Professor de Ciència Política de la Université Laval, Quebec
Resum: Des de la fundació federal del Canadà el 1867, el Quebec ha contribuït substancialment en les diferents etapes de l'evolució de l'estat canadenc i en la interpretació del federalisme al Canadà.
Després dels referèndums del 1980 i el 1995, i tenint en compte que sembla poc probable un tercer referèndum sobre la sobirania al Quebec, aquest article ofereix una anàlisi i una comprensió crítica del pensament federalista actual, a més de dissertacions acadèmiques recents sobre el federalisme en aquesta regió.
Encara que aquí es tracta especialment la història intel·lectual, també s'integra la situació política actual a la província del Quebec, governada pels liberals, encapçalats per Jean Charest, des del 2003, i al Canadà en conjunt, governat des del 2006 per governs successius de minoria conservadora sota el lideratge de Stephen Harper.
L'article mostra que a les principals disciplines acadèmiques de dret constitucional, d'història, de ciències polítiques i de filosofia les interpretacions del federalisme canadenc del Quebec continuen sent dominades per un paradigma formulat en l'informe de la Comissió Tremblay, un fòrum per a la recerca en matèria constitucional creat pel govern del Quebec fa més de cinquanta anys.
El paradigma dominant proposa un enfocament «existencial» que se centra en més autonomia i reconeixement del Quebec, mentre que alhora s'adopta una posició instrumental i utilitària cap al Canadà.
Si bé aquest enfocament es desenvolupa amb una gran sofisticació acadèmica, en la majoria d'aquestes disciplines s'experimenta un cert «renaixement» federalista que tracta de proposar més equilibri entre les exigències de l'autonomia i del reconeixement del Quebec, i els de la solidaritat i interdependència amb tot el Canadà.
Paraules clau: estat canadenc; llibertat política del Quebec i autogovern; autonomia i reconeixement; federalisme canadenc; equilibri federal.
Resum: L'objectiu d'aquest treball és reflexionar sobre les conseqüències del procés de descentralització iniciat pel govern laborista el 1997.
Aquest document estudia el desenvolupament de la descentralització escocesa des dels seus inicis fins al dia d'avui.
D'aquesta manera, s'estableix una distinció entre l'anomenat punt de vista sindicalista i el secessionista.
S'ofereix un estudi detallat dels plans actuals d'un referèndum sobre la secessió, tal com havia previst el Partit Nacional Escocès (SNP), a més de tenir en compte els seus objectius i reptes principals.
També s'inclou una descripció exhaustiva de les principals recomanacions de la Comissió Calman (2009), creada pel Govern d'Escòcia i el del Regne Unit per tal d'avaluar els deu anys del traspàs de poders.
El treball acaba amb algunes reflexions finals sobre com ha repercutit la descentralització en la identitat escocesa i britànica.
Paraules clau: devolució; Escòcia; independència; Partit Nacional Escocès.
Professor ajudant de Dret Administratiu de la Universitat de Barcelona
Resum: Aquest estudi analitza, des de la perspectiva del Dret públic, el nivell de govern local supramunicipal a Alemanya, entenent per tal el conjunt d'entitats jurídico-públiques que exerceixen el poder local per sobre del territori d'un municipi ( Gemeinde ) i per sota del d'un estat federat ( Bundesland ).
L'anàlisi de la posició jurídico-institucional, de l'organització administrativa i de l'àmbit competencial que sobre cada una d'aquestes entitats realitzem en aquest article revela un sistema plural i heterogeni de corporacions locals que es pot explicar com un sistema multinivell de "geometria variable" o asimètric.
Aquest sistema s'articula, d'entrada, entorn a la posició central del Kreis, la protecció constitucional del qual el situa com a segon nivell obligatori de govern local en tota la República Federal.
