projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
L'Organització Mundial de la Salut (OMS) reconeix el dolor com un problema important de salut pública, i és una de les causes principals de consulta mèdica.
Els medicaments opioides són una de les maneres per combatre el dolor, però estan indicats principalment per al tractament del dolor agut de moderat a greu, especialment en casos postoperatoris i dolor oncològic, mentre que el seu ús per al dolor crònic no oncològic és controvertit.
L'augment del consum d'opioides que s'ha observat en països desenvolupats s'ha relacionat amb un increment de casos de dependència, abús, intoxicacions i morts per sobredosi.
Aquest informe analitza el consum d'opioides a Catalunya, especialment pel que fa al patró d'opioides més dispensats, l'evolució del seu consum en els anys 2012-2016 i la despesa associada a aquest tipus de medicaments.
S'observa que, en aquest període, el consum d'opioides ha augment un 45%, degut tant al consum d'opioides febles com forts.
En el cas dels febles, el tramadol ha estat el més utilitzat, i en el dels forts, el fentanil.
El tapentadol ha estat el principi actiu amb major creixement.
Les dades mostren, a més, que el creixement encara no s'ha estabilitzat.
Comparant aquests resultats amb l'informe d'utilització d'opioides elaborat per a l'AEMPS, s'observa que els resultats estant alineats, però a Catalunya, existeix menor consum d'opioides febles i, pel que fa als forts, no hi ha diferències respecte al consum observat a Espanya.
Sobre la despesa expressada en import d'aportació al CatSalut, la combinació tramadol/paracetamol i fentanil, especialment en les formes d'alliberació immediata, són els opioides associats amb major despesa anual.
El consum d'opioides a Catalunya ha augmentat un 45% en cinc anys.
El patró de creixement és similar al de la resta d'Espanya
L'objectiu d'aquesta revisió és descriure com l'exercici físic pot reduir tant els símptomes associats com els possibles efectes adversos dels medicaments per tractar diferents tipus de neoplàsia
El tractament farmacològic antineoplàstic pot comportar simptomatologia i efectes no desitjats, que poden inclús perdurar un cop finalitzat el tractament.
L'objectiu d'aquesta revisió és descriure com l'exercici físic pot reduir tant els símptomes associats com els possibles efectes adversos dels medicaments per tractar diferents tipus de neoplàsia.
Per realitzar-lo, s'han classificat els símptomes que poden estar presents en supervivents de càncer, segons aspectes físics, psicològics i psicofísics.
A més, de cada símptoma s'exposen les causes, teràpies farmacològiques i s'analitzen els efectes de l'exercici físic.
Per exemple, per al guany de pes degut a quimioteràpia (especialment per ciclofosfamida, metotrexat i 5-fluorouracil), medicació esteroidal o teràpia hormonal, l'exercici és clau per augmentar la força muscular, reduir el greix corporal i, per tant, actuar en aquest augment de pes.
Supervivents de càncer de mama o de pròstata es beneficiarien de programes de pràctica d'esport.
Per al dolor oncològic, tractat tant amb opioides o amb analgèsics no opiacis (com ibuprofèn, naproxèn o paracetamol, per exemple), el tipus d'exercici indicat per a cada neoplàsia ha de personalitzar-se.
Per a la fatiga, generalment present en un 80% dels pacients que reben quimioteràpia o radioteràpia, s'han avaluat tant intervencions farmacològiques (com metilfenidat, sertralina o dexametasona) com no farmacològiques, on la pràctica d'activitat física mostra més evidència per al tractament de la fatiga.
Altres símptomes o efectes no desitjats del tractament, on la pràctica d'activitat física pot ser beneficiosa en alguns tipus de càncer, serien, entre altres, la pèrdua de massa òssia, caquèxia, neuropatia perifèrica, limfoedema, trastorns del son, depressió o ansietat, qualitat de vida i autoestima.
