Funció social i pública del patrimoni natural i la biodiversitat
Competències de les administracions públiques sobre biodiversitat marina
Consell Estatal per al Patrimoni Natural i la Biodiversitat
Instruments per al coneixement i la planificació del patrimoni natural i de la biodiversitat
Inventari espanyol del patrimoni natural i de la biodiversitat
Objectius i contingut de l'Inventari espanyol del patrimoni natural i de la biodiversitat
Informes sobre l'estat del patrimoni natural i de la biodiversitat
Pla estratègic estatal del patrimoni natural i de la biodiversitat
Objecte i contingut del Pla estratègic estatal del patrimoni natural i de la biodiversitat
Elaboració i aprovació del Pla estratègic estatal del patrimoni natural i de la biodiversitat
Estratègia estatal d'infraestructura verda i de la connectivitat i restauració ecològiques
Del Marc estratègic de la infraestructura verda i de la connectivitat i restauració ecològiques
De la planificació dels recursos i espais naturals que s'han de protegir
Corredors ecològics i àrees de muntanya
Elaboració i aprovació dels plans
Dels espais naturals sotmesos a règim de protecció preventiva
Catalogació, conservació i restauració d'hàbitats i espais del patrimoni natural
Catalogació d'hàbitats en perill de desaparició
El Catàleg espanyol d'hàbitats en perill de desaparició
Estratègies i plans de conservació i restauració
Definició d'espais naturals protegits
Contingut de les normes reguladores dels espais naturals protegits
Classificació dels espais naturals protegits
Requisits per a la declaració dels parcs i les reserves naturals
Declaració i gestió dels espais naturals protegits
Zones perifèriques de protecció
Àrees d'influència socioeconòmica
Utilitat pública i dret de tempteig i retracte sobre espais naturals protegits
Llocs d'importància comunitària i zones especials de conservació
Zones de protecció especial per a les aus
Declaració de les zones especials de conservació i les zones de protecció especial per a les aus
Mesures de conservació de la Xarxa Natura 2000
Coherència i connectivitat de la Xarxa
Altres figures de protecció d'espais
Àrees protegides per instruments internacionals
Alteració de la delimitació dels espais protegits
Informació ambiental en el Registre de la Propietat
Incorporació de la informació geogràfica al Registre de la Propietat
Conservació de la biodiversitat
Conservació in situ de la biodiversitat autòctona silvestre
Garantia de conservació d'espècies autòctones silvestres
Reintroducció d'espècies silvestres autòctones extingides
Llista d'espècies silvestres en règim de protecció especial
Prohibicions i garantia de conservació per a les espècies incloses en la Llista d'espècies silvestres en règim de protecció especial
Catàleg espanyol d'espècies amenaçades
Efectes de la inclusió en el Catàleg espanyol d'espècies amenaçades
Estratègies de conservació d'espècies amenaçades i de lluita contra amenaces per a la biodiversitat.
Propagació d'espècies silvestres amenaçades
Conservació ex situ de material biològic i genètic d'espècies silvestres
Prevenció i control de les espècies exòtiques invasores
Catàleg espanyol d'espècies exòtiques invasores
Espècies exòtiques invasores de preocupació per a la Unió
Espècies catalogades com a exòtiques invasores introduïdes en el medi natural amb anterioritat a l'entrada en vigor d'aquesta Llei, objecte d'aprofitament piscícola o cinegètic.
Alliberaments amb l'espècie truita arc iris
Ús de les espècies exòtiques i les espècies localment absents a l'aqüicultura
De la protecció de les espècies amb relació a la caça i la pesca continental
Espècies objecte de caça i pesca
Inventari espanyol de caça i pesca
Ús sostenible del patrimoni natural i de la biodiversitat
Xarxa Espanyola de Reserves de la Biosfera i Programa persona i biosfera (Programa MaB)
Objectius de la Xarxa Espanyola de Reserves de la Biosfera
Característiques de les reserves de la biosfera
Accés als recursos genètics procedents de tàxons silvestres i distribució de beneficis
Accés i utilització dels recursos genètics procedents de tàxons silvestres i distribució de beneficis
Control de la utilització dels recursos genètics
Promoció dels coneixements tradicionals per a la conservació del patrimoni natural i la biodiversitat
Foment del coneixement, la conservació i la restauració del patrimoni natural i la biodiversitat
Ajudes a entitats sense ànim de lucre
Promoció de la custòdia del territori
Incentius a les externalitats positives en l'àmbit dels espais protegits i dels acords de custòdia del territori
El Fons per al Patrimoni Natural i la Biodiversitat
Tipificació i classificació de les infraccions
Prescripció de les infraccions i sancions
Disposició addicional primera - Disposició final desena
Exercici de les competències de l'Administració General de l'Estat sobre els espais, els hàbitats i les espècies marins
Mesures addicionals de conservació en l'àmbit local
Recursos pesquers i recursos fitogenètics i zoogenètics per a l'agricultura i l'alimentació
Comissió Estatal per al Patrimoni Natural i la Biodiversitat i Consell Estatal per al Patrimoni Natural i la Biodiversitat
Limitacions temporals en les activitats regulades a la Llei
Recerca i transferència de tecnologia sobre la diversitat biològica
Exempció de taxes urbanístiques per a obres d'interès general
Avaluació ambiental dels plans de gestió d'espais naturals protegits o dels llocs de la Xarxa Natura 2000
Ús de l'espai aeri, trànsit i transport aeri
Béns afectats a la Defensa Nacional, al Ministeri de Defensa o a l'ús de les forces armades
Espècies del Catàleg espanyol d'espècies amenaçades, catalogades en categories suprimides
Termini d'aprovació i publicació dels plans i instruments de gestió adaptats als continguts d'aquesta Llei
Normes i instruments a l'entrada en vigor d'aquesta Llei
Modificació de la Llei 16/2002, d'1 de juliol, de prevenció i control integrats de la contaminació
Incorporació del dret comunitari
Potestats reglamentàries a Ceuta i Melilla
Tipus d'hàbitats naturals d'interès comunitari per a la conservació dels quals és necessari designar zones especials de conservació
Espècies animals i vegetals d'interès comunitari per a la conservació de les quals és necessari designar zones de conservació especials
Criteris de selecció dels llocs que es poden classificar com a llocs d'importància comunitària i es poden designar zones especials de conservació
Espècies que han de ser objecte de mesures de conservació especials quant al seu hàbitat, amb la finalitat d'assegurar-ne la supervivència i reproducció en la seva àrea de distribució
Espècies animals i vegetals d'interès comunitari que requereixen una protecció estricta
Espècies animals i vegetals d'interès comunitari la recollida en la natura i l'explotació de les quals poden ser objecte de mesures de gestió
Procediments per a la captura o mort d'animals i modes de transport que queden prohibits
A la societat actual s'ha incrementat sensiblement la preocupació pels problemes relatius a la conservació del nostre patrimoni natural i de la nostra biodiversitat.
La globalització dels problemes ambientals i la percepció cada vegada més gran dels efectes del canvi climàtic, l'esgotament progressiu d'alguns recursos naturals, la desaparició, de vegades irreversible, de moltes espècies de la flora i la fauna silvestres i la degradació d'espais naturals d'interès s'han convertit en motiu de gran preocupació per als ciutadans, que reivindiquen el seu dret a un medi ambient de qualitat que asseguri la seva salut i el seu benestar.
Aquesta reivindicació coincideix amb el que estableix la nostra Constitució que, a l'article 45, reconeix que tothom té dret a gaudir d'un medi ambient adequat per al desenvolupament de la persona, així com el deure de conservar-lo, i exigeix als poders públics que vetllin per la utilització racional de tots els recursos naturals amb la finalitat de protegir i millorar la qualitat de vida i defensar i restaurar el medi ambient, recolzant-se en la solidaritat col·lectiva indispensable.
En aquest marc, aquesta Llei estableix el règim jurídic bàsic de la conservació, l'ús sostenible, la millora i la restauració del patrimoni natural i de la biodiversitat espanyola, com a part del deure de conservar i de l'objectiu de garantir els drets de les persones a un medi ambient adequat per al seu benestar, la seva salut i el seu desenvolupament.
Igualment es recullen les normes i recomanacions internacionals que organismes i règims ambientals internacionals, com el Consell d'Europa o el Conveni sobre la diversitat biològica, han anat establint al llarg dels últims anys, especialment pel que fa al Programa de treball mundial per a les àrees protegides, que és la primera iniciativa específica d'àmbit internacional dirigida a tots els espais naturals protegits del món.
En la mateixa línia, el Pla d'acció de la Cimera Mundial de Desenvolupament Sostenible de Johannesburg, de 2002, avalat per l'Assemblea General de les Nacions Unides i plasmat posteriorment al Pla estratègic del Conveni sobre la diversitat biològica, decisió VI/26, punt 11, de la Conferència de les Parts Contractants, va fixar com a missió «aconseguir per a l'any 2010 una reducció significativa del ritme actual de pèrdua de la diversitat biològica, en l'àmbit mundial, regional i nacional, com a contribució a la mitigació de la pobresa i en benefici de totes les formes de vida a la Terra», i posteriorment la decisió VII/30 va aprovar el marc operatiu per assolir aquest objectiu.
En l'àmbit europeu, la comunicació de la Comissió de les Comunitats Europees, COM (2006) 216, aprovada el maig de 2006, va abordar els instruments corresponents per «aturar la pèrdua de biodiversitat per a l'any 2010 i, més endavant, recolzar els serveis dels ecosistemes per al benestar humà», objectius que es pretenen incorporar a la Llei que, en síntesi, defineix uns processos de planificació, protecció, conservació i restauració, dirigits a aconseguir un desenvolupament creixentment sostenible de la nostra societat que sigui compatible amb el manteniment i acreixement del patrimoni natural i de la biodiversitat espanyola.
Amb aquesta finalitat, la Llei estableix que les administracions competents han de garantir que la gestió dels recursos naturals es produeixi amb els majors beneficis per a les generacions actuals, sense minva de la seva potencialitat per satisfer les necessitats i aspiracions de les generacions futures, vetllar pel manteniment i la conservació del patrimoni, la biodiversitat i els recursos naturals existents a tot el territori nacional, amb independència de la seva titularitat o règim jurídic, i tenir en compte l'aprofitament ordenat i la restauració dels seus recursos renovables.
Els principis que inspiren aquesta Llei se centren, des de la perspectiva de la consideració del mateix patrimoni natural, en el manteniment dels processos ecològics essencials i dels sistemes vitals bàsics, en la preservació de la diversitat biològica, genètica, de poblacions i d'espècies i en la preservació de la varietat, singularitat i bellesa dels ecosistemes naturals, de la diversitat geològica i del paisatge.
Si bé la protecció del paisatge s'afirma com un dels principis de la Llei i en aquesta es regulen aspectes puntuals de la política de paisatge, com ara la possibilitat de protegir-ne alguns mitjançant figures més generals o específiques d'espais naturals protegits, la necessitat que l'anàlisi dels paisatges formi part del contingut mínim dels plans d'ordenació dels recursos naturals, la seva utilització potencial com a instrument per dotar de coherència i connectivitat la Xarxa Natura 2000 i el foment de les activitats que contribueixen a la seva protecció com a externalitat positiva quan formi part d'un espai protegit, aquesta no pretén ser l'instrument a través del qual s'implantin a Espanya, de manera generalitzada, les polítiques de protecció del paisatge com a legislació bàsica de l'article 149.1.23a, polítiques el contingut tècnic i l'enfocament general de les quals, no exempt de valor paradigmàtic, exigeix la posada en marxa d'instruments de gestió com els establerts, amb caràcter de mínims, al Conveni europeu del paisatge, fet a Florència el 20 d'octubre de l'any 2000, en el si del Consell d'Europa i que han de ser introduïts en la política ambiental espanyola posteriorment.
Des de la perspectiva de la utilització del patrimoni natural, els principis inspiradors se centren: en la prevalença de la protecció ambiental sobre l'ordenació territorial i urbanística; en la incorporació del principi de precaució en les intervencions que puguin afectar espais naturals i/o espècies silvestres; a contribuir a impulsar processos de millora en la sostenibilitat del desenvolupament associats a espais naturals protegits; en la promoció de la utilització ordenada dels recursos per garantir l'aprofitament sostenible del patrimoni natural, i en la integració dels requeriments de la conservació, l'ús sostenible, la millora i la restauració del patrimoni natural i la biodiversitat en les polítiques sectorials.
Finalment, també és principi bàsic la garantia de la informació i participació dels ciutadans en el disseny i l'execució de les polítiques públiques, inclosa l'elaboració de disposicions de caràcter general dirigides a la consecució dels objectius d'aquesta Llei.
La Llei deroga i substitueix la Llei 4/1989, de 27 de març, de conservació dels espais naturals i de la flora i fauna silvestres que, alhora, procedia en part de la Llei de 2 de maig de 1975 d'espais naturals protegits, i les modificacions successives d'aquesta.
La Llei 4/1989 va introduir a Espanya des d'una perspectiva integral el dret de conservació de la natura homologable internacionalment i va consolidar el procés iniciat a principis dels anys vuitanta del segle passat mitjançant la ratificació de convenis multilaterals sobre, entre d'altres matèries, zones humides, tràfic internacional d'espècies amenaçades o espècies migratòries, i regionals, sobre el patrimoni natural europeu a instàncies del Consell d'Europa i gràcies a la recepció del patrimoni comunitari amb motiu de l'entrada d'Espanya a les comunitats europees l'1 de gener de 1986.