Malgrat la diversitat normativa existent entre els diferents Länder, la valoració de la resta d'entitats locals supramunicipals porta a afirmar que, mentre en l'àmbit territorial inferior al Kreis ( Gesamtgemeinden ) no hi ha debats significatius, els governs locals d'àmbit territorial superior al del Kreis ( höhere Kommunalverbände, Regionalplanungskörperschaften i Stadt-Umland-Verbände ) es troben sotmesos a importants processos de reforma que, en la mesura que tendeixen a la construcció de nivells locals d'àmbit "regional", comporten el qüestionament territorial i funcional dels propis Kreise.
Paraules clau: Alemanya; organització territorial; govern local; autonomia local; Kreise; comarca; regió; cooperació local.
Resum: Aquest article suggereix una paradoxa putativa del federalisme.
Les organitzacions polítiques federals, que normalment es basen en un bicameralisme fort, de vegades poden ser menys efectives que els sistemes unitaris més desorganitzats i descentralitzats en l'aprofundiment de la descentralització fiscal.
Així doncs, els estudis de cas d'Argentina i Espanya serveixen per proporcionar coneixements sobre la manera com la distribució dels recursos institucionals en organitzacions polítiques de diversos nivells dóna forma a la mesura en què la política de transferència d'ingressos als governs subnacionals pot ser explotada amb finalitats polítiques.
I es fa mitjançant l'anàlisi institucional i l'evidència qualitativa per avaluar l'efecte dels patrons de representació territorial a les polítiques de descentralització fiscal.
Primerament, se centra en la representació territorial en l'àmbit legislatiu i en el seu efecte en els resultats fiscals intergovernamentals.
Així mateix, explora les condicions que porten a la negociació intergovernamental bilateral i multilateral, que, tal com discutirem, són part integrant de la tensió entre la distribució territorial d'influència política i els recursos econòmics.
La recerca suggereix que els interessos subnacionals d'Argentina es troben "congelats" en l'àmbit del Senat i que les negociacions intergovernamentals es duran a terme de manera bilateral.
En canvi, els acords institucionals de composició oberta i un senat relativament impotent a Espanya han impulsat la reparació dels interessos regionals gràcies als fòrums intergovernamentals informals i a l'augment de la col·laboració multilateral.
Aquestes diferències en els patrons de representació institucional i en les estratègies de negociació donen compte de l'escassetat de la descentralització fiscal a l'Argentina i del seu progrés relatiu a Espanya.
Paraules clau: federalisme; descentralització fiscal; distribució legislativa desigual; Argentina; Espanya.
Àrea d'Estudis i Anàlisis del Consejo Económico y Social
Resum: La reforma del sistema de finançament autonòmic del 2009 es va gestar, impulsada per les reformes estatutàries aprovades en els últims anys, singularment la de l'Estatut català, per donar resposta a les principals debilitats mostrades pel sistema anterior.
Concretament, per respondre als problemes d'insuficiència financera, a les deficiències del sistema d'anivellament, de la insuficient descentralització tributària i a la feble corresponsabilitat fiscal.
Després d'analitzar els antecedents de la reforma i el procés negociador, l'article fa una descripció del nou model i dels diferents elements que l'integren per identificar després tant els aspectes de la reforma que mereixen una valoració positiva com els problemes que aquesta no encerta a resoldre.
Aquesta descripció està relacionada tant amb l'autonomia tributària i la corresponsabilitat fiscal de les comunitats com amb els mecanismes d'anivellament pressupostari; a més, s'hi assenyalen també les possibilitats de millora de l'articulació institucional i la governança del sistema.
Paraules clau: finançament autonòmic; descentralització tributària; transferències d'anivellament; corresponsabilitat fiscal.
Professor titular de Dret Constitucional de la Universitat del País Basc
Resum: Aquest estudi conté una anàlisi de la regulació en l'anomenat bloc de la constitucionalitat dels convenis i acords de cooperació entre les comunitats autònomes.
Així, s'examina el significat i abast de l'article 145 de la Constitució i el seu desenvolupament estatutari.
En aquest sentit, s'analitza també la regulació duta a terme en les últimes reformes estatutàries per posar de manifest que els defectes existents no han estat corregits.
El treball analitza les diverses concrecions estatutàries dels sintagmes "gestió i serveis propis" i "comunicació a les Corts", així com els procediments per formalitzar els convenis dins de la comunitat autònoma.
