Un caporal de Mossos d'Esquadra s'embarca en una missió de rescat de refugiats al Mediterrani amb Proactiva Open Arms
L'Albert Moreno, caporal dels Mossos d'Esquadra, va embarcar-se a bord del vaixell Golfo Azurro durant 15 dies per col·laborar amb l'ONG Proactiva Open Arms per tal de rescatar migrants i refugiats a la zona del Mediterrani.
Albert, en què consisteix l'experiència de col·laborar amb Proactiva Open Arms?
La missió té una durada de 15 dies i el punt de partida és el port de la Veletta a Malta.
Des d'aquest port es posa rumb a bord del vaixell "Golfo Azurro" a aigües internacionals frontereres amb aigües territorials de Líbia.
Els refugiats i persones que volen fugir cap a Europa per diversos motius surten de les costes de Líbia i la seva fita és arribar a la costa italiana.
Les màfies els enganyen i els diuen que en unes 5 hores arribaran a la costa Italiana, quan en realitat es triga aproximadament dia i mig.
Les ONG són les úniques que es poden apropar molt a les costes de Líbia amb objectiu humanitari, el seu objectiu és protegir persones.
En canvi, els altres vaixells oficials i del dispositiu muntat per la Unió Europea (dispositiu Frontex) centren la seva tasca en protegir fronteres, no persones.
Si arriben a rescatar algú és pel conveni SOLAS de seguretat en el mar però no és el seu objectiu prioritari ni la seva tasca, per això les naus de les ONG estan desbordades.
El vaixell porta dues embarcacions ràpides que són les que s'apropen a les pàteres una vegada s'han localitzat sortint de la costa.
A cadascuna d'aquestes embarcacions ràpides van dos socorristes i un patró.
Primer es recullen les dones i els nens i es porten al vaixell mare (Golfo Azurro), després els homes i finalment els ferits.
Ja que per una qüestió de maniobrabilitat es necessita espai per fer el trasllat i no fer-los més mal.
Un cop el vaixell ha rescatat a tothom, el cap de la missió contacte amb la guarda costera Italiana i són aquests que ens diuen a quin port s'han de portar.
Com va anar concretament la vostra missió, amb què et vas trobar?
Un cop ja estàvem navegant per la zona SAR (Search and Rescue Zone) la guarda costera ens va passar les coordenades de diverses embarcacions carregades amb migrants.
Aleshores amb les dues embarcacions ràpides ens vam apropar a una d'elles per tal d'iniciar el rescat al més aviat possible i així anar al següent punt.
Aquell dia es va poder rescatar entre 2.200 i 2.600 persones, totes vives.
El Golfo Azurro va acollir unes 360, i en vam transferir algunes a l'embarcació de Metges Sense Fronteres.
Els migrants van "enllaunats" en barques pneumàtiques o de fusta.
En les quals poden arribar a navegar 160 persones a les primeres, i fins a 700 en les segones.
Molt per sobre de les seves capacitats.
El primer que fem és repartir armilles de salvament, ja que les que els hi proporcionen les màfies són defectuoses i en cas de naufragi s'enfonsarien.
Les persones que rescatem estaven totalment esgotades i demacrades, un home va arribar a dormir dos dies seguits un cop a bord del nostre vaixell.
La història de les dones és encara més dura, moltes d'elles han estat agredides i violades mentre esperaven ser embarcades a Líbia.
Els que volen creuar el Mediterrani són migrants de tot tipus, no només refugiats de Síria, molts són treballadors de Bangladesh que van a anar per treball a Líbia i quan el govern es va fer inestable ja no van poder sortir del país.
L'única manera de fugir és pel Mediterrani.
També hi havia d'altres nacionalitats, com nigerians, gambians, guineans...
Mentre esperen per creuar, les màfies els agrupen a naus industrials insalubres on només els donen aigua i pa durant forces dies, a més a més de rebre maltractaments físics i agressions sexuals.
A Líbia el viatge té un preu diferent en funció de l'origen dels migrants, hi ha estatus, i els més maltractats són els d'ètnia subsahariana, a Líbia no són considerats persones i són comprats i venuts en autèntics mercats d'esclaus, les seves vides no tenen cap valor pel libis i per això volen fugir.
Són maltractats sistemàticament.
El retrat del que planteges és esfereïdor.
Sí, realment arribes tocat, l'experiència és molt recomanable, però tens la sensació que no has acabat la feina.
Cada dia hi ha rescats, un cop fem la feina, els entreguem a les autoritats italianes et queda un buit i penses que serà d'ells ara.