En els més de trenta anys de vigència d'aquestes normes, s'ha cobert una etapa important de la política de conservació de la natura, que ha estat complementada per la directiva Hàbitats europea i les seves transposicions necessàries al dret espanyol.
Aquest marc nacional s'ha articulat a través de normes autonòmiques que, dins del repartiment actual de competències entre l'Estat i les comunitats autònomes, han permès assolir un nivell relativament adequat en la conservació necessària del patrimoni natural i de la biodiversitat espanyola, en generalitzar-se el dret de conservació de la natura, mitjançant la promulgació de legislació autonòmica dins del marc bàsic que va suposar la Llei 4/1989.
Aquesta Llei pretén avançar en aquest procés, encara perfeccionable, amb una transposició millor de la normativa europea i amb una articulació millor que ha de ser garantia —per a les generacions futures— de disposició d'un patrimoni natural i una biodiversitat millors.
El patrimoni natural i la biodiversitat tenen una funció social rellevant per la seva vinculació estreta amb la salut i el benestar de les persones i per la seva aportació al desenvolupament social i econòmic, per la qual cosa aquesta Llei estableix que les activitats encaminades a la consecució dels seus fins poden ser declarades d'utilitat pública o interès social, a tots els efectes i, en particular, als efectes expropiatoris respecte dels béns o drets que puguin resultar afectats.
També es disposa la preferència dels acords voluntaris amb propietaris i usuaris, en matèria de planificació i gestió d'espais naturals protegits i espècies amenaçades.
Igualment s'estableix l'obligació que tots els poders públics, en els seus àmbits competencials respectius, vetllin per la conservació i la utilització racional del patrimoni natural a tot el territori nacional i a les aigües marítimes sota sobirania o jurisdicció espanyola, incloent la zona econòmica exclusiva i la plataforma continental, amb independència de la seva titularitat o règim jurídic, i tenint en compte especialment els hàbitats amenaçats i les espècies silvestres en règim de protecció especial.
A més, la Llei recull les competències de l'Administració General de l'Estat sobre biodiversitat marina.
La Llei estableix que les administracions públiques s'han de dotar d'eines que permetin conèixer l'estat de conservació del patrimoni natural i de la biodiversitat espanyola i les causes que en determinen els canvis; sobre la base d'aquest coneixement es poden dissenyar les mesures que s'han d'adoptar per assegurar-ne la conservació, integrant a les polítiques sectorials els objectius i les previsions necessaris per a la conservació i valoració del patrimoni natural, la protecció de la biodiversitat, la conservació i l'ús sostenible dels recursos naturals i el manteniment, i si s'escau, la restauració de la integritat dels ecosistemes.
Igualment, és obligació de les administracions públiques promoure la participació i les activitats que contribueixin a assolir els objectius de la Llei; identificar i eliminar o modificar els incentius contraris a la conservació del patrimoni natural i la biodiversitat; promoure la utilització de mesures fiscals per incentivar les iniciatives privades de conservació de la natura, i fomentar l'educació i la informació general sobre la necessitat de protegir les espècies de flora i fauna silvestres i de conservar-ne els hàbitats, així com potenciar la participació pública, per a la qual cosa es crea el Consell Estatal per al Patrimoni Natural i la Biodiversitat.
Addicionalment, la conservació del patrimoni natural i de la biodiversitat exigeix disposar de mecanismes de coordinació i cooperació entre l'Administració General de l'Estat i les comunitats autònomes, per a la qual cosa s'estableix l'obligació de subministrar-se mútuament la informació necessària per garantir el compliment dels objectius d'aquesta Llei, i per exercir les funcions que desenvolupava la Comissió Nacional de Protecció de la Natura i les noves que estableix aquesta Llei es crea la Comissió Estatal per al Patrimoni Natural i la Biodiversitat com a òrgan consultiu i de cooperació en matèria de protecció del patrimoni natural i la biodiversitat entre l'Estat i les comunitats autònomes, els informes o les propostes de les quals han de ser sotmesos a la Conferència Sectorial de Medi Ambient perquè els aprovi o en tingui coneixement.
El conjunt d'objectius i instruments esmentats s'articulen a través de sis títols i les disposicions addicionals, finals i derogatòries corresponents.
El títol I recull la regulació dels instruments necessaris per al coneixement i la planificació del patrimoni natural i la biodiversitat.
S'hi considera, en primer lloc, l'Inventari del patrimoni natural i de la biodiversitat com a instrument per recollir la distribució, l'abundància, l'estat de conservació i la utilització del patrimoni natural esmentat, amb una atenció especial als elements que requereixin mesures específiques de conservació o hagin estat declarats d'interès comunitari; en particular, a l'Inventari s'hi han de recollir els diversos catàlegs i inventaris definits en aquesta Llei i un sistema d'indicadors per conèixer de forma sintètica l'estat i l'evolució del nostre patrimoni natural.
L'ha d'elaborar i mantenir actualitzat el Ministeri de Medi Ambient, amb la col·laboració de les comunitats autònomes i de les institucions i organitzacions de caràcter científic.
Sobre la base d'aquest Inventari s'ha d'elaborar anualment un informe que ha de ser presentat al Consell i a la Comissió Estatal per al Patrimoni Natural i la Biodiversitat i a la Conferència Sectorial de Medi Ambient, abans de fer-se públic.
El segon component del títol I fa referència al Pla estratègic estatal del patrimoni natural i de la biodiversitat, la finalitat del qual és l'establiment i la definició d'objectius, criteris i accions que promoguin la conservació, l'ús sostenible i, si s'escau, la restauració del patrimoni i els recursos naturals terrestres i marins i de la biodiversitat.
Ha d'incorporar un diagnòstic de la situació i de l'evolució del patrimoni natural i de la biodiversitat espanyola, els objectius que s'han d'assolir durant el període de vigència i les accions que Administració General de l'Estat ha de portar a terme, al costat de les estimacions pressupostàries necessàries per a la seva execució.
Elaborat pel Ministeri de Medi Ambient, en col·laboració amb la resta de ministeris i, molt particularment, amb els d'Agricultura, Pesca i Alimentació i Foment, ha de comptar amb la participació de les comunitats autònomes, i ha de ser aprovat pel Consell de Ministres.
En el seu desenvolupament hi pot haver plans sectorials de l'Administració General de l'Estat, en l'àmbit de les seves competències, per integrar els objectius i les accions del Pla estratègic estatal a les polítiques sectorials, tant en el medi terrestre com en el marí, sens perjudici que els plans de competència d'altres departaments s'hagin de sotmetre, quan sigui procedent, a l'avaluació estratègica de plans i programes.
L'elaboració dels plans sectorials inclou la consulta a les comunitats autònomes i als sectors implicats i l'avaluació ambiental estratègica corresponent.
El Consell de Ministres, a proposta conjunta del Ministeri de Medi Ambient i dels ministeris implicats, ha d'aprovar aquests plans sectorials mitjançant reial decret.
El tercer component del títol I al·ludeix al planejament dels recursos naturals i manté com a instruments bàsics els plans d'ordenació dels recursos naturals i les directrius per a l'ordenació dels recursos naturals, creats a la Llei 4/1989, de 27 de març, de conservació dels espais naturals i de la flora i fauna silvestres.
Els primers queden perfilats com l'instrument específic de les comunitats autònomes per a la delimitació, tipificació, integració en xarxa i determinació de la seva relació amb la resta del territori i dels sistemes que integren el patrimoni i els recursos naturals d'un àmbit espacial determinat.
Les disposicions contingudes en aquests plans constitueixen un límit d'altres instruments d'ordenació territorial o física i prevalen sobre els que ja hi havia, condició indispensable si es pretén aturar el greu deteriorament que l'acció de l'home ha produït sobre la natura.
Les directrius per a l'ordenació dels recursos naturals dictades pel Govern estableixen els criteris i les normes bàsiques que han de recollir els plans de les comunitats autònomes per a la gestió i l'ús dels recursos naturals.
Tots els instruments de planificació previstos en aquest títol I han d'incloure, necessàriament, tràmits d'informació pública i de consulta als agents econòmics i socials, a les administracions públiques afectades i a les organitzacions sense fins lucratius que persegueixin la consecució dels objectius d'aquesta Llei, així com, si s'escau, l'avaluació ambiental prevista a la Llei 9/2006, de 28 d'abril, sobre avaluació dels efectes de determinats plans i programes en el medi ambient.
Addicionalment, la voluntat d'aquesta Llei de tenir en compte no només la conservació i restauració, sinó també la prevenció del deteriorament dels espais naturals, fa mantenir els règims de protecció preventiva, recollits a la Llei 4/1989, aplicables a espais naturals i al que fa referència a la tramitació d'un pla d'ordenació dels recursos naturals, i prevé la realització d'actes o l'atorgament d'autoritzacions, llicències o concessions que habilitin per a una transformació que impossibiliti la consecució dels objectius buscats, si no hi ha un informe favorable de l'administració actuant.
S'incorporen a la planificació ambiental o als plans d'ordenació dels recursos naturals els corredors ecològics, i s'atorga un paper prioritari a les vies pecuàries i les àrees de muntanya.
Aquests corredors ecològics han de participar en l'establiment de la xarxa europea i comunitària de corredors biològics definits per l'Estratègia paneuropea de diversitat ecològica i paisatgística i per la mateixa Estratègia territorial europea.
En particular, les comunitats autònomes poden utilitzar aquests corredors ecològics, o la definició d'àrees de muntanya, amb la finalitat de millorar la coherència ecològica, la funcionalitat i la connectivitat de la Xarxa Natura 2000.
El títol II recull la catalogació i conservació d'hàbitats i espais del patrimoni natural i se centra, en primer lloc, en la catalogació d'hàbitats en perill de desaparició, on s'inclouen els hàbitats la conservació o restauració dels quals exigeix mesures específiques de protecció i conservació.
Els hàbitats previstos al catàleg han de ser inclosos en algun instrument de gestió o figura de protecció d'espais naturals, i han de tenir un pla o instrument de gestió per a la conservació i restauració.
La Conferència Sectorial de Medi Ambient, a proposta de la Comissió Estatal per al Patrimoni Natural i la Biodiversitat, i amb l'informe previ del Consell Estatal per al Patrimoni Natural i la Biodiversitat, ha d'aprovar estratègies de conservació i restauració dels hàbitats en perill de desaparició.
El segon capítol del títol II estableix el règim especial per a la protecció dels espais naturals, partint de la definició de la Llei 4/1989, de 27 de març, amb la incorporació específica de les àrees marines protegides, i la creació de la xarxa d'àrees marines protegides, en línia amb les directrius de la Unió Europea, així com la possibilitat de crear espais naturals protegits transfronterers.
La Llei manté la figura, la definició i els règims de protecció dels parcs i de les reserves naturals de la Llei 4/1989, de 27 de març, i adapta la definició dels paisatges protegits al Conveni del paisatge del Consell d'Europa.
La declaració i gestió dels espais naturals protegits correspon, en tot cas, a les comunitats autònomes en l'àmbit territorial de les quals es trobin ubicats.
Per a aquests espais la Llei manté la possibilitat de crear zones perifèriques de protecció, la declaració d'utilitat pública, als efectes expropiatoris dels béns i drets afectats, així com la facultat de l'Administració competent per a l'exercici dels drets de tempteig i retracte.
El tercer capítol del títol II se centra en la Xarxa Ecològica Europea Natura 2000, formada pels llocs d'importància comunitària, les zones especials de conservació i les zones de protecció especial per a les aus.
Aquests espais han de tenir la consideració d'espais protegits, amb la denominació específica d'espais protegits Xarxa Natura 2000, amb l'abast i les limitacions que les comunitats autònomes estableixin en la seva legislació i en els instruments de planificació corresponents.
Les comunitats autònomes han de definir aquests espais i n'han de donar compte al Ministeri de Medi Ambient als efectes de la seva comunicació a la Comissió Europea; així mateix, han de fixar les mesures de conservació necessàries, que impliquen mesures reglamentàries, administratives o contractuals apropiades, i n'han d'assegurar la inclusió en plans o instruments adequats, que responguin a les exigències ecològiques dels tipus d'hàbitats naturals i de les espècies presents a les àrees.
Han de vigilar l'estat de conservació i remetre la informació que correspongui al Ministeri de Medi Ambient, que ha de presentar l'informe preceptiu cada sis anys a la Comissió Europea.
La definició d'aquests espais s'ha de realitzar d'acord amb els criteris fixats a la directiva 92/43/CEE del Consell, de 21 de maig de 1992, relativa a la conservació dels hàbitats naturals i de la fauna i flora silvestres, que ha estat objecte de transposició per norma de rang reglamentari.
Per assegurar la preservació dels valors que han donat lloc a la definició d'aquestes zones, s'estableixen les cauteles corresponents, de forma que qualsevol pla, programa o projecte que, sense tenir relació directa amb la gestió d'un espai de la Xarxa Natura 2000, o sense ser necessari per a aquesta, pugui afectar de forma apreciable els llocs esmentats, ja sigui individualment o en combinació amb altres plans, programes o projectes, ha de ser sotmès a una avaluació adequada de les seves repercussions en el lloc, de forma que les comunitats autònomes corresponents només manifestin la seva conformitat amb el pla, programa o projecte esmentat una vegada s'hagin assegurat que no causa perjudici a la integritat del lloc en qüestió i, si és procedent, després d'haver-lo sotmès a informació pública.
