En funció del seu risc d'infecció, els agents biològics es classifiquen en quatre grups.
La seva inclusió en cada grup ve determinada per les propietats intrínseques de l'agent biològic: la patogenicitat de l'espècie microbiana en humans, el perill pel personal treballador, la facilitat de propagació i l'existència o disponibilitat de profilaxis o tractament eficaç,
(1)Tot i així, alguns dels microorganismes d'aquest grup poden causar efectes al·lèrgics, tòxics, irritants, inflamatoris, etc.
En l'annex II del RD 664/1997, de 12 de maig, sobre la protecció del personal treballador contra els riscos relacionats amb l'exposició a agents biològics durant el treball, es presenta una llista d'agents biològics, classificats en els grups 2, 3 ó 4, segons el criteri exposat.
Cal tenir en compte les notes introductòries que conté l'annex, que faciliten informació addicional essencial per acabar de valorar la perillositat intrínseca dels agents biològics.
En aquest cas, apareix al costat del nom de l'agent biològic implicat el símbol de la notació que correspon.
També cal tenir present que en aquesta llista no figuren alguns agents biològics patògens perillosos, i que en altres casos, la classificació pot no ajustar-se a la seva perillositat real.
Per exemple, recentment alguns brots en humans de determinats virus (alguns corona virus), classificats com a agents biològics del grup 2, han causat malalties greus, amb alta mortalitat, i contra els quals no es disposa de vacuna i els tractaments que existeixen són limitats.
Els apartats següents descriuen diferents agents biològics, les vies de transmissió, la malaltia causant, les ocupacions de risc i es remarca la importància de les mesures preventives des del punt de vista del personal treballador exposat o potencialment exposat.
Es prioritzen aquells agents biològics que tingui o puguin tenir més transcendència epidemiològica.
CATALÀ - Guia d'actuació per a la prevenció de riscos laborals davant d'agents biològics perillosos altament transmissibles en centres sanitaris
CASTELLÀ - Guia d'actuació per a la prevenció de riscos laborals davant d'agents biològics perillosos altament transmissibles en centres sanitaris.
Recomanacions per a empreses amb personal treballador exposat o potencialment exposat al virus d'Ebola (FHVE).
Des del punt de vista de la prevenció de riscos laborals, els treballadors exposats són els professionals, sanitaris o no sanitaris, que han estat en contacte amb un cas sospitós o diagnosticat o bé han patit una altra exposició laboral al virus Ebola.
Cal tenir en compte que el risc de contagi en el nostre entorn és amb persones malaltes o bé amb el cadàver de persones diagnosticades de la malaltia, per tant a nivell professional es transmet per contacte íntim amb el malalt o el difunt i pot ser de la forma següent:
D'acord amb aquest criteri podríem establir diferents nivells d'exposició de treballadors, situacions que s'han d'incloure necessàriament a l'avaluació de riscos dels llocs de treball implicats:
Recomanacions generals a les empreses
Les empreses sanitàries han d'adaptar el protocol "Recomanacions per al personal sanitari en contacte amb casos confirmats o sospitosos per la febre hemorràgica pel virus d'Ebola (FHVE)" del Departament de Salut de la Generalitat de Catalunya, a les seves característiques específiques.
A més, tant aquestes empreses com les que no pertanyin al sector sanitari però que tinguin personal treballador potencialment exposat al virus, han de complir la normativa de prevenció de riscos laborals, particularment el RD 664/1997, de 12 de maig, sobre la protecció dels treballadors contra els riscos relacionats amb l'exposició a agents biològics durant el treball.
Aquesta normativa estableix, entre altres qüestions importants, les següents:
Els serveis sanitaris d'aïllament on es trobin pacients que estiguin o se sospiti que estiguin contaminats per aquest virus han de complir amb mesures seleccionades corresponents al nivell 4 de contenció de l'annex IV d'aquest Rd.
També implica que la manipulació de mostres biològiques potencialment contaminades amb aquest virus s'ha de realitzar en un laboratori amb un nivell 4 de contenció, segons el mateix annex.
Aquests laboratoris han de treballar amb cabines de seguretat biològica de classe III.
El personal treballador exposat ha d'estar protegit amb equips de protecció individual (EPIs) adequats.
En el cas dels treballadors amb risc alt o molt alt, aquests equips han de ser guants (dobles) i roba de protecció contra agents biològics, ulleres de muntura integral o pantalla facial, i mascareta respiratòria FFP3.
Aquests equips han de ser d'un sol ús, i s'han de gestionar com a residus contaminats.