Per tant, donat els múltiples beneficis que proporciona fer algun tipus d'activitat física, caldria motivar el pacient per a la seva pràctica, idealment, des del moment del diagnòstic.
La pràctica d'exercici físic és una teràpia cost-efectiva que proporciona nombrosos beneficis per a les persones que han estat diagnosticades d'algun tipus de càncer
El Pla d'enquestes de satisfacció es realitza per millorar la satisfacció de la ciutadania de Catalunya que utilitza els serveis sanitaris i sociosanitaris públics
El Pla d'enquestes de satisfacció (PLAENSA © ) és un projecte endegat l'any 2001 per avaluar la qualitat del servei i el grau de satisfacció de les persones usuàries amb els diferents serveis sanitaris públics, amb l'objectiu d'obtenir una informació que resulta molt valuosa per dissenyar i implementar estratègies de millora de la qualitat en la provisió d'aquests serveis.
L'any passat es van dur a terme les enquestes de satisfacció sobre la recepta electrònica (RE).
Aquest estudi complementa l'estudi que ja es va realitzar l'any 2014, també sobre RE.
Les persones incloses en l'estudi, usuàries de RE de tot Catalunya, eren de 15 o més anys i se'ls havia dispensat una o més receptes durant l'any 2017.
A través d'entrevistes telefòniques assistides per ordinador, els usuaris van respondre preguntes relacionades amb diferents aspectes de la RE.
Per exemple, si se li va explicar el seu funcionament, si se li dispensen més medicaments dels que calen, o si valora positivament el fet que tots els metges i metgesses que el tracten puguin tenir accés sobre tots els tractaments que l'usuari està rebent, entre d'altres.
Així, es destaca que la puntuació mitjana de satisfacció és de 8,80 sobre 10, prop de 40 dècimes superior a la del resultat de 2014.
Els resultats són, en general, positius.
Tots els aspectes valorats es troben per sobre del 90% de valoracions positives.
La valoració del funcionament de la recepta electrònica, actualment, ha superat el 90% i ha arribat al 93,8%.
La no adherència primària a la medicació (NAPM) és aquella que, un cop el pacient disposa de la seva prescripció, no acudeix a la farmàcia per tal de retirar per primera vegada el seu medicament
La no adherència primària a la medicació (NAPM) és aquella que, un cop el pacient disposa de la seva prescripció, no acudeix a la farmàcia per tal de retirar per primera vegada el seu medicament.
L'impacte pel fet que un pacient no s'adhereixi al seu tractament és gran.
No només en termes de costos a causa, per exemple, dels ingressos hospitalaris que poden ser deguts a aquesta falta de compliment terapèutic; sinó també per l'impacte sobre la salut i la qualitat de vida que representa.
En les dades de la metanàlisi que es presenta, es destaca que els grups terapèutics on es dona major prescripció són medicaments per al tractament de la hipertensió, antidepressius, hipolipemiants i hipoglucemiants.
En aquestes quatre àrees, la taxa de NAPM era de gairebé un 15%.
L'edat del pacient no mostrava relació amb l'adherència.
Si el tractament tenia una durada superior a tres mesos, la taxa de NAPM es duplicava respecte als tractaments amb durada menor a tres mesos (25,3% davant del 10%).
El grup d'hipolipemiants són els que mostren una taxa de NAPM superior a la resta de grups (20,8%), seguit de la medicació antihipertensiva (12,4%).
Per tant, tot i la limitació de no poder disposar dades sobre l'actitud i creences del pacient pel que fa al seu tractament, o de no poder fer seguiment sobre la dispensació en una altra província, aquests resultats mostren que, per tal de reduir la taxa de NAPM i reconduir-la cap a resultats més òptims, caldria oferir més suport i seguiment al pacient, especialment per a aquelles patologies on la prescripció s'enfoca a la prevenció primària.