En aquest sentit, s'accepta que el pla, programa o projecte es pugui realitzar malgrat causar perjudici, si hi ha raons imperioses d'interès públic de primer ordre que, per a cada supòsit concret, hagin estat declarades mitjançant una llei o mitjançant acord, motivat i públic, del Consell de Ministres o de l'òrgan de Govern de la comunitat autònoma.
Finalment, s'estableix que només es pot proposar la descatalogació total o parcial d'un espai inclòs a la Xarxa Natura 2000 quan així ho justifiquin els canvis provocats en aquest per l'evolució natural, i amb tràmit d'informació pública previ.
El quart capítol del títol II se centra en les àrees protegides per instruments internacionals de conformitat amb els convenis i acords internacionals corresponents i en compliment del que disposen (zones humides d'importància internacional, llocs naturals de la Llista del patrimoni mundial, àrees marines protegides de l'Atlàntic del nord-est, zones especialment protegides d'importància per al Mediterrani (ZEPIM), geoparcs, reserves biogenètiques del Consell d'Europa, etc.), per a les quals el Ministeri de Medi Ambient, amb la participació de les comunitats autònomes, ha d'elaborar, en el marc del Pla estratègic estatal del patrimoni natural i la biodiversitat, unes directrius de conservació, que han de ser aprovades per acord de la Conferència Sectorial de Medi Ambient, en paral·lel amb les corresponents a les de la Xarxa Natura 2000, com a marc orientatiu per a la planificació i gestió d'aquests espais.
El títol III se centra en la conservació de la biodiversitat silvestre i estableix l'obligació que les comunitats autònomes adoptin les mesures necessàries per garantir la conservació de la biodiversitat que viu en estat silvestre, atenent preferentment la preservació dels seus hàbitats i establint règims específics de protecció per a les espècies silvestres la situació de les quals ho requereixi d'aquesta manera.
Es prohibeix la introducció d'espècies al·lòctones quan siguin susceptibles de competir amb les espècies autòctones, alterar-ne la puresa genètica o els equilibris ecològics o matar, danyar, molestar o inquietar intencionadament els animals silvestres; igualment, es prohibeix la possessió, el transport, el tràfic i el comerç d'exemplars vius o morts.
Es crea la Llista d'espècies en règim de protecció especial amb l'efecte que la inclusió d'un tàxon o població comporta l'avaluació periòdica del seu estat de conservació i la prohibició d'afectar negativament la seva situació.
En el si de la Llista d'espècies en règim de protecció especial, s'estableix el Catàleg espanyol d'espècies amenaçades que ha d'incloure, quan es disposi d'informació tècnica o científica que així ho aconselli, els tàxons o les poblacions amenaçades, que s'han d'incloure en les categories d'«en perill d'extinció» o «vulnerables», segons el risc que hi hagi per a la seva supervivència.
La inclusió d'un tàxon o població a la categoria d'«en perill d'extinció» pot donar lloc a la designació d'àrees crítiques que es poden incloure al Catàleg espanyol d'hàbitats en perill de desaparició, i es manté l'obligació, recollida a la Llei 4/1989, de 27 de març, de redactar un pla de recuperació per assegurar-ne la conservació.
Per a aquest pla, com en general per a la resta de plans i instruments de gestió previstos a la Llei, es dóna un termini màxim de tres anys i es recull l'obligació que té el Govern de finançar-lo, a través del Fons per al Patrimoni Natural i la Biodiversitat.
Per a les «vulnerables» s'ha d'actuar de forma similar, si bé el termini s'amplia a un màxim de cinc anys.
La Conferència Sectorial de Medi Ambient, a proposta de la Comissió Estatal per al Patrimoni Natural i la Biodiversitat, ha d'aprovar les estratègies de conservació d'espècies amenaçades, que constitueixen el marc orientatiu dels plans de recuperació i conservació que han d'elaborar i aprovar les comunitats autònomes en l'àmbit terrestre.
Com a complement a les accions de conservació in situ, per a les espècies incloses al Catàleg espanyol d'espècies amenaçades la Llei estableix, en el capítol segon d'aquest títol III, l'obligació d'impulsar el desenvolupament de programes de cria o propagació fora del seu hàbitat natural, en especial quan aquests programes hagin estat previstos a les estratègies de conservació o als plans de recuperació o conservació.
Igualment, per tal de preservar el patrimoni genètic i biològic de les espècies silvestres i d'integrar en els programes de conservació les operacions ex situ i in situ, la Llei estableix que les administracions públiques promoguin l'existència d'una xarxa de bancs de material biològic i genètic i un inventari espanyol de bancs de material biològic i genètic d'espècies silvestres, en el qual s'han d'incloure totes les dades disponibles a l'efecte.
El capítol tercer del títol III se centra en la problemàtica creixent de les espècies invasores derivada de la globalització d'intercanvis de tot tipus i en la creació del Catàleg espanyol d'espècies exòtiques invasores, en el qual s'hi han d'incloure totes les espècies i subespècies exòtiques invasores que constitueixin de fet o puguin arribar a constituir una amenaça greu per a les espècies autòctones, els hàbitats o els ecosistemes, l'agronomia o per als recursos econòmics associats a l'ús del patrimoni natural.
El capítol quart del títol III regula la protecció de les espècies amb relació a la caça i la pesca que, en la seva condició d'aprofitament de recursos naturals, s'han de garantir, però limitant l'aplicació als espais, les dates, els mètodes de captura i les espècies que determinin les comunitats autònomes, que en cap cas han d'incloure les espècies de la Llista d'espècies d'interès especial, o els mètodes o les espècies prohibits per la Unió Europea.
L'Inventari espanyol de caça i pesca ha de mantenir la informació de les poblacions, captures i evolució genètica de les espècies la caça o pesca de les quals estigui autoritzada, amb una atenció especial a les espècies migradores.
Pel que fa als catàlegs, les llistes i els inventaris d'àmbit estatal regulats a la Llei, es pot indicar que, en la seva configuració, s'han seguit dos models típics del nostre ordenament jurídic: en primer lloc, els que tenen un caràcter essencialment informatiu i que s'elaboren amb les dades que subministren les comunitats autònomes, com és el cas de l'Inventari espanyol de bancs de material biològic i genètic d'espècies silvestres, o l'Inventari espanyol de caça i pesca; en segon lloc, es troben els que no es limiten a centralitzar la informació procedent de les comunitats autònomes, sinó que, a més, es constitueixen com un instrument necessari per garantir complementàriament la consecució dels fins inherents a la legislació bàsica; aquest model —que és l'utilitzat per la Llei 4/1989, de 27 de març, per configurar el Catàleg espanyol d'espècies amenaçades i que va ser recolzat pel Tribunal Constitucional en la seva Sentència 102/1995— es reserva exclusivament per a les categories d'espais o espècies l'estat de conservació dels quals presenta un major grau d'amenaça o deteriorament i, en conseqüència, per als quals és necessari assegurar unes normes mínimes i homogènies per a tot el territori que n'assegurin la protecció i restauració o recuperació correcta; és el cas del Catàleg d'hàbitats en perill de desaparició o la Llista d'espècies en règim de protecció especial, que inclou el Catàleg d'espècies amenaçades esmentat.
El títol IV se centra en la promoció de l'ús sostenible del patrimoni natural i de la biodiversitat, amb un primer capítol centrat en les reserves de la biosfera espanyoles, que constitueixen un subconjunt de la Xarxa Mundial de Reserves de la Biosfera, del Programa MaB (Persona i Biosfera) de la UNESCO.
La regulació, caracterització i potenciació d'aquestes reserves de biosfera es basa en el fet que constitueixen un model de gestió integrada, participativa i sostenible del patrimoni i dels recursos naturals, amb els objectius bàsics de conjugar la preservació de la biodiversitat biològica i dels ecosistemes, amb un desenvolupament ambientalment sostenible que produeixi la millora del benestar de la població i potenciï la participació pública, la recerca, l'educació en la integració entre desenvolupament i medi ambient i la formació en noves formes de millorar aquesta integració.
El capítol segon del títol IV regula l'accés als recursos genètics procedents de tàxons silvestres i el repartiment de beneficis derivats de la seva utilització, d'acord amb el que disposa el Conveni sobre la diversitat biològica i els seus instruments de desenvolupament i, si s'escau, el Tractat internacional sobre recursos fitogènics per a l'alimentació i l'agricultura de l'Organització Mundial per a l'Alimentació i l'Agricultura (FAO).
El capítol tercer recull el comerç internacional d'espècies silvestres; adequa el seu desenvolupament als principis de la sostenibilitat i, d'acord amb la legislació internacional, en particular la Convenció sobre el Comerç Internacional d'Espècies Amenaçades de Fauna i Flora Silvestres, el Conveni sobre la diversitat biològica, el Tractat internacional sobre recursos fitogènics per a l'alimentació i l'agricultura de l'Organització Mundial per a l'Alimentació i l'Agricultura (FAO), a la normativa comunitària sobre protecció de les espècies amenaçades, mitjançant el control del comerç.
Finalment, el capítol quart d'aquest títol se centra en els aspectes aplicables del mateix Conveni sobre la diversitat biològica i de l'Organització Mundial de Propietat Intel·lectual sobre promoció dels coneixements tradicionals per a la conservació del patrimoni natural i la biodiversitat.
El títol V recull les disposicions específiques dirigides al foment del coneixement, la conservació i restauració del patrimoni natural i de la biodiversitat i incorpora la creació del Fons per al Patrimoni Natural i la Biodiversitat, que ha d'actuar com a instrument de cofinançament dirigit a assegurar la cohesió territorial i la consecució dels objectius d'aquesta Llei, en particular l'elaboració en el termini de tres anys dels plans i instruments de gestió que s'hi preveuen, i posar en pràctica les mesures encaminades a recolzar la gestió forestal sostenible, la prevenció estratègica d'incendis forestals, la custòdia del territori i la protecció d'espais naturals i forestals en el finançament dels quals participi l'Administració General de l'Estat; igualment, es recull la concessió d'ajudes a les associacions sense ànim de lucre d'àmbit estatal per al desenvolupament d'actuacions la finalitat principal de les quals sigui la conservació, restauració i millora del patrimoni natural i de la biodiversitat, i la competència de les comunitats autònomes per a l'establiment d'incentius a les externalitats positives dels terrenys que es trobin ubicats en espais declarats protegits.
Com a element imprescindible d'aplicació dels principis i les directives europees en matèria de patrimoni natural i biodiversitat (prevenir millor que curar; qui contamina, paga; principi de precaució...), el títol VI recull les disposicions generals, la tipificació i la classificació de les infraccions i la classificació i prescripció de les sancions corresponents, així com la prevalença de la responsabilitat penal sobre l'administrativa.
Pel que fa a la remissió a normes reglamentàries que es realitza en diferents articles de la Llei per al seu desplegament, es pot indicar que en determinats casos es tracta de l'aprovació d'instruments planificadors mitjançant reial decret, en la mesura que es complementa la consecució d'objectius d'aquesta Llei que, per la seva pròpia natura, necessiten una certa força vinculant i, alhora, un procediment àgil de modificació que permeti la seva adaptació a una realitat canviant; en altres casos es tracta de qüestions d'organització administrativa o d'instruments financers estatals (p. ex., el funcionament dels catàlegs, la composició dels òrgans de cooperació i coordinació o el Fons per al Patrimoni Natural), la regulació detallada a la Llei dels quals els dotaria d'una rigidesa excessiva.
Finalment, la Llei recull una disposició addicional relativa a l'exercici de les competències de l'Estat sobre espais, hàbitats i espècies marines.
S'exclouen de l'àmbit d'aplicació de la Llei els recursos pesquers, ja que la seva protecció, conservació i regeneració, així com la regulació i gestió de la seva activitat pesquera, és competència exclusiva de l'Estat en matèria de pesca marítima en aigües exteriors, si bé és condicionada a la incorporació de les mesures mediambientals, de conformitat amb el que estableix l'article 130 del Tractat constitutiu de la Unió Europea, així com l'article 6 del Conveni sobre la diversitat biològica, fet a Rio de Janeiro el 5 de juny de 1992.
Així, es fa referència a l'aplicació de la Llei 3/2001 en tot el que té a veure amb la protecció, conservació i regeneració dels recursos pesquers, ja que les mesures que integra i l'àmbit marí al qual se cenyeix s'incardinen en la matèria «pesca marítima», que l'article 149.1.19a de la Constitució (STC 38/2002, FJ 11) atribueix a l'Estat amb caràcter exclusiu.
A més, es fa una salvaguarda de les competències en matèria de marina mercant previstes a la Llei 27/1992, de 24 de novembre, de ports de l'Estat i de la marina mercant, que l'article 149.1.20a de la Constitució atribueix a l'Estat, tal com ha declarat el Tribunal Constitucional en la seva Sentència 40/1998.
Per això, la Llei no afecta les competències relatives a la protecció del medi marí i la prevenció i lluita contra la contaminació, atribuïdes al Ministeri de Foment en tot allò relatiu al que el Tribunal Constitucional denomina abocaments mar-mar.
La disposició addicional segona regula les mesures addicionals de conservació en l'àmbit local, i la tercera exclou de l'àmbit d'aplicació d'aquesta Llei els recursos fitogènics i els zoogenètics per a agricultura i alimentació i els recursos pesquers, en la mesura que estan regulats per la seva normativa específica.