El personal treballador exposat ha d'estar correctament informat i format sobre aquest risc i les mesures preventives a aplicar, mitjançant protocols escrits de treball.
La formació ha de ser teòrica i pràctica, i és particularment important en tot el procés de col·locació i, sobretot, de retirada dels equips de protecció individual.
Es recomana dur a terme aquestes tasques amb personal actuant com a control extern de suport.
Els protocols d'actuació han d'incloure les especificacions de descontaminació i desinfecció de materials, equips i instal·lacions (sales d'aïllament, dependències temporals d'estada dels pacients, vehicles de transport) potencialment contaminats, així com la correcta gestió dels residus també potencialment contaminats.
Cal mantenir contínuament oberts els canals de consulta i participació amb els treballadors o els seus representants, en la presa de decisions sobre els aspectes de l'activitat de l'empresa relacionats amb l'exposició del personal treballador al virus d'Ebola (idoneïtat EPIs, canvis en protocols, etc.).
Cal vetllar per la correcta coordinació d'activitats empresarials entre les diferents empreses que tinguin personal treballador involucrat en operacions amb risc d'exposició a aquest virus (p. ex., en centres sanitaris, personal sanitari extern, personal de neteja, de manteniment, de seguretat, de transport, etc.).
Cal preveure en els protocols possibles situacions d'exposicions accidentals o d'emergències, per tal d'establir les mesures preventives adients.
Recomanacions específiques a les empreses en relació amb la possible declaració de casos
Els casos diagnosticats de persones que ocupin llocs de treball on hagin estat exposats (cosa que hauria d'estar reflectida en l'avaluació de riscos com a llocs de treball amb risc biològic pel que fa al virus Ebola), seran contemplats com a malalties professionals del Grup 3.A.01 del quadre de malalties professionals del Reial decret 1299/2006, de 10 de novembre, que desenvolupa l'article 116 del text refós de la Llei general de la Seguretat Social (LGSS) aprovat pel Reial decret legislatiu 1/1994, de 20 de juny.
En la notificació dels casos de dany a la salut derivat del treball previstos en els articles 115 i 116 del Text refós de la Llei General de la Seguretat Social (LGSS) aprovat pel Reial Decret Legislatiu 1/1994, de 20 de juny en els què l'afectació d'un treballador per Febre Hemorràgica pel Virus Ebola (FHVE) tingui la consideració de contingència professional s'haurien de comunicar d'acord amb el Reial decret 1299/2006 i els codis acordats per l'OMS, el Ministeri de Sanitat i el Departament de Salut, que són:
La comunicació de malaltia professional (MP) es durà a terme d'acord amb els treballadors exposats (professionals sanitaris o no sanitaris que han estat en contacte amb un cas sospitós o diagnosticat o bé han patit una altra exposició laboral al virus Ebola).
Accident de treball (LGSS, art. 115)
Quan siguin ocupacions no incloses en els llistats anteriors, es comunicaran com a accidents de treball d'acord amb l'article 115 del Text Refós de la Llei General de la Seguretat Social.
Exposicions accidentals: accident de treball (AT) és qualsevol lesió corporal que el treballador pateixi en ocasió o a conseqüència de la feina que executi per compte d'altri.
Recomanacions específiques derivades de l'estat de salut o de les característiques individuals dels treballadors i treballadores
a) D'acord amb l'article 25 de la Llei de prevenció de riscos laborals i l'article 37.3.g del Reial decret 39/1997 del Reglament dels serveis de prevenció, els empresaris i empresàries, mitjançant les persones responsables de la vigilància de la salut del servei de prevenció de l'empresa, han d'identificar, a partir de l'avaluació de riscos, sempre que aquesta avaluació ho faci necessari i d'acord amb els criteris establerts per l'autoritat sanitària, les persones que calgui considerar com a especialment sensibles per aquest risc biològic sempre tenint en compte que aquesta informació està sotmesa a confidencialitat i no pot ser usada per a cap altra finalitat.
b) Així mateix i, d'acord amb l'article 26 de la Llei de prevenció de riscos laborals, l'empresari/ària ha de tenir en compte totes les treballadores en situació d'embaràs i les que en el seu lloc de treball duguin a terme, d'acord amb l'avaluació de riscos i els criteris establerts per l'autoritat sanitària, una tasca amb alt risc d'exposició de contagi de la malaltia, i per tant s'hauran d'adoptar les mesures preventives adients, com per exemple canviar-les de lloc de treball.