En les quatre àrees terapèutiques que s'analitzen, la taxa de no adherència primària és de gairebé un 15%
Informe de l'AQuAS emmarcat dins el seu projecte Essencial, per detectar pràctiques clíniques de poc valor clínic
La cistitis aguda no complicada (CAnC) és la forma més freqüent d'infecció del tracte urinari, que es presenta en dones sanes, joves, no embarassades.
Presenta una alta incidència en el nostre entorn i s'estima que, un 37% de les dones patirà almenys un episodi de CAnC a la seva vida.
El tractament es fa generalment des de l'atenció primària i es basa en la prescripció d'antibiòtic de forma empírica.
La fosfomicina trometamol és un dels antibiòtics d'elecció per al tractament de la CAnC en dones, autoritzat per aquesta indicació en dosi única de 3 grams (g).
S'ha detectat que, per aquesta patologia, el règim de tractament que es fa servir en alguns escenaris clínics, no és l'idoni.
Sovint, es tracta amb dues dosis de 3 g d'aquest antibiòtic, mentre que, les guies recents de l'Associació Europea d'Urologia i de l'Associació Espanyola d'Urologia recomanen el tractament de fosfomicina trometamol en dosi única de 3 g.
Amb l'administració en dosi única es mantenen nivells d'antibiòtic en orina durant tres dies i per tant, s'afavoreix el seu compliment terapèutic s'evita l'aparició de recidives i la selecció de resistències.
A més, segons dades d'atenció primària del registre de conjunt mínim bàsic de dades (CMBD-AP) del CatSalut, l'any 2016, 201.745 dones amb diagnòstic de CAnC varen ser tractades amb més d'una dosi de fosfomicina trometamol.
Per tant, no estaria indicat el tractament amb fosfomicina trometamol 3 g en dues dosis, ja que augmenta el risc de patir efectes secundaris, no hi ha evidència del seu benefici i incrementa el cost del tractament.
El tractament amb fosfomicina trometamol 3 grams en dues dosis no estaria indicat
Aquest document ha estat realitzat per l'Agència de Qualitat i Avaluació Sanitàries de Catalunya (AQuAS)
L'informe, realitzat sota l'autoria de l'AQuAS, s'ha portat a terme en el marc dels Informes d'Avaluació de Tecnologies Sanitàries.
Té com a objectiu oferir una revisió respecte al diagnòstic, les proves complementàries i el tractament de la fibromiàlgia (FM), així com presentar dades de prevalença de l'FM d'àmbit estatal i europeu.
L'FM és una malaltia crònica, caracteritzada per la presència de dolor, fatiga i trastorns del son.
No es coneix ni l'etiologia ni els mecanismes que la desencadenen, tot i que existeixen algunes hipòtesis sobre el seu desencadenament, des de factors infecciosos a canvis hormonals, entre d'altres.
La dificultat per al seu diagnòstic, a través de proves complementàries, es veu condicionada, a més, pel grau de dolor subjectiu que pateix la persona.
Els estudis inclosos per a la realització d'aquest informe són 36 (11 revisions sistemàtiques sobre tractaments farmacològics, i 25 no farmacològics).
No s'ha identificat cap guia de pràctica clínica amb evidència posterior al 2010.
L'estudi ressalta que la prevalença global de l'FM és del 2,7%.
És més prevalent en dones que en homes (4,2% i 1,4%, respectivament).
A Espanya, la prevalença és similar a la global (2,4%), i es dona més freqüentment en dones (4,2%), que en homes (0,2%).
Pel que fa al tractament, l'informe detalla tots els tipus d'intervencions farmacològiques per a les quals existeix nova evidència, des d'antidepressius, antiinflamatoris no esteroidals, analgèsics o altres fàrmacs, les quals es consideren tractaments d'investigació.
Pel que fa a les intervencions no farmacològiques, se sintetitza l'evidència respecte a la teràpia psicològica, la teràpia cognitivoconductual, mètodes de relaxació, exercici físic, sessions d'educació per al pacient quant a la seva malaltia o l'acupuntura, per exemple.