Una altra disposició addicional regula la substitució del Consell Nacional de Boscos i de la Comissió Nacional de Protecció de la Natura pel Consell i la Comissió Estatal per al Patrimoni Natural i la Biodiversitat, respectivament.
La disposició addicional cinquena reprodueix el contingut de la Llei 4/1989, de 27 de març, respecte de la capacitat del Govern per establir limitacions temporals amb relació a les activitats regulades a la Llei per al compliment dels tractats i convenis internacionals dels quals Espanya n'és part.
La disposició l'addicional sisena regula el règim de la UICN-MED.
Pel que fa a les disposicions transitòries, la primera estableix que les espècies incloses al Catàleg espanyol d'espècies amenaçades han de mantenir la seva classificació, amb els efectes que estableixi la normativa vigent en el moment d'entrada en vigor d'aquesta Llei, mentre no es produeixi l'adaptació a aquesta.
La segona disposició transitòria estableix terminis i mecanismes de finançament dels plans i instruments de gestió previstos a la Llei.
Addicionalment s'inclouen vuit annexos que incorporen els continguts a la directiva 79/409/CEE del Consell, de 2 d'abril de 1979, relativa a la conservació de les aus silvestres, i a la directiva 92/43/CEE del Consell, de 21 de maig de 1992, relativa a la conservació dels hàbitats naturals i de la fauna i flora silvestres, degudament actualitzats.
Aquesta Llei estableix el règim jurídic bàsic de la conservació, l'ús sostenible, la millora i la restauració del patrimoni natural i de la biodiversitat, com a part del deure de conservar i del dret a gaudir d'un medi ambient adequat per al desenvolupament de la persona, establert a l'article 45.2 de la Constitució.
Són principis que inspiren aquesta Llei:
a ) El manteniment dels processos ecològics essencials i dels sistemes vitals bàsics, amb la protecció dels serveis dels ecosistemes per al benestar humà.
b ) La conservació i restauració de la biodiversitat i de la geodiversitat mitjançant la conservació dels hàbitats naturals i de la fauna i flora silvestres.
Les mesures que s'adoptin per a aquest fi han de tenir en compte les exigències econòmiques, socials i culturals, així com les particularitats regionals i locals.
c ) La utilització ordenada dels recursos per garantir l'aprofitament sostenible del patrimoni natural, en particular, de les espècies i dels ecosistemes, la seva conservació, restauració i millora i evitar la pèrdua neta de biodiversitat.
d ) La conservació i preservació de la varietat, singularitat i bellesa dels ecosistemes naturals, de la diversitat geològica i del paisatge.
e ) La integració dels requisits de la conservació, l'ús sostenible, la millora i la restauració del patrimoni natural i la biodiversitat en les polítiques sectorials i, en particular, en la presa de decisions en l'àmbit polític, econòmic i social, així com la participació justa i equitativa en el repartiment de beneficis que derivin de la utilització dels recursos genètics.
f ) La prevalença de la protecció ambiental sobre l'ordenació territorial i urbanística i els supòsits bàsics d'aquesta prevalença.
g ) La precaució en les intervencions que puguin afectar espais naturals o espècies silvestres.
h ) La garantia de la informació a la ciutadania i la conscienciació sobre la importància de la biodiversitat, així com la seva participació en el disseny i l'execució de les polítiques públiques, inclosa l'elaboració de disposicions de caràcter general, dirigides a la consecució dels objectius d'aquesta Llei.
i ) La prevenció dels problemes emergents a conseqüència del canvi climàtic, la mitigació i adaptació a aquest, així com la lluita contra els seus efectes adversos.
j ) La contribució dels processos de millora en la sostenibilitat del desenvolupament associats a espais naturals o seminaturals.
k ) La participació dels habitants i dels propietaris dels territoris inclosos en espais protegits en les activitats coherents amb la conservació del patrimoni natural i de la biodiversitat que es duguin a terme en aquests espais i en els beneficis que en derivin.
l ) El manteniment i l'adaptació de les poblacions de totes les espècies d'ocells que viuen normalment en estat salvatge en un nivell que correspongui en particular a les exigències ecològiques, científiques i culturals, tenint en compte les exigències econòmiques i recreatives.
Àrees de muntanya: territoris continus i extensos, amb altimetria elevada i sostinguda respecte als territoris circumdants, les característiques físiques dels quals causen l'aparició de gradients ecològics que condicionen l'organització dels ecosistemes i afecten els éssers vius i les societats humanes que s'hi desenvolupen.
Àrea crítica per a una espècie: els sectors inclosos a l'àrea de distribució que continguin hàbitats essencials per a la conservació favorable de l'espècie o que per la seva situació estratègica per a aquesta requereixin un manteniment adequat.
Biodiversitat o diversitat biològica: variabilitat dels organismes vius de qualsevol font, inclosos, entre d'altres, els ecosistemes terrestres i marins i altres ecosistemes aquàtics i els complexos ecològics dels quals formen part; comprèn la diversitat dins de cada espècie, entre les espècies i dels ecosistemes.
Coneixement tradicional: el coneixement, les innovacions i les pràctiques de les poblacions locals lligats al patrimoni natural i la biodiversitat, desenvolupats des de l'experiència i adaptats a la cultura i el medi ambient local.
Conservació: manteniment o restabliment en estat favorable del patrimoni natural i la biodiversitat, en particular, dels hàbitats naturals i seminaturals de les poblacions d'espècies de fauna i de flora silvestres, així com el conjunt de mesures necessàries per aconseguir-ho.
Conservació in situ: conservació dels ecosistemes i els hàbitats naturals i seminaturals, manteniment i recuperació de poblacions viables d'espècies silvestres en els seus entorns naturals i, en el cas de les espècies domesticades i cultivades, en els entorns en què hagin desenvolupat les seves propietats específiques.
Conservació ex situ: conservació de components de la diversitat biològica fora dels seus hàbitats naturals.
Corredor ecològic: territori, d'extensió i configuració variables, que, a causa de la seva disposició i del seu estat de conservació, connecta funcionalment espais naturals de rellevància singular per a la flora o la fauna silvestres, separats entre si, i permet, entre altres processos ecològics, l'intercanvi genètic entre poblacions d'espècies silvestres o la migració d'espècimens d'aquestes espècies.
Custòdia del territori: conjunt d'estratègies o tècniques jurídiques a través de les quals s'impliquen els propietaris i usuaris del territori en la conservació i l'ús dels valors i els recursos naturals, culturals i paisatgístics.
Ecosistema: complex dinàmic de comunitats vegetals, animals i de microorganismes i el seu medi no vivent que interactuen com una unitat funcional.
Espècie autòctona: l'existent dins de la seva àrea de distribució natural.
Espècie autòctona extingida: espècie autòctona desapareguda en el passat de la seva àrea de distribució natural.
Espècie exòtica invasora: la que s'introdueix o s'estableix en un ecosistema o hàbitat natural o seminatural i que és un agent de canvi i amenaça per a la diversitat biològica nativa, ja sigui pel seu comportament invasor o pel risc de contaminació genètica.
Estat de conservació d'un hàbitat: situació derivada del conjunt de les influències que actuen sobre l'hàbitat natural o seminatural de què es tracti i sobre les espècies típiques assentades en aquest i que poden afectar a llarg termini la seva distribució natural, la seva estructura i funcions, així com la supervivència de les seves espècies típiques en el territori.
Estat de conservació favorable d'un hàbitat natural: quan la seva àrea de distribució natural és estable o s'amplia; l'estructura i les funcions específiques necessàries per al seu manteniment a llarg termini existeixen i poden seguir existint en un futur previsible; i l'estat de conservació de les seves espècies és favorable.
Estat de conservació favorable d'una espècie: quan la seva dinàmica poblacional indica que segueix i pot seguir constituint a llarg termini un element vital dels hàbitats als quals pertany; l'àrea de distribució natural no s'està reduint ni hi ha amenaces de reducció en un futur previsible; existeix i probablement segueixi existint un hàbitat d'extensió suficient per mantenir les seves poblacions a llarg termini.
Externalitat: qualsevol efecte produït per una acció, que no era buscat en els objectius d'aquesta.
Geodiversitat o diversitat geològica: varietat d'elements geològics, inclosos roques, minerals, fòssils, sòls, formes del relleu, formacions i unitats geològiques i paisatges que són el producte i registre de l'evolució de la Terra.
Geoparcs o parcs geològics: territoris delimitats que presenten formes geològiques úniques, d'importància científica, singularitat o bellesa especial i que són representatius de la història evolutiva geològica i dels esdeveniments i processos que els han format.
També llocs que destaquen pels seus valors arqueològics, ecològics o culturals relacionats amb la geografia física.
Hàbitats naturals: zones terrestres o aquàtiques diferenciades per les seves característiques geogràfiques, abiòtiques i biòtiques, tant si són completament naturals com seminaturals.
Hàbitat d'una espècie: medi definit per factors abiòtics i biòtics específics on viu l'espècie en una de les fases del seu cicle biològic.
Instruments de gestió: sota aquesta denominació s'inclou qualsevol tècnica de gestió d'un espai natural i dels seus usos, que hagi estat sotmès a un procés d'informació pública, hagi estat objecte d'una aprovació formal i hagi estat publicat.
Introducció: es refereix al moviment per acció humana, voluntària o accidental, d'una espècie fora de la seva àrea de distribució natural.
Aquest moviment es pot fer dins d'un país, o entre països o zones fora de la jurisdicció nacional.
Material genètic: qualsevol material d'origen vegetal, fúngic, animal, microbià o d'un altre tipus que contingui unitats funcionals de l'herència.
Mesures compensatòries: són mesures específiques incloses en un pla o projecte, que tenen per objecte compensar, al més exactament possible, el seu impacte negatiu sobre l'espècie o l'hàbitat afectat.
Objectiu de conservació d'un lloc: nivells poblacionals de les diferents espècies, així com superfície i qualitat dels hàbitats que ha de tenir un espai per assolir un estat de conservació favorable.
Paisatge: qualsevol part del territori el caràcter del qual sigui el resultat de l'acció i la interacció de factors naturals i/o humans, tal com la percep la població.
Patrimoni natural: conjunt de béns i recursos de la naturalesa font de diversitat biològica i geològica, que tenen un valor rellevant mediambiental, paisatgístic, científic o cultural.
Recursos biològics: els recursos genètics, els organismes o parts d'aquests, les poblacions, o qualsevol altre tipus del component biòtic dels ecosistemes de valor o utilitat real o potencial per a la humanitat.
Recursos zoogenètics per a l'agricultura i l'alimentació: les espècies d'animals que s'utilitzen, o es poden utilitzar, per a la producció d'aliments, l'agricultura, la ramaderia o l'alimentació i així les declari, mitjançant una ordre, el Ministeri d'Agricultura i Pesca, Alimentació i Medi Ambient o que tinguin reconeguda la consideració esmentada per convenis o organismes internacionals de caràcter oficial.
Espècie naturalitzada: espècie exòtica establerta a l'ecosistema amb caràcter permanent, introduïda legalment abans de l'entrada en vigor d'aquesta Llei, i respecte de la qual no hi hagi indicis ni evidències d'efectes significatius en el medi natural en què habita, i presenti a més un interès especial, social o econòmic.
Recursos naturals: qualsevol component de la natura susceptible de ser aprofitat per l'ésser humà per satisfer les seves necessitats i que tingui un valor actual o potencial, com ara: el paisatge natural, les aigües, superficials i subterrànies; el sòl, el subsòl i les terres per la seva capacitat d'ús més gran: agrícoles, pecuàries, forestals, cinegètica i de protecció; la biodiversitat; la geodiversitat; els recursos genètics, i els ecosistemes que donen suport a la vida; els hidrocarburs; els recursos hidroenergètics, eòlics, solars, geotèrmics i similars; l'atmosfera i l'espectre radioelèctric, els minerals, les roques i altres recursos geològics renovables i no renovables.
Reserves de biosfera: territoris declarats com a tals en el si del Programa MaB, de la UNESCO, al qual està adherit el Regne d'Espanya, de gestió integrada, participativa i sostenible del patrimoni i dels recursos naturals.
Restauració d'ecosistemes: conjunt d'activitats orientades a restablir la funcionalitat i la capacitat d'evolució dels ecosistemes cap a un estat madur.
Tàxon: grup d'organismes amb característiques comunes.
Tàxon extingit: tàxon autòcton desaparegut en el passat de la seva àrea de distribució natural.
Tàxons autòctons: tàxons existents de manera natural en un lloc determinat, inclosos els extingits, si s'escau.
Ús sostenible del patrimoni natural: utilització dels seus components d'una manera i a un ritme que no n'ocasioni la reducció a llarg termini, amb la qual cosa es mantenen les possibilitats de la seva aportació a la satisfacció de les necessitats de les generacions actuals i futures.
Entitat de custòdia del territori: organització pública o privada, sense ànim de lucre, que porta a terme iniciatives que incloguin la realització d'acords de custòdia del territori per a la conservació del patrimoni natural i la biodiversitat.
Patrimoni geològic: conjunt de recursos naturals geològics de valor científic, cultural i/o educatiu, ja siguin formacions i estructures geològiques, formes del terreny, minerals, roques, meteorits, fòssils, sòls i altres manifestacions geològiques que permeten conèixer, estudiar i interpretar: a ) l'origen i l'evolució de la Terra, b ) els processos que l'han modelat, c ) els climes i paisatges del passat i present i d ) l'origen i l'evolució de la vida.
