència o no de període de manca (possibilitat d'ajornament de la devolució).
El refinançament és un sistema pel qual un particular, ofegat pels pagaments que ha de fer, demana un préstec per pagar alhora tots els deutes acumulats.
Així, la quota mensual resulta més assequible, per bé que el termini del crèdit sigui més llarg i l'interès, molt més alt.
Com que les entitats financeres sovint deneguen aquestes operacions per manca de solvència de qui les demana, usurers i intermediaris sense escrúpols s'ofereixen a donar els diners necessaris per a refinançar els deutes; però tot això té uns costos elevadíssims a termini mitjà i llarg.
Els bancs i les caixes promouen els fons d'inversió i de pensions com una forma d'estalvi a llarg termini que serveix per a recuperar els diners amb un benefici variable, després d'un període determinat (en jubilar-se, per exemple).
Com que gestiona fons, l'entitat financera disposa lliurement d'una gran quantitat de diners de particulars que pot administrar com consideri més convenient.
Això inclou canalitzar l'estalvi aliè cap a mercats financers organitzats, empreses de qualsevol mena o paradisos fiscals, per exemple.
Que és la primera vegada que obres un compte corrent?
Vols rendibilitzar els teus estalvis?
Les entitats financeres ofereixen un munt de dipòsits i serveis, però cadascun té unes condicions i particularitats.
Informa't de les diferentes possibilitats que tens a l'abast.
Dipòsits, targetes, préstecs, fons d'inversió i de pensions...
Coneix què són i aprèn com funcionen aquests productes.
Et preocupa on van a parar els teus estalvis mentre no els hagis de menester?
Informa't sobre la banca i les finances ètiques.
Les teves preferències pel que fa a la facilitat i al cost de les gestions també són rellevants a l'hora de triar l'entitat financera.
Les nostres activitats diàries ens obliguen a moure'ns constantment i sovint molts dels trajectes i itineraris que fem també els fan altres persones.
Segurament, quant surts de casa cada dia per anar a treballar o estudiar, o al final de la jornada quan tornes a casa coincideixes amb la mateixa gent: amics, companys de feina o universitat, veïns o gent que fa el mateix recorregut que tu.
D'altra banda, si has de fer un viatge llarg pots trobar gent que també el vulgui fer i us podríau posar d'acord per compartir vehicle i despeses.
Per què no sumar esforços i disminuir les despeses fent una cosa tan senzilla com compartir el vehicle privat?
Estalvi de les despeses en concepte de transport
Contribuir a una mobilitat més sostenible
Disminució del consum energètic i la contaminació
Disminució de la densitat del trànsit i afavorir un espai públic menys saturat
En viatges llargs, poder compartir també la conducció del vehicle
Evidentment el boca a orella i parlar amb la gent que t'envolta és la millor manera de trobar persones interessades.
Però també ho pots fer mitjançant serveis web especialitzats en posar en contacte persones que ofereixen el seu vehicle a d'altres que no en tenen, tant per a viatges curts com per a viatges llargs.
Si estudies a la universitat, és possible que aquesta disposi d'un servei per compartir cotxe.
En la majoria dels casos aquests serveis són gratuïts.