Enllaços, referències i documents
Virus transmissibles de persona a persona per picada de mosquits tigre ( Aedes): dengue, Chikungunya i Zika
Sobre els agents biològics i els seus efectes
Els virus del dengue, Chikungunya i Zika són agents biològics patògens, que formen part del grup dels arbovirus (arthropod-borne-virus, virus transmesos per artròpodes -insectes i aràcnids), i que provoquen infeccions que afecten a diversos òrgans.
Es tracta, en general, d'infeccions lleus que cursen amb febre, mal de cap, dolors articulars i erupció cutània, si bé en alguns casos poden causar malalties greus, com el dengue greu (o dengue hemorràgic).
En el cas del virus Zika, a més, s'ha relacionat la infecció amb complicacions neurològiques i autoimmunes, així com amb un augment de nadons amb microcefàlia.
Aquestes malalties acostumen a estar associades a les zones geogràfiques on viuen els vectors transmissors i els animals que serveixen de reservori, normalment les zones tropicals i subtropicals.
No obstant això, ja s'han produït alguns casos autòctons de Chikungunya a Itàlia (en 2007) i a França (2010), i de dengue a Madeira, Croàcia, França i Grècia (en 2010).
D'acord amb RD 664/1997, de 12 de maig, sobre la protecció dels treballadors contra els riscos relacionats amb l'exposició a agents biològics durant el treball, el virus del dengue (tipus 1 - 4) està classificat en el grup 3 i el virus Chikungunya està classificat en el grup 3 (*) de l'annex II de l'esmentat RD.
El virus Zika no apareix específicament en aquest annex, però per les seves característiques es pot considerar inclòs dins l'epígraf genèric d'altres flavivirus de coneguda patogenicitat", que es classifiquen en el grup 2 d'aquest mateix annex.
Tots tres virus es transmeten per picada de mosquits femella infectats del gènere Aedes, sobretot d'Aedes aegypti en les regions tropicals.
Les persones infectades són els portadors i multiplicadors principals del virus, i els mosquits s'infecten en picar-les.
Fins al moment actual, A. aegypti no està present a Espanya, i segons el Projecte "Fauna Europea" té una presència dubtosa en altres països del sud d'Europa.
En canvi, el mosquit tigre (Aedes albopictus), originari del sud-est asiàtic i que també pot transmetre aquests virus, es va detectar a Catalunya en 2004, i s'ha estès actualment a València, Múrcia, Balears, Andalusia, País Basc i Aragó.
A Catalunya, fins a l'any 2010 hi havia 170 municipis, pertanyents a 16 comarques, amb presència de poblacions estables d'aquest mosquit.
El mosquit tigre vola baix (acostuma a picar a les cames) i pica sobretot de dia, a diferència de les espècies de mosquit comunes a Europa (Culex), que són actives únicament durant el crepuscle.
Informacions recents han posat de manifest la transmissió del virus del Zika per altres vies, com ara la materno-fetal, la via sexual i a través de transfusions de sang (aquesta darrera via compartida també amb el dengue).
També es disposa d'informació sobre la transmissió accidental del virus del dengue per inoculació amb un objecte punxant en un laboratori.
Personal que viatgi a zones endèmiques per motius de feina
S'ha de considerar població treballadora potencialment exposada el personal que viatgi per motius de feina a països on aquestes malalties siguin endèmiques (on la malaltia s'ha mantingut per un període de temps llarg amb un elevat nombre de persones infectades).
Personal que treballi a Catalunya en zones amb presència de mosquit tigre
Avui en dia cap d'aquestes tres malalties suposa un problema de salut pública a Catalunya, havent-se detectat únicament casos importats procedents de zones tropicals (no són malalties endèmiques aquí).
Tot i així, a causa de l'enorme mobilitat humana i de la presència del mosquit tigre, el risc de transmissió no és nul, especialment durant el període d'activitat d'aquest insecte (aproximadament entre juny i octubre).
Tenint això present, el personal treballador potencialment exposat a aquests agents al nostre territori serien aquelles persones que treballin en zones amb presència del mosquit tigre (principalment zones urbanes), desenvolupant la seva feina a l'aire lliure (jardiners, treballadors de la construcció, personal de neteja urbana, treballadors de cementiris, personal treballador de dipòsits de pneumàtics (espais preferents de cria dels mosquits), etc.) o bé en centres de treball amb obertures sense elements de filtració de l'aire (finestres practicables, portes obertes, etc.).