Medi marí: aigües marines sotmeses a sobirania o jurisdicció espanyola, i el seu llit, subsòl i recursos naturals.
Situació crítica d'una espècie: situació en què una espècie, d'acord amb una anàlisi de viabilitat demogràfica o d'hàbitat, o un diagnòstic efectuat sobre la base de la millor informació científica disponible, està en risc imminent d'extinció en estat silvestre.
Jardí botànic: institució (pública, privada o mixta) o instal·lació de conservació ex situ, que exhibeix col·leccions científiques de plantes vives, mantingudes, cultivades i propagades per a l'assoliment simultani d'objectius d'estudi, divulgació, ensenyament i conservació de la diversitat vegetal.
Alliberament: alliberament d'exemplars d'espècies en el medi natural.
Utilització de recursos genètics: la realització d'activitats de recerca i desenvolupament sobre la composició genètica i/o bioquímica de recursos genètics, fins i tot mitjançant l'aplicació de biotecnologia, de conformitat amb la definició que estipula l'article 2 del Conveni sobre la diversitat biològica.
El patrimoni natural i la biodiversitat exerceixen una funció social rellevant per la seva estreta vinculació amb el desenvolupament, la salut i el benestar de les persones i per la seva aportació al desenvolupament social i econòmic.
Les activitats encaminades a la consecució dels fins d'aquesta Llei poden ser declarades d'utilitat pública o interès social, a tots els efectes i en particular als expropiatoris, respecte dels béns o drets que puguin resultar afectats.
Les obres necessàries per a la conservació i restauració dels espais protegits, per a la conservació d'espècies amenaçades, o per a la conservació d'hàbitats en perill de desaparició, especialment les que tinguin per objecte fer front a fenòmens catastròfics o excepcionals, poden ser declarades per part de l'Estat d'interès general, en l'àmbit de les seves competències, amb l'informe previ de les comunitats autònomes afectades.
Aquesta declaració s'ha de fer mitjançant una llei estatal.
En la planificació i gestió dels espais protegits i la conservació dels hàbitats i les espècies, s'han de fomentar els acords voluntaris amb propietaris i usuaris dels recursos naturals, així com la participació de la societat civil en la conservació de la biodiversitat.
Tots els poders públics, en els seus àmbits competencials respectius, han de vetllar per la conservació i la utilització racional del patrimoni natural en tot el territori nacional, que inclou el seu medi marí, així com en la zona econòmica exclusiva i en la plataforma continental, independentment de la seva titularitat o règim jurídic, tenint en compte especialment els tipus d'hàbitats naturals i les espècies silvestres en règim de protecció especial.
Les administracions públiques, en el seu àmbit competencial respectiu:
a ) Han de promoure la participació i les activitats que contribueixin a assolir els objectius d'aquesta Llei.
b ) Han de desenvolupar i aplicar incentius positius per a la conservació i l'ús sostenible del patrimoni natural i la biodiversitat i han d'identificar i, en la mesura que sigui possible, eliminar els incentius contraris a la seva conservació.
c ) Han de promoure la utilització de mesures fiscals i altres incentius econòmics per a la realització d'iniciatives privades de conservació de la natura, i per a la desincentivació de les que tinguin una incidència negativa sobre la conservació de la biodiversitat i l'ús sostenible del patrimoni natural.
d ) Han de fomentar, a través de programes de formació, l'educació i la informació general, amb una atenció especial als usuaris del territori nacional i del medi marí, sobre la necessitat de protegir el patrimoni natural i la biodiversitat.
e ) S'han de dotar d'eines que permetin conèixer l'estat de conservació del patrimoni natural i de la biodiversitat, i les causes que en determinen els canvis, per dissenyar les mesures que correspongui adoptar, incloent-hi les d'adaptació i mitigació per minimitzar els riscos i els impactes del canvi climàtic sobre la biodiversitat i per assegurar la persistència de les espècies en un context de canvi climàtic.
f ) Han d'integrar en les polítiques sectorials els objectius i les previsions necessaris per a la conservació i la valoració del patrimoni natural, la protecció de la biodiversitat i la geodiversitat, la conservació i l'ús sostenible dels recursos naturals, la prevenció de la fragmentació dels hàbitats i el manteniment i, si s'escau, la restauració de la integritat dels ecosistemes.
g ) Han de fomentar l'augment dels coneixements, la base científica i les tecnologies referides a la diversitat biològica, els seus valors i funcionament, el seu estat i tendències i les conseqüències de la seva pèrdua.
Correspon a les comunitats autònomes l'exercici de les funcions a les quals es refereix aquesta Llei respecte a espècies (excepte les altament migratòries) i espais, hàbitats o àrees crítiques situats en el medi marí, quan hi hagi continuïtat ecològica de l'ecosistema marí amb l'espai natural terrestre objecte de protecció, avalada per la millor evidència científica existent.
L'exercici de les funcions esmentades en aquest article l'ha d'exercir l'administració competent d'acord amb els principis de cooperació i col·laboració interadministrativa.
Les administracions públiques han de cooperar i col·laborar en matèria de conservació del patrimoni natural i la biodiversitat i s'han de subministrar mútuament informació per garantir el compliment dels objectius d'aquesta Llei.
Es crea la Comissió Estatal per al Patrimoni Natural i la Biodiversitat com a òrgan consultiu i de cooperació entre l'Estat i les comunitats autònomes.
La seva composició i funcions s'han de determinar reglamentàriament.
Els informes o propostes de la Comissió Estatal per al Patrimoni Natural i la Biodiversitat han de ser sotmesos a la Conferència Sectorial de Medi Ambient perquè els conegui o els aprovi.
Es crea el Consell Estatal per al Patrimoni Natural i la Biodiversitat com a òrgan de participació pública en l'àmbit de la conservació i l'ús sostenible del patrimoni natural i la biodiversitat.
Aquest ha de comunicar, entre d'altres, les normes i els plans d'àmbit estatal relatius al patrimoni natural i la biodiversitat, i s'hi han d'integrar, amb veu però sense vot, les comunitats autònomes i una representació de les entitats locals, a través de l'associació d'àmbit estatal més representativa.
La seva composició i funcions s'han de determinar reglamentàriament, amb la consulta prèvia amb les comunitats autònomes.
En tot cas s'ha de garantir la participació de les organitzacions professionals, científiques, empresarials, sindicals i ecologistes més representatives.
El Ministeri d'Agricultura, Alimentació i Medi Ambient, amb la col·laboració de les comunitats autònomes i de les institucions i les organitzacions de caràcter científic, econòmic i social, ha d'elaborar i mantenir actualitzat un Inventari espanyol del patrimoni natural i de la biodiversitat, que ha de recollir la distribució, l'abundància, l'estat de conservació i la utilització, així com qualsevol altra informació que es consideri necessària, de tots els elements terrestres i marins integrants del patrimoni natural, amb una atenció especial als que necessitin mesures específiques de conservació o hagin estat declarats d'interès comunitari.
El contingut i l'estructura de l'Inventari espanyol del patrimoni natural i de la biodiversitat s'han de determinar reglamentàriament, prèvia consulta amb les comunitats autònomes.
N'ha de formar part, almenys, la informació relativa a:
El Catàleg espanyol d'hàbitats en perill de desaparició.
La Llista d'espècies silvestres en règim de protecció especial, incloent-hi el Catàleg espanyol d'espècies silvestres amenaçades.
El Catàleg espanyol d'espècies exòtiques invasores.
L'Inventari espanyol d'espais naturals protegits, Xarxa Natura 2000 i àrees protegides per instruments internacionals.
L'Inventari de l'estadística forestal espanyola.
L'Inventari espanyol de bancs de material genètic referit a espècies silvestres.
L'Inventari espanyol de caça i pesca.
L'Inventari espanyol de parcs zoològics.
L'Inventari espanyol dels coneixements tradicionals relatius al patrimoni natural i la biodiversitat.
Un inventari de llocs d'interès geològic representatiu, d'almenys les unitats i els contextos geològics que recull l'annex VIII.
Un inventari espanyol d'hàbitats i espècies marins.
Igualment ha de formar part de l'Inventari espanyol del patrimoni natural i de la biodiversitat un inventari espanyol de zones humides, per tal de conèixer-ne l'evolució i, si s'escau, indicar les mesures de protecció que han de recollir els plans hidrològics de demarcació de la Llei d'aigües.
A l'Inventari espanyol del patrimoni natural i de la biodiversitat s'ha d'establir un sistema d'indicadors per expressar de manera sintètica els seus resultats, de manera que puguin ser transmesos al conjunt de la societat, incorporats als processos de presa de decisions i integrats a escala supranacional.
Els indicadors s'han d'elaborar amb la participació de les comunitats autònomes i s'han d'aprovar, amb l'informe previ del Consell Estatal per al Patrimoni Natural i la Biodiversitat i de la Conferència Sectorial de Medi Ambient, mitjançant una ordre del Ministeri d'Agricultura, Alimentació i Medi Ambient.
Els indicadors més significatius s'han d'incorporar a l'Inventari d'operacions estadístiques del Ministeri d'Agricultura, Alimentació i Medi Ambient i al Pla estadístic nacional.
Partint de les dades de l'Inventari espanyol del patrimoni natural i de la biodiversitat, el Ministeri d'Agricultura, Alimentació i Medi Ambient, amb la col·laboració de les comunitats autònomes, i, si s'escau, d'altres òrgans de l'Administració General de l'Estat, ha d'elaborar i publicar anualment un informe amb els valors, l'anàlisi i la interpretació dels resultats del sistema d'indicadors.
Aquest informe s'ha de presentar a la Comissió Estatal per al Patrimoni Natural i la Biodiversitat i al Consell Estatal per al Patrimoni Natural i la Biodiversitat, abans que es faci públic.
De la mateixa manera, s'ha d'elaborar un informe cada sis anys sobre l'estat i l'evolució del patrimoni natural i de la biodiversitat, que també ha de contenir una avaluació dels resultats assolits per les principals polítiques adoptades en aquesta matèria.
Aquest informe s'ha de presentar davant el Consell Estatal per al Patrimoni Natural i la Biodiversitat i davant la Conferència Sectorial de Medi Ambient abans que es faci públic.
És objecte del Pla estratègic estatal del patrimoni natural i de la biodiversitat l'establiment i la definició d'objectius, accions i criteris que promoguin la conservació, l'ús sostenible i, si s'escau, la restauració del patrimoni, dels recursos naturals terrestres i marins i de la biodiversitat i de la geodiversitat.
El Pla estratègic estatal ha de contenir, almenys, els elements següents:
a ) un diagnòstic de la situació i de l'evolució del patrimoni natural i la biodiversitat i la geodiversitat.
b ) els objectius quantitatius i qualitatius que s'han d'assolir durant el període de vigència.
c ) les accions que ha de desenvolupar l'Administració General de l'Estat i les estimacions pressupostàries necessàries per a la seva execució.
El Ministeri d'Agricultura, Alimentació i Medi Ambient, en col·laboració amb la resta dels ministeris i, en especial, amb el Ministeri de Foment pel que fa a la marina mercant i al trànsit i transport aeri, i amb el Departament esmentat i el Ministeri de Defensa en relació amb la gestió de l'espai aeri, ha d'elaborar el Pla estratègic estatal del patrimoni natural i de la biodiversitat.
En l'elaboració d'aquest Pla hi han de participar, així mateix, les comunitats autònomes a través de la Comissió Estatal per al Patrimoni Natural i la Biodiversitat, que l'ha d'elevar per a la seva aprovació a la Conferència Sectorial de Medi Ambient.
El procediment d'elaboració del Pla inclou necessàriament tràmits d'informació pública i consulta de la comunitat científica, dels agents econòmics i socials, de les administracions públiques afectades i de les organitzacions sense fins lucratius que persegueixin l'assoliment dels objectius d'aquesta Llei.
En tot cas, el Pla ha de ser objecte de l'avaluació ambiental que preveu la Llei 21/2013, de 9 de desembre, d'avaluació ambiental.
El Pla s'ha d'aprovar mitjançant un reial decret, en un termini màxim de dos anys, previ informe del Consell Estatal per al Patrimoni Natural i la Biodiversitat.
El reial decret ha d'especificar el període de vigència del Pla que, en tot cas, no pot ser superior a deu anys.
Amb la finalitat d'integrar els seus objectius i accions a les polítiques sectorials que siguin competència de l'Administració General de l'Estat, el Ministeri de Medi Ambient i els ministeris afectats han d'elaborar de forma conjunta els plans sectorials que despleguin el Pla estratègic estatal del patrimoni natural i de la biodiversitat, tant en el medi terrestre com en el marí.
L'elaboració dels plans sectorials ha d'incloure la consulta a les comunitats autònomes i als sectors implicats.
Els plans han de ser objecte de l'avaluació ambiental prevista a la Llei 9/2006, de 28 d'abril, sobre avaluació dels efectes de determinats plans i programes en el medi ambient.
El Consell de Ministres, a proposta conjunta del Ministeri de Medi Ambient i dels ministeris implicats, ha d'aprovar aquests plans sectorials mitjançant reial decret abans de l'any 2012.
Els recursos naturals i, en especial, els espais naturals que s'han de protegir són objecte de planificació amb la finalitat d'adequar-ne la gestió als principis inspiradors indicats a l'article 2 d'aquesta Llei.
Els instruments d'aquesta planificació, amb independència de la seva denominació, han de tenir els objectius i continguts establerts en aquesta Llei.
