projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
S'acaba de publicar la setena edició del Manual de Frascati, l'eina essencial per a la recol•lecció de dades estadístiques d'R+D. Aquesta versió actualitzada inclou definicions de conceptes bàsics, directrius per a la recopilació de dades i noves classificacions per a la compilació de dades estadístiques d'R+D.
L'edició conté una actualització de les directrius destinades a comptabilitzar el finançament de l'R+D en resposta als canvis recents que s'han produït sobre aquesta qüestió.
El llibre inclou capítols dedicats a aspectes pràctics sobre la recol·lecció de dades en matèria d'R+D en diferents sectors, i proporciona una guia sobre com es poden aconseguir nous tipus de suport públic en aquesta àrea, així com incentius fiscals.
Tot i que és un manual tècnic, també és una pedra angular dels esforços de l'OCDE per millorar la comprensió del paper que desenvolupen la ciència, la tecnologia i la innovació en la societat.
A més, com que proporciona definicions i classificacions sobre R+D acceptades mundialment, el manual ajuda en el debat entre els governs sobre les bones pràctiques en les polítiques de ciència i tecnologia.
Aquest estudi gira al voltant de les comunitats lingüístiques mitjanes, concretament de les polítiques lingüístiques aplicades en aquestes comunitats en l'àmbit de l'ensenyament superior.
L'obra aplega les ponències presentades en un seminari internacional celebrat el 28 d'octubre del 2011 a la Universitat de Barcelona.
Les comunitats lingüístiques mitjanes actualment estan sotmeses a processos d'homogeneïtzació lingüística i a pressions que es fan més paleses en l'àmbit universitari, tant en el seu vessant docent com en el camp de la recerca.
En concret, en les comunitats lingüístiques que són objecte d'aquest estudi (català, danès, finès, hebreu, txec i llengües mitjanes a Sud-àfrica) es detecta una contradicció entre la presència de les llengües pròpies i la de les llengües franques, molt especialment l'anglès, amb una gran diversitat de polítiques lingüístiques, des d'entorns acadèmics en què l'ús de l'anglès és testimonial fins a d'altres que l'adopten de manera molt significativa o, fins i tot, d'altres en què la llengua franca internacional adoptada és una altra.
A la introducció, Francesc Xavier Vila escriu que el llibre analitza «les dinàmiques que estan sostenint, promovent i/o reduint l'ús [de les llengües objecte de l'estudi] com a academicae linguae en la situació actual de globalització, internacionalització i mercantilització de l'ensenyament superior».
Els autors que analitzen les diverses comunitats lingüístiques descriuen en cada cas els requeriments de competències per a estudiants i personal, els usos lingüístics en diferents camps (administració, docència, recerca) i els discursos i les ideologies que emmarquen les diferents polítiques lingüístiques, fins i tot, més enllà de l'àmbit universitari.
Tal com podem llegir en el darrer capítol («Medium-Sized Languages as Viable Linguae Academiae »), hi ha tot un seguit de característiques comunes als diferents marcs lingüístics: el paper destacat que aquestes llengües mitjanes desenvolupen com a llengües acadèmiques (tant en l'administració com en la docència i en la producció científica) així com el protagonisme de la llengua anglesa per a la difusió de la recerca i la internacionalització.
En definitiva, es tracta d'una obra de lectura recomanable per a persones interessades en l'àmbit de les polítiques lingüístiques, incloent-hi els responsables del disseny d'aquestes polítiques als territoris de parla catalana i a la resta de comunitats de llengües mitjanes.
Tal com escriu l'autor en el pròleg del llibre, les persones som una espècie ben curiosa: tan aviat som capaços de fer un acte d'altruisme com d'aprofitar-nos del proïsme i perjudicar-lo; de cooperar amb el nostre entorn social i de ser egoistes; d'escriure poesia amb una mà i d'assassinar amb l'altra; d'estimar i d'odiar amb un mateix cor...
Són els nostres gens els que ens hi empenyen?
O és el substrat cultural on ens hem educat o on vivim?
