He triat les paraules d'una persona que ha estat important a la meva trajectòria: la Fina Sitjes, historiadora de l'art i gestora cultural, que ens va deixar al 2016.
Ella destaca, al text que va fer al catàleg D-Ments + D-Liris:
En primer lloc, la seva relació amb la natura.
Roser Oduber té el privilegi de viure damunt d'una vella pedrera calcària i en un forn de calç que ha restaurat i ha convertit en estudi i habitatge.
La influència d'aquest entorn és determinant en la seva obra.
Mirar des de la finestra aquest paisatge li ha comportat quedar-ne absolutament imbuïda.
D'ell en surten els pigments, els materials i les superfícies polsoses obtingudes amb les tècniques ancestrals que caracteritzen la seva trajectòria.
I en aquest entorn tan natural hi volca també la seva clara vocació social.
Lluny dels artistes que defugen el compromís amb la societat, Roser Oduber entén la pràctica artística absolutament lligada a les problemàtiques del seu temps i hi pren postura.
És així com cal entendre que, a part de vivenda i estudi, Oduber hagi convertit aquesta pedrera calcària en el CACIS (Centre d'Art i Sostenibilitat El Forn de la Calç) dedicat a la investigació, producció i exhibició de projectes de cultura i art contemporanis, en totes les seves vessants conceptuals i formals, un centre on, no per casualitat, conviuen art, cultura i pensament.
Tot el que s'hi fa ha de tenir relació amb la natura i ha de tenir un rerefons crític de la realitat socioeconòmica del planeta.
El centre brega amb l'objectiu de relacionar l'art, la ciència i l'arquitectura amb la natura.
Fomentant el treball de recerca, a la seva reconeguda categoria com a creadora, avesada a experimentar en materials poc convencionals, Oduber hi afegeix la condició de responsable / directora d'aquest centre tant allunyat de la convencionalitat com de la ciutat urbana contemporània occidental.
Tinc el privilegi de treballar i viure sense una frontera clara que separi un de l'altre.
Genèticament estic predeterminada a ser qui sóc i tot el que faig està relacionat amb la creació per algun misteri mendelià.
El respecte, de forma transversal en tots els àmbits.
L'austeritat per créixer econòmicament mantenint un equilibri amb els nostres recursos.
La valentia per defensar allò que creiem és just.
La solidaritat per viure amb tu mateix dins de la societat que estimes.
Tots ells, i més, ens han d'ajudar a recuperar el lligam amb la vida, la nostra i la del Planeta.
Potser per alguns això no es deixa mai de ser, però una bona part de mi ja es considera bastant més rural.
La calç i els minerals d'aquesta terra ja els tinc sota les ungles, a les meves obres i al meu pensament.
Terres i sediments que durant 34 anys han anat donant fruits, malgrat les moltes adversitats.
Aconseguir que El Forn de la Calç sigui un referent, un espai d'intercanvi de cultures, un lloc d'aprenentatge que ens ajudi a valorar el nostre entorn per trobar nous models socials i econòmics més ajustats als recursos, a la recerca de l'equitat i l'equilibri mediambiental.
Els darrers mesos hem viscut moments històrics.
L'1 d'octubre, però, és sens dubte un dia que mai podrem oblidar.
Un sentiment col·lectiu va recórrer tots els pobles de Catalunya; Calders va acollir gent que cercava un lloc on expressar lliurement allò que volia dir.
Gent vinguda des de Barcelona va trobar la complicitat en pobles petits de la Catalunya central.
Orgull i satisfacció, valor i clam.
Amb les roques, les terres i de com el vent i l'aigua les mou i se les fa seves, formant estructures úniques que retallen el cel.
La Roureda o la Font de les Tàpies són dos indrets a preservar, a mantenir com un tresor de la natura.
Són espais que formen un paisatge misteriós, viu, amagat i fràgil de Calders.
Els llibres i la seva olor, a paper, a impremta, a regal, a viatge.
El diari, per mirar primer la secció de cultura.
I les xarxes socials per sentir al grup, al món, al sector i a la tribu, sense fronteres.
Les paraules han de ser un pont, per on han de transitar els missatges, amb emissors i receptors oberts a parlar i escoltar.
La paraula pot ser poderosa, l'hem d'escoltar amb criteri per poder respondre sense por.
El meu desig era que el meu fill visqués més que jo.