Els plans d'ordenació dels recursos naturals són l'instrument específic per a la delimitació, tipificació, integració en xarxa i determinació de la seva relació amb la resta del territori, dels sistemes que integren el patrimoni i els recursos naturals d'un determinat àmbit espacial, independentment d'altres instruments que pugui establir la legislació autonòmica.
La seva vigència i terminis de revisió els ha de definir la normativa de les comunitats autònomes o, en l'àmbit de les seves competències, l'Administració General de l'Estat.
El Ministeri de Medi Ambient, amb la participació de les comunitats autònomes, ha d'elaborar, en el marc del Pla estratègic estatal del patrimoni natural i de la biodiversitat, unes directrius per a l'ordenació dels recursos naturals a les quals, en tot cas, s'han d'ajustar els plans d'ordenació dels recursos naturals que aprovin les comunitats autònomes.
Les directrius esmentades s'han d'aprovar mitjançant reial decret, en un termini màxim de dos anys, amb l'informe previ del Consell Estatal per al Patrimoni Natural i la Biodiversitat.
És objecte de les directrius esmentades l'establiment i la definició de criteris i normes generals de caràcter bàsic que regulin la gestió i l'ús dels recursos naturals, d'acord amb el que estableix aquesta Llei.
Els plans d'ordenació dels recursos naturals han d'incloure una memòria econòmica de les mesures proposades.
Són objectius dels plans d'ordenació dels recursos naturals, sens perjudici del que disposi la normativa autonòmica, els següents:
a ) Identificar i georeferenciar els espais i elements significatius del patrimoni natural d'un territori i, en particular, els inclosos a l'Inventari del patrimoni natural i la biodiversitat, els valors que els caracteritzen i la seva integració i relació amb la resta del territori.
b ) Definir i assenyalar l'estat de conservació dels components del patrimoni natural, la biodiversitat i la geodiversitat i dels processos ecològics i geològics en l'àmbit territorial de què es tracti.
c ) Identificar la capacitat i intensitat d'ús del patrimoni natural i la biodiversitat i geodiversitat i determinar les alternatives de gestió i les limitacions que s'hagin d'establir a la vista del seu estat de conservació.
d ) Formular els criteris orientadors de les polítiques sectorials i ordenadors de les activitats econòmiques i socials, públiques i privades, perquè siguin compatibles amb les exigències contingudes en aquesta Llei.
e ) Assenyalar els règims de protecció que siguin procedents per als diferents espais, ecosistemes i recursos naturals presents en el seu àmbit territorial d'aplicació, per tal de mantenir, millorar o restaurar els ecosistemes i la seva funcionalitat i connectivitat.
f ) Preveure i promoure l'aplicació de mesures de conservació i restauració dels recursos naturals i els components de la biodiversitat i geodiversitat que ho requereixin.
g ) Contribuir a l'establiment i la consolidació de xarxes ecològiques formades per espais d'alt valor natural, que permetin els moviments i la dispersió de les poblacions d'espècies de la flora i de la fauna i el manteniment dels fluxos que garanteixin la funcionalitat dels ecosistemes.
Els efectes dels plans d'ordenació dels recursos naturals tenen l'abast que estableixin les seves pròpies normes d'aprovació.
Quan els instruments existents d'ordenació territorial, urbanística, de recursos naturals i, en general, física resultin contradictoris amb els plans d'ordenació de recursos naturals s'han d'adaptar a aquests.
Mentre aquesta adaptació no tingui lloc, les determinacions dels plans d'ordenació de recursos naturals s'han d'aplicar, en tot cas, prevalent sobre els instruments esmentats.
Així mateix, els plans d'ordenació dels recursos naturals han de ser determinants respecte de qualsevol altra actuació, pla o programa sectorial, sens perjudici del que disposi sobre això la legislació autonòmica.
Les actuacions, plans o programes sectorials només poden contradir o no acollir el contingut dels plans d'ordenació dels recursos naturals per raons imperioses d'interès públic de primer ordre; en aquest cas, la decisió s'ha de raonar i fer pública.
Els ajuntaments, en l'àmbit de les seves competències corresponents, poden proposar excepcions per garantir la prestació dels serveis mínims que preveu l'article 26 de la Llei 7/1985, de 2 d'abril, reguladora de les bases del règim local.
Aquestes excepcions han d'estar suficientment motivades i s'han de sotmetre a l'aprovació de l'òrgan competent de la comunitat autònoma.
Els plans d'ordenació dels recursos naturals han de tenir, com a mínim, el contingut següent:
a ) Delimitació de l'àmbit territorial objecte d'ordenació i descripció i interpretació de les característiques físiques, geològiques i biològiques d'aquest.
b ) Inventari i definició de l'estat de conservació dels components del patrimoni natural i la biodiversitat, dels ecosistemes i els paisatges en l'àmbit territorial de què es tracti, diagnòstic i previsió de la seva evolució futura.
c ) Determinació dels criteris per a la conservació, protecció, restauració i ús sostenible dels recursos naturals i, en particular, dels components de la biodiversitat i geodiversitat en l'àmbit territorial d'aplicació del Pla.
d ) Determinació de les limitacions generals i específiques que respecte dels usos i activitats s'hagin d'establir en funció de la conservació dels components del patrimoni natural i la biodiversitat.
e ) Aplicació, si s'escau, d'algun dels règims de protecció d'espais naturals.
f ) Establiment dels criteris de referència orientadors en la formulació i execució de les diverses polítiques sectorials que incideixen en l'àmbit territorial d'aplicació del Pla, perquè siguin compatibles amb els objectius de conservació del patrimoni natural i la biodiversitat.
g ) Identificació de mesures per garantir la connectivitat ecològica en l'àmbit territorial objecte d'ordenació.
h ) Memòria econòmica sobre els costos i instruments financers previstos per a la seva aplicació.
Les administracions públiques han de preveure, en la seva planificació ambiental o als plans d'ordenació dels recursos naturals, mecanismes per aconseguir la connectivitat ecològica del territori, tot establint o restablint corredors, en particular entre els espais protegits Xarxa Natura 2000 i entre els espais naturals de rellevància singular per a la biodiversitat.
Per a això s'ha d'atorgar una funció prioritària als cursos fluvials, les vies pecuàries, les àrees de muntanya i altres elements del territori, lineals i continus, o que actuen com a punts d'enllaç, amb independència del fet que tinguin la condició d'espais naturals protegits.
Les administracions públiques han de promoure unes directrius de conservació de les àrees de muntanya que atenguin, com a mínim, els valors paisatgístics, hídrics i ambientals d'aquestes.
Correspon a les comunitats autònomes l'elaboració i l'aprovació dels plans d'ordenació dels recursos naturals en els seus àmbits competencials respectius.
El procediment d'elaboració dels plans ha d'incloure necessàriament tràmits d'audiència als interessats, informació pública i consulta dels interessos socials i institucionals afectats i de les organitzacions sense fins lucratius que persegueixin la consecució dels objectius d'aquesta Llei.
Durant la tramitació d'un pla d'ordenació dels recursos naturals o delimitat un espai natural protegit i mentre aquest no disposi del planejament regulador corresponent, no es poden realitzar actes que suposin una transformació sensible de la realitat física i biològica que pugui arribar a fer impossible o dificultar de forma important la consecució dels objectius del pla esmentat.
Iniciat el procediment d'aprovació d'un Pla d'ordenació dels recursos naturals i fins que aquesta es produeixi no es pot reconèixer als interessats la facultat de realitzar actes de transformació de la realitat física, geològica i biològica, sense informe favorable de l'Administració actuant.
L'informe a què es refereix l'apartat anterior ha de ser substanciat i emès per l'òrgan ambiental de l'Administració actuant en un termini màxim de noranta dies.
Quan de les informacions obtingudes per la comunitat autònoma es dedueixi l'existència d'una zona ben conservada, amenaçada de manera significativa per un factor de pertorbació que alteri aquest estat, les administracions públiques competents han de prendre les mesures necessàries per eliminar o reduir el factor de pertorbació.
En cas que l'eliminació o la reducció del factor de pertorbació no sigui possible, s'ha d'establir un règim de protecció preventiva consistent en:
a ) L'obligació dels titulars dels terrenys de facilitar informació i accés als agents de l'autoritat i als representants de les comunitats autònomes.
b ) S'ha d'iniciar immediatament el Pla d'ordenació dels recursos naturals de la zona, si no està ja iniciat.
c ) Sense perjudici de l'adopció de les mesures que preveu l'article anterior d'aquesta Llei, s'ha d'aplicar, si s'escau, algun règim de protecció, previ compliment del tràmit d'audiència als interessats, informació pública i consulta de les administracions afectades.
Sota la dependència del Ministeri d'Agricultura, Alimentació i Medi Ambient, amb caràcter administratiu i àmbit estatal, es crea el Catàleg espanyol d'hàbitats en perill de desaparició, que s'ha d'instrumentar reglamentàriament, i en el qual s'han d'incloure els hàbitats en perill de desaparició, la conservació o, si s'escau, restauració dels quals exigeixi mesures específiques de protecció i conservació, pel fet d'estar, almenys, en alguna de les circumstàncies següents:
Tenir la seva àrea de distribució molt reduïda i en disminució.
Haver estat destruïts en la major part de la seva àrea de distribució natural.
Haver patit un deteriorament dràstic de la seva composició, estructura i funcions ecològiques en la major part de la seva àrea de distribució natural.
Estar en risc elevat de transformació irreversible a curt o mitjà termini en una part significativa de la seva àrea de distribució, incloent-hi el risc de transformació a causa dels efectes del canvi climàtic.
La inclusió d'hàbitats en el Catàleg espanyol d'hàbitats en perill de desaparició l'ha de portar a terme el Ministeri d'Agricultura, Alimentació i Medi Ambient, ja sigui a proposta de la Comissió Estatal per al Patrimoni Natural i la Biodiversitat, prèvia iniciativa de les comunitats autònomes, ja a proposta del mateix Ministeri, quan hi hagi informació tècnica o científica que així ho aconselli.
Qualsevol ciutadà o organització pot sol·licitar la iniciació del procediment d'inclusió adjuntant a la sol·licitud corresponent una argumentació científica de la mesura proposada.
La inclusió d'un hàbitat en el Catàleg espanyol d'hàbitats en perill de desaparició té els efectes següents:
a ) Una superfície adequada ha de ser inclosa en algun instrument de gestió o figura de protecció d'espais naturals, nova o ja existent.
b ) L'administració competent ha de definir i prendre les mesures necessàries per frenar la recessió i eliminar el risc de desaparició d'aquests hàbitats en els instruments de planificació i d'un altre tipus adequats a aquests fins.
La Conferència Sectorial de Medi Ambient, a proposta de la Comissió Estatal per al Patrimoni Natural i la Biodiversitat i amb l'informe previ del Consell Estatal per al Patrimoni Natural i la Biodiversitat, ha d'aprovar estratègies de conservació i restauració dels hàbitats en perill de desaparició.
El Ministeri d'Agricultura, Alimentació i Medi Ambient ha d'aprovar les estratègies de conservació i restauració dels hàbitats en perill de desaparició marins, excepte per als hàbitats que se situïn exclusivament en espais amb continuïtat ecològica de l'ecosistema marí respecte de l'espai natural terrestre objecte de protecció, avalada per la millor evidència científica existent.
Aquestes estratègies, que han de constituir el marc orientatiu dels plans o instruments de gestió adoptats per a la conservació i restauració, han d'incloure almenys un diagnòstic de la situació i de les principals amenaces, incloent-hi els impactes previstos del canvi climàtic i les accions a emprendre.
Aquestes estratègies o, almenys, una ressenya del fet que han estat aprovades, s'han de publicar en el Butlletí Oficial de l'Estat, amb remissió a la seu electrònica en què estigui publicat el seu contingut complet.
Tenen la consideració d'espais naturals protegits els espais del territori nacional, incloses les aigües continentals, i el medi marí, juntament amb la zona econòmica exclusiva i la plataforma continental, que compleixin almenys un dels requisits següents i siguin declarats com a tals:
a ) Contenir sistemes o elements naturals representatius, singulars, fràgils, amenaçats o d'especial interès ecològic, científic, paisatgístic, geològic o educatiu.
b ) Estar dedicats especialment a la protecció i el manteniment de la diversitat biològica, de la geodiversitat i dels recursos naturals i culturals associats.
Els espais naturals protegits poden abraçar en el seu perímetre àmbits exclusivament terrestres, simultàniament terrestres i marins, o exclusivament marins.
Les normes reguladores dels espais protegits, així com els seus mecanismes de planificació de la gestió, han de determinar els instruments jurídics, financers i materials que es considerin necessaris per complir eficaçment els fins perseguits amb la seva declaració.
Si se solapen en un mateix lloc diferents figures d'espais protegits, les seves normes reguladores, així com els mecanismes de planificació, han de ser coordinats perquè s'unifiquin en un únic document integrat, per tal que els diferents règims aplicables en funció de cada categoria conformin un tot coherent.
Constitueixen una excepció a això els supòsits en què les diferents figures d'espais protegits corresponguin a diferents administracions públiques, sense perjudici de la col·laboració interadministrativa pertinent.