En aquest llibre es descriuen 100 gens del nostre genoma que estan relacionats, d'una manera o una altra, amb la nostra humanitat, tant en el seu vessant biològic com en el cultural.
No es tracta d'un simple catàleg de gens, sinó que aquests gens s'han seleccionat d'entre tots els gens que formen el nostre genoma partint de les característiques que controlen i dels aspectes culturals que duen associats.
El llibre es divideix en tres parts segons la funció dels gens: «Com es fan el cos i el cervell», «Com funcionen el cos i el cervell» i «El cervell, les accions mentals i el comportament».
Cada capítol descriu un dels gens i va encapçalat per una fitxa tècnica del gen en qüestió, que inclou la seva localització (el cromosoma on es troba i la localització exacta dins d'aquest cromosoma), el seu nom, altres noms que pot tenir, la seva longitud, la longitud de la proteïna que fabrica i, finalment, els gens que té de veïns.
Poetes i assassins, inventors i imitadors, racionals i dogmàtics, biològics i culturals
Col·lecció «De Cent en Cent», 34
En aquesta biografia, la primera escrita en llengua espanyola, s'analitza el perfil científic d'Alan Turing, que comença amb la seva cèlebre màquina, un dels elements avui fonamentals en teoria de la computació, i el problema de la parada (halt problem).
Continua durant la Segona Guerra Mundial amb el desxiframent dels codis alemanys d'Enigma, segueix amb la construcció del pilot ACE, un dels primers ordinadors, basat en un disseny seu.
Finalment, el llibre acaba amb la seva incorporació a la Universitat de Manchester, on explora el tractament amb ordinador d'alguns problemes en biologia i proposa el test de Turing, una de les proves més cèlebres de la intel·ligència artificial.
Rafael Lahoz-Beltrá, l'autor del llibre, se centra en la ciència i explica de manera comprensible tots els èxits científics de Turing, però, atès que els científics són persones i les seves vivències influeixen en la seva obra, també passa de puntetes per la vida privada i sentimental del científic amb la fórmula següent: «Al parecer y según su biógrafo».
A més, durant tot el relat, l'autor intenta resoldre, segons el seu criteri, una de les preguntes més freqüents dins del món relatiu a la informàtica: quin va ser el primer ordinador de la història?
Si voleu descobrir de primera mà les aportacions al món de la cultura, la ciència i el coneixement de 16 catalans genials, aquest és el llibre.
Genis de Catalunya ens presenta un recull de biografies de catalans que han destacat en diferents àmbits, des de la música fins a la literatura, passant per l'arquitectura i la medicina, la pedagogia, el ball i el futbol.
Tot i que alguns d'ells són molt coneguts, de ben segur que hi descobrireu un grapat de fets curiosos, i a més podreu conèixer fets d'alguns personatges de la nostra història sovint oblidats.
Els personatges que hi apareixen són: Narcís Monturiol, Antoni Gaudí, Rosa Sensat, Pau Casals, Joan Miró, Josep Trueta, Margarida Xirgu, Ricard Zamora, Josep Samitier, Fèlix Cardona, Mercè Rodoreda, Mari Pepa Colomer, Carmen Amaya, Jordi Sabater, Joan Oró i Victoria dels Àngels.
Una obra plena d'imatges i fotografies, que, juntament amb les il·lustracions de Mercè Iglesias, fan que aquest llibre de divulgació sigui del gust de petits i grans.
il·lustracions de Mercè Iglesias
Aquest llibre recull fragments del quadern de viatge de Charles Darwin i del relat Las encantadas, de Herman Melville, i ens ofereix dues versions diferents d'un viatge a un mateix lloc, les illes Galápagos, amb una separació de sis anys en el temps.
El viatge, decisiu per a ambdós, va representar, per al primer, trobar les respostes que van donar lloc a L'origen de les espècies i, per al segon, trobar inspiració per a la seva obra Moby Dick.
Aquestes dues mirades diferents d'un mateix viatge queden reflectides en els textos dels dos viatgers.
Així, el text de Charles Darwin és la narració d'un viatge feta per un naturalista que cerca respostes sobre el misteri de l'origen de l'ésser humà, mentre que el text de Herman Melville és el relat d'un literat que busca el significat ocult i misteriós de les illes Galápagos.
