projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
Un succés, la mort del gos de la veïna, s'infiltra en l'ordenada vida de Christopher Boone, el protagonista d'"El curiós incident del gos a mitjanit" de Mark Haddon.
Christopher, de 15 anys, amb síndrome d'Asperger [detall que l'autor no menciona amb la intenció integradora] és qui ens explica la història.
L'autor, entre línies, amaga una sensibilitat i un llenguatge literari ben commovedor.
Haddon s'endinsa en el cap i en el cor del noi i mostra de manera impecable el què aquest sent, com pateix, què el fa feliç, per què té reaccions que ens són "incomprensibles"...
Mica en mica, la novel·la va obrint pla i descriu de forma paral·lela què és tangible i què és moral.
Christopher creix en el transcurs d'un viatge interior mentre el seu món també s'amplia.
Surt de casa i passeja pel barri.
Es mou fins l'estació de trens.
I així, des de la mirada del noi i a través d'un periple físic i anímic, comprenem que vivim en un món immòbil i encotillat, ple de normes feixugues i mediocres, carregat d'arquetips inamovibles... i que exclou tot allò que surt d'un patró.
No ens esforcem en desxifrar els missatges.
Ni el doble sentit dels acudits.
No li agraden gens les mentides i molt les matemàtiques i la seva lògica.
Té por de les persones i dels llocs desconeguts.
No comprèn el comportament humà.
I se li suposa incapaç de relacionar-se amb les persones.
Abstret, es deixa guiar per l'instint i trenca barreres.
Arrisca el que calgui per ser fidel al seus principis, assumint-ne les conseqüències.
I, sense adonar-se'n, endreça la vida del seu pare i de la seva mare, impotents ocasionalment.
A la fi, concebem que Christopher expressa de manera diferent els seus sentiments.
Mark Haddon difon de manera artística els seus coneixements científics; "El curiós incident del gos a mitjanit" és un enriquidor regal.
Trobareu aquest llibre i altres del mateix autor a la biblioteca i també a l' eBiblio.
Podeu llegir aquesta ressenya també a: El Cau de les Paraules.
Jo Nesbo (Oslo, 1960-) és un escriptor i músic noruec.
En la seva faceta literària és conegut principalment per les seves novel·les de gènere policíac sobre l'inspector Harry Hole.
Aquesta sèrie consta actualment de 12 títols i el que us recomanem avui és el primer que va traduïr-se al català, tot i ser, en realitat, el tercer volum.
El detectiu Harry Hole és el protagonista d' "El pit-roig", narració que recrea un dels punts més foscos de la història de Noruega: la implicació del seu país amb el règim nazi durant la Segona Guerra Mundial i l'ombra que encara avui plana sobre la seva consciència col·lectiva.
La narració ens fa saltar en el temps, amb capítols ambientats als anys de la IIGM i altres a l'actualitat, on s'investiga noruecs que van anar al front a lluitar al costat de les tropes nazis i que van retornar al seu país passat el conflicte.
Aquests veterans de guerra són ara motiu d'investigació ja que un d'ells, Daniel Gudeson, sembla haver ressucitat.
En Daniel era conegut pels seus companys amb el sobrenom de "pit-roig" per la facilitat amb què tallava el coll als enemics i els tacava el pit de sang.
Nesbo va escriure basant-se en l'experiència real del seu pare, que va lluitar com a voluntari a les Waffen SS, fet que va contribuir a aconseguir recrear els episodis amb gran versemblança.
És una lectura apassionant, amb grans dosis d'acció i intriga, i amb un protagonista molt nòrdic que ens atraparà pàgina darrere pàgina fins a aconseguir desvetllar el misteri.
Marguerite Annie Johnson, coneguda com Maya Angelou (San Luis, Missouri; 4 d'abril de 1928 - Winston-Salem, Carolina del Nord; 28 de maig de 2014), va ser una brillant escriptora, poeta, cantant, ballarina, actriu, directora de revistes i una important figura del moviment pels drets civils.
L'any 1969 va publicar "I Know Why the Caged Bird Sings", ("Yo sé por qué canta el pájaro enjaulado"), el primer volum dels set llibres que composen la seva autobiografia.
Però aquest llibre no és només una autobiografia, és també una novel·la i un retrat històric de la societat estatunidenca de la primera meitat del segle XX.