En funció dels béns i valors que s'han de protegir, i dels objectius de gestió que s'han de complir, els espais naturals protegits, ja siguin terrestres o marins, s'han de classificar, almenys, en alguna de les categories següents:
Els parcs són àrees naturals que, per raó de la bellesa dels seus paisatges, la representativitat dels seus ecosistemes o la singularitat de la seva flora, de la seva fauna o de la seva diversitat geològica, incloses les seves formacions geomorfològiques, posseeixen uns valors ecològics, estètics, educatius i científics la conservació dels quals mereix una atenció preferent.
Els parcs nacionals es regeixen per la seva legislació específica.
En els parcs es pot limitar l'aprofitament dels recursos naturals.
Queden prohibits en tot cas els incompatibles amb les finalitats que n'hagin justificat la creació.
En els parcs es pot facilitar l'entrada de visitants amb les limitacions necessàries per garantir-ne la protecció i els drets dels titulars dels terrenys que hi estiguin ubicats.
S'han d'elaborar els plans rectors d'ús i gestió, l'aprovació dels quals correspon a l'òrgan competent de la comunitat autònoma.
Les administracions competents en matèria urbanística han d'informar preceptivament dels plans esmentats abans de la seva aprovació.
En aquests plans, que han de ser revisats periòdicament, s'han de fixar les normes generals d'ús i gestió del parc.
Els plans rectors prevalen sobre el planejament urbanístic.
Quan les seves determinacions siguin incompatibles amb les de la normativa urbanística en vigor, els òrgans competents han de revisar d'ofici aquesta última.
Les reserves naturals són espais naturals, la creació de les quals té com a finalitat la protecció d'ecosistemes, comunitats o elements biològics que, per la seva raresa, fragilitat, importància o singularitat, mereixen una valoració especial.
A les reserves està limitada l'explotació de recursos, llevat dels casos en què aquesta sigui compatible amb la conservació dels valors que es pretenen protegir.
Amb caràcter general és prohibida la recol·lecció de material biològic o geològic, llevat dels casos en què per raons educatives, de recerca o conservació l'explotació es permeti, amb l'autorització administrativa pertinent prèvia.
Les àrees marines protegides són espais naturals designats per a la protecció d'ecosistemes, comunitats o elements biològics o geològics del medi marí, incloses les àrees intermareal i submareal, que per raó de la seva raresa, fragilitat, importància o singularitat mereixen una protecció especial.
Aquests espais poden ser objecte d'incorporació a la Xarxa d'Àrees Marines Protegides d'Espanya que regula la Llei 41/2010, de 29 de desembre, de protecció del medi marí.
Per a la conservació de les àrees marines protegides i dels seus valors naturals, s'han d'aprovar plans o instruments de gestió que estableixin, almenys, les mesures de conservació necessàries i les limitacions d'explotació dels recursos naturals que siguin procedents per a cada cas i per al conjunt de les àrees incorporables a la Xarxa d'Àrees Marines Protegides d'Espanya.
El Pla director de la Xarxa d'Àrees Marines Protegides d'Espanya, regulat a l'article 29 de la Llei 41/2010, de 29 de desembre, ha d'establir els criteris mínims comuns de gestió aplicables a les àrees marines protegides incloses a la Xarxa esmentada.
Els monuments naturals són espais o elements de la natura constituïts bàsicament per formacions de singularitat, raresa o bellesa notòria que mereixen ser objecte d'una protecció especial.
També es consideren monuments naturals els arbres singulars i monumentals, les formacions geològiques, els jaciments paleontològics i mineralògics, els estratotips i els altres elements de la geografia física que tinguin un interès especial per la singularitat o importància dels seus valors científics, culturals o paisatgístics.
En els monuments naturals està limitada l'explotació de recursos, excepte quan aquesta explotació sigui plenament coherent amb la conservació dels valors que es pretenen protegir, de conformitat amb el que estableixin les seves normes de declaració o gestió, o en els casos en què, per raons de recerca o conservació o perquè es tracti d'activitats econòmiques compatibles amb un impacte mínim i que contribueixin al benestar socioeconòmic o de la població, es permeti l'explotació esmentada, amb la pertinent autorització administrativa prèvia.
Els paisatges protegits són les parts del territori que les administracions competents, a través del planejament aplicable i pels seus valors naturals, estètics i culturals, i d'acord amb el Conveni del paisatge del Consell d'Europa, considerin mereixedors d'una protecció especial.
Els objectius principals de la gestió dels paisatges protegits són els següents:
a ) La conservació dels valors singulars que els caracteritzen.
b ) La preservació de la interacció harmoniosa entre la natura i la cultura en una zona determinada.
En els paisatges protegits cal procurar el manteniment de les pràctiques de caràcter tradicional que contribueixin a la preservació dels seus valors i recursos naturals.
La declaració dels parcs i les reserves naturals exigeix l'elaboració i aprovació prèvia del Pla d'ordenació dels recursos naturals corresponent de la zona.
Excepcionalment, es poden declarar parcs i reserves sense l'aprovació prèvia del Pla d'ordenació dels recursos naturals quan hi hagi raons que ho justifiquin, i que s'han de fer constar expressament a la norma que els declari com a tals.
En aquest cas el pla d'ordenació corresponent s'ha de tramitar en el termini d'un any a partir de la declaració de parc o reserva.
Corresponen a les comunitats autònomes la declaració i la determinació de la fórmula de gestió dels espais naturals protegits en el seu àmbit territorial.
Corresponen a l'Administració General de l'Estat la declaració i la gestió dels espais naturals protegits en el medi marí, excepte en els casos en què hi hagi continuïtat ecològica de l'ecosistema marí amb l'espai natural terrestre objecte de protecció, avalada per la millor evidència científica existent, cas en què aquestes funcions corresponen a les comunitats autònomes.
Independentment de la categoria o figura que s'utilitzi per a la seva protecció, les limitacions en l'explotació dels recursos pesquers en aigües exteriors s'han d'efectuar de conformitat amb el que estableix l'article 18 de la Llei 3/2001, de 26 de març, de pesca marítima de l'Estat.
En els casos en què un espai natural protegit s'estengui pel territori de dues comunitats autònomes o més, aquestes han d'establir de comú acord les fórmules de col·laboració necessàries.
En les declaracions dels espais naturals protegits es poden establir zones perifèriques de protecció destinades a evitar impactes ecològics o paisatgístics procedents de l'exterior.
Quan sigui procedent, a la mateixa norma de creació, s'han d'establir les limitacions necessàries.
Amb la finalitat de contribuir al manteniment dels espais naturals protegits i afavorir el desenvolupament socioeconòmic de les poblacions locals de forma compatible amb els objectius de conservació de l'espai, en les seves disposicions reguladores es poden establir àrees d'influència socioeconòmica, amb especificació del règim econòmic i les compensacions adequades al tipus de limitacions.
Aquestes àrees han d'estar integrades, almenys, pel conjunt dels termes municipals on es trobi ubicat l'espai natural de què es tracti i la seva zona perifèrica de protecció.
La declaració d'un espai natural protegit comporta la declaració d'utilitat pública, a efectes expropiatoris dels béns i drets afectats, així com la facultat de la comunitat autònoma per a l'exercici dels drets de tempteig i de retracte respecte dels actes o negocis jurídics de caràcter onerós i celebrats intervius que comportin la creació, transmissió, modificació o extinció de drets reals que recaiguin sobre béns immobles situats al seu interior.
Per facilitar l'exercici dels drets de tempteig i retracte, el transmissor ha de notificar fefaentment a la comunitat autònoma el preu i les condicions essencials de la transmissió pretesa i, si s'escau, ha de lliurar una còpia fefaent de l'escriptura pública en què hagi estat instrumentada la transmissió esmentada.
Dins el termini que estableixi la legislació de les comunitats autònomes des de la notificació esmentada, l'Administració pot exercir el dret de tempteig obligant-se al pagament del preu convingut en un període no superior a un exercici econòmic.
La comunitat autònoma pot exercir, en els mateixos termes previstos per al dret de tempteig, el de retracte en el termini que fixi la seva legislació, a partir de la notificació o de la data en què tingui coneixement fefaent de la transmissió.
Els registradors de la propietat i mercantils no han d'inscriure cap document pel qual es transmeti qualsevol dret real sobre els béns referits sense que s'acrediti haver complert els requisits assenyalats en aquest apartat.
Els terminis a què es refereix aquest apartat han de ser prou amplis per permetre que es puguin exercir els drets de tempteig i de retracte.
A proposta de les administracions competents es poden constituir espais naturals protegits de caràcter transfronterer, formats per àrees adjacents, terrestres o marines, protegides per Espanya i un altre estat veí, mitjançant la subscripció dels acords internacionals corresponents, per garantir una coordinació adequada de la protecció de les àrees esmentades.
La Xarxa Ecològica Europea Natura 2000 és una xarxa ecològica coherent composta pels llocs d'importància comunitària (d'ara endavant LIC), fins a la seva transformació en zones especials de conservació (d'ara endavant ZEC), aquestes ZEC i les zones d'especial protecció per a les aus (d'ara endavant ZEPA), la gestió de les quals ha de tenir en compte les exigències ecològiques, econòmiques, socials i culturals, així com les particularitats regionals i locals.
Els LIC, les ZEC i les ZEPA tenen la consideració d'espais protegits, amb la denominació d'espai protegit Xarxa Natura 2000, i amb l'abast i les limitacions que l'Administració General de l'Estat i les comunitats autònomes estableixin en la seva legislació i en els instruments de planificació corresponents, sempre en els seus àmbits competencials respectius.
El Ministeri d'Agricultura, Alimentació i Medi Ambient, amb la participació de les comunitats autònomes, ha d'elaborar i mantenir actualitzades, en el marc del Pla estratègic estatal del patrimoni natural i la biodiversitat, unes directrius de conservació de la Xarxa Natura 2000.
Aquestes directrius han de constituir el marc orientatiu per a la planificació i la gestió dels espais esmentats i s'han d'aprovar mitjançant un acord de la Conferència Sectorial de Medi Ambient.
Amb la finalitat de promocionar la realització d'activitats, coherents amb els valors que justifiquen la declaració dels espais Xarxa Natura 2000, que contribueixin al benestar de les poblacions locals i a la creació d'ocupació, s'ha de donar prioritat a aquestes activitats, en especial a les dirigides a la conservació o la restauració dels valors naturals del lloc, en l'accés a subvencions, quan així ho prevegin les bases reguladores corresponents.
Igualment, s'ha d'analitzar, en el marc de les competències de l'Administració General de l'Estat i de les comunitats autònomes, la possible implantació de bonificacions en taxes, despeses d'inscripció registral, o quotes patronals de la Seguretat Social agrària, en les activitats que siguin en general tant coherents com compatibles amb els valors que justifiquen la declaració com a espais Xarxa Natura 2000 i contribueixin al benestar de les poblacions locals i a la creació d'ocupació.
Els LIC són els espais del conjunt del territori nacional o del medi marí, juntament amb la zona econòmica exclusiva i la plataforma continental, aprovats com a tals, que contribueixen de manera apreciable al manteniment o, si s'escau, al restabliment de l'estat de conservació favorable dels tipus d'hàbitats naturals i els hàbitats de les espècies d'interès comunitari, que figuren respectivament en els annexos I i II d'aquesta Llei, en la seva àrea de distribució natural.
L'Administració General de l'Estat i les comunitats autònomes, en l'àmbit de les seves competències respectives i sobre la base dels criteris que estableixen l'annex III i la informació científica pertinent, han d'elaborar una llista de llocs situats en els seus territoris respectius que puguin ser declarats zones especials de conservació.
La proposta, que ha d'indicar els tipus d'hàbitats naturals i les espècies autòctones d'interès comunitari existents en els llocs esmentats, s'ha de sotmetre al tràmit d'informació pública.
El Ministeri d'Agricultura, Alimentació i Medi Ambient ha de proposar la llista a la Comissió Europea per a la seva aprovació com a LIC.
Des del moment que s'enviï al Ministeri d'Agricultura, Alimentació i Medi Ambient la llista dels espais proposats com a LIC, per traslladar-la a la Comissió Europea, aquests han de passar a tenir un règim de protecció preventiva que garanteixi que no hi hagi una minva de l'estat de conservació dels seus hàbitats i espècies fins al moment de la seva declaració formal.
L'enviament de la proposta d'un espai com a LIC comporta, en el termini màxim de sis mesos, fer públics en el butlletí oficial de l'administració competent els seus límits geogràfics, els hàbitats i les espècies pels quals van ser declarats cadascun, els hàbitats i les espècies prioritaris presents i el règim preventiu que se'ls ha d'aplicar.
Una vegada aprovades o ampliades les llistes de LIC per la Comissió Europea, les administracions competents els han de declarar ZEC com més aviat millor i com a màxim en un termini de sis anys, juntament amb l'aprovació del pla o instrument de gestió corresponent.
Per fixar la prioritat en la declaració d'aquestes zones, s'ha d'atendre la importància dels llocs, el manteniment en un estat de conservació favorable o el restabliment d'un tipus d'hàbitat natural d'interès comunitari o d'una espècie d'interès comunitari, així com les amenaces de deteriorament i destrucció que recaiguin sobre aquestes, tot això amb la finalitat de mantenir la coherència de la Xarxa Natura 2000.
Els espais del territori nacional i del medi marí, juntament amb la zona econòmica exclusiva i la plataforma continental, més adequats en nombre i en superfície per a la conservació de les espècies d'aus que inclou l'annex IV d'aquesta Llei i per a les aus migratòries de presència regular a Espanya, han de ser declarats ZEPA, i s'hi han d'establir mesures per evitar les pertorbacions i de conservació especials quant al seu hàbitat, per garantir-ne la supervivència i reproducció.