L'edició també conté il·lustracions d'autors contemporanis de Darwin i Melville sobre espècies vistes per primera vegada per l'home.
Us heu preguntat mai per què les cebes fan plorar?
I què fa que la cervesa també sigui amarga?
Per què put l'alè després de menjar all?
Per què el salmó i les gambes són de color ataronjat?
Per què els alvocats s'enfosqueixen tan de pressa?
Què són els sulfits i perquè estan presents en moltes begudes alcohòliques?
La xocolata és tòxica per als gossos?
Per què el suc de taronja té gust amarg després de rentar-nos les dents?
Les pastanagues ajuden a veure-hi en la foscor?
Per què la remolatxa tenyeix l'orina de color vermell?
Per què la crema de llet adquireix consistència en batre-la?
Podem tenir malsons si mengem formatge?
En aquest llibre Andy Brunning explora tots els racons de la cuina tot responent aquestes i moltes altres preguntes per a cadascuna de les quals presenta un text breu i un infografia explicant la química bàsica de la qüestió.
Per a aquells que estiguin menys familiaritzats amb la química orgànica, el llibre conté una breu introducció amb els conceptes bàsics de la representació estructural de les molècules orgàniques i els seus grups funcionals.
El llibre conté informació amb la qual potser estiguin familiaritzades aquelles persones que tenen coneixements de química però s'endinsa prou en cadascuna de les respostes per a que el llibre també pugui ser del seu interès.
És un llibre que es pot llegir fàcilment tot triant aquelles preguntes que més ens cridin l'atenció, i que tant pot ser interessant per als químics com per a les persones amb curiositat per a l'alimentació.
L'autor és molt conegut pel seu blog Compound Interest, que conté infografies sobre els compostos químics de la vida quotidiana que abracen una gran varietat de temes més enllà de la cuina.
El déu grec Hermes representa el comerç i les finances, és protector dels viatgers, inspirador de l'art i promotor de les ciències.
D'acord amb la mitologia, aquest déu fou un dels fundadors de la ciutat de Barcelona i per aquest motiu hi és omnipresent, malgrat que la majoria de vegades aquest fet passa desapercebut.
Aquest llibre pretén descobrir la seva figura en els indrets més insospitats de la ciutat.
En citarem dos exemples: en el gran portal que hi ha en el lateral de l'edifici de Correus, en el carrer de la Fusteria, al principi de la Via Laietana, hi ha un grup escultòric que inclou Hermes, en la seva funció de missatger (un parell d'ales a la roda de la part inferior dreta ho testimonien); uns metres més enllà, l'edifici de la Llotja de Mar és ple d'imatges d'Hermes, tot i que només s'hi pot veure una representació exterior, situada a la façana del carrer del Consolat del Mar (un relleu on apareix el déu amb una bossa de diners a la mà).
Els autors, autèntics caçadors d'Hermes, formen un col·lectiu d'entusiastes de la història de Barcelona i de la presència del déu grec a la ciutat.
Aquest col·lectiu està integrat per Enrique Camós, Jordi Casadevall, Ángeles Durán, Núria Manchado, Roser Messa, Albert Muñoz, Mariana Oviedo, Andrés Paredes, Neus Prats, Xavi Soro i Alba Vendrell.
En aquest llibre també hi col·laboren experts i bons coneixedors de la història de Barcelona com ara Francesc Capdevila (Max), Mireia Valls, Xavier Theros, Guillem Martínez, Ricard Martínez, Dani Cortijo, Aureli Vàzquez, Imma Santos, Daniel Venteo, José Pardo i Carme Grandas.
El text va acompanyat de 193 imatges i nou itineraris que ens permetran passejar i, alhora, descobrir la Barcelona d'Hermes.
Aquest llibre exposa, amb un to divulgatiu, quins són els aspectes de la violència i l'agressivitat des del punt de vista de la biologia i la psicopatologia, i fa un repàs de com influeixen els components genètics i els ambientals i de com, arribat el cas, es poden retroalimentar.