Albirem l'evolució d'una dona negra, des de la dura infància d'una nena de 3 anys en un petit poble d'Arkansas fins als 17 anys d'una jove independent a San Franscisco.
Descobrim com neix el seu interès per la poesia i com apareixen les seves primeres inquietuds intel·lectuals, assistim als moviments per l'emancipació de les persones negres en un país marcat per la segregació racial.
Plena de referències a personatges històrics com Gabriel Prosser (1775-1800), que va projectar la revolta de 1100 esclaus i va ser assassinat a la forca; Nat Turner (1800-1831) que va promoure la rebel·lió a l'esclavatge i Harriet Tubman, la Mesies negra, (1820-1913) nascuda esclava, maltractada, abolicionista, humanitària, lluità per la llibertat i els drets de les dones i contra l'esclavitud i el racisme.
A "Yo sé por qué canta el pájaro enjaulado" Maya Angelou ens mostra la discriminació racial, l'inici de la Segona Guerra Mundial, el descobriment de la sexualitat, la violència contra dona, l'emancipació femenina...
Toni Morrison va dir d'ella: "va obrir el camí de l'escriptura a les dones afroamericanes d'Estats Units".
És aquest un llibre que no es pot llegir d'un sol cop; s'ha de parar, pair, pensar i tornar a començar, però que us recomanem fermament.
L'editorial Libros del Asteroide va publicar "Yo sé por qué canta el pájaro enjaulado" l'any 2016 traduït per Carlos Manzano.
El podeu trobar a l'eBiblio aquí.
Aquest any, de ben segur que la Setmana Santa serà diferent per a tots nosaltres.
Sí, ens haurem de quedar a casa, però això no ens privarà de somiar, pensar, preparar i planificar boniques excursions i petites escapades a peu, en cotxe o en bicicleta per quan s'aixequi el confinament.
Per tal de donar algunes pautes d'allà on podríem anar, i deixar volar la imaginació, des de l'Àrea Local us recomanem la Guia d'excursionisme primavera-estiu 2020.
En aquesta guia podreu trobar un grapat de recomanacions, molt variades per a tots els gustos i edats, proposades per la biblioteca que ens permetran conèixer, descobrir i gaudir de paratges on poder no ens hauríem parat mai a pensar que podrien ser un lloc bonic a visitar.
Ens hem basat principalment en seleccionar llibres que us mostrin aquells indrets que podrien ser d'interès per a tots vosaltres, curiosos, atrevits, insòlits...
Un recorregut per buscar i trobar el racó més bonic de Catalunya.
Tots aquests llibres els podreu trobar a la biblioteca a l'Àrea de Col·lecció Local i podeu consultar-ne la disponibilitat al Catàleg ARGUS.
Isak Dinesen signa aquesta obra com a pseudònim de Karen Blixen (Dinamarca, 1885-1962), escriptora en danès i anglès.
Blixen és coneguda mundialment per ser l'autora de "Memòries d'Àfrica" (1937), obra escrita a partir de la seva experiència de vida a Kenya, on va dirigir una plantació de cafè després de divorciar-se del seu cosí llunyà.
Avui us recomanem "El festí de Babette", obra breu que hem comentat a la trobada (aquest cop virtual) del grup de lectura " Cuinant entre llibres: Escandinàvia, literatura i gastronomia ".
En un poblet de pescadors envoltat pels fiords noruecs hi viu una petita comunitat luterana, aïllada i rigorosament fidel al seu mestre ja mort, gràcies als esforços de les seves dues filles per mantenir viu tant el seu record com les seves pràctiques.
Un dia truca a la seva porta una jove francesa, la Babette, amb una carta a la mà de part d'un antic amic, que els demana que l'acullin.
Ha perdut la seva família en una revolta a París.
La Babette passa a formar part de la família com a minyona, i durant 14 anys treballa per les dues germanes sense queixa i sense desvetllar cap informació del seu passat.
Coincidint amb el centenari del naixement del pastor els fa la seva primera petició, poder oferir als membres de la comunitat un banquet per agrair-los la seva hospitalitat.
Aquest conte és una fàbula sobre la felicitat i el talent.
