Els canvis físics que es poden donar es deuen bàsicament a la pròpia malaltia i als tractaments, com ara la cirurgia, la radioteràpia, la quimioteràpia i els tractaments hormonals.
Alguns d'aquests canvis poden afectar l'aparença o la imatge del cos, o bé a la percepció del funcionament del cos. Els canvis poden ser temporals o permanents.
Els canvis que afecten la imatge del cos —tant l'externa com la interna— poden crear sentiments d'inseguretat, tant en relació amb un/a mateix/a com en les relacions socials de qualsevol àmbit.
En aquest sentit heu de tenir present que, malgrat que el cos ha canviat, sou la mateixa persona que abans, amb la mateixa personalitat i amb una experiència molt significativa en el vostre desenvolupament personal.
Depenent de cada situació, cal tenir cura específica d'alguns aspectes.
Per exemple, fer rehabilitació per manegar les limitacions físiques, o cuidar d'una colostomia, o mantenir una alimentació específica.
Aquestes activitats formaran part de la vida quotidiana, però no són el centre de la vida.
A algunes persones els és útil compartir aquests aspectes amb grups d'ajuda mútua de persones en situacions semblants, o bé tenir suport professional per anar incorporant i acceptant la nova situació.
En tot cas, consulteu obertament tots els dubtes i preocupacions al vostre equip assistencial.
És un dels efectes més freqüents que es dóna durant els tractaments i que pot perdurar mesos després d'haver-lo finalitzat.
Consulteu a l'equip assistencial sobre la intensitat en què afecta aquest símptoma al vostre ritme de vida.
Aquest és un efecte que pot donar-se justament en finalitzar el tractament o bé més tard.
Consulteu a l'equip assistencial si penseu que esteu tenint aquests tipus de problemes.
De vegades, prendre segons quins medicaments o bé passar per un procés de depressió o ansietat podrien ser causes d'aquests canvis.
Alguns tractaments poden afectar el sistema nerviós i per tant la seva funció.
Generalment comença amb l'afectació de la punta dels dits de la mà i/o el peu, i dóna la sensació de formigueig o dolor en intentar elevar els dits o la punta del peu cap amunt.
Els símptomes més comuns de la neuropatia són el formigueig, cremor, debilitat, endormiscament, disminució del tacte, dificultats per caminar, i alteració, per excés o per defecte, de la sensació de la calor i el fred.
Els símptomes poden començar quan s'està rebent la quimioteràpia o després.
Així que aparegui és important comunicar-ho al vostre equip assistencial per tal de tractar la situació.
Generalment requereix medicació i/o cremes o pomades d'aplicació local.
En general, els símptomes milloren en el decurs del temps, però podria ser necessari un any o més.
Es caracteritza per la inflor d'alguna part del cos per l'acumulació del líquid limfàtic.
Generalment apareix en el braç, la cama, la cara o el coll, com a conseqüència dels tractaments rebuts.
Existeixen diversos tipus de limfedema; alguns poden aparèixer després de la cirurgia i altres després d'anys d'haver finalitzat els tractaments.
Les persones amb risc de desenvolupar un limfedema són les que han tingut:
La majoria dels efectes secundaris del tractament que afecten la boca i les dents són temporals i desapareixen en acabar el tractament.
Però hi ha alguns que, depenent del tipus de càncer i el tractament, perduren en el temps i d'altres que són permanents.
La radioteràpia i la cirurgia en el càncer de cap i coll poden causar problemes en les dents i la geniva; en la fabricació de la saliva i en la mucosa de la boca, que poden ocasionar:
Les persones que tenen risc de desenvolupar aquestes situacions són:
Algunes persones, segons el tipus de tractament, tenen problemes per l'augment de pes.
En ocasions s'augmenten alguns quilos immediatament després d'haver finalitzat el tractament.
En el cas del càncer de mama, segons el tipus de quimioteràpia rebuda, s'augmenta el pes, es perd massa muscular i augmenta el teixit gras.
En aquesta situació no sempre funcionen les mesures habituals per perdre pes.
Tingueu paciència i poseu més accent en les coses positives que feu, com ara menjar de forma saludable i fer activitat física regular, per tal de recuperar-vos.
Altres persones justament tenen el problema contrari, és a dir, no tenen apetit i perden pes.
L'important és mantenir un pes adequat i no tenir grans oscil·lacions.
Consulteu amb el vostre equip assistencial sobre:
Aquest problema pot donar-se en algunes persones que han rebut radioteràpia i/o quimioteràpia.
Especialment si la radioteràpia s'ha aplicat en el càncer de cap i coll, de mama, en el tòrax o bé si s'han operat de càncer de laringe.
Aquest és un aspecte que crea molta incomoditat a les persones i que pot provocar certa por a estar en públic.
La incontinència pot donar-se en persones que han rebut tractament per la bufeta urinària, pròstata, còlon, recte, ovaris i altres tumors pelvians.
És important consultar amb l'equip assistencial qualsevol canvi no previst sobre els hàbits urinaris i intestinals.
La incontinència pot ser temporal i, en alguns casos, es pot tractar amb algun medicament específic i exercicis musculars pelvians.
Aquests exercicis, anomenats de Kegel, tenen per objectiu enfortir els músculs del sol pelvià; consisteixen a contraure els músculs en el moment de la micció per interrompre el flux.
Aquest moviment es pot practicar quan s'està assegut/da i dempeus diverses vegades al llarg del dia, sense coincidència amb la micció.
Quan la incontinència és permanent, cal tenir en compte que actualment existeixen diferents recursos i dispositius per fer front a aquestes situacions, de forma que permet continuar amb les rutines.
Consulteu quines són les opcions més adequades per a la vostra situació individual.