Reflexiona sobre si la violència és inherent a la nostra espècie, si ha existit sempre i si es tracta d'un mecanisme de supervivència dels homínids.
Explora de manera didàctica quina és la frontera entre agressivitat i violència, la relació entre testosterona i agressivitat, l'existència innata de l'agressivitat en els gens o de com els condicionants ambientals poden produir modificacions epigenètiques.
D'altra banda, destaca la influència dels trastorns psiquiàtrics o de substàncies addictives, com les drogues i l'alcohol, que poden contribuir també a generar actituds violentes.
Estudia de manera exhaustiva els diferents tipus de violència que hi ha: de gènere, intrafamiliar, el terrorisme, els fanatismes o la pròpia de bandes o determinats grups de pertinença que mostren de manera extremista la seva disconformitat amb determinades idees diferents de les seves.
Els avenços en neurociència, genètica i psiquiatria han aportat molta informació sobre l'origen biològic i evolutiu dels comportaments agressius i sobre la seva relació amb el funcionament del cervell, però encara queda molt per descobrir.
Som una barreja complexa de condicionants biològics, culturals i educatius.
Una cosa és que tinguem unes variants genètiques concretes, i una altra, com s'acaben expressant finalment aquests gens.
Per tant, l'ambient en què vivim i com eduquem els nostres fills és essencial a l'hora de determinar si es poden produir comportaments violents o no.
Aquest llibre explica la vida de, potser, el lògic matemàtic més important de tots els temps, Kurt Friedrich Gödel, el qual enuncià, en contra del seu propòsit primigeni, el primer i el segon teorema de la incompletesa: «En qualsevol formalització consistent de les matemàtiques que sigui prou forta per definir el concepte de nombres naturals, es pot construir una afirmació que ni es pot demostrar ni es pot refutar dins d'aquest sistema» i «Cap sistema consistent es pot usar per demostrar-se a si mateix».
Tal circumstància tirà per terra el formalisme de Hilbert, que pretenia trobar un conjunt d'axiomes suficient per a tota la matemàtica.
Tot i que aquest llibre intenta explicar aquests teoremes i altres problemes a un lector no iniciat, se centra principalment en les vivències i les experiències d'aquest matemàtic, especialment en els seus problemes mentals, que el perseguiren des de ben jove, i sobretot en la seva ànima bessona, la seva dona Adele, la qual, malgrat ser la seva antítesi, el cuidà i el protegí amb paciència i total dedicació durant el temps que van estar junts.
Javier Fresán, Premi Nacional de Batxillerat i premi Joves Investigadors 2006, utilitza una prosa senzilla i lleugera per explicar que no tots els genis han perseguit la fama i el reconeixement; n'hi ha d'altres que han cercat coses menys mundanes i terrenals, com ara el coneixement i l'amor a la seva disciplina i, en aquest cas en particular, a la seva parella.
Sabíeu que l'expressió «a la tercera va la vençuda» prové dels temps dels romans?
O que la dita «anar a la quinta forca» està relacionada amb la ciutat de Barcelona?
Gràcies a aquesta obra descobrirem per què utilitzem, de manera espontània, expressions com ara «afluixar la mosca» o «escampar la boira», per què ens referim a l'any de la picor o per què som de la màniga ampla o fem campana.
El llibre presenta l'origen d'un centenar de dites habituals en la nostra parla quotidiana, frases fetes que col·loquem a tort i a dret, sovint sense conèixer-ne la procedència.
Com diu l'autor a la introducció:
«Esperem no estar carregats de punyetes en el nostre propòsit.
Tampoc volem cantar la canya a ningú, ni molt menys donar gat per llebre.
Només provem de no perdre el fil i posar els punts sobre les is, sense necessitat de passar per uns setciències.
I esperem fer-ho sense necessitat de treure el sant Cristo gros.»
Aquest llibre recull més de 200 cartes que es van escriure Marie Curie i les seves filles, Irène i Ève, des del 1905 fins al 1934, any de la mort de Marie.
Quan Pierre Curie va morir en accident, l'any 1906, la seva filla gran, Irène, tenia nou anys, i la petita, Ève, dos anys.
