En els seus primers sis mesos d'activitat, des de la data d'entrada en vigor de la Llei 19/2014, del 29 de desembre, de transparència, accés a la informació pública i bon govern (LTAIPBG), l'1 de juliol, i fins el 31 de desembre de 2015, la GAIP ha rebut 37 reclamacions i una petició de dictamen.
17 d'aquestes reclamacions han estat resoltes l'any 2015 i 20 a principis de 2016.
Aquestes reclamacions han permès a la GAIP pronunciar-se sobre un seguit de qüestions d'interès que suscita l'aplicació de la nova regulació del dret d'accés a la informació pública.
En elles ha començat a configurar un cos doctrinal que ha tingut continuïtat a les resolucions sobre les reclamacions presentades l'any 2016.
La doctrina establerta sobre reclamacions i dictàmens de l'any 2015 es troba continguda, principalment, a les Resolucions sobre les Reclamacions 12/2015, 15/2015, 17/2015, 19/2015, 20/2015, 22/2015, 27/2015, 28/2015, 30/2015, 31/2015, 36/2015 i 37/2015, així com al Dictamen 1/2015, de 3 de setembre.
En aquesta segona part de la memòria se'n resumeixen els aspectes més destacats i es transcriuen els fragments corresponents de les resolucions que la formulen.
Es dóna compliment, així, a l'article 44.1 LTAIPBG, quan estableix que la GAIP ha "d'assenyalar les resolucions que estableixen criteris generals per a la resolució de futures sol·licituds".
Documents de treball intern sense rellevància o interès públic
A les Resolucions sobre les Reclamacions 12/2015 i 14/2015, la GAIP ha assenyalat que l'informe al qual es volia tenir accés (un informe elaborat per l'Institut de Seguretat i Salut Laboral en el marc d'un expedient de la Inspecció de Treball de Catalunya sobre assetjament laboral) "no és un document de treball intern sense rellevància (art. 29.1 LTAIPBG), merament auxiliar o de suport (art. 18.1.b de la Llei estatal 19/2013), sinó que es tracta d'un informe que recull la posició definitiva de l'òrgan que l'elabora, que s'incorpora a l'expedient i que té una rellevància evident per a la resolució adoptada finalment per l'Administració reclamada, per la qual cosa no es pot excloure de l'accés" sobre la base de la causa d'inadmissió de l'article 29.1.a LTAIPBG que havia invocat l'Administració reclamada.
Tasca complexa d'elaboració o reelaboració
A la Resolució sobre la Reclamació 36/2015, la GAIP interpreta de forma restrictiva la causa d'inadmissió de la complexitat de l'elaboració o reelaboració de la informació sol·licitada (article 29.1.b LTAIPBG) i ofereix alguns indicadors que podrien permetre al·legar-la, sempre de manera motivada:
"La causa d'inadmissió al·legada pel regidor de transparència de l'Ajuntament de Sant Boi de Llobregat per denegar l'accés a part de la informació sol·licitada és la prevista a l'article 29.1.b LTAIPBG: 'Si per a obtenir la informació que demanen cal una tasca complexa d'elaboració o reelaboració.
En aquest cas, es pot donar la informació de manera desglossada, amb l'audiència prèvia del sol·licitant'.
Per tal de poder valorar adequadament la concurrència d'aquest motiu d'inadmissió cal aprofundir abans en la seva significació.
El dret d'accés reconegut per l'LTAIPBG és a la informació pública, no als documents públics, que era el plantejament tradicional de l'article 37 de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de règim jurídic de les administracions públiques i del procediment administratiu comú (LRJPAC); concretament, aquest precepte, modificat dràsticament per la legislació de transparència, afirmava que els ciutadans tenen dret a accedir als registres i als documents que formin part d'un expedient i estiguin en els arxius administratius.
Mentre el dret d'accés era limitat als documents, i encara més als documents que formin part d'un expedient, l'objecte de l'accés quedava circumscrit a allò que tingués la condició formal de document, amb independència del suport emprat per expressar-lo.
En contraposició amb l'antecedent de l'LRJPAC, l'LTAIPBG garanteix el dret d'accés a la informació pública, no només als documents públics.
Els documents contenen informació, i aquesta sol estar continguda a documents, certament; també és de suposar que sovint, fins i tot és probable que la majoria de vegades, la informació sol·licitada consistirà en un o en uns determinats documents; en aquests casos es pot dir que la informació sol·licitada ja està elaborada, perquè el document és precisament la plasmació tangible de la seva elaboració.
Però no es poden excloure sol·licituds d'informació que transcendeixin un o uns determinats documents, i també un o uns determinats expedients (fins i tot que no estigui a cap expedient determinat).
En aquests casos en què la informació sol·licitada no és identificable amb documents determinats és quan la seva obtenció requereix una tasca d'elaboració per part de l'Administració.
Per tant, la necessitat d'elaborar informació expressament per atendre sol·licituds d'accés és una eventualitat que deriva en pura lògica del fet que aquest dret es proclami legalment en relació amb la informació pública, i en sí mateixa no pot ser causa d'inadmissió de les sol·licituds sense infracció del previst pels articles 2.b, 18 i 19 LTAIPBG.
En conseqüència, el que pot ser motiu d'inadmissió no és la necessitat d'elaboració o reelaboració que requereixi a l'Administració facilitar la informació sol·licitada, sinó el fet que aquesta tasca sigui complexa.
El concepte que esdevé, doncs, determinant per poder al·legar la concurrència de la causa d'inadmissió de l'article 29.1.b LTAIPBG és el de la complexitat (en l'elaboració o reelaboració de la informació sol·licitada).
Per determinar l'abast d'aquest concepte cal tenir en compte el context de la realitat dels instruments, mitjans i recursos d'emmagatzematge, gestió documental i tractament de la informació pública a les administracions contemporànies, caracteritzada per la coexistència de formats digitals i impresos en l'arxivament dels documents públics i pel manteniment de grans volums d'informació en arxius en paper.
En aquest context, poden ser indicis d'una tasca complexa d'elaboració o reelaboració els següents:
- Que calgui extreure la informació sol·licitada de documents que tenen un contingut més ampli, especialment si aquesta tasca s'ha de fer manualment i en relació amb diversos documents arxivats a diferents expedients, i més encara si la informació que cal extreure no és simple i directa i requereix una certa activitat d'anàlisi o d'interpretació.
- Que calgui obtenir la informació sol·licitada de bases de dades o d'arxius digitals, i que sigui necessari a aquests efectes utilitzar programes informàtics més o menys especialitzats o sofisticats.
- Que calgui obtenir la informació sol·licitada combinant bases de dades o arxius electrònics i arxius en paper, requerint a més una tasca d'anàlisi o d'interpretació.
- Que la informació sol·licitada correspongui a un lapse temporal molt ampli, de manera que calgui cercar-la entre diversos expedients cronològicament allunyats i fins i tot entre diversos contenidors o àmbits físics d'arxiu de documents.
Que calgui obtenir la informació sol·licitada d'un nombre molt elevat de documents i d'expedients diferents, especialment si es troben dispersos, bé sigui per raons cronològiques o de qualsevol altra índole.
- Altres indicadors en base als quals es pugui argumentar raonadament que la tasca de cerca i obtenció de la informació sol·licitada no és senzilla.
En qualsevol cas, una tasca complexa d'elaboració o reelaboració de la informació pot ser motiu d'inadmissió d'una sol·licitud d'accés si es compleixen els requisits següents:
- En primer lloc, que l'Administració que l'al·lega l'acrediti de manera suficient.
A aquests efectes, no n'hi ha prou amb una al·legació genèrica, sinó que cal demostrar-la fent referència als indicis que poden acreditar-la i a les dades concretes que palesen la seva concurrència.
En definitiva, la càrrega de la prova correspon a l'Administració.
- En segon lloc, que els indicis invocats operen en una intensitat suficient per ser realment indicadors de complexitat en la tasca d'elaboració de la informació sol·licitada.
En aquest sentit, perquè qualsevol dels indicis citats operi per sí sol com indicador suficient de complexitat, caldrà acreditar-ne una elevada intensitat, mentre que si en concorren dos o més de dos segurament es podrà acreditar la complexitat encara que la seva intensitat no sigui particularment elevada.
Els antecedents 3 i 5.2n, segon incís, resumeixen les raons en base a les quals el decret municipal de denegació parcial de la informació sol·licitada i l'informe de l'Ajuntament elaborat en el marc d'aquesta Reclamació consideren que concorre la causa d'inadmissió de l'article 29.1.b LTAIPBG.
Cal recordar que la informació sol·licitada, i que caldria elaborar, ja que no es trobaria en un document determinat, és la referida a la identificació de la publicació oficial i a les dates de publicació de les convocatòries i de les resolucions d'adjudicació de quinze places de treballador laboral fix, que s'haurien proveït en moments diferents entre començaments dels anys 1990 i l'actualitat.
Es valora tot seguit la pertinència i la idoneïtat de les raons al·legades per l'Ajuntament, en relació amb el que s'acaba de dir sobre què s'ha d'entendre per tasques complexes d'elaboració o reelaboració.
A tenor dels antecedents citats, serien indicadors de complexitat de la informació que caldria elaborar els següents:
a) El fet que la informació sol·licitada no forma part de l'expedient de funcionarització, que és l'objecte central de la sol·licitud inicial d'accés, sinó que es troba dispersa entre els diversos expedients de selecció de cadascun dels quinze treballadors laborals implicats.
Pel que s'acaba de dir a les consideracions anteriors, aquest no és per sí sol un indicador de complexitat, ja que la circumstància que la informació sol·licitada estigui dispersa entre diversos expedients és un fet que pot entrar dins de la normalitat, si hom té en compte que el dret d'accés ho és a la informació i no als documents o als expedients.
b) El fet que les dades demanades s'hagin de cercar en un nombre elevat d'expedients, corresponents a un lapse molt ampli de temps.
Aquest fet podria ser indicatiu de complexitat si el nombre d'expedients a consultar, a més de separats en el temps, fos realment elevat; en aquest cas, el nombre màxim d'expedients afectats, quinze (que pot ser inferior, ja que no es pot descartar que entre ells hi hagi processos de selecció de més d'un dels treballadors laborals afectats), no sembla que es pugui qualificar de realment elevat, de manera que no constituiria un indicador suficient de requerir-se una feina ingent que coadjuvi significativament a la complexitat de la tasca, fins i tot si els expedients corresponen a diversos anys.