Personal amb risc d'exposició a fluids biològics de persones infectades
S'ha de considerar igualment personal treballador potencialment exposat el personal sanitari i el personal de laboratori que pugui estar exposat a fluids biològics de persones infectades, bé per via directa (p. ex., esquitxades o contacte amb ferides) o bé per punció amb objectes tallants o punxants contaminats.
Actualment no hi ha tractament específic ni vacuna contra cap d'aquestes tres malalties.
Per al personal que viatgi a zones endèmiques per motius de feina
Les empreses han de facilitar que el personal treballador que ha de viatjar per feina s'informi adequadament sobre el risc de contagi de malalties infeccioses al país que es vol visitar, considerant les malalties aquí tractades, però tenint també present altres que puguin ser igualment endèmiques (com la malària, per exemple).
És important, en aquest sentit, la visita a un centre de vacunacions internacionals o a una unitat de salut internacional per demanar consell, tenint en compte que cal programar la visita amb temps suficient.
Per al personal que treballi a Catalunya en zones amb presència de mosquit tigre
Mesures adreçades a controlar la població de mosquits
Les actuacions de control del mosquit tigre s'han de basar en el control integrat de plagues, de manera que s'integrin les mesures preventives amb mesures de control físic, mecànic i biològic prioritàriament i, en cas necessari, de control químic.
En el cas del mosquit tigre, les mesures preventives constitueixen el millor mètode de control.
L'actuació més efectiva és evitar la posta d'ous i el creixement de les seves larves aquàtiques.
Per tant, la manera més eficient de controlar la població de mosquits tigre per part de les empreses és portar un control estricte dels possibles focus de cria de mosquits als centres de treball, detectant i eliminant l'aigua dels recipients petits exteriors amb aigua estancada (embornals, petites basses o fonts ornamentals, recipients petits, pneumàtics vells, testos, petits forats d'arbres, etc.).
Alguns exemples detallats d'aquestes mesures s'ofereixen al document "Estratègia per a la prevenció i el control del mosquit tigre a Catalunya".
Especial atenció mereixen aquelles activitats comercials i industrials (centres de jardineria, centres de recuperació de residus, de desguàs de vehicles, instal·lacions d'hibernació de barques, instal·lacions agrícoles i ramaderes, etc.) que disposin de punts d'acumulació d'aigua, per l'ús de pneumàtics o altres elements de risc.
En aquests casos cal una vigilància periòdica dels punts de risc per evitar la proliferació dels mosquits, i el control dels possibles focus de cria de mosquits ha d'incorporar-se a l'activitat preventiva de les empreses.
Mesures per evitar l'entrada de mosquits a centres de treball
En cas de disposar de finestres practicables o altres obertures als seus centres de treball, les empreses han d'evitar l'entrada de mosquits a través de la instal·lació de teles mosquiteres que n'impedeixi el pas.
Mesures per evitar les picades del personal que treballa a l'exterior
Les empreses han de valorar, i en el seu cas facilitar, l'aplicació de les mesures preventives següents per part del seu personal treballador:
Per al personal amb risc d'exposició a fluids biològics de persones infectades
Per tal d'evitar l'exposició a fluids biològics de persones infectades, el personal sanitari ha de seguir en tot moment les precaucions estàndard, així com les mesures establertes a l'Ordre ESS/1451/2013, de 29 de juliol, per la que s'estableixen disposicions per a la prevenció de lesions causades per instruments tallants i punxants en el sector sanitari i hospitalari.
En el cas del personal de laboratori, cal seguir estrictament les mesures de bioseguretat adaptades al nivell requerit per treballs amb aquest tipus d'agents biològics (nivell 3), intentant, en la mesura del possible, limitar o eliminar els procediments amb objectes punxants o tallants.
CEAB-CSIC (Centre d'Estudis Avançats de Blanes – Consell Superior d'Investigacions Científiques), CREAF (Centre de Recerca Ecològica i Aplicacions Forestals), ICREA (Institució Catalana de Recerca i Estudis Avançats).
Comissió Interinstitucional per a la Prevenció i Control del Mosquit Tigre a Catalunya.
Estratègia per a la prevenció i el control del mosquit tigre a Catalunya.
La grip aviària és una malaltia infecciosa causada per un virus de la grip que normalment afecta les aus i, menys habitualment, els porcs.
L'agent responsable és l'Influenzavirus de tipus A, un virus de la mateixa família que el virus de la grip humana.
La transmissió de la grip aviària a l'home és rara però pot tenir lloc en moments de contactes freqüents i/o intensius amb ocells infectats.