Ofereix una revisió respecte al diagnòstic, les proves complementàries i al tractament de la fibromiàlgia
Des de fa alguns anys existeix un canal de comunicació que fa la funció d'espai d'interacció entre el CatSalut i els diferents agents del sistema sanitari.
Per part del CatSalut és rellevant disposar d'un espai de relació amb el sector farmacèutic, conèixer els nous fàrmacs i avançar en nous models de corresponsabilització.
En el cas del sector industrial i, en concret, de la indústria farmacèutica, en els darrers anys s'han incrementat considerablement les consultes sobre diferents actuacions, programes, etc. que s'han engegat des de l'Àrea del Medicament
Consultes a Farmàcia i Medicament del CatSalut
El CatSalut disposa d'una adreça electrònica on dirigir totes les consultes i sol·licituds que esdevinguin des de la indústria farmacèutica en l'àmbit de la prestació farmacèutica, amb la finalitat de millorar la comunicació i resoldre les consultes i possibles incidències de manera eficient.
L'adreça electrònica és [EMAIL] i s'ha de fer servir com a eina prioritària per a consultes.
Per a facilitar la gestió de la consulta, cal que s'indiqui en el correu electrònic el motiu de la consulta el més detallat possible.
En el cas que sigui necessari concertar una cita amb la persona o equip responsable, s'hauria de descriure breument l'objectiu de la reunió amb la informació d'interès i incloure el nom de les persones assistents amb la posició o càrrec que ocupin.
Amb aquesta iniciativa, es vol donar resposta a l'important increment de consultes d'una manera resolutiva i eficient, i sobretot, avançar en un model de coresponsabilització entre el CatSalut i el sector farmacèutic.
L'augment de la despesa sanitària en teràpia oncològica previst per als propers anys fa necessària la recerca de mesures per tal de mantenir la sostenibilitat del sistema sanitari i, a la vegada, garantir l'accés al tractament a tots els pacients que ho necessitin.
Aquest article, tot i que des d'una visió del sistema sanitari privat, pot resultar interessant, ja que proposa alguns canvis que poden ser positius per a tots els agents implicats (pacients, clínics i sistema sanitari).
Canvis que poden ser positius per a tots els agents implicats en el procés farmacoterapèutic en oncologia
Les aplicacions per a dispositius mòbils ofereixen una bona oportunitat per a la innovació en Salut.
Aquest informe és una primera aproximació del panorama actual de les apps en espanyol, que pretén servir com a punt de partida i espai per fomentar el creixement i la millora de la qualitat d'aquest sector.
L'estudi reuneix les 50 millors apps en salut, entre les quals n'hi ha vàries relacionades amb la millora del seguiment farmacoterapèutic, seleccionades en base als criteris definits pels autors: rigor i qualitat del contingut, disseny i experiència d'ús, reconeixement i utilitat.
Cada entrada inclou les principals dades identificatives i una descripció detallada de l'aplicació.
The App Intelligence és un projecte de col·laboració entre The App Date, l'Observatori Zeltia, la càtedra ISC, la Universitat Rey Juan Carlos, la Red de Innovación i WakeApp Health.
50 millors aplicacions per a dispositius mòbils en l'àmbit de la salut
Nou model de relació amb la indústria farmacèutica, que pretén passar del sistema de pagament tradicional dels medicaments a un sistema de pagament basat en resultats.
Els Acords de Risc Compartit (ARC) són una eina per ajudar a regular algunes incerteses (eficàcia/efectivitat, seguretat, impacte pressupostari, relació cost/efectivitat) dels medicaments, tot facilitant la incorporació de la innovació farmacoterapèutica, i distribuir els riscos entre els diferents agents del sistema.
El context actual deixa entreveure que hi ha aspectes a millorar en les polítiques relacionades amb els medicaments orfes.
Aquest article assenyala algunes àrees d'estudi per avançar en el disseny de polítiques que esdevinguin més satisfactòries per als agents implicats: els pacients, l'administració i la indústria.