Segurament la conclusió seria diferent si el nombre de documents o expedients a consultar fos sensiblement superior, o si les dades que calgués obtenir-ne fossin més complexes que les simples dades de publicació oficial.
Per tant, no sembla que per aquests motius es pugui donar aquesta causa d'inadmissió en el cas que ens ocupa.
c) El fet que els règims de publicació fossin diversos i que els documents específics de publicació no formin part dels expedients respectius.
Cal tenir en compte que l'únic que es demana és el nom de la publicació oficial i els seus número i data, no el document de la publicació, i si bé és versemblant que els expedients de selecció dels quinze treballadors laborals no incloguin còpia de la publicitat de les convocatòries i les adjudicacions, no ho és tant que no tinguin referència a les dates i als mitjans de publicació, en la mesura que constitueixen elements essencials per tramitar el procediment respectiu i per acreditar el compliment efectiu de l'ordenament vigent aplicable.
Certament, si aquests expedients no contenen les dades citades de publicitat, i cal cercar-les a altres fonts per determinar, llavors l'elaboració de la informació sol·licitada pot esdevenir complexa, però això probablement seria degut a un funcionament deficient en la formació dels expedients o dels arxius municipals (a no ser que s'emparés en les causes i procediments de destrucció d'informació previstes per la normativa arxivística, sobre avaluació i tria de documents), contravenint les responsabilitats establertes pels apartats 2 i 3 de l'article 19 LTAIPBG, i a judici d'aquesta Comissió això no seria causa legítima per limitar o denegar el dret d'accés, tal com ha quedat establert, si bé en relació amb un cas molt més extrem que aquest, per la seva Resolució de 2 de febrer de 2016 de finalització de la Reclamació 28/2015, especialment en el seu FJ 3.
En definitiva, si bé la dispersió de la informació sol·licitada entre diversos expedients, separats en el temps i molts d'ells segurament no informatitzats, poden ser indicadors d'una potencial complexitat en l'elaboració de la informació sol·licitada, el nombre relativament baix d'expedients afectats i la simplicitat i rellevància de la informació demanada són elements que resten complexitat potencial i que porten a la conclusió que no s'ha acreditat suficientment la concurrència de la causa d'inadmissió de l'article 29.1.b LTAIPBG.
En tot cas, si de la deficiència en la formació de determinats expedients o del funcionament dels arxius se'n deriva que l'elaboració de la informació sol·licitada esdevé complexa, perquè no s'hi troba i cal cercar-la en altres fonts, o fins i tot impossible en determinats casos, cal facilitar la que hagi estat senzilla d'obtenir i indicar les causes concretes que comporten la complexitat o impossibilitat d'obtenir i facilitar la resta" (FJ 3).
Sol·licituds manifestament repetitives o que tinguin un caràcter abusiu
La GAIP, a la Resolució sobre la Reclamació 36/2015, ha qüestionat que sigui aplicable a Catalunya la causa d'inadmissió de les "sol·licituds manifestament repetitives o que tinguin un caràcter abusiu" continguda a l'article 18.1.e de la Llei estatal 19/2013, de 9 de desembre, de transparència, accés a la informació pública i bon govern (LTAIPBGE).
Tanmateix, sí admet, tot i que de manera restrictiva, que les administracions catalanes puguin invocar l'abús de dret previst al Codi Civil espanyol i –en la mesura que deriva del principi de bona fe– al Codi Civil de Catalunya:
"El rigorós i detallat informe municipal elaborat en el marc de la tramitació d'aquesta Reclamació posa de manifest el nombre certament notable de preguntes i sol·licituds d'informació fetes a l'Ajuntament per la mateixa persona reclamant, entorn de la mateixa qüestió i en un lapse relativament curt de temps, i també queda acreditada la celeritat amb què els serveis municipals de Sant Boi de Llobregat han donat resposta o facilitat la informació demanada.
L'informe municipal es basa en aquest historial per argumentar que, amb independència que concorri en la sol·licitud objecte d'aquesta Reclamació la causa d'inadmissió de l'article 29.1.b LTAIPBG, l'acumulació de sol·licituds de la mateixa persona, moltes d'elles sobre el mateix tema, està requerint la dedicació de recursos personals que l'Ajuntament hauria de destinar a altres finalitats, amb vulneració dels principis d'eficàcia i eficiència que han de guiar l'actuació pública.
En relació amb aquestes consideracions, cal assenyalar, en primer lloc, que la principal finalitat de la transparència no és tant donar servei a les persones que exerceixen el dret d'accés, com estimular les bones pràctiques del govern i l'administració, millorar la qualitat democràtica i prevenir la corrupció.
Tenint això en compte, és indiferent que qui exerceix el dret d'accés siguin moltes persones o entitats fent sol·licituds puntuals, o una de sola fent-ne moltes; tant en un cas com en l'altre, el que més importa és que proporcionen l'estímul que obliga a fer evident la realitat de la transparència i de l'accessibilitat a tota mena d'informació pública.
En aquest sentit, la necessitat d'atendre moltes o poques sol·licituds d'accés no es pot considerar contradictòria amb els obligats principis d'eficàcia i eficiència, ja aquests mateixos principis, que han d'orientar l'activitat administrativa en el seu conjunt, també s'han d'aplicar a fer efectius requeriments i objectius de tanta transcendència com són l'accessibilitat a la informació pública i la transparència.
En segon lloc, i sens perjudici del que s'acaba de dir, les consideracions municipals a què es refereix el primer paràgraf d'aquest apartat posen de manifest un historial de preguntes i sol·licituds d'informació progressivament ampliades que poden ser indiciàries d'una pràctica manifestament repetitiva o amb caràcter abusiu de l'exercici del dret d'accés a la informació pública, que segons l'article 18.1.e de la llei estatal de transparència (Llei 19/2013, de 9 de desembre, de transparència, accés a la informació pública i bon govern) pot ser causa d'inadmissió de les sol·licituds d'accés.
Concretament, aquest precepte considera causa d'inadmissió que les sol·licituds siguin manifestament repetitives o tinguin un caràcter abusiu no justificat amb la finalitat de transparència de la legislació que la regula.
A la vista de l'historial de sol·licituds de la persona reclamant descrit per l'informe municipal, segurament estaríem davant d'un d'aquests supòsits de sol·licituds repetitives i potencialment abusives, dubtosament justificades en les finalitats de transparència.
Tanmateix, si bé aquesta causa d'inadmissió és contemplada per la llei estatal, no ho és expressament per l'LTAIPBG, i segurament per això l'informe municipal, encertadament, no l'al·lega.
Aquesta Comissió de Garantia no pot desconèixer que algunes previsions de la Llei 19/2013 complementen el règim d'accés a la informació pública establert per l'LTAIPBG, però no està clar que aquest sigui el cas del motiu d'inadmissió de les sol·licituds del seu article 18.1.e, que pot respondre a la capacitat del legislador català per establir un major grau d'exigència o d'exposició de les administracions que regula en la seva disponibilitat a atendre les sol·licituds d'informació de la ciutadania.
Ara bé, el fet que la legislació catalana de transparència no reculli expressament el caràcter abusiu de les sol·licituds d'accés a la informació pública com un motiu que pot determinar la seva inadmissió no impedeix que, en aplicació dels principis generals de bona fe i de prohibició de l'abús de dret proclamats a l'article 111-7 del Codi Civil de Catalunya i a l'article 7 del Codi Civil espanyol, una Administració pugui, legítimament, inadmetre o desestimar sol·licituds d'accés a la informació pública que excedeixin manifestament i objectivament els paràmetres o estàndards normals d'exercici d'aquest dret, especialment si causen un dany o perjudici als altres (en aquest cas, als interessos generals), sense obtenir un benefici propi (es tracti d'un benefici particular o d'un benefici general inherent a la transparència; per exemple, podria existir abús de dret quan fos palès que una persona formula una o repetides sol·licituds d'accés a la informació pública amb la sola finalitat de carregar de feina una determinada Administració, òrgan administratiu o empleat públic amb qui ha tingut una mala experiència).
Naturalment, si una Administració vol al·legar un ús abusiu del dret o una infracció del principi de bona fe per oposar-se a l'exercici del dret d'accés a la informació pública, haurà d'acreditar raonadament aquest caràcter, sobre la base de consideracions com les que s'acaben de fer en ordre a concretar el contingut d'aquest principi, bé sigui en relació amb una sol·licitud concreta d'informació pública o en relació amb un historial de sol·licituds, amb el benentès que, a més, cal interpretar restrictivament les causes que poden dur a la denegació de l'accés, atès l'especial vigor que atorga a aquest dret l'LTAIPBG.
En el cas que ens ocupa, tot i que l'historial de preguntes i sol·licituds d'accés de la persona reclamant poden ser indiciàries d'una pràctica propera a l'abús del dret d'accés a la informació pública, l'Ajuntament no ho al·lega, i queda lluny d'acreditar-se.
Per tant, tampoc no es pot tenir en compte aquesta possible causa d'inadmissió o de desestimació de la sol·licitud" (FJ 4).
Criteris generals d'aplicació dels límits al dret d'accés a la informació pública: test del perjudici, ponderació, proporcionalitat i motivació
En relació amb els límits legals al dret d'accés, la Resolució sobre la Reclamació 15/2015 assenyala els quatre grans criteris generals que han d'orientar la seva aplicació segons l'LTAIPBG, que segueix de prop els estàndards internacionals continguts a normes de referència com el Conveni del Consell d'Europa sobre l'accés als documents públics (CEADP, CETS 205), un conveni que no ha estat encara signat per l'Estat espanyol, però que ha influït notablement en la confecció dels límits al dret d'accés duta a terme per l'LTAIPBGE i l'LTAIPBG.
Aquests quatre criteris són l'anomenat test del perjudici, la ponderació entre els drets o interessos en joc, el principi de proporcionalitat i el deure de motivació:
"segons la nova regulació de la transparència (articles 20 a 25 LTAIPBG, que recullen els estàndards internacionals en la matèria), els límits al dret d'accés no es poden invocar de manera genèrica, sinó que l'Administració ha de motivar suficientment que, en el cas concret, l'accés a la informació pot generar un perjudici efectiu per al dret o interès en qüestió (test del dany o perjudici).
En tercer lloc, en virtut del principi de proporcionalitat, s'ha de donar almenys accés parcial a aquella part de la informació no afectada pel límit del qual es tracti" (FJ 2).