Marie Curie no es va refer mai de la mort del seu marit.
Va haver de criar les seves filles sola, al mateix temps que seguia endavant amb la tasca científica que havia endegat, juntament amb el seu marit, amb el descobriment del radi.
Les cartes que van intercanviar mare i filles recollides en aquest llibre ens fan conèixer la seva intimitat familiar i ens transmeten els grans i petits successos de la seva vida, fins a la mort de Marie, esdevinguda l'any 1934.
Aquests escrits donen testimoniatge dels seus estrets vincles i de l'estimació i l'afecte que es tenien entre elles.
Ens descobreixen també tres personalitats femenines brillants i independents.
L'edició ha estat realitzada per Hélène Langevin-Joliot, filla d'Irène Joliot-Curie i néta de Marie Curie, i Monique Bordry, exdirectora del Museu Curie.
D'acord amb la nota de l'editorial, en l'edició francesa s'han respectat les faltes d'ortografia d'Irène i Ève Curie fins al final de l'adolescència, amb l'objectiu que les cartes conservessin tota la seva espontaneïtat, i, en les altres cartes, s'han rectificat les faltes d'ortografia i la puntuació seguint les normes.
En l'edició espanyola, les traductores han reproduït les faltes de les nenes segons la lògica del castellà.
Traducció al castellà de María Teresa Gallego i Amaya García Gallego
El professor d'egiptologia de la Universitat Autònoma de Barcelona i director de l'Institut d'Estudis del Pròxim Orient Antic d'aquesta universitat, Josep Cervelló, presenta en aquesta obra un estudi sobre la llengua i l'escriptura egípcies des d'una perspectiva cultural.
En primer lloc, el llibre tracta el tema de l'origen i la història de la llengua.
També descriu els quatre sistemes d'escriptura -jeroglífic, hieràtic, demòtic i copte- així com els sons, els signes, la seva disposició i la transliteració a l'alfabet llatí.
També dóna pautes per a la transcripció onomàstica al castellà.
L'autor explica la història del procés per arribar a desxifrar els jeroglífics, tot passant pels autors grecollatins, renaixentistes, coptes i barrocs fins arribar a l'època napoleònica.
Explica la troballa de la pedra de Rosetta i el treball de Champollion –considerat el pare de l'egiptologia científica-, que van permetre desxifrar els jeroglífics.
Finalment, el llibre també aborda la influència de la cultura egípcia en altres cultures properes, i explica per què l'origen de l'alfabet que va aparèixer al Sinaí entre els semites durant el segon mil·lenni abans de Crist es troba en l'escriptura proto-sinaítica derivada dels jeroglífics egipcis.
Es tracta d'un llibre accessible, interessant i molt ben documentat, destinat al públic en general amb interès per l'antic Egipte, els estudiants universitaris i els especialistes d'altres branques de les humanitats (filòlegs, filòsofs, historiadors, etc.) que puguin estar interessats en l'estudi de la llengua egípcia des d'un punt de vista històric i cultural.
Actualment hi ha un interès creixent per l'egiptologia i, tot i que aquest llibre dóna una visió molt completa de la matèria, no es tracta d'un llibre per aprendre a llegir jeroglífics ni d'una gramàtica, obres en les quals l'autor està treballant per complementar aquest llibre.
Col·lecció El espejo y la lámpara no 11 (552 pàgines)
Servei de Publicacions de la UAB, Bellaterra
Aquesta obra ens ofereix una aproximació ben interessant a la relació entre els mitjans de comunicació social i l'edició i l'avaluació científiques.
La primera part aborda els conceptes tradicionals d'avaluació i comunicació de la literatura científica, i descriu com Internet i el web 2.0 estan impactant en aquests àmbits.
Són particularment rellevants els capítols dedicats a la mesura de l'impacte dels articles científics sobre la base dels nous indicadors apareguts amb el web 2.0 ( altmetrics o mètriques alternatives).
La segona part analitza diverses eines 2.0, tant generalistes (Facebook, Twitter...) com específiques del món acadèmic (gestors de referències bibliogràfiques, plataformes de revisió per parells, xarxes socials acadèmiques...), que poden ser especialment útils per a l'edició i l'avaluació científica.