La transmissió es pot dur a terme per pols contaminada, per defecacions o per secrecions respiratòries dels ocells.
La transmissió té lloc principalment per via respiratòria o per projecció sobre les mucoses oculars.
També cal tenir present que les mans contaminades poden portar el virus a prop de les vies respiratòries o de les mucoses oculars.
Les espècies animals que poden ser infectades per aquest virus són les d'ocells domèstics, salvatges (especialment els aquàtics) i ocasionalment alguns mamífers aquàtics (foca, balena) o terrestres (porc, cavall, visó, gat...).
La major part dels subtipus de la grip aviària no s'han detectat en l'ésser humà com és el cas del subtipus A (H5N8) que s'ha identificat recentment en aus a Catalunya.
Trobareu dades actualitzades sobre els subtipus en les pàgines web dels Departaments d'Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació (situació actual) i de Salut (informació de salut pública sobre el focus de grip aviària detectat en aus a Catalunya).
Activitats professionals amb risc d'exposició al virus
Els treballadors amb risc d'exposició són aquells que en les seves activitats professionals poden tenir un contacte estret amb els ocells, avirams o altres animals infectats o bé quan el seu medi ambient estigui contaminat, especialment:
Mesures generals de prevenció col·lectives
Les mesures de prevenció de la grip aviària comencen pel control de les importacions d'ocells vius i de productes derivats (ous, plomes, femtes...) per evitar l'entrada de productes contaminats.
Higiene general en les granges i altres espais
Formació i informació dels treballadors
Col·locació de mitjans adaptats, sobretot:
Reduir les fonts de contaminació possibles
En una granja o altres espais amb risc on es detecta el focus
Respectar les mesures col·lectives de lluita en cas d'infecció.
Les botes i altres proteccions individuals reutilitzables es netejaran i desinfectaran adequadament.
Les proteccions individuals d'un sol ús es retiraran un cop fora de la zona contaminada i seran gestionades com a residus contaminats segons les directrius dels serveis veterinaris.
Equips de recollida i de desinfecció
Informació dels riscos vinculats a la transmissió de la grip aviària.
Equips dels serveis d'esquarterament
Ministeri de Sanitat, Serveis Socials i Igualtat
Febre hemorràgica de Crimea-Congo
La febre hemorràgica de Crimea-Congo (FHCC) és una malaltia causada per un virus del gènere Nairovirus.
Està classificat com a agent de risc biològic de nivell 4 i es transmet per la picada de paparres, especialment del gènere Hyalomma.
Es va descriure per primera vegada a Crimea el 1944 i, posteriorment, es va verificar al Congo el 1969.
Es troba àmpliament estesa a escala mundial, i afecta població de diverses zones de l'Àfrica, l'Àsia, l'Europa de l'Est i l'Orient Mitjà.
En els darrers anys, a Europa s'han produït brots de la malaltia, principalment a Turquia i els països dels Balcans.
Les condicions necessàries per a la circulació del virus i que poden provocar l'aparició de casos, també en altres zones, són la presència de vectors competents, hostes que poden amplificar el cicle epidemiològic i les condicions climatològiques adequades per mantenir-lo.
A Espanya, a la Comunitat de Madrid, el setembre de 2016, es van detectar per primera vegada dos casos d'humans infectats per l'exposició a paparres.
S'han fet estudis en zones ramaderes concretes per tal de relacionar la distribució dels tipus de paparres que incorporen el virus amb la densa població de bestiar existent.
S'han concentrat a la zona oest de la península, que constitueix part de la ruta migratòria d'aus que van des d'Àfrica fins a Europa i que són portadores de paparres vectores.
Per tant, la dispersió del virus en territoris nous es podria produir pel moviment del bestiar infectat i per la introducció d'aus migratòries portadores de paparres infectades.
Les paparres del gènere Hyalomma són els vectors més eficients, encara que també s'ha aïllat el virus en altres gèneres del grup de les paparres dures (Ixodidae), que també poden transmetre la malaltia.
Entre els hostes de les formes adultes de les paparres que transmeten el virus de la FHCC, s'hi troben principalment els grans herbívors: una àmplia varietat d'animals salvatges, com els cèrvids; i els animals domèstics, com les vaques, les ovelles, les cabres, els cavalls, els burros, etc.
Els animals s'infecten per la picada de paparres transmissores del virus, que roman en el torrent circulatori durant aproximadament una setmana després de la infecció.