L'article recull l'evidència disponible sobre alguns dels elements que considera claus per a la redefinició d'aquestes polítiques: conèixer les prioritats de la societat, definir un sistema de fixació de preus i reemborsament que s'adeqüi a les particularitats d'aquests medicaments, promoure i prioritzar la recerca de les malalties rares i la implantació de polítiques que permetin unir esforços per al desenvolupament i recerca eficient d'aquests medicaments.
Àrees d'estudi per al disseny de polítiques relacionades amb els medicaments orfes
Els estàndards professionals són una bona eina per definir el marc dels serveis que es volen oferir als usuaris.
El document estableix els 10 estàndards professionals que ajudaran a concretar la oferta dels serveis de farmàcia hospitalària, a fi de millorar la qualitat d'aquests i, a la vegada, obtenir uns millors resultats en la salut dels pacients.
Estàndards professionals en la farmàcia comunitària
Els quatre primers procediments de Bones Pràctiques en Farmàcia Comunitària a Espanya, aprovats pel Ple del Consell General de Col·legis Oficials de Farmacèutics (CGCOF), suposen un avanç per a l'establiment de les bases, a nivell nacional, de bones pràctiques en farmàcia.
Aquesta publicació dona continuïtat al document "Bones pràctiques en Farmàcia Comunitària en Espanya", presentat l'any 2013, i que respon a les recomanacions internacionals "Directrius conjuntes FIP/OMS sobre Bones Pràctiques en Farmàcia: Estàndards per a la qualitat dels serveis farmacèutics".
L'objectiu de la iniciativa és normalitzar la pràctica farmacèutica, definint les funcions d'acord amb les bones pràctiques.
A l'actualitat, els quatre documents disponibles es centren en: la dispensació, la indicació farmacèutica, el seguiment farmacoterapèutic i la farmacovigilància.
Publicació de Procediments de Bones Pràctiques en Farmàcia Comunitària a Espanya
Molts d'aquests pacients reben nivells subòptims d'analgèsia que afecten la seva qualitat de vida i el temps de recuperació de la postoperació, entre d'altres.
El tractament amb antiinflamatoris no esteroidals (AINE) redueixen la necessitat d'administrar fàrmacs opioides i, per tant, disminueixen la probabilitat de patir un efecte advers lligat a l'ús d'aquests medicaments.
Aquesta revisió compara l'eficàcia del diclofenac intravenós (IV) en dosi única amb placebo o un altre tractament per al dolor postoperatori moderat o greu en adults.
S'inclouen 8 estudis, amb 1.756 pacients inclosos en total (de rang d'edat de 24-54 anys), que s'havien sotmès a algun tipus de cirurgia (dental, cirurgia menor, abdominal i ortopèdica).
La dosi de diclofenac administrada per via intravenosa variava de 3,75 a 75 mg en dosi única, però amb diferents formulacions.
El resultat principal de l'estudi va ser el nombre de pacients que, per a cada branca de tractament, aconseguien un 50% de disminució del dolor durant un període de 4 o 6 hores.
Com a resultats, es demostra que diclofenac és superior a placebo, però similar a altres AINE, i no s'observa un efecte depenent de la dosi, tot i que aquesta informació correspon només a dos estudis.
A les 6 hores, el seu benefici relatiu era menor, la qual cosa suggereix que el seu efecte analgèsic disminueix passades les 4 hores.La taxa d'efectes adversos va ser força similar tant comparat amb placebo com amb altres AINE.
Per tant, l'evidència disponible indica que l'administració de diclofenac IV és efectiu per a la majoria de pacients, tot i que manca informació sobre efectes adversos del fàrmac, com hemorràgia, disfunció renal i efectes cardiovasculars, comparat amb altres AINE.
Caldria, a més, estudis en població sotmesa a cirurgia major i cardiovascular, així com en gent gran, que són aquella població que pot veure's amb major risc d'efectes adversos.