La felicitat de petites coses com un sopar entre amics, i el talent, en aquest cas culinari, com a forma d'expressió artística.
El trobareu a la plataforma de continguts digitals eBiblio, on també podreu visualitzar la pel·lícula que porta el mateix títol i que està basada en aquesta obra.
Vivian Gornick relata a "Vincles ferotges", en primera persona, les múltiples giragonses que modelen la identitat d'una dona adulta, ella.
La narradora es troba setmanalment amb la seva mare.
I d'aquesta manera reconstrueix la seva infància i adolescència en un bloc de pisos de famílies jueves al Bronx.
De costums rígids i de caràcter fort.
Satisfeta amb els seu matrimoni.
I tota una senyora respectable entre els veïns.
Amb un fill i una vida desordenada.
I que busca la companyia i escalfor en els homes.
Gornick, mot rere mot, narra com interioritza en el temps el què és socialment acceptat: el rol de la seva mare.
I transmet com ella, tot i no ser acceptat per les altres, se sent més atreta pel comportament de la Nettie.
La consciència de ser muller conviu amb la indefugible atracció pel paper de ser l'amant.
L'autora reprodueix matisos complicats i contradiccions que emmotllen la seva relació mare-filla al llarg del temps.
Mostra el xoc entre una filla i una mare.
Filla universitària, satisfeta en el seu món de les idees i el pensament, que defuig de la ordinarietat.
Són instants que causen rebuig a l'autora però que, assumeix, formen part de la seva identitat.
A "Vincles ferotges" Gornick parla sense embuts d'una dona, d'ella, que troba el benestar, [ensopegant, i molt, és clar], en el cultiu intel·lectual de sí mateixa.
Més enllà de la relació amb la seva mare "Vincles ferotges" és l'aprenentatge vital de com una noia es converteix en una dona adulta emancipada.
Llibre, honest i íntegre, que convenç per l'exercici de desgranament de la identitat femenina amb totes les seves ombres.
Podeu llegir aquesta ressenya també a "El Cau de les Paraules".
El 2 de desembre obrim inscripcions!
Aquest 2020 arribem a la 7a edició del grup de lectura Cuinant entre llibres, i aquest cop el nostre destí serà la regió d'Escandinàvia.
Durant les 5 sessions llegirem novel·les d'escriptors nascuts als 5 països que formen part d'aquesta regió i degustarem receptes típiques de la seva cuina.
Cuinant entre llibres: Escandinàvia, literatura i gastronomia constarà de cinc sessions al llarg dels mesos de gener, febrer, març, abril i maig, i l'objectiu és llegir i comentar els llibres proposats a la vegada que descobrim i gaudim amb els plats i dolços típics d'aquests països.
El calendari de les sessions i les lectures proposades són:
Les sessions es faran al vestíbul de l'àrea de col·lecció local (segona planta) de les 18 a les 19'30h.
Els usuaris s'han de comprometre a portar alguna recepta per a degustar-la durant la sessió escollida [el primer dia entregarem un dossier amb propostes de receptes].
Cal inscriure's a través del formulari de la pàgina web o omplint la butlleta d'inscripció que podeu demanar a recepció, a partir del dia 2 de desembre.
Rebreu un correu electrònic confirmant la inscripció.
Aquesta és la frase que el pare de la Natalia diu una vegada i una altra al llarg de "Léxico familiar" i amb aquesta frase acaba el llibre de la seva família, una família gran i sorollosa, compromesa i sociable.
Natalia Ginzburg obre les portes de casa seva i ens explica al detall, com si estiguéssim mirant amb lupa, la quotidianitat, les petites coses que passen a la cuina, a l'habitació de les nenes.
Coneixem al pare, un senyor que sembla eternament enfadat, a estones despòtic i molt temperamental.
Ens parla de la seva mare, una dona una mica ingènua i apassionada de les històries però a estones inestable que està constantment fent coses, aprenent, descobrint...
Ella creix una mica al marge de tots, observant i analitzant el que passa al voltant i capficada en els seus llibres, les seves poesies i les seves novel·les que, tot i no ser gaire bona estudiant, l'han acabat convertint en una brillant escriptora.
Natalia Ginzburg (Palermo, 1916 − Roma, 1991) va ser una de las escriptores més singulars de la literatura italiana del segle XX.