En destaca les característiques principals, el funcionament i els avantatges i les limitacions de cadascuna.
El llibre acaba amb una valoració de la correlació entre les mètriques extretes de les xarxes socials i les tradicionals.
Aquesta publicació analitza la presència de dones en els diversos nivells i àmbits de la ciència a l'Estat espanyol, fent èmfasi en la carrera investigadora en universitats i organismes públics de recerca (OPI), la composició d'òrgans de decisió i la participació en convocatòries de finançament d'R+D+I.
Aquesta publicació s'elabora des de l'any 2007 (sota la denominació, aleshores, d' Académicas en cifras ), inspirada per la sèrie She Figures que la Comissió Europea edita des del 2003.
El document avança en l'harmonització i l'actualització de correspondència entre les categories professionals del personal investigador de les institucions analitzades i la sèrie anàloga She Figures de la Comissió Europea inclosa en la darrera edició del Manual de Frascati de l'OCDE (2015).
L'informe s'estructura en cinc capítols: indicadors de context; universitats públiques i privades; OPI; personal investigador d'universitats públiques i OPI, i establiment de l'agenda científica.
Sovint s'aporta la comparativa de la situació estatal amb la de la mitjana dels països de la UE-28.
L'àmbit temporal de la informació presentada se centra fonamentalment en els anys 2013 i 2014.
Entre els principals indicadors recollits a l'informe, cal destacar els següents:
Christophe Galfard, doctor en física per la Universitat de Cambridge sota la tutela de Stephen Hawking, és un dels divulgadors científics més coneguts al món.
En aquest assaig ens narra, de manera didàctica i entenedora, temes tan fascinants i complexos com l'origen de l'univers, les característiques de les galàxies, els forats negres, l'antimatèria, la dimensió espaitemps o la teoria de cordes, entre d'altres.
Partint d'un viatge hipotètic, ajaguts a la platja contemplant el cel, ens endinsem en un història que encara té molt per descobrir.
Un assaig, escrit en un llenguatge planer, que ens ajuda a comprendre els misteris de l'univers i de la física quàntica, des del Big Bang fins al gat de Schrödinger.
Ens descobreix els interrogants més destacats de la ciència actual i, com si es tractés d'un relat de ficció, intenta fer més entenedors els mecanismes pels quals es va crear l'univers i la matèria.
Un llibre totalment recomanable i amè de llegir.
El universo en tu mano ha rebut el premi al millor llibre de ciència del 2015 a França.
Traducció de Pablo Álvarez Ellacuria
"Com que oblidem que el cervell és una màquina lenta, el desig d'emular les màquines ràpides que nosaltres mateixos hem creat es converteix en font d'angoixa i de frustració".
Aquest seria el resum de l'argument del primer llibre publicat a l'estat espanyol per un dels més grans experts den neurociència del món: el doctor Lamberto Maffei (Grosseto, 1936).
Aquesta obra és una petita contribució a la Tercera cultura, terme encunyat per l'editor John Brockman (responsable d'edge.org) per referir-se a un nou paradigma sorgit de la fusió entre les ciències i les humanitats, basat en la filosofia natural.
Trobarem, doncs, reflexions sobre la bioquímica dels hemisferis cerebrals o sobre el tractament de l'epilèpsia mitjançant la tècnica quirúrgica del l' split brains, al costat d'explicacions sobre per què ens relaxa anar de compres i d'uns aforismes dignes del propi Lichtenberg.
L'era digital, amb Internet i els smart phones al capdavant, ens ha portat a la immediatesa, a buscar solucions instantànies a les circumstàncies que ens planteja la vida; a voler-ho tot i voler-ho ara.
Davant d'aquesta creixent realitat, Lamberto Maffei reivindica una existència més tranquil·la, valorant la pausa, apreciant el temps.
Proposa com a eines la paraula, l'escriptura i la lectura passades, abans, durant i després, pel tamís de la reflexió, d'allò que ell anomena "el pensament lent".