Vas conèixer dues persones amb una situació especial que et va marcar, oi?
Dues persones de qui que no oblidaré mai la seva expressió.
Vam rescatar una dona embarassada de vuit mesos, estava molt preocupada.
Abans de pujar a Líbia li havien donat cops de peu a la panxa, i havia deixat de notar el seu nadó.
Al mateix vaixell li van fer una ecografia, el nadó estava bé.
La cara de la dona va canviar quan el metge li va dir que era una nena, ella encara no ho sabia, va ser un moment molt emocionant.
L'altra cara que encara veig quan tanco els ulls és la d'un home que tenia la mirada perduda.
Finalment m'hi vaig apropar i li vaig preguntar si es trobava bé.
L'home havia arribat a Líbia amb la seva dona i la seva filla, volien creuar tots tres el Mediterrani.
Just abans de pujar al vaixell, els van separar, obligant-lo a ell a pujar sol.
Ell no volia però el van amenaçar.
Seguia sense acceptar la separació de la seva família, patia per elles.
Van apuntar amb una pistola un home que hi havia al seu costat i el van assassinar.
L'home es va quedar en xoc i va pujar al vaixell deixant la seva família a terra i l'última imatge que tenia era la de la dona i la filla a la platja.
A l'Albert se li va encongir el cor quan l'home li va dir que esperava que haguessin matat la seva dona i la seva filla, perquè si estaven vives les podien violar o utilitzar com esclaves sexuals i era molt pitjor.
L'únic que li vaig poder dir per intentar consolar-lo, era que aquell matí totes les embarcacions que havien sortit de la costa de Líbia havien estat localitzades i rescatades totes les persones amb vida.
A més a més de socorrista i patró d'embarcació, ets, davant de tot, policia.
Va influir la teva professió en la missió?
Sí, al vaixell vaig detectar que hi havia tres persones que no encaixaven amb la resta d'immigrants.
Es tractava de tres persones que anaven amb sabatilles esportives noves, roba d'esport neta i no semblava que haguessin passat uns dies confinats en una nau sense menjar i beure com la resta de rescatats.
També semblava com la resta d'immigrants els tinguessin por i respecte.
Això ens va cridar l'atenció i vam pensar que no fossin membres de les màfies.
Un cop a Itàlia les autoritats volen saber com ha anat la travessia i si hem vist precisament aquest tipus d'actitud.
Es va informar a la persona responsable d' ACNHUR i ells ja fan un seguiment a terra.
En el teu cas, com vas decidir embarcar-te en aquesta missió?
Fa uns cinc anys que estic de voluntari a Creu Roja, més concretament a les tasques de Salvament Marítim.
Dins d'aquest voluntariat faig tasques de rescat en alta mar, localització d'embarcacions amb problemes, remolcs i d'altres feines que salvament marítim ens assigni.
Gràcies aquesta formació vas coneixent més aquest món i tot allò que està relacionat amb el mar.
Vaig tenir coneixement de la feina de Pro-activa Open Arms per companys que treballen i gent que amb anterioritat han fet alguna missió a Lesbos o al Mediterrani i vaig pensar que amb aquesta formació podia donar un cop de mà.
Si algú llegeix aquesta entrevista i vol col·laborar, voldrà saber si cal tenir algun perfil determinat o si és necessari algun requisit.
Què poden fer per a col·laborar?
En el meu cas la meva tasca era de socorrista, tinc la titulació arran de la feina amb salvament marítim encara que faig més la tasca de patró, però en aquesta missió ja tenien els patrons escollits.
De tota manera, si el que vols és ajudar, hi ha un perfil de voluntari polivalent, sempre calen mans per ajudar a la logística del vaixell i fer les tasques diàries a bord.
Com donar un cop de mà al metge i a la infermera amb els refugiats, fer tasques més pròpies de marineria o fins i tot ajudar al cuiner.
Si algú es vol embarcar en aquesta missió de rescat i ajuda, poden escriure a [EMAIL]
Es pot ajudar també fent un donatiu a la pàgina web.
El 96% dels seus recursos són donacions particulars.
Tota la informació està a www.proactivaopenarms.org
Com et quedes després d'aquesta experiència?
L'experiència és molt dura, però maca alhora.
Tens la sensació que la feina no l'has acabada, i que les tragèdies continuen dia a dia i no saps què més pots fer.
Però ho recomanaria a tothom sense cap mena de dubte.
Un home separat forçosament de la seva família que preferia que estigués morta abans que en mans de les màfies, el testimoni que més el va marcar