Va publicar obres teatrals, assajos, relats breus i novel·les i en la seva obra explorà les relacions familiars, la política dels anys del feixisme i dels anys posteriors, la Segona Guerra Mundial i la filosofia.
Va rebre els premis Strega i Bagutta.
Us encoratgem a què llegiu i gaudiu amb la brillant Natalia Ginzburg.
Podeu trobar aquest llibre a la biblioteca.
Uri Costak (Barcelona, 1973) és llicenciat en periodisme i ha estat reporter de premsa i guionista de ràdio, a més de publicista, consultor i, ara, professor d'universitat.
L'estilita és la seva primera novel·la, publicada per Ara Llibres, que la defineix com " Un bell al·legat sobre la llibertat, la convivència i la fascinació per les vides dels altres ".
Al petit poble de Gyors de la Montagne cau un llamp sobre l'estàtua del comte Italo Rodari, la seva principal atracció turística.
Mentre avaluen les conseqüències d'haver-se quedat sense aquest reclam ocorre un fet insòlit: un home amb aspecte de rodamon apareix al poble i s'enfila dalt de tot de la columna i passa a ser el nou estilita*.
Aquest fet remou el poble a nivell econòmic, social i polític.
Els turistes de tot el món reserven plaça a les visites guiades per Gyors, el líder de l'oposició s'enfronta amb l'alcalde del poble per permetre que un desconegut s'instal·li dalt de tot de la columna, els comerciants fan l'agost venent articles amb la cara de l'estilita i les dones del poble tafanegen sobre...... perquè en una època on tot anava tan ràpid, aquell home havia decidit parar?
[RE] Persona que vivia al cim d'una àmplia columna (DIEC)
Podeu trobar aquest llibre a la biblioteca i també a la plataforma de continguts digitals eBiblio.
"La mansión de los Pampín" de Miguelanxo Prado és un còmic amb un gran recorregut editorial.
Editat per primera vegada el 2005 per Norma Editorial en gallec i traduït al castellà, aquesta obra va néixer per encàrrec del Colegio de Arquitectos de Galicia per denunciar l'especulació urbanística.
Miguelanxo Prado ha guanyat diversos premis en la seva trajectòria com a dibuixant i autor de còmics, destaca el "Gran Premi del Saló del Còmic de Barcelona 2007" i el "Premio Nacional de Cómic de 2012".
Ens relata la història d'una família d'una gran ciutat espanyola, que hereten una casa al camp i desitgen utilitzar-la per ascendir de nivell socioeconòmic intentant incrementar el seu valor.
Amb molta intel·ligència i recursos, l'autor narra algunes de les realitats actuals del nostre país: l'especulació, la burocràcia, l'egoisme, la manca de valors patrimonials i d'ètica dels especuladors, així com la cerca d'estatus social i econòmic de la classe mitjana treballadora.
És un títol que s'utilitza als instituts per explicar tots aquests temes.
Podeu llegir el còmic a la pàgina web de Cultura galega.
I per ampliar el tema còmic social amb els joves us recomanem un títol que trobareu a l'eBiblio: " Barcelona.
Un gran exemple de periodisme gràfic.
Podeu llegir aquesta ressenya també al bloc del Grup de Recomanacions Infantils de Lleida (GRILL).
Genís Sinca, biògraf, va tardar cinc anys (poc s'ho esperava quan la família del biografiat li va fer l'encàrrec) en escriure aquestes sis-centes pàgines d'una de les grans històries no explicades del nostre país.
Es tracta de la vida escrita del (no-només!) precursor de l'aftershave, "El cavaller Floïd.
L'obra és un acte de reivindicació cultural catalana.
"El cavaller Floïd" ens condueix pel món en el qual va actuar J. B. Cendrós.
El pioner de l'olor després de l'afaitat va fer una descomunal tasca de mecenatge i de transferència cultural.
Cendrós va portar a terme la creació del premi Sant Jordi de novel·la, la cofundació d'Òmnium Cultural, la delegació francesa de París,...
Va participar en la creació de la Banca Catalana, en el reflotament de l'Enciclopèdia Catalana,... i es va convertir en editor, professió que el va portar, entre un munt d'altres accions culturals, a fer la compra dels drets de publicació en català d'una sèrie d'autors nord-americans.