La conclusió és que el sistema és molt rígid i poc funcional, de manera que, des de la perspectiva del federalisme cooperatiu, cal defensar la necessitat d'unes reformes que s'enuncien al final del treball.
La cooperació en general, i la cooperació horitzontal en particular (tot i que darrerament s'han fet passos importants en la direcció correcta), continua sent una assignatura pendent de l'estat autonòmic.
Paraules clau: federalisme cooperatiu; reforma constitucional; competències compartides; convenis.
Professor titular de Dret Administratiu de l'Institut de Dret Europeu i Integració Regional de la Universitat Complutense de Madrid
Resum: L'aprovació de la directiva de serveis i la seva transposició han provocat un canvi considerable en la forma d'intervenció administrativa a les activitats de serveis; en el sentit que limita els mecanismes d'intervenció, restringeix l'ús de les autoritzacions tradicionals i les substitueix per elements d'autoregulació, pel que fa a les comunicacions prèvies i declaracions responsables.
L'estudi se centra en una anàlisi dels elements bàsics d'aquests dos títols habilitadors, una regulació que té un cert impacte en el sistema constitucional de distribució de competències.
Responsable de l'Àrea de Desenvolupament Autonòmic de l'Institut d'Estudis Autonòmics i professor associat de Dret Constitucional de la Universitat de Barcelona
Resum: L'estudi analitza la distribució de competències en matèria d'energies renovables entre l'Estat i les comunitats autònomes, prestant especial atenció a les novetats que incorporen els Estatuts d'Autonomia reformats a partir de l'any 2006, encapçalats pel nou Estatut d'Autonomia de Catalunya, tenint en compte la sentència del Tribunal Constitucional 31/2010, de 28 de juny, sobre el mateix.
L'estudi de la distribució competencial pren en consideració les diverses notes que caracteritzen les energies renovables i, en conseqüència, analitza els títols competencials que poden arribar a ser aplicables en aquesta matèria: règim energètic, instal·lacions elèctriques, recursos i aprofitaments hidràulics, aprofitaments forestals, protecció del medi ambient i planificació general de l'activitat econòmica.
Es fa una especial referència a les previsions estatutàries de participació autonòmica en organismes i procediments estatals de l'àmbit energètic.
L'estudi també analitza diversos àmbits problemàtics del repartiment competencial com són el règim d'autorització d'instal·lacions elèctriques que utilitzen fonts d'energies renovables i la incidència, des de la perspectiva competencial, de la ubicació a la mar territorial de les instal ·lacions d'aprofitament d'energies renovables.
Paraules clau: energies renovables; Estatut d'autonomia de Catalunya; repartiment competencial; competència participativa autonòmica; àmbits problemàtics del repartiment competencial; mar territorial.
Professora titular de Dret Constitucional de la Universitat de Barcelona
Resum: L'article analitza, des d'una perspectiva jurídica, la relació entre llengua immigració, especialment pel que fa a les accions dels poders públics adreçades a promoure i assegurar el coneixement de la llengua de les societats d'acollida per les persones immigrades i les que opten a la nacionalitat.
Per contextualitzar el tema objecte d'anàlisi, s'examinen inicialment les aproximacions de la filosofia política, el marc europeu en la matèria lingüística i migratòria, així com a les tendències actuals en els països occidentals.
En la segona part, s'analitza l'evolució del règim estatal sobre nacionalitat i estrangeria pel que fa a la qüestió lingüística, que ha conduït a incorporar progressivament les llengües com a elements bàsics d'integració social, així com les qüestions encara pendents en aquest terreny.
Finalment, s'analitza la política lingüística desplegada per la Generalitat en relació amb la immigració, amb una especial atenció a la nova Llei 10/2010, de 7 de maig, d'acollida de les persones immigrades i de les retornades a Catalunya, la primera d'aquest tipus en el nostre entorn, que desenvolupa el rol de les llengües com a element d'integració de les persones immigrades.
Paraules clau: immigració; autonomia; llengua; nacionalitat; integració.