El límit de la seguretat pública
A la Resolució sobre la Reclamació 37/2015, la GAIP ha assenyalat que la difusió de determinades dades relatives a una xarxa de radiocomunicacions policials i de serveis d'emergències pot comprometre greument la seguretat pública i pot ser denegada a l'empara del límit contingut a l'article 21.1.a LTAIPBG.
Tanmateix, això no exclou l'accés parcial a totes aquelles altres dades del contracte de gestió de la xarxa i de l'expedient d'adjudicació no afectades per l'esmentat límit o altres límits, per molt que el procediment de contractació hagi estat declarat reservat:
"No hi ha dubte que la difusió de determinades dades relatives a una xarxa de radiocomunicacions policials i de serveis d'emergències com la xarxa RESCAT pot comprometre greument la seguretat pública i pot ser denegada a l'empara del límit contingut a l'article 21.1.a LTAIPBG.
Aquest seria el cas, per exemple, de les dades relatives als emplaçaments dels repetidors de la xarxa, a les freqüències o al sistema de xifrat emprats.
La seva difusió podria donar lloc a sabotatges o a la intercepció de les comunicacions per part de tercers.
Tanmateix, no tota la informació continguda a l'expedient d'adjudicació del contracte de gestió integral de la xarxa, i al contracte finalment subscrit, té aquest caràcter sensible ni pot ser exclosa del dret d'accés a l'empara de l'esmentat límit.
Aquest seria el cas, per exemple, de la informació merament econòmica del contracte, i que ha de poder ser accessible per tal que la ciutadania pugui controlar l'assignació adequada dels molts recursos públics que s'hi destinen (160 milions d'euros).
Això significa que, llevat que es motivi suficientment la concurrència d'algun altre límit dels previstos als articles 21 i sq.
LTAIPBG que pugui justificar la denegació de parts ulteriors d'informació, cal donar accés parcial a totes aquelles dades no afectades pel límit de la seguretat pública.
Així ho imposa l'article 25.1 LTAIPBG: 'Si és aplicable algun dels límits d'accés a la informació pública establerts pels articles anteriors, la denegació d'accés només afecta la part corresponent de la documentació, i s'ha d'autoritzar l'accés restringit a la resta de les dades'.
El compliment d'aquesta exigència legal no pot veure's afectat pel fet que el contracte i el procediment de contractació haguessin estat declarats reservats prèviament per resolució del conseller d'Interior, declaració de reserva d'efectes merament contractuals que té per finalitat principal justificar l'adjudicació mitjançant procediment negociat sense publicitat (articles 13.2.d, 170.f i 177 TRLCSP)" (FJ 2).
Al Dictamen 1/2015, la GAIP ha considerat que la nova regulació de la transparència impedeix denegar automàticament l'accés a clàusules contractuals qualificades de confidencials pel sol fet que hagin estat declarades formalment com a tals, fins i tot encara que siguin anteriors a l'entrada en vigor de l'LTAIPBG:
"la informació declarada formalment com a confidencial ha de tenir els atributs materials que justifiquin aquesta qualificació, que només pot prevaler sobre la transparència i el dret d'accés si es motiven i ponderen cas per cas les raons d'aquesta prevalença" (Conclusió cinquena).
"Els requeriments de transparència dels contractes i de contingut material del dret d'accés, així com la determinació dels límits que els són oposables legítimament, particularment els derivats de la confidencialitat justificada materialment, ja venien sent vigents amb la legislació de contractes, amb anterioritat a la promulgació de l'LTAIPBG.
El que aquesta Llei afegeix a la de contractes, en matèria de transparència i accés a la informació pública, és sobretot els procediments de garantia i la proclamació de principis i criteris interpretatius per ponderar, si escau, els drets i interessos en conflicte.
Per tant, la mateixa consideració jurídica han de tenir les clàusules de confidencialitat anteriors a l'LTAIPBG i, si n'hi ha, les posteriors a aquesta llei" (Conclusió setena).
El límit de la igualtat de les parts en els processos judicials i la tutela judicial efectiva
A la Resolució sobre la Reclamació 31/2015, la GAIP ha precisat el sentit restrictiu que s'ha de donar al límit de la igualtat de les parts en els processos judicials i la tutela judicial efectiva (article 21.1.d LTAIPBG).
Seguint l'assenyalat a la Memòria del CEADP, Conveni d'on s'ha extret aquest límit, considera que només es pot aplicar en relació amb aquella informació que hagi estat expressament elaborada per a un procediment judicial:
"Pel que fa a la significació general del límit, cal tenir en compte que l'article 21.1.d) LTAIPBG és tributari de l'article 3.1.i) del Conveni número 205 del Consell d'Europa sobre l'Accés als Documents Públics (2009), que inclou entre els interessos que poden justificar límits legals a l'accés als documents públics 'la igualtat de les parts en els procediments judicials i l'administració eficaç de la justícia'.
Segons la Memòria explicativa del propi Consell d'Europa, aquest límit, que deriva de l'article 6 del Conveni Europeu de Drets Humans (garantia del dret a un judici just) i que pretén assegurar la igualtat de les part en els processos judicials tant a nivell nacional com davant de tribunals internacionals, significa que les autoritats poden impedir l'accés d'altres persones a un document que hagi estat elaborat expressament per a un procés judicial, en interès d'una de les parts, essent en tot cas un requisit per poder al·legar aquest límit que el document sol·licitat hagi estat creat expressament per al procés judicial com a tal.
En definitiva, es tracta d'impedir, per exemple, que la documentació elaborada o obtinguda per l'advocat d'una de les parts en benefici del seu client, i lliurada a aquests efectes al tribunal, moment a partir del qual es pot qualificar d'informació pública, hagi de ser posada a disposició de la part contrària en aplicació del dret d'accés a la informació pública.
En tot cas, el límit del principi d'igualtat de les parts en els processos judicials no seria aplicable si la informació sol·licitada ha estat elaborada o existeix al marge del procediment judicial, i és fins i tot prèvia a la seva iniciació.
Tenint en compte la significació general que cal donar al principi d'igualtat de les parts en els processos judicials, està clar que no procedeix la seva aplicació al cas que és objecte d'aquesta resolució, ja que la informació sol·licitada (RLT i baixes laborals de diversos anys) existeix des de molt abans de la presentació del recurs contenciós administratiu citat més amunt, i en absolut ha estat elaborada expressament als efectes d'aquest procés" (FJ 2).
El límit dels drets de propietat intel·lectual
En relació amb el límit dels drets de propietat intel·lectual (article 21.1.g LTAIPBG), la GAIP ha assenyalat que s'ha de distingir l'accés a un treball original (com, en el cas concret, el pla docent aportat pels candidats a un concurs de selecció de professorat universitari) del mal ús que se'n pugui fer (per exemple plagiant-lo o reproduint-lo sense permís).
Aquest mal ús, que seria el que podria ocasionar un dany als referits drets, no es pot presumir i es pot evitar, en determinats casos, amb l'advertiment corresponent (Resolució sobre la Reclamació 17/2015, FJ 5).
El límit de la protecció de dades personals
Tractament diferenciat dels candidats que superen un procés de selecció de personal i dels que no
A la Resolució sobre la Reclamació 28/2015, la GAIP, en la línia defensada també per l'Autoritat Catalana de Protecció de Dades a l'informe emès, considera que, en el cas concret, cal donar un tractament diferenciat als candidats que superen un procés de selecció de personal i als que no, havent-se d'anonimitzar únicament les dades personals d'aquests últims:
"També s'ha de donar accés a la resta d'informació sol·licitada (relació de candidats que s'hi van presentar, amb la puntuació respectiva, composició de l'òrgan de selecció i nom i cognoms de la persona que va ser finalment seleccionada), amb l'única excepció de les dades personals d'aquells altres candidats que no hagin estat finalment seleccionats, i que s'haurien d'ocultar.
El límit al dret d'accés de la protecció de dades personals, contingut als articles 23 i 24 LTAIPBG, no justifica ocultar les dades personals dels membres de l'òrgan de selecció ni de la persona seleccionada, però sí les de la resta de candidats que hagin pogut participar en el procés selectiu.
El nom, cognoms i el càrrec dels membres de l'òrgan de selecció és una dada merament identificativa directament relacionada amb l'organització, el funcionament o l'activitat pública de l'Administració (article 24.1 LTAIPBG), i que ha de ser pública perquè es pugui controlar, entre altres aspectes, que no ha existit conflicte d'interès ni cap tracte de favor en el procés de selecció.
Per la seva banda, existeix també un interès públic evident en conèixer la identitat dels candidats seleccionats que passaran a ocupar un lloc de treball remunerat a càrrec dels pressupostos públics, com confirma el deure de publicació tradicionalment imposat al nomenament de funcionaris públics i al qual s'ha fet abans referència.
El principi de proporcionalitat en la restricció dels drets fonamentals obliga, tanmateix, a reduir la limitació del dret fonamental a la protecció de dades al mínim imprescindible, de manera que només s'hauria de difondre el nom, cognoms i el càrrec dels membres de l'òrgan de selecció, i el nom, cognoms i la puntuació del candidat finalment seleccionat, no altres dades personals, com el DNI o l'adreça particular.
En canvi, la divulgació del nom i cognoms dels altres candidats no supera el judici ponderatiu (article 24.2 LTAIPBG) en aquest cas, en no ser necessària per a la finalitat de l'accés que vol exercir la persona sol·licitant ni venir imposada per raons d'interès públic.
Per tal de 'verificar que, efectivament, més d'un candidat va concórrer a la convocatòria' (raó adduïda a la sol·licitud), no cal donar el nom i cognoms de tots els candidats, sinó que és suficient amb donar accés a l'acta elaborada per l'òrgan de selecció, prèvia ocultació de les dades personals dels candidats que han participat en el procés respectiu i que no han estat finalment seleccionats.
La referida acta, encara que es trobi anonimitzada, permet constatar si hi va haver un o més candidats i si la persona seleccionada va obtenir la major puntuació d'entre tots els candidats presentats.
En canvi, difondre el nom i cognoms de qui no supera un procés selectiu pot tenir efectes negatius per a la seva reputació i desincentivar la presentació de candidats als diversos processos selectius de les diferents administracions públiques, de manera que cal descartar-ho si no concorren i prevalen interessos que requereixin el contrari.