Tal com escrivia JBC, Òmnium Cultural naixia "amb el propòsit clar de protegir la cultura catalana, que feia vint anys que era ferotgement perseguida, perquè crèiem, a la vegada, que calia superar les formes de mecenatge disperses que primaven fins aleshores. [...]".
El llibre de Sinca s'emmarca en el gènere biogràfic i com a tal aprofundeix en recerques múltiples contribuint a la història i la cultura del país.
Genís Sinca fa un treball exhaustiu de recerca documental (correspondència, articles, opinions, etc), i gràcies a aquesta feina abismal, descobrim, no només la visió del biografiat sinó també, la que tingueren els seus contemporanis.
L'extraordinari Joan B. Cendrós, absolut mereixedor del títol de cavaller, i un reguitzell d'interessants personatges són els protagonistes d'aquesta biografia gruixuda i de tall novel·lesc escrita per un apassionat per les persones i les seves vides per escriure, en Genís Sinca.
Podeu llegir aquesta ressenya també a " El Cau de les Paraules ".
D'un assumpte dolorós fins l'extrem com és el conflicte entre serbis, croats i bosnians, en sorgeix "El noi de Sarajevo" de Jordi Cussà.
Amb una genial i deliciosa redacció, Cussà aconsegueix els seus dos grans reptes: descriure el dia a dia de la guerra amb la màxima intenció psicològica i fer-ho des de la mentalitat d'un jove adolescent que madura a una velocitat excepcional.
Jordi Cussà ens relata delicadament la pèrdua de la innocència d'un jove de 12 anys, el Dusko, i el seu esbalaïment davant l'horror d'una guerra, talment com si fos el somni d'un dimoni. (*)
Gràcies al seu extraordinari estil i a la perfecta sintaxi que empra, percebem amb claredat l'entorn del protagonista, el que sent, els seus pensaments i, a la fi, els seus actes.
No podeu deixar de llegir-lo i poseu atenció en l'interessant pròleg que ha escrit el periodista Boban Mínic qui declara que la gent es divideix entre els que han viscut una guerra i els que no l'han viscut.
Us deixem un fragment perquè us comenceu a delectar d'"El noi de Sarajevo":
"Quan va arribar a l'altura de la finestrella de la conductora, l'estranyesa se li va disparar fins a l'estupefacció: la conductora seia al darrera de tot, escamarlada sobre la roda de recanvi, ensenyant un espetec de cuixes emborratxador.
I mentre amb la mà dreta es treia la pinça dels cabells, amb l'esquerra es va abaixar les tires del davantal bo i arquejant l'esquena per amenaçar el cel amb dos pits explosius, amb dos botonets a punt d'ignició.
El municipal, que es barallava amb el cinturó dels pantalons salivejant davant d'aquell paisatge voluptuós, es va deixar conduir per la mà esquerra de la noia cap un banquet completament inesperat...
El Dusko es va quedar com una estàtua de sal resseca, a punt d'esmicolar-se,..."
(*)Paraules extretes del càtar bosnià amb el que Boban Minic inicia el seu pròleg.
Trobareu aquest llibre a la biblioteca i també a l' eBiblio.
Podeu llegir aquesta ressenya també a " El Cau de les Paraules ".
Fa uns mesos vam recomanar-vos " La trena ", primera novel·la de l'escriptora francesa Laetitia Colombani.
Una història protagonitzada per dones coratjoses que caminen cap a la llibertat desafiant les injustícies i violències.
La proposta d'avui és la seva segona novel·la, " Les vencedores ".
Aquest relat, també amb protagonisme femení, és un himne a la solidaritat i l'esperança, on l'autora dona veu a les vencedores anònimes de la història.
Dues dones, dos moments de la història, un mateix lloc.
La Solène té 40 anys i ho ha sacrificat tot per la seva carrera com a advocada, fins que un incident inesperat fa entrar-la en depressió.
Per ajudar-la li aconsellen tasques de voluntariat i, tot i ser-ne reàcia, comença a fer d'escriptora pública a una llar per a dones en risc d'exclusió.
Un segle abans, la Blanche, comandant de l'Exèrcit de Salvació a França, recapta diners i aconsegueix comprar un hotel monumental per a rehabilitar-lo com a Palau de la Dona.