Eficàcia del diclofenac intravenós (IV) en dosi única amb placebo o un altre tractament per al dolor postoperatori moderat o greu en adults
Els bifosfonats són els fàrmacs de primera línia per a la prevenció de fractures en dones postmenopàusiques, però no estan exempts de reaccions adverses
S'estima que la prevalença d'osteoporosi a Espanya és d'un 17,2% en les dones d'entre 50-60 anys, i el percentatge augmenta fins al 40% en aquelles dones d'entre 60 i 70 anys.
Els bifosfonats són els fàrmacs de primera línia per a la prevenció de fractures en dones postmenopàusiques, però no estan exempts de reaccions adverses.
El cribratge segons el càlcul de la densitat mineral òssia (DMO) no ha demostrat una relació de cost-efectivitat favorable.
A més, un estudi pilot ha conclòs que el grau d'inadequació del tractament en dones de 60-74 anys era del 70%.
En aquest estudi es plantegen dos objectius: conèixer la prevalença de la inadequació del tractament per a l'osteoporosi en prevenció primària, en dones de 60 a 74 anys de l'Àmbit Metropolità Nord de l'Institut Català de la Salut, i conèixer els criteris diagnòstics, de tractament i la variabilitat existent entre metges d'atenció primària i especialistes.
De 424 dones incloses en l'estudi, per al 43% no constava diagnòstic d'osteoporosi.
En valorar l'adequació en l'inici del tractament, es va considerar inadequat per al 63% de les dones.
Un 40% van rebre tractament amb bifosfonats (associat amb calci i/o vitamina D en el 81% dels casos), mentre que un 47% només rebia tractament amb calci i/o vitamina D. La durada mitjana del tractament va ser de gairebé 4 anys.
Es van observar diferències pel que fa al tipus de tractament en funció de l'especialitat del professional que ho prescrivia.
En el 82% de les dones no constaven els factors de risc, per tal de calcular la necessitat del tractament farmacològic.
S'estima que la prevalença d'osteoporosi a Espanya és d'un 17,2% en les dones d'entre 50-60 anys, i el percentatge augmenta fins al 40% en aquelles dones d'entre 60 i 70 anys
Revisió sobre el maneig farmacoterapèutic amb medicació diürètica
La retenció de fluids i la congestió (edema) són signes d'insuficiència cardíaca (IC), i s'associen amb símptomes i pronòstic més greu.
El tractament amb diürètics és, per tant, un pilar per al maneig clínic de la IC.
Aquesta revisió detalla les característiques farmacològiques dels diürètics de nansa, com la furosemida, bumetanida o torasemida.
Aquests fàrmacs tenen efecte tant en l'hemodinàmica sistèmica com en la renal i el seu efecte varia segons la dosi i la via d'administració, altres tractaments concomitants i l'ús perllongat.
Activen el sistema renina-angiotensina-aldosterona, tenen efecte vasodilatador, però també incrementen el nivell de prostaglandines vasodilatadores i la pressió al túbul proximal de la nefrona.
Algun d'aquests efectes poden contrarestar a d'altres i, per tant, en funció del pacient, a dosi alta intravenosa, poden augmentar o disminuir la pressió arterial.
L'objectiu del tractament amb diürètics no hauria de ser únicament l'increment en l'excreció a través de l'orina de clorur de sodi, sinó reduir l'edema i, a llarg termini, reduir el volum de líquid extracel·lular.
A més, l'ultrafiltració extracorpòria és, teòricament, també, un mètode per reduir els nivells de clorur de sodi i d'aigua, que comporta menys estimulació del sistema renina-angiotensina-aldosterona i té menys risc de rehospitalització que amb l'ús de diürètics.
La seva indicació és, preferentment, per a pacients amb insuficiència cardíaca i renal.
Per tant, conèixer els efectes fisiològics i de farmacocinètica i farmacodinàmina (PK-PD) és clau per a un ús segur i efectiu del tractament amb medicaments diürètics.
Revisió de les característiques farmacològiques dels medicaments diürètics