Aquesta Comissió coincideix així, substancialment, amb el criteri manifestat per l'Autoritat Catalana de Protecció de Dades en l'informe emès sobre aquesta reclamació, i on conclou que 'el dret a la protecció de dades de caràcter personal no impedeix l'accés de qualsevol ciutadà a les bases de la convocatòria, al detall dels mitjans pels quals es va donar publicitat, a la convocatòria, a la composició de l'òrgan de selecció i als candidats que han superat el procés selectiu amb la puntuació obtinguda'.
Segons l'APDCAT, 'en el cas de les persones no aprovades, atès que no han passat a ocupar cap lloc de treball a l'administració pública, el coneixement de la seva identitat no resulta rellevant des del punt de vista de la transparència.
No quedaria justificada, doncs, la limitació del dret a la protecció de dades de les persones no aprovades.
Cal no oblidar els efectes negatius sobre la reputació social o professional d'una persona que pot tenir el coneixement per part de tercers del fet de no haver superat un procés selectiu.
En aquest sentit podria ser suficient una menció al nombre de candidats que han participat en el procés' (FJ V)" (FJ 2).
2.6.2 Absència de dades personals en una relació de llocs de treball (RLT)
A la Resolució sobre la Reclamació 30/2015, la GAIP ha assenyalat que el caràcter objectiu de l'RLT, vinculat a llocs de treball i no a persones físiques concretes, fa que la informació retributiva (parcial) que subministra no plantegi problemes des del punt de vista de la protecció de dades de caràcter personal:
"En tractar-se d'una relació de llocs de treball, no de persones (a l'RLT no ha de figurar el nom i cognoms de la persona que ocupa cada lloc de treball; de fet, els llocs de l'RLT poden no estar ocupats per ningú en un moment donat ni estar pressupostats, a diferència del que es coneix per plantilla), la informació retributiva es refereix a quantitats brutes (les netes dependran de les deduccions, etc. que corresponguin a la concreta persona física que ocupi en cada moment el lloc de treball) i no inclou aquells conceptes retributius vinculats a la concreta persona física que ocupa el lloc de treball, com són per exemple els triennis, les pagues extraordinàries, les hores extraordinàries o el complement de productivitat.
Aquest caràcter objectiu de l'RLT, vinculat a llocs de treball i no a persones físiques concretes, fa que la informació retributiva (parcial) que subministra no plantegi problemes des del punt de vista de la protecció de dades de caràcter personal, com ha assenyalat l'Autoritat Catalana de Protecció de Dades, entre d'altres, al seu Dictamen 59/2015, de 27 de novembre de 2015 (FJ V)" (FJ 3).
Necessitat que la informació lliurada sigui comprensible i adequada a la finalitat de la petició formulada
A la Resolució sobre la Reclamació 27/2015, la GAIP ha subratllat la importància que la informació lliurada sigui comprensible i adequada a la finalitat de la petició formulada, per tal que la transparència i l'accés a la informació pública siguin reals i no merament formals.
Això pot requerir que es complementi amb explicacions escrites o orals succintes:
"Un cop presentada la reclamació davant la GAIP, l'Ajuntament dóna satisfacció parcial a la sol·licitud mitjançant el lliurament del compte del resultat economicopatrimonial de l'exercici 2010 i, sobretot, del major de comptes d'aquell exercici, on es descriuen de forma sintètica (amb la brevetat pròpia dels assentaments comptables) els diversos conceptes que integren les referides pèrdues i despeses extraordinàries.
L'apuntada brevetat i l'ús d'abreviacions i codis fan, tanmateix, que la informació proporcionada sigui insuficient per tal de satisfer degudament la petició formulada, ja que no queden prou clars quins són els diversos conceptes ni la raó per la qual s'integren al capítol de les pèrdues i despeses extraordinàries.
A fi que la transparència i l'accés a la informació pública siguin reals i no merament formals, cal que la informació lliurada sigui comprensible i adequada a la finalitat de la petició formulada.
Per això, l'Ajuntament ha de completar la informació facilitada amb una explicació succinta, però suficient i comprensible, dels diversos conceptes i de la raó de la seva inclusió al capítol de les pèrdues i despeses extraordinàries.
Aquesta explicació pot tenir lloc de forma oral.
A petició de la persona reclamant, caldrà lliurar-li també tota la documentació de suport de cadascun dels conceptes, ja que pot considerar-se inclosa dins la seva sol·licitud inicial d'informació (on es demanava 'tota documentació pública [...] que justifiqui l'apartat de pèrdues i despeses extraordinàries dels comptes anuals de l'exercici 2010')" (FJ 2).
Obligació de motivar el lliurament de la informació en un format diferent del sol·licitat
A les Resolucions sobre les Reclamacions 15/2015 i 27/2015, la GAIP ha recordat l'obligació establerta per l'article 34.4.c LTAIPBG de motivar el lliurament de la informació en un format diferent del sol·licitat, i ha considerat que, a la vista de les circumstàncies del cas, no concorre cap de les causes justificatives de l'article 36.2 LTAIPBG.
A la Resolució sobre la Reclamació 27/2015, la GAIP ha subratllat la importància de no exigir indegudament contraprestacions per al lliurament de la informació sol·licitada:
"Restringir l'exigència de contraprestació, encara que sigui molt baixa i no excedeixi el cost de l'operació (com ha succeït en aquest cas i exigeix l'article 37.2 LTAIPBG), als supòsits legalment previstos, és important per no desincentivar l'exercici del dret d'accés.
Així ho subratlla l'article 78.2.f LTAIPBG, quan tipifica com a infracció greu '[c]ondicionar l'accés a la informació al pagament d'una contraprestació en els supòsits d'accés gratuït'" (FJ 3).
Devolució de la taxa exigida per al lliurament de les fotocòpies de la informació sol·licitada quan aquesta es trobés disponible en format electrònic
A les Resolucions sobre les Reclamacions 15/2015 i 27/2015, la GAIP ha requerit la devolució de la taxa exigida per al lliurament de les fotocòpies de la informació sol·licitada, atès que consta que l'Administració disposava d'aquesta informació en format electrònic i l'hauria pogut lliurar gratuïtament per correu electrònic, com havia demanat la persona reclamant a la seva sol·licitud i estableix l'article 37.1 LTAIPBG.
Devolució de la taxa exigida per al lliurament de fotocòpies quan la informació lliurada no sigui la demanada
A la Resolució sobre la Reclamació 27/2015, la GAIP ha requerit la devolució de la taxa exigida per al lliurament de fotocòpies, atès que la informació lliurada no era la demanada "i no va donar cap satisfacció a la sol·licitud d'accés" (FJ 3).
Conseqüències derivades de la pèrdua o destrucció indeguda d'informació pública per part de l'Administració
A la Resolució sobre la Reclamació 28/2015, la GAIP ha assenyalat que la pèrdua o destrucció indeguda d'informació pública vulnera tant la normativa de transparència, com la d'arxius, i pot ser objecte de sanció administrativa:
"La segona raó [que podria explicar que l'Administració reclamada no trobi als seus arxius els expedients de selecció de personal sol·licitats] podria ser que aquestes contractacions s'haguessin fet correctament, mitjançant els procediments públics i competitius descrits al fonament jurídic anterior, i que la documentació que integrava els expedients s'hagi perdut o destruït.
Aquesta pèrdua o destrucció vulneraria tant la normativa de transparència, com la d'arxius, i podria ser objecte de sanció administrativa.
Segons l'article 19 LTAIPBG, 'les administracions públiques han d'adoptar les mesures organitzatives necessàries per a garantir el compliment del dret d'accés a la informació pública' (apartat segon) i 'han d'establir un sistema de gestió de documents, informació i dades integrat que permeti la interoperativitat entre les administracions, la localització de qualsevol document o informació i la vinculació automàtica de cada document o conjunt de dades al seu règim d'accés i publicitat' (apartat tercer).
Al seu torn, des de molt abans de la nova llei de transparència, la Llei 10/2001, de 13 de juliol, d'arxius i gestió de documents estableix que 'totes les administracions i les entitats titulars de documents públics han de disposar d'un únic sistema de gestió documental que garanteixi el tractament correcte dels documents en les fases activa, semiactiva i inactiva i que permeti de complir amb les obligacions de transparència' (article 7.1, en la redacció vigent, després de la darrera reforma de la llei), que 'l'organització, l'avaluació i la conservació dels documents públics i l'accés a aquests són responsabilitat directa dels titulars respectius' (article 8) i, sobretot, que 'cap document públic no pot ésser eliminat si no se segueixen la normativa i el procediment establerts per via reglamentària' (article 9).
Aquest procediment s'estableix al Decret 13/2008, de 22 de gener, sobre accés, avaluació i tria de documents (DAATD), que al seu torn remet a allò que disposin les taules d'accés i avaluació documental aprovades per ordre del conseller de Cultura.
Doncs bé, aquestes taules imposen el deure de conservació permanent de bona part dels documents integrants de les sèries documentals relatives als expedients de convocatòries de selecció de personal (Taula 16, DOGC 6966), als expedients de selecció directa de personal al servei de l'Administració (Taula 82, DOGC 2117) i als expedients de personal al servei de l'Administració (Taula 80, DOGC 2117).
Fins i tot quan les taules autoritzen la destrucció documental, cal observar les cauteles imposades pels articles 11 i 12 DAATD (destrucció per part de la persona tècnica competent, existència d'un inventari de la documentació a destruir, comunicació de l'eliminació a la Comissió Nacional d'Accés, Avaluació i Tria Documental, inclusió al registre de destrucció de documents).
Les sancions per vulneració de la Llei d'arxius es regulen als articles 38 i sq. d'aquesta" (FJ 3).
El paper que correspon a les taules d'avaluació documental sota el nou marc legal de la transparència
A la Resolució sobre la Reclamació 23/2015 (i, en termes similars, a la relativa a la Reclamació 22/2015), recollint l'assenyalat de manera més extensa i general a l'Informe 1/2016 sobre el Projecte d'ordre CLT/ /2016 per la qual s'aproven, es modifiquen i es deroguen taules d'avaluació i accés documental, la GAIP ha subratllat la importància d'adaptar les taules d'avaluació documental previstes a la Llei 10/2001, de 13 de juliol, d'arxius i gestió de documents (LAGD) a les noves exigències de l'LTAIPBG.