Un allotjament per dones en situació de risc que no tenen on anar.
Amb la seva lectura descobrim la realitat de les persones que viuen en aquest Palau: les pèrdues, el sofriment, les renúncies, però també l'amistat, la fraternitat i la voluntat de superació.
Podeu llegir-lo a l'eBiblio, la plataforma de continguts digitals, en català i castellà.
Sara Bueno Hormigo, graduada en Dret i amb un Màster de Màrketing digital i Comerç Electrònic, és coneguda a les xarxes socials com a Sara Búho.
És en aquests espais, les xarxes, on mai ha deixat de banda la seva gran passió d'escriure.
Aquí destaquem el seu primer poemari, còctel de sentiments fruit dels amors i desamors, servit amb tarannà relaxat.
Podem beure'ns en cada vers records propis i aprenentatges adquirits que ens ajuden en la gestió del dolor.
Ataraxia del corazón, títol radicalment encertat per a comprimir tot el significat del seu poemari.
Deixem aquí un tastet esquinçant algun dels seus poemes...
Així comença Jeanette Winterson aquesta novel·la que és un relat sobre la seva vida.
Una infància viscuda a Manchester durant els anys 60 del segle passat impregnada d'escassetat econòmica i de la crueltat de la seva mare, una fanàtica religiosa incapaç de sentir amor per la seva filla.
Aviat descobreix els llibres d'amagat de la seva mare, ja que a casa estaven prohibits i només li permetien llegir la Bíblia, i és gràcies a ells que troba el sentit de la llar, del lloc segur, d'un espai diferent.
En aquest llibre, que és un exercici i un experiment amb les pròpies vivències, la Jeanette ens explica el seu enamorament d'una dona quan tenia setze anys i com va ser que tot canviés al descobrir-ho la seva mare.
Assistim a l'evolució vital d'una noia en cerca constant d'amor, ens transforma en còmplices del seu autoconeixement i l'acompanyem en el descobriment de la seva consciència de dona, adoptada, lesbiana i pobra.
Gràcies a la seva escriptura magistral, la Jeanette Winterson converteix les seves memòries en una novel·la d'aventures completament tenyida d'humor, profundes reflexions existencials i les frivolitats de la vida, literatura sobre literatura, vida i obra.
L'Editorial Lumen va publicar ¿Por qué ser feliz cuando puedes ser normal? l'any 2012 traduït per Álvaro Abella Villar.
A l' trobareu més obres de l'autora.
Una cirurgia a cor obert és una cirurgia del cor en què s'obre el tòrax de dalt a baix i es realitza una operació del miocardi, de les vàlvules, les artèries o d'altres parts del cor.
Fonts més espirituals es refereixen a un cor obert com aquell que és capaç d'estimar, de perdonar, de riure i de celebrar la vida.
"A corazón abierto" de l'escriptora Elvira Lindo és una novel·la i un homenatge al cor.
Al cor delicat de la seva mare, sotmès a una cirurgia, i al cor sensible del seu pare.
Una mare i un pare que van viure un amor i una passió marcats per l'empremta de fills, dels trasllats, d'històries familiars, d'unes personalitats fortes i marcades que van convertir la seva vida en una vida ben allunyada de pau i tranquil·litat.
Elvira Lindo ens ofereix un repàs literari a la seva vida familiar, als orígens del seu pare, que era un nen durant la Guerra Civil, a la història social d'un moment, i ens planteja repensar-nos: Com som?
A estones divertida i carregada d'ironia, a estones trista però mancada de nostàlgia, aquesta gran novel·la homenatge ens descobreix també la infància i l'adolescència de l'escriptora i ens fa ser còmplices de les seves aventures al Madrid dels anys 70.
Elvira Lindo va néixer a Cadis l'any 1962.
Va estudiar periodisme a la Universitat Complutense de Madrid i l'any 1981 va començar a treballar a Radio Nacional de Espanya.
Creadora del personatge infantil Manolito Gafotas, ha escrit novel·les, articles i cròniques periodístiques, assaig i guions cinematogràfics.
Col·labora habitualment al diari El País i al programa "La Ventana" de la Cadena Ser.
Podeu fer el préstec de la novel·la a l'# eBiblio.
A l' trobareu més obres de l'autora.