Per al cas de les espècies de caràcter migratori que arribin regularment al territori espanyol i a les aigües marines sotmeses a sobirania o jurisdicció espanyola, s'han de tenir en compte les necessitats de protecció de les seves àrees de reproducció, alimentació, muda, hivernada i zones de descans, i s'ha d'atribuir una importància particular a les zones humides i molt especialment a les d'importància internacional.
L'Administració General de l'Estat i les comunitats autònomes, previ procediment d'informació pública, han de declarar les ZEC i les ZEPA, en l'àmbit de les seves competències respectives.
Les declaracions esmentades s'han de publicar en els diaris oficials respectius incloent-hi informació sobre els seus límits geogràfics i els hàbitats i les espècies pels quals van ser declarats cadascun.
De les declaracions esmentades, se n'ha de donar compte al Ministeri d'Agricultura, Alimentació i Medi Ambient als efectes de la seva comunicació a la Comissió Europea, de conformitat amb el que estableix l'article 10 de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de règim jurídic de les administracions públiques i del procediment administratiu comú.
Respecte de les ZEC i les ZEPA, l'Administració General de l'Estat i les comunitats autònomes, en l'àmbit de les seves competències respectives, han de fixar les mesures de conservació necessàries, que responguin a les exigències ecològiques dels tipus d'hàbitats naturals i de les espècies presents en aquestes àrees, que han d'implicar:
a ) Plans o instruments de gestió adequats, específics dels llocs o integrats en altres plans de desenvolupament que incloguin, almenys, els objectius de conservació del lloc i les mesures apropiades per mantenir els espais en un estat de conservació favorable.
Aquests plans han de tenir en especial consideració les necessitats dels municipis inclosos en la seva totalitat o en un gran percentatge del seu territori en aquests llocs, o amb limitacions singulars específiques lligades a la gestió del lloc.
b ) Mesures reglamentàries, administratives o contractuals apropiades.
Igualment, les administracions competents han de prendre les mesures apropiades, en especial en els plans o instruments de gestió esmentats, per evitar en els espais de la Xarxa Natura 2000 el deteriorament dels hàbitats naturals i dels hàbitats de les espècies, així com les alteracions que repercuteixin en les espècies que hagin motivat la designació d'aquestes àrees, en la mesura en què aquestes alteracions puguin tenir un efecte apreciable pel que fa als objectius de la present Llei.
Els òrgans competents, en el marc dels procediments que preveu la legislació d'avaluació ambiental, han d'adoptar les mesures necessàries per evitar el deteriorament, la contaminació i la fragmentació dels hàbitats i les pertorbacions que afectin les espècies fora de la Xarxa Natura 2000, en la mesura que aquests fenòmens tinguin un efecte significatiu sobre l'estat de conservació d'aquests hàbitats i espècies.
Qualsevol pla, programa o projecte que, sense tenir relació directa amb la gestió del lloc o sense ser necessari per a aquesta, pugui afectar de manera apreciable les espècies o els hàbitats dels espais esmentats, ja sigui individualment o en combinació amb altres plans, programes o projectes, s'ha de sotmetre a una avaluació adequada de les seves repercussions en l'espai, que s'ha de fer d'acord amb les normes que siguin aplicables, d'acord amb el que estableixen la legislació bàsica estatal i les normes addicionals de protecció dictades per les comunitats autònomes, tenint en compte els objectius de conservació de l'espai esmentat.
En vista de les conclusions de l'avaluació de les repercussions en l'espai i supeditat al que disposa l'apartat 5, els òrgans competents per aprovar o autoritzar els plans, programes o projectes només poden manifestar la seva conformitat amb aquests després d'haver-se assegurat que no causen perjudici a la integritat de l'espai en qüestió i, si escau, després d'haver-los sotmès a informació pública.
Els criteris per determinar l'existència de perjudici a la integritat de l'espai s'han de fixar mitjançant una ordre del ministre d'Agricultura, Alimentació i Medi Ambient, escoltada la Conferència Sectorial de Medi Ambient.
Si, malgrat les conclusions negatives de l'avaluació de les repercussions sobre el lloc i a falta de solucions alternatives, s'ha de dur a terme un pla, programa o projecte per raons imperioses d'interès públic de primer ordre, incloses raons d'índole social o econòmica, les administracions públiques competents han de prendre totes les mesures compensatòries que siguin necessàries per garantir que la coherència global de Natura 2000 quedi protegida.
La concurrència de raons imperioses d'interès públic de primer ordre només es pot declarar per a cada supòsit concret:
b ) Mitjançant un acord del Consell de Ministres, quan es tracti de plans, programes o projectes que hagi d'aprovar o autoritzar l'Administració General de l'Estat, o de l'òrgan de govern de la comunitat autònoma.
Aquest acord ha de ser motivat i públic.
L'adopció de les mesures compensatòries s'ha de portar a terme, si s'escau, durant el procediment d'avaluació ambiental de plans i programes i d'avaluació d'impacte ambiental de projectes, d'acord amb el que disposa la normativa aplicable.
Aquestes mesures s'han d'aplicar en la fase de planificació i execució que determini l'avaluació ambiental.
Les mesures compensatòries adoptades s'han de remetre, per la via corresponent, a la Comissió Europea.
En cas que el lloc considerat contingui un tipus d'hàbitat natural i/o una espècie prioritària, assenyalats com a tals en els annexos I i II, únicament es poden al·legar les consideracions següents:
a ) Les relacionades amb la salut humana i la seguretat pública.
b ) Les relatives a conseqüències positives d'una importància primordial per al medi ambient.
c ) Altres raons imperioses d'interès públic de primer ordre, prèvia consulta a la Comissió Europea.
La realització o execució de qualsevol pla, programa o projecte que pugui afectar de manera apreciable espècies incloses en els annexos II o IV que hagin estat catalogades, en l'àmbit estatal o autonòmic, com en perill d'extinció, únicament es pot portar a terme quan, en absència d'altres alternatives, concorrin causes relacionades amb la salut humana i la seguretat pública, les relatives a conseqüències positives d'una importància primordial per al medi ambient o altres raons imperioses d'interès públic de primer ordre.
La justificació del pla, programa o projecte i l'adopció de les mesures compensatòries corresponents s'han de portar a terme de conformitat amb el que preveu l'apartat 5, excepte pel que fa a la remissió de les mesures compensatòries a la Comissió Europea.
Des del moment en què el lloc figuri a la llista de LIC aprovada per la Comissió Europea, aquest queda sotmès al que disposen els apartats 4, 5 i 6 d'aquest article.
Des del moment de la declaració d'una ZEPA, aquesta queda sotmesa al que disposen els apartats 4 i 5 d'aquest article.
Amb la finalitat de millorar la coherència ecològica i la connectivitat de la Xarxa Natura 2000, les administracions, tenint en compte el que disposa l'article 15, han de fomentar la conservació de corredors ecològics i la gestió dels elements del paisatge i les àrees terrestres i marines que siguin essencials o tinguin una importància primordial per a la migració, la distribució geogràfica i l'intercanvi genètic entre poblacions d'espècies de fauna i flora silvestres, tenint en compte els impactes futurs del canvi climàtic.
L'Administració General de l'Estat i les comunitats autònomes, en l'àmbit de les seves competències respectives, han de vigilar l'estat de conservació dels tipus d'hàbitats i les espècies d'interès comunitari, tenint especialment en compte els tipus d'hàbitats naturals prioritaris i les espècies prioritàries, així com de conservació de les espècies d'aus que s'enumeren a l'annex IV.
La Conferència Sectorial de Medi Ambient, a proposta de la Comissió Estatal per al Patrimoni Natural i la Biodiversitat, escoltat el Consell Estatal per al Patrimoni Natural i la Biodiversitat, ha d'aprovar unes directrius per establir la metodologia comuna i les característiques d'aquest seguiment.
Les comunitats autònomes han de remetre al Ministeri d'Agricultura, Alimentació i Medi Ambient informació sobre els canvis en l'estat de conservació i les mesures de conservació a les quals es refereix l'article 46.1, l'avaluació dels seus resultats i les propostes de noves mesures a aplicar, als efectes del seu reflex en l'Inventari espanyol del patrimoni natural i de la biodiversitat i perquè el Ministeri esmentat pugui remetre a la Comissió Europea els informes nacionals exigits per les directives europees.
La descatalogació total o parcial d'un espai inclòs a la Xarxa Natura 2000 només es pot proposar quan així ho justifiquin els canvis provocats en aquest per l'evolució natural, científicament demostrada, reflectits en els resultats del seguiment definit a l'article anterior.
En tot cas, el procediment ha d'incorporar un tràmit d'informació pública, previ a la remissió de la proposta a la Comissió Europea.
Tenen la consideració d'àrees protegides per instruments internacionals tots els espais naturals que siguin formalment designats segons el que disposen els convenis i acords internacionals dels quals Espanya sigui part i, en particular, els següents:
a ) Les zones humides d'importància internacional del Conveni relatiu a les zones humides d'importància internacional, especialment com a hàbitat d'aus aquàtiques.
b ) Els llocs naturals de la Llista del patrimoni mundial de la Convenció sobre la Protecció del Patrimoni Mundial, Cultural i Natural.
c ) Les àrees protegides del Conveni per a la protecció del medi ambient marí de l'Atlàntic del Nord-est (OSPAR).
d ) Les zones especialment protegides d'importància per al Mediterrani (ZEPIM) del Conveni per a la protecció del medi marí i de la regió costanera de la Mediterrània.
e ) Els geoparcs declarats per la UNESCO.
g ) Les reserves biogenètiques del Consell d'Europa.
La declaració o inclusió d'àrees protegides per instruments internacionals ha de ser sotmesa a informació pública i posteriorment ha de ser publicada en el Butlletí Oficial de l'Estat juntament amb la informació bàsica i un pla del perímetre abastat per aquestes.
El règim de protecció d'aquestes àrees és l'establert en els convenis i acords internacionals corresponents, sens perjudici de la vigència de règims de protecció, ordenació i gestió específics l'àmbit territorial dels quals coincideixi totalment o parcialment amb les àrees esmentades, sempre que s'adeqüin al que preveuen els instruments internacionals esmentats.
El Ministeri de Medi Ambient, amb la participació de les comunitats autònomes, ha d'elaborar, en el marc del Pla estratègic estatal del patrimoni natural i la biodiversitat, unes directrius de conservació de les àrees protegides per instruments internacionals.
Aquestes directrius han de constituir el marc orientatiu per a la planificació i gestió dels espais esmentats i han de ser aprovades mitjançant acord de la Conferència Sectorial de Medi Ambient.
Dependent del Ministeri de Medi Ambient, amb caràcter administratiu i àmbit estatal, es crea l'Inventari espanyol d'espais naturals protegits, Xarxa Natura 2000 i àrees protegides per instruments internacionals, inclòs a l'Inventari espanyol del patrimoni natural i de la biodiversitat, que s'ha d'instrumentar reglamentàriament.
Als efectes d'homologació i del compliment dels compromisos internacionals en la matèria, els espais naturals inscrits a l'Inventari espanyol d'espais naturals protegits s'han d'assignar, juntament amb la seva denominació original, a les categories establertes internacionalment, en especial per la Unió Internacional per a la Natura (UICN).
Les comunitats autònomes han de facilitar la informació necessària corresponent per mantenir actualitzat l'Inventari.
Només es pot alterar la delimitació d'espais naturals protegits o de la Xarxa Natura 2000 reduint-ne la superfície total o excloent-ne terrenys, quan així ho justifiquin els canvis provocats en aquests per la seva evolució natural, científicament demostrada.
En el cas d'alteracions a les delimitacions d'espais protegits Xarxa Natura 2000, els canvis deguts a l'evolució natural han d'aparèixer degudament reflectits en els resultats del seguiment previst a l'article 47.
Qualsevol alteració de la delimitació d'àrees protegides s'ha de sotmetre a informació pública, que en el cas dels espais protegits Xarxa Natura 2000 s'ha de fer de forma prèvia a la tramesa de la proposta de descatalogació a la Comissió Europea i a l'acceptació de la descatalogació per part d'aquesta.
El compliment del que preveuen els paràgrafs anteriors no eximeix de les normes addicionals de protecció que estableixin les comunitats autònomes.
L'Administració General de l'Estat i les comunitats autònomes, en l'àmbit de les seves competències respectives, han d'adoptar les mesures necessàries per garantir la conservació de la biodiversitat que viu en estat silvestre; han d'atendre preferentment la preservació dels seus hàbitats i han d'establir règims específics de protecció per a les espècies silvestres la situació de les quals així ho requereixi, amb la seva inclusió en alguna de les categories que esmenten els articles 56 i 58 d'aquesta Llei.
Igualment, han d'adoptar les mesures que siguin pertinents perquè la recollida a la natura d'espècimens de les espècies de fauna i flora silvestres d'interès comunitari, que s'enumeren a l'annex VI, així com la gestió de la seva explotació, siguin compatibles amb el manteniment d'aquestes en un estat de conservació favorable.
L'Administració General de l'Estat ha de prohibir la importació o introducció en tot el territori nacional d'espècies o subespècies al·lòctones quan aquestes siguin susceptibles de competir amb les espècies silvestres autòctones, alterar-ne la puresa genètica o els equilibris ecològics.
La importació o introducció en el territori nacional d'una espècie al·lòctona que podria concórrer potencialment en les circumstàncies que descriu l