L'amplitud ara reconeguda al dret d'accés obliga a superar la visió tradicional en virtut de la qual la conservació de documents públics es decidia fonamentalment sobre la base de la seva utilitat per a la pròpia Administració i per als interessats o del seu valor històric, i no ja de l'interès que poguessin tenir per a la ciutadania en general:
"L'Ajuntament, en l'informe d'execució de l'acord de mediació, justifica la destrucció de 21 caixes d'informació relativa als procediments de selecció de personal corresponents al 2010 i 2011 en l'Ordre CLT/482/2006, de 20 de setembre, per la qual s'aproven i es modifiquen les taules d'avaluació documental, que en el seu annex 2 i en relació amb la sèrie documental etiquetada amb el Codi 16, relativa als expedients de convocatòries de selecció de personal, resol la seva destrucció total quan siguin ferms la resolució de la convocatòria i el nomenament del personal, per bé que declara l'obligació de conservar de manera permanent les actes del tribunal qualificador.
L'Ajuntament ha actuat ajustant-se al procediment i els criteris establerts a la taula d'avaluació documental a aplicar, i per al cas que ens ocupa, semblaria que la destrucció no buidarà de contingut el dret d'accés de la persona reclamant.
Tanmateix, cal posar l'alerta sobre la necessitat que es revisin les taules d'avaluació documental a la llum de l'entrada en vigor de l'LTAIPBG, ja que la destrucció de la documentació pot causar un dany irreparable en l'exercici efectiu d'un dret cabdal i nuclear del sistema de transparència, com és el dret d'accés.
La lògica en què es fonamenten les taules d'avaluació documental anteriors a la normativa en matèria de transparència i accés a la informació pública, de supeditar la conservació documental a la finalitat de la defensa d'interessos de les persones interessades o de la mateixa administració, i a l'estudi i la investigació, especialment en relació amb la documentació relativa al patrimoni històric i cultural, ha quedat superada.
El nou règim legal d'accés a la informació pública requereix l'aplicació de criteris de conservació de la documentació basats en l'interès d'aquesta des de la perspectiva del control i la transparència de la gestió pública.
Altrament, el dret d'accés a la informació pública reconegut àmpliament per l'LTAIPBG i la resta de normativa legal aplicable es veuria, de facto, impossibilitat per la destrucció de la documentació disposada per una Ordre.
Es fa necessari, doncs, adequar els criteris de conservació de documents públics establerts a les taules d'avaluació documental als requeriments de preservació i garantia de l'accés efectiu a la informació pública establerts a la normativa legal en matèria de transparència i accés a la informació pública, molt especialment en relació amb la documentació que fa referència a la gestió de recursos econòmics i humans de les administracions públiques.
Aquest és un procés de revisió que la Comissió Nacional d'Accés, Avaluació i Tria Documental ha d'impulsar amb urgència; tanmateix, és una tasca que es perllongarà necessàriament durant un temps en què conviuran les taules d'avaluació documental prèvies a l'LTAIPBG i l'aplicació inexcusable de la mateixa llei.
Durant aquest temps, les administracions hauran de ser prudents i cauteloses en aplicar les taules, especialment pel que fa a la destrucció de documentació que les taules permeten, i hauran d'interpretar-les sempre a la llum del que estableix l'LTAIPBG, ja que les Ordres que fan públiques les taules d'avaluació documental no es poden oposar vàlidament a una norma amb rang legal com és l'LTAIPBG per justificar l'incompliment de les obligacions en matèria de transparència i accés a la informació pública per part de les administracions, ni per exonerar-les de la responsabilitat en què incorrin" (FJ 4).
Sol·licituds imprecises i límits al requeriment d'esmena de la sol·licitud presentada
A la Resolució sobre la Reclamació 27/2015 la GAIP considera injustificat el requeriment d'esmena de la sol·licitud formulat per l'Administració, atès que aquesta era prou precisa, i recorda l'obligació d'actuació proactiva i col·laborativa exigida per l'article 28 LTAIPBG:
"També resulta qüestionable el requeriment d'esmena de la sol·licitud que es conté al decret d'alcaldia núm. 169/2015 (antecedent núm. 4).
Deixant de banda la manca de sentit que té estimar una sol·licitud que al mateix temps s'afirma que no es comprèn, la sol·licitud d'informació es va formular en termes prou precisos (antecedent núm. 2), en referir-se a la documentació justificativa d'una partida concreta i coneguda dels comptes anuals del municipi.
La sol·licitud esmentava l'import concret de la partida i adjuntava fins i tot còpia del quadre resum dels comptes anuals de l'exercici extreta del web de la Sindicatura de Comptes de Catalunya, on es ressaltava la xifra per a major claredat.
El fet que a la còpia en blanc i negre lliurada al secretari no es veiés la marca feta per la persona reclamant o que aquesta, que no ha de tenir coneixements en matèria de comptabilitat pública, s'equivoqués al referir-se al concret estat comptable al qual pertany la partida de les pèrdues i despeses extraordinàries (l'ubica a la liquidació pressupostària, quan en realitat forma part del compte de resultat economicopatrimonial) no són motius suficients per requerir l'esmena de la sol·licitud.
L'Administració ha de conèixer i poder localitzar amb facilitat la partida de pèrdues i despeses extraordinàries dels seus propis comptes anuals, i és en tot cas senzill identificar la xifra subministrada al quadre resum de la Sindicatura de Comptes, d'una sola pàgina, adjuntat a la sol·licitud.
En tot cas, el requeriment d'esmena s'hauria hagut de fer mesos abans, en el moment en què es va rebre la sol·licitud, tal com estableixen l'article 71 LRJPAC i, més concretament, l'article 28 LTAIPBG en relació amb les sol·licituds imprecises.
Aquest darrer precepte estableix a més que '[l]'Administració ha de prestar assessorament i assistència al sol·licitant perquè pugui concretar la petició' (article 28.2).
La llei catalana exigeix així una actuació proactiva i col·laborativa de l'Administració que contrasta amb la descurança palesada per l'Ajuntament en aquest cas, i que podria ser constitutiva de la infracció lleu tipificada a l'article 79.1 LTAIPBG ('Són infraccions lleus els actes i les omissions que constitueixen descurança o negligència en el compliment de les obligacions establertes per aquesta llei i en l'atenció dels ciutadans quan exerceixen els drets que els garanteix la norma')" (FJ 1.B).
Deure de diligència en la instrucció del procediment i obligació de cercar exhaustivament la informació sol·licitada als arxius de l'Administració
A la Resolució sobre la Reclamació 28/2015 la GAIP ha afirmat que el deure de diligència en la instrucció d'ofici dels procediments administratius obliga l'Administració a buscar exhaustivament la informació sol·licitada als seus arxius i a oferir al sol·licitant una resposta definitiva, sobre la seva existència o inexistència, en el termini màxim d'un mes que estableix la llei.
També ha recordat que l'LTAIPBG no permet oposar al dret d'accés circumstàncies pròpies de l'organització interna de l'Administració, com puguin ser la renovació del personal o una gestió indeguda dels seus arxius:
"Aquest decret d'alcaldia de 10 de novembre, en segon lloc, és manifestament insuficient, ja que, d'una banda, estima la sol·licitud sense fer cap consideració sobre els límits que podrien entrar en joc (en particular, el dret a la protecció de dades personals, sobre el qual es tornarà al fonament jurídic núm. 2, i que impedeix entendre estimada íntegrament la sol·licitud per silenci positiu) i, de l'altra, afirma que 'fins al moment, no s'han pogut localitzar els expedients corresponents als processos selectius de personal laboral.
En el cas que siguin localitzats, es procedirà a la seva entrega'.
Gairebé dos mesos després, a l'informe jurídic elaborat a requeriment de la GAIP (antecedent núm. 8), encara s'afirma que 'des d'aquesta secretaria no es pot assegurar l'existència o no dels mateixos [els referits expedients], degut a la meva recent incorporació al lloc de secretaria intervenció i degut a la desorganització dels arxius municipals que obren en aquesta corporació'.
El deure de diligència en la instrucció d'ofici dels procediments administratius (article 78.1 LRJPAC) obligava l'Ajuntament a buscar exhaustivament la informació sol·licitada als seus arxius i a oferir al sol·licitant una resposta definitiva, sobre la seva existència o inexistència, en el termini màxim d'un mes que estableix l'article 33.1 LTAIPBG.
Aquesta cerca de la informació era necessària per a la decisió sobre l'estimació, la desestimació o l'estimació parcial de la sol·licitud, i per a la seva correcta tramitació, atès que només a la vista dels concrets expedients de selecció de personal es pot valorar aquella i identificar les terceres persones afectades (com, per exemple, eventuals candidats que participessin en els processos i que no haguessin estat finalment seleccionats) que podrien oposar-se al seu lliurament (article 31.1 LTAIPBG).
Cal tenir en compte que aquesta cerca de la informació necessària per adoptar la resolució no s'ha de confondre amb el seu lliurament material a la persona sol·licitant (lliurament per al qual l'Administració disposa d'un termini addicional de trenta dies, segons l'article 36.1 LTAIPBG), i que en aquest cas la sol·licitud no requereix 'una tasca complexa d'elaboració o reelaboració' que pugui justificar la seva inadmissió (article 29.1.b LTAIPBG).
Aquí se sol·licita una informació pública essencial, com són els expedients de selecció de personal, que l'Administració té l'obligació d'elaborar i conservar quan selecciona empleats públics (com es veurà després), sense que s'exigeixi la seva elaboració o reelaboració ad hoc, més enllà de l'eventual anonimització d'algunes dades.
De fet, pel que sembla, la informació sol·licitada no existeix als arxius municipals, de manera que no concorre el pressupòsit de la referida causa d'inadmissió, que només s'hauria pogut invocar si hi hagués hagut molts expedients en el període considerat i calgués una tasca complexa de reelaboració.
D'altra banda, l'LTAIPBG no permet oposar al dret d'accés circumstàncies pròpies de l'organització interna de l'Administració, com puguin ser la renovació del personal –el secretari, en tot cas, ja signava la notificació del decret d'alcaldia del 10 de novembre– o una gestió indeguda dels seus arxius, com es desprèn de l'article 19 LTAIPBG.
Aquestes circumstàncies podrien justificar, com a molt, l'ampliació del termini de resolució que preveu l'article 33.2 LTAIPBG" (FJ 1.B).