Les persones es poden infectar:
El risc de transmissió entre persones es produeix durant el període de càrrega vírica, que coincideix amb el simptomàtic, i augmenta a mesura que progressa la malaltia, quan s'afavoreix el contacte amb secrecions i fluids contaminats.
No hi ha evidència de transmissió de la malaltia durant el període d'incubació, quan encara no hi ha símptomes.
Els treballadors amb risc d'exposició són principalment els que desenvolupen activitats professionals en estret contacte amb la natura en àrees endèmiques (per picada directa de la paparra), les que poden implicar tenir contacte directe amb la pell o les mucoses danyades de bestiar infectat (per exemple, durant el seu sacrifici o escorxat), i les que poden implicar estar amb contacte directe amb sang, secrecions, fluids corporals o òrgans de persones infectades, com per exemple:
Vacunació i mesures profilàctiques
Actualment, no hi ha cap vacuna disponible per a les persones ni per als animals.
Hi ha un tractament amb un medicament antiviral, que pot ser eficaç si es comença a administrar en la fase primerenca de la malaltia.
És difícil prevenir o controlar la infecció en els animals, atès que passa desapercebuda.
A banda de la gran importància de detectar la infecció al més aviat possible, l'única manera de reduir la infecció humana és la sensibilització sobre els factors de risc i l'educació de la població sobre les mesures que es poden adoptar per a la reducció de l'exposició al virus.
Per al risc de transmissió de paparres a les persones:
Per al risc de transmissió dels animals a l'home:
Per al risc de transmissió entre persones:
Control de la infecció en centres sanitaris:
Guia d'actuació per a la prevenció de riscos laborals davant d'agents biològics perillosos altament transmissibles en centres sanitaris [en línia].
Barcelona: Generalitat de Catalunya, 2017.
Departament de Salut Febre hemorràgica de Crimea-Congo.
Departament de Salut Agència de Salut Pública de Catalunya.
Protocol d'actuació davant casos sospitosos de febre hemorràgica de Crimea-Congo.
OMS Organització Mundial de la Salut.
La sarna o escabiosi és una parasitosi de la pell causada per l'àcar Sarcoptes scabiei.
Es manifesta amb una erupció que produeix picor intensa ocasionada pels àcars femella adults que excaven túnels a la capa superficial de la pell.
La picor assoleix la màxima intensitat durant la nit.
També pot manifestar irritació entre els dits, els plecs articulars (colzes i canells) o al voltant dels òrgans genitals.
La transmissió pot ser directe (de pell a pell) o indirecta, mitjançant contacte amb material contaminat recentment.
Un àcar adult només pot sobreviure un o dos dies fora de l'organisme humà.
Una altra possibilitat de transmissió és la que es pot produir pel contacte amb un animal afectat per la malaltia, però és una infestació autolimitada i lleu que només afecta la zona de contacte directe amb l'animal afectat.
El període d'incubació és de 2 a 6 setmanes i, en general, la transmissió es produeix per contacte personal proper i prolongat amb la pell d'una persona afectada.
La sarna o escabiosi pertany al grup III del quadre de malalties professionals: exposició a agents biològics.
A Catalunya els brots de sarna (quan es detecten dos o més casos relacionats en el temps i l'espai) són de declaració obligatòria a l'Agència de Salut Pública de Catalunya (ASPCAT).
Activitats professionals amb risc d'exposició a sarna
Els treballadors amb risc d'exposició són els que en les seves activitats professionals poden tenir un contacte estret amb persones, animals o material que estiguin contaminats, especialment:
Tractament i mesures profilàctiques
Agència de Salut Pública de Catalunya.
Departament de Salut Informació sobre els brots d'escabiosi (sarna) a Catalunya
Documents elaborats per tal de contribuir a la gestió de la protecció del personal treballador contra els riscos per a la seva salut i seguretat derivats de l'exposició a agents biològics durant el treball.
Recomanacions a les empreses davant períodes d'alta incidència de grip
Conjunt d'activitats o mesures materials i organitzatives que cal implantar amb la finalitat d'eliminar o reduir i controlar els riscos del personal treballador exposat a agents biològics.
Les mesures que cal adoptar han de seguir l'ordre de prioritat següent:
Guia d'actuació per la prevenció de riscos laborals front agents biològics perillosos altament transmissibles en centres sanitaris
Rentat de mans - Higiene personal per prevenir infeccions
Enllaços a organismes nacionals i internacionals
Enllaços a publicacions de l'Institut Català de Seguretat i Salut Laboral
Enllaços a jornades que ha organitzat l'Institut Català de Seguretat i Salut Laboral