La comunicació substitutiva de la resolució del procediment i els seus límits
A la Resolució sobre la Reclamació 30/2015, la GAIP ha assenyalat que l'LTAIPBG obliga a dictar resolució expressa i motivada sempre que s'estimi només parcialment la sol·licitud, i sempre que s'estableixi com a forma d'accés a la informació un format diferent al demanat, supòsits en els quals no resulta possible substituir la resolució per la comunicació de l'article 34.8:
"Amb independència de la procedència d'estimar o no, totalment o parcial, les sol·licituds d'accés rebudes, l'article 34 LTAIPBG obliga a dictar resolució expressa i motivada sempre que s'estimi només parcialment la sol·licitud, i sempre que s'estableixi com a forma d'accés a la informació un format diferent al demanat (lletres a i c de l'article 34.4 LTAIPBG).
Per tant, la comunicació substitutiva de la resolució prevista a l'article 34.8 LTAIPBG només resulta admissible quan s'estimi íntegrament la sol·licitud, no hi hagi oposició de tercers i es lliuri la informació en el format sol·licitat.
Això significa que, en aquest cas, si l'AHC considerava que no procedia donar tota la informació sol·licitada, i que calia fer-ho en un format divers del sol·licitat, hauria hagut de dictar una resolució formal i motivada, en el termini legalment previst, enlloc d'acudir al mecanisme més expeditiu de la comunicació substitutiva, que està pensat per als casos clars en què el lliurament de la informació sol·licitada no presenta cap problema fàctic ni jurídic.
El fet que l'AHC sigui un ens sotmès majoritàriament a dret privat (article 9 de la Llei 13/2009 que la regula) no altera aquesta conclusió, ja que l'article 32.c LTAIPBG estén expressament el deure de resolució expressa a tots els ens instrumentals de l'Administració, fins i tot als que adopten una forma de personificació de dret privat (societats i fundacions)" (FJ 2).
L'obligació de resolució expressa i el caràcter patològic del silenci administratiu
La GAIP ha insistit en diverses ocasions en l'obligació de resolució expressa, motivada i en termini de les sol·licituds d'accés a informació i en el caràcter patològic del silenci administratiu.
Així, per exemple, a la Resolució sobre la Reclamació 27/2015 s'afirma que:
"cal recordar l'obligació de l'Administració de resoldre expressament, en el termini d'un mes, tota sol·licitud d'accés a informació que pugui rebre (article 33.1 LTAIPBG i, de manera més general, article 42.1 de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de règim jurídic de les administracions públiques i del procediment administratiu comú -LRJPAC-).
Aquesta obligació segueix sent exigible encara que s'hagi produït silenci administratiu (fins i tot quan aquest sigui positiu: apartats 1 i 3 de l'article 43 LRJPAC) i només s'exceptua en el cas que l'Administració, dins del termini d'un mes de resolució, lliuri directament la informació a la persona interessada o li comuniqui que hi pot accedir (article 34.8 LTAIPBG).
Malgrat l'èmfasi posat durant la tramitació de l'LTAIPBG en el silenci positiu que contempla en el seu article 35.1, el cert és que la llei catalana atorga una gran importància a l'obligació de l'Administració de resoldre les sol·licituds d'accés de manera expressa, motivada i dins de termini, una obligació inherent al dret a una bona administració reconegut a l'article 22.1 de la Llei 26/2010, del 3 d'agost, de règim jurídic i de procediment de les administracions públiques de Catalunya (lletres c i d).
Així es desprèn del fet que, concretant la previsió continguda a l'article 42.7 LRJPAC, tipifiqui com a infracció greu '[n]o resoldre les sol·licituds d'accés a la informació de manera expressa i motivada dins el termini preceptiu' (article 78.2.i LTAIPBG)" (FJ 1.A).
El silenci positiu com a regla general a Catalunya
A la Resolució sobre la Reclamació 20/2015 (i, en termes similars, a les Resolucions sobre les Reclamacions 21/2015 i 25/2015), la GAIP ha afirmat que, mentre el Tribunal Constitucional no declari la inconstitucionalitat de l'article 35.1 LTAIPBG, a Catalunya la regla general en cas de manca de resolució expressa és el silenci positiu, de manera que les administracions catalanes no poden inaplicar aquell precepte i aplicar la regla del silenci negatiu continguda a l'article 20.4 LTAIPBGE:
"L'article 35 de l'LTAIPBG estableix el règim general estimatori aplicable al silenci administratiu en les sol·licituds d'accés adreçades als ens i òrgans inclosos en el seu àmbit d'aplicació, entre els quals es troben els ajuntaments de Catalunya.
Aquesta regulació s'aparta del règim desestimatori establert per la llei bàsica estatal; tanmateix, no ha estat objecte de recurs d'inconstitucionalitat, per la qual cosa és plenament vigent i ha de ser aplicada per les administracions catalanes, sens perjudici que un òrgan jurisdiccional pugui plantejar qüestió d'inconstitucionalitat en aplicar la norma si la separació de la regulació catalana en relació amb l'estatal li planteja dubtes d'inconstitucionalitat.
L'Ajuntament contra el qual es reclama, tanmateix, qüestiona en el Decret 9007/2015, de resolució de la petició d'accés, la capacitat del legislador català per a regular en sentit diferent del legislador bàsic estatal l'efecte del silenci administratiu, fins al punt que decreta la inaplicació del règim de silenci positiu de la normativa catalana i aplica directament el règim de silenci negatiu de la normativa estatal per considerar-la bàsica i indisposable per part del legislador català.
Es podrien reproduir aquí arguments prou consolidats en relació amb la capacitat dels legisladors autonòmics de millorar el règim bàsic si el resultat suposa una millor i més avantatjosa regulació dels drets de les persones, així com de legislar en l'àmbit propi d'autoorganització i de regular introduint especialitats en matèria de procediment administratiu, que serien d'aplicació al cas que ens ocupa i que validarien l'opció d'apartar-se de la regulació bàsica en el sentit atribuït al silenci administratiu seguida pels Parlaments català (article 33 LTAIPBG), valencià (Llei 2/2015, de 2 d'abril, de transparència, bon govern i participació ciutadana de la Comunitat Valenciana, article 17.3) i aragonès (Llei 8/2015, de 25 de març, de transparència de l'activitat pública i participació ciutadana d'Aragó, que preveu el silenci positiu en termes encara més amplis que la llei catalana al seu article 31.2).
I, en aquest sentit, resulta prou simptomàtic que cap d'aquestes regulacions hagi estat recorreguda per separar-se de la llei bàsica estatal en el sentit donat al silenci administratiu.
La GAIP, doncs, considera innecessari entrar en el debat sobre l'aplicació del règim del silenci establert per l'LTAIPBG, ja que no hi ha un desajustament manifestament inconstitucional ni suposa una reducció de les garanties a l'accés previstes per la llei bàsica estatal, ans al contrari, segons es desprèn de l'exposició de motius de l'LTAIPBG, una voluntat manifesta de millorar-lo.
Per tant, mentre no recaigut sentència del Tribunal Constitucional invalidant la regulació del sentit positiu del silenci administratiu previst com a règim general per l'LTAIPBG, cal aplicar el seu article 35.1 que estableix l'estimació per silenci en cas que l'Administració no resolgui dins del termini d'un mes.
És cert, tanmateix, que l'apartat 2 del mateix article preveu que no es pot adquirir per silenci el dret d'accés en cas que concorri algun dels límits legalment establerts, però el Decret d'alcaldia 9007/2015 pel qual l'Ajuntament resol la sol·licitud d'accés és clar en establir que, analitzada la informació sol·licitada, no hi concorre cap límit ni conté dades personals, per la qual cosa, s'exclou l'aplicació de l'article 35.2 i l'eventual efecte desestimatori per silenci de la sol·licitud objecte de reclamació" (FJ 4).
Subjecció de les universitats, les corporacions de dret públic i les administracions independents catalanes a la reclamació davant la GAIP
Tot i que els articles 73 i 74 LTAIPBG no ho assenyalin expressament, la lectura conjunta d'ambdós preceptes podria donar a entendre que la possibilitat de presentar una reclamació davant la GAIP front les denegacions d'accés a informació pública provinents de les universitats públiques, les corporacions de dret públic i les administracions independents catalanes es troba condicionada al fet que aquestes entitats hagin decidit subscriure, voluntàriament, un conveni amb la GAIP que així ho estableixi.
La GAIP, a les Resolucions sobre les Reclamacions 17/2015 i 31/2015, es mostra contrària a aquesta interpretació, que restringiria indegudament les garanties del dret d'accés contingudes a l'LTAIPBGE, i es declara competent per atendre les reclamacions que es puguin presentar contra aquestes entitats encara que no s'hagi subscrit cap conveni.
Ho fa en els següents termes a la primera de les resolucions citades:
"Una primera qüestió que cal aclarir per resoldre la present reclamació, que ha estat presentada contra la Universitat de Barcelona i malgrat que aquesta no ho al·legui, és la de la competència de la GAIP sobre les universitats públiques de Catalunya.
L'article 3.1.c) de la Llei 19/2014, del 29 de desembre, de transparència, accés a la informació pública i bon govern (LTAIPBG), estableix expressament que aquesta llei és aplicable a les universitats públiques de Catalunya.
Tanmateix, del tenor literal dels articles 73 i 74 LTAIPBG se'n podria deduir que la garantia de la reclamació davant de la GAIP en relació amb sol·licituds d'accés a la informació pública a les universitats públiques de Catalunya resta condicionada a què així ho estableixin per conveni les universitats interessades i la GAIP.
Aquests dos preceptes regulen el règim de garanties aplicable a organismes i entitats públiques tan diversos com les entitats de dret públic, els consorcis, les societats i fundacions públiques, les universitats públiques, les corporacions de dret públic, les autoritats administratives independents i les institucions del capítol V del títol II de l'Estatut d'autonomia.
És precisament en relació amb aquests òrgans estatutaris (singularment el Consell de Garanties Estatutàries, el Síndic de Greuges i la Sindicatura de Comptes) que es pot posar en qüestió la possibilitat d'impugnar les seves decisions en matèria d'accés a la informació pública davant la GAIP, atès que l'article 23.2 i la Disposició addicional 4a.1 de la Llei 19/2013, de 9 de desembre, de transparència, accés a la informació pública i bon govern (LTAIPBG estatal), que té caràcter bàsic, estableixen que contra les resolucions dictades per, entre altres, les institucions autonòmiques anàlogues al Defensor del Poble, Tribunal de Comptes i Consell d'Estat, només es pot plantejar recurs contenciós administratiu directe.
Davant d'aquesta disposició de la llei bàsica, que obeeix a la finalitat comprensible de respectar l'autonomia d'aquestes institucions de naturalesa jurídica especial i caràcter independent, té sentit la previsió del legislador català d'un conveni entre l'organisme estatutari afectat i la GAIP per poder estendre una via de garantia del dret d'accés, com és la reclamació davant la GAIP, que d'altra manera es podria entendre impedida per imperatiu de la legislació estatal.
En aquests casos, condicionar a un conveni previ la via de la reclamació davant de la GAIP, a més de respectar l'autonomia de les institucions estatutàries indicades, satisfent d'aquesta manera les finalitats que en aquest punt té la legislació bàsica, suposa també una ampliació de les garanties del dret d'accés a la informació pública feta per la llei catalana, en comparació amb les limitacions establertes per la legislació estatal, i és precisament aquesta ampliació dels drets de la ciutadania d'accés a la informació pública el que donaria legitimitat a la innovació efectuada per la llei autonòmica.
En aquest sentit, la via del conveni de l'article 74.3 LTAIPBG ha servit de base perquè l'article 215.2 del Reglament del Parlament de Catalunya prevegi un conveni amb la GAIP per tal de poder reclamar a aquesta amb motiu de sol·licituds d'informació adreçades a la Cambra legislativa catalana, ampliant d'aquesta manera les garanties establertes per l'article 23.2 i la Disposició addicional 4a.1 de l'LTAIP estatal.
A diferència del que passa amb els organismes citats al paràgraf anterior, la llei bàsica de transparència no conté cap limitació que pugui afectar l'aplicació de la garantia de la reclamació davant la GAIP a les sol·licituds d'informació a universitats públiques, autoritats administratives independents i corporacions de dret públic; així les coses, la possibilitat que la llei catalana pugui condicionar la garantia de la reclamació a la GAIP a un conveni previ amb aquestes entitats suposaria una restricció de les garanties establertes a favor del dret d'accés per part de la legislació bàsica de transparència (en la mesura que el dret a reclamar, amb caràcter gratuït, davant d'una autoritat independent com la GAIP és una garantia evident del dret d'accés), cosa que, de ben segur, no pot haver estat la intenció del legislador català, ja que, segons es desprèn dels debats parlamentaris, el seu capteniment era més aviat el contrari: reforçar i ampliar el dret d'accés, respecte dels mínims garantits per la legislació bàsica.
Cal entendre, per tant, que el condicionament fet per l'article 74.3 LTAIPBG de la via de la reclamació davant la GAIP a un conveni previ afecta només a les institucions de la Generalitat previstes al Capítol V del Títol II de l'Estatut d'Autonomia.
Això no treu, naturalment, que la GAIP pugui subscriure convenis per concretar un marc estable de relació i col·laboració, en benefici del dret d'accés a la informació pública, amb les universitats o qualsevol altre òrgan subjecte a les reclamacions davant d'aquesta Comissió de Garantia.
Es pot concloure, doncs, que la legislació de transparència atorga a la GAIP competència sobre reclamacions en relació amb sol·licituds d'accés a la informació pública adreçades a universitats públiques, a autoritats administratives independents o a corporacions de dret públic de Catalunya, com és la del cas que ara ens ocupa" (FJ 1).
Possibilitat que els interessats en un procediment en curs reclamin davant la GAIP en cas que l'Administració els denegui l'accés a l'expedient
La GAIP ha considerat que els interessats en un procediment en curs també han de gaudir de la protecció addicional que proporciona la reclamació davant aquesta institució quan l'Administració els denegui l'accés a l'expedient.
Si les persones que no tenen la condició d'interessades poden demanar l'accés a la informació pública relativa a un procediment en curs (ni l'LTAIPBG ni l'LTAIPBGE limiten ja el dret d'accés als procediments tancats, com sí feia l'anterior article 37 de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de règim jurídic de les administracions públiques i del procediment administratiu comú –a l'exposició de motius de l'LTAIPBGE s'esmenta precisament aquesta limitació als procediments tancats com una de les deficiències de la regulació anterior que es pretenen superar–) i reclamar, en cas que se'ls denegui, davant la GAIP, amb més motiu ho han de poder fer els interessats, que gaudeixen d'un dret d'accés a l'expedient reforçat per les exigències del seu dret a defensa, tal com ha reconegut tradicionalment la normativa de procediment administratiu, a la qual remet la disposició addicional primera, apartat primer, tant de l'LTAIPBG com de l'LTAIPBGE.
Així ho ha assenyalat la GAIP a la Resolució sobre la Reclamació 17/2015 (i a d'altres posteriors com les Resolucions relatives a les Reclamacions 19/2015 i 24/2015):
"pel que fa al dret d'accés a la documentació que integra procediments administratius en tràmit, cal assenyalar que no hi ha cap disposició a l'LTAIPBG, inclosa la seva disposició addicional 1a, que estableixi cap motiu d'inadmissió, ni cap límit d'accés que es defineixin en funció del caràcter obert o tancat dels procediments administratius.
Això comporta que el dret d'accés a la informació pública s'ha de poder exercir amb independència de si aquesta informació forma part d'un procediment obert o tancat, o de cap procediment específic.
Si la voluntat del legislador fos la de denegar l'accés als expedients tancats, ja ho hauria establert, i no ho fa, ni per activa, ni per passiva.
Més aviat tot el contrari: l'Exposició de motius de la Llei estatal 19/2013, de 9 de desembre, de transparència, accés a la informació pública i bon govern, que té una disposició addicional 1a amb el mateix contingut de la disposició addicional 1a de l'LTAIPBG, assenyala expressament com una de les limitacions de la regulació precedent del dret d'accés, que precisament pretén superar la nova legislació de transparència, el fet de limitar l'accés als documents continguts a procediments administratius ja finalitzats (apartat II de l'Exposició de motius, en relació amb l'article 37 LRJPAC).
Està clar, doncs, que la voluntat del legislador no pot ser altra que la d'admetre i protegir l'exercici del dret d'accés, per part de qualsevol persona, a la informació pública, amb independència del caràcter obert o tancat dels procediments que la contenen.
Establert el dret de qualsevol persona a accedir a la documentació inclosa a procediments administratius oberts, cal valorar tot seguit si aquest dret es pot restringir quan qui l'exerceix té la condició de persona interessada en el procediment administratiu concernit.
Per raons de mera obvietat cal descartar aquesta possibilitat, ja que seria una autèntica incongruència, contrària als més elementals principis d'igualtat i de no discriminació, oferir major accés i més ben garantit a la informació pública continguda en un procediment obert a la ciutadania en general, que a les persones que hi tenen la condició d'interessades.
Cal tenir en compte, a més, que no hi ha cap precepte a l' LTAIPBG del qual es pugui desprendre que la condició d'interessat o interessada en un procediment administratiu hagi de ser o pugui ser un motiu d'inadmissió de les sol·licituds d'informació a l'Administració pública o de les reclamacions a la GAIP.
La garantia de la reclamació a la GAIP, que protegeix mitjançant un procediment breu i gratuït davant d'un òrgan independent el dret general d'accés a la informació pública de qualsevol ciutadà o ciutadana, amb tanta o més raó ha d'emparar el dret de les persones interessades a obtenir la informació inclosa en els procediments administratius que els afecten, i res hi ha a la disposició addicional 1a LTAIPBG que ho impedeixi.
Tot el contrari: el que estableix aquesta disposició és que la posició jurídica que correspon a les persones interessades en un procediment administratiu, en relació amb l'accés a la informació pública que l'integra, es defineix no tant pel règim jurídic aplicable al dret d'accés a la informació pública, sinó pels drets de major intensitat d'accés a l'expedient que els reconeix la legislació de procediment administratiu (en aquest sentit, l'article 26 de la Llei 26/2010, de 3 d'agost, de règim jurídic i de procediment de les administracions públiques de Catalunya, reconeix sense restriccions a les persones interessades en un procediment administratiu en tramitació el dret a accedir a l'expedient i a obtenir una còpia dels documents que en formen part), i tot amb independència de si qui resol les sol·licituds d'accés és l'Administració responsable de tramitar el procediment concernit o, en via de reclamació, la GAIP, o el jutge o tribunal que hagi de resoldre l'eventual recurs jurisdiccional.
La disposició addicional 1a LTAIPBG no qüestiona la competència de la GAIP per entendre sobre reclamacions en matèria d'accés a la informació pública formulades per persones interessades en un procediment administratiu, sinó que només incideix en el dret material (l'LTAIPBG o la legislació de procediment administratiu) que haurà d'aplicar la GAIP per resoldre-les.
Certament, el més versemblant és que les persones interessades en un procediment administratiu en tràmit puguin accedir amb normalitat a l'expedient i que sigui precisament l'òrgan responsable de la seva tramitació qui els garanteixi i faci efectiu aquest dret, de manera que el puguin exercir dins dels terminis que millor els convingui de cara a una resolució favorable, no tant de l'accés en sí, sinó del procediment.
Ara bé, si l'òrgan competent denega l'accés sol·licitat, res no impedeix que, sens perjudici de continuar la normal tramitació del procediment, ni dels efectes impugnatoris que la manca d'accés a l'expedient pugui tenir en el futur sobre la resolució del fons de l'assumpte, la persona interessada pugui acudir a la via especial de garantia instituïda per la legislació de transparència (la reclamació a la GAIP).
Amb independència del règim substantiu aplicable, aquests també són casos d'exercici del dret d'accés a la informació pública, matèria que constitueix la missió de la GAIP, de manera que res permet qüestionar-ne la seva competència, si la llei no l'exclou expressament, que no és el cas.
Per tant, la conseqüència de si es donés la circumstància de la disposició addicional 1a LTAIPBG seria bàsicament que tant l'Administració com la GAIP haurien de reconèixer a les persones interessades en el procediment administratiu (tant en el moment d'atendre les seves sol·licituds d'informació, com en el de resoldre les seves reclamacions o els seus recursos) el plus de legitimitat que pugui correspondre a aquesta condició, respecte de la predicable a la ciutadania en general, als efectes de poder ponderar més favorablement, si escau, el seu dret d'accés amb els altres drets o interessos que concorrin en el cas" (FJ 2).
Possibilitat de reclamar davant la GAIP sempre que es produeixi silenci administratiu, amb independència que es pugui qualificar com a silenci positiu o negatiu
A la Resolució sobre la Reclamació 31/2015, la GAIP ha assenyalat que les persones interessades poden presentar la seva reclamació davant aquesta institució sempre que es produeixi silenci administratiu, amb independència que aquest es pugui qualificar com a positiu o negatiu.
Es recull així la interpretació integral favorable a la ciutadania i al dret d'accés que es manté, de manera extensament fonamentada, al Criteri interpretatiu de 7 de gener de 2016 sobre la reclamació a la GAIP en cas de silenci administratiu:
"Un cop produït el silenci administratiu, la GAIP entén que la persona interessada pot reclamar davant d'aquesta Comissió en el termini d'un mes (articles 39.1 i 42.1 LTAIPBG), sense necessitat d'esbrinar ni indicar si la inactivitat administrativa té efectes estimatoris o desestimatoris de la sol·licitud d'accés, ja que, segons quines siguin les circumstàncies del cas, de l'article 35 LTAIPBG tant se'n poden deduir els uns (silenci positiu, com a regla general), com als altres (silenci negatiu, si una llei així ho preveu expressament o concorren límits legals)" (FJ 3).
Possibilitat d'aplanament de l'Administració reclamada durant la tramitació de la reclamació per part de la GAIP
A la Resolució sobre la Reclamació 15/2015, la GAIP ha admès la possibilitat que l'Administració reclamada s'aplani durant la tramitació de la reclamació per part d'aquesta institució:
"Una altra possibilitat hauria estat que l'Ajuntament s'aplanés formalment en el marc del procediment de reclamació tramitat per la GAIP.
Ni l'LTAIPBG ni l'LRJPAC (la regulació en matèria de recursos administratius de la qual resulta d'aplicació supletòria a la tramitació de les reclamacions davant la GAIP, en virtut de l'article 42.6 LTAIPBG) preveuen la figura de l'aplanament, que no sol tenir sentit en matèria de recursos administratius, atès que qui els resol és la mateixa Administració que ha dictat la resolució impugnada.
Però l'aplanament té ple sentit en el cas de reclamacions alternatives als recursos administratius ordinaris presentades davant d'òrgans administratius plenament independents de l'Administració que ha dictat la resolució impugnada (article 107.2 LRJPAC), com és la GAIP (articles 39.2, 40, 41 i 42.10 LTAIPBG).
En un cas similar, el del recurs especial en matèria de contractació interposat davant dels tribunals administratius de recursos contractuals previstos a la legislació de contractes (articles 40 i següents del Reial decret legislatiu 3/2011, de 14 de novembre, pel qual s'aprova el text refós de la Llei de contractes del sector públic –TRLCSP–), s'admet amb naturalitat aquest aplanament, així com l'aplicació analògica de la regulació d'aquesta figura continguda a l'article 76 de la Llei 29/1998, de 13 de juliol, reguladora de la jurisdicció contenciosa administrativa, malgrat que no sigui tampoc prevista pel TRLCSP (així ho ha assenyalat reiteradament, p. ex., el Tribunal Administratiu Central de Recursos Contractuals des de la seva Resolució 295/2012).
La GAIP també admet i fomenta aquest aplanament, que contempla a l'apartat 16 del seu Manual de reclamació davant la Comissió de Garantia del Dret d'Accés a la Informació Pública (GAIP).
L'aplanament es pot produir en qualsevol moment del procediment (tot i que el moment més idoni perquè és produeixi és el de lliurament de l'expedient i l'informe jurídic sobre la reclamació) i requereix que la persona reclamant manifesti que la informació lliurada satisfà les seves pretensions.
L'aplanament davant la GAIP és especialment útil en els casos, molt freqüents, en què la persona reclamant no ha interposat abans el previ recurs potestatiu de reposició, i on sembla una alternativa millor a la via de la revocació d'ofici d'un acte desfavorable oberta per l'article 105.1 LRJPAC.
L'aplanament evita l'existència de dos procediments paral·lels, amb la inseguretat que això pot representar per a la persona reclamant i per als possibles tercers afectats, i resulta coherent amb el fet que sigui la presentació de la reclamació davant la GAIP el factor que motiva sovint el canvi de criteri de l'Administració reclamada" (FJ 5.A).
Possibilitat d'ampliar el termini del procediment de mediació davant la GAIP si les parts ho consenten
A la Resolució sobre la Reclamació 37/2015, la GAIP ha admès la possibilitat d'ampliar el termini legal del procediment de mediació davant la GAIP si les parts ho consenten:
"Com s'ha assenyalat a l'antecedent núm. 14, les parts van sol·licitar una ampliació del termini d'un mes fixat a l'article 42.6 LTAIPBG per a la finalització de la mediació, petició que aquesta Comissió va estimar per tal de possibilitar una solució pactada de la reclamació.
El termini d'un mes per a la conclusió de la mediació té per finalitat protegir els interessos de la part reclamant i no pot servir d'obstacle per impedir un acord que, en casos complexes com el present, requereixi un període més extens de gestació.
Res no impedeix, per tant, que aquest termini pugui ser ampliat, quan la persona reclamant no s'hi oposi" (FJ 3).
Informacions a les quals s'ha concedit accés
A les resolucions i als acords de mediació sobre reclamacions rebudes l'any 2015 s'ha concedit accés a les següents informacions:
- Informació relativa a la relació de llocs de treball i el personal (relació de contractes temporals i d'interinatges vinculats a la relació de llocs de treball, llocs de treball als quals hi poden accedir persones que tenen una determinada qualificació professional, edat de les persones que ocupen aquests llocs de treball a l'actualitat i que tinguin més de 60 anys) d'un ens instrumental (Reclamació 1/2015, acord de mediació)
- Informació relativa a l'autorització per construir una passera sobre un riu (Reclamació 2/2015, acord de mediació)
- Assignació desglossada per centres de serveis socials de Barcelona d'expedients de dependència de Grau I (Reclamació 4/2015, acord de mediació)
- Accés parcial a un informe elaborat en el marc d'un expedient de la Inspecció de Treball sobre assetjament laboral (Reclamacions 12/2015 i 14/2015, acord de mediació)
- Informe preceptiu d'intervenció elaborat per un interventor municipal (Reclamació 15/2015)
- Documentació presentada pels aspirants a un procediment de selecció de professorat universitari que han obtingut millor puntuació que la persona reclamant (Reclamació 17/2015)
- Informació sobre l'estat de tramitació i accés a un expedient d'obres majors en què la persona reclamant té la condició d'interessada (Reclamació 19/2015)
- Expedient de contractació del servei de coadjuvant a la Intervenció Municipal (Reclamació 20/2015)
- Balanç dels darrers tres anys, compte de resultats de pèrdues i guanys dels darrers tres anys i llibre major del quatre centres esportius municipals (Reclamació 21/2015, acord de mediació)
- Expedient de selecció de tres empleats públics d'un Ajuntament, amb exclusió de les dades relatives a la resta de candidats (Reclamacions 22/2015 i 23/2015, acord de mediació)
- Informes dels serveis tècnics municipals en els quals es fonamenta un acord de la Junta de Govern Local (Reclamació 24/2015, acord de mediació)
- Expedient d'adjudicació d'una concessió demanial de l'ús privatiu de les instal·lacions i altres espais de domini públic d'un complex esportiu municipal (Reclamació 25/2015)
- Expedient d'excedència voluntària d'un funcionari i resolució de nomenament com a assessor del mateix Ajuntament (Reclamació 26/2015, acord de mediació)
- Documentació justificativa de les pèrdues i despeses extraordinàries d'un municipi a un determinat exercici pressupostari (Reclamació 27/2015)
- Informació relativa als expedients de selecció de personal laboral tramitats per un municipi des de l'any 2007: convocatòries, bases de les convocatòries, mitjans pels quals s'hi va donar publicitat, nom, cognoms i el càrrec dels membres de l'òrgan de selecció, nom, cognoms i la puntuació de la persona que va ser finalment seleccionada, i acta elaborada per l'òrgan de selecció (Reclamació 28/2015)
- Conceptes i imports inclosos en les despeses de matrícula d'un cicle formatiu de grau mig d'un institut (Reclamació 29/2015, acord de mediació)
- Retribució bruta íntegra (retribucions bàsiques i complementàries) de cadascun dels llocs de treball de personal laboral d'un ens instrumental (Reclamació 30/2015)
- Relació de llocs de treball (RLT) del personal docent i investigador (PDI) i certificat que acrediti el nombre d'altes i baixes de personal d'una universitat pública en un període determinat (Reclamació 31/2015)
- Diverses dades (data de presa de possessió, forma de provisió, forma d'accés, publicació realitzada, resolució del nomenament) relatives a la provisió d'un lloc de treball (Resolucions 32/2015 i 33/2015)
- Diverses dades i informació (codi del lloc de treball, si el lloc està ocupat o vacant, el tipus de provisió dels ocupats, si el lloc de treball resta ocupat per funcionari de carrera o interí, si el lloc de treball no està ocupat i existeix reserva, i la identificació dels llocs de treball que resten subjectes a amortització) relatives a determinats llocs de treball reservats (Reclamació 34/2015)
- Diverses dades (data de presa de possessió, forma de provisió provisional, publicació realitzada, resolució del nomenament provisional) relatives a la provisió provisional d'un lloc de treball (Reclamació 35/2015)
- Nom i data dels diaris o butlletins oficials que varen publicar les convocatòries i les resolucions d'adjudicació de les places de quinze treballadors laborals fixos d'un Ajuntament (Reclamació 36/2015)
- Accés parcial al contracte de gestió integral de la xarxa de Radiocomunicacions d'Emergències i Seguretat de Catalunya (RESCAT) durant el període 2013-2022 (Reclamació 37/2015, acord de mediació)
Informacions a les quals s'ha denegat l'accés
- Dades personals que no siguin rellevants als efectes de la finalitat que justifica l'accés, com ara les relatives a l'adreça, número de telèfon, data de naixement, DNI i similars (Reclamacions 17/2015, 28/2015)
- Dades personals dels candidats que van participar en els processos de selecció de personal laboral i que no van ser finalment seleccionats (Reclamació 28/2015)
- Dades relatives als motius de la reserva de plaça de llocs de treball (Reclamació 34/2015)
D: Dictamen IE: Incidència d'execució R: Resolució
El número entre parèntesi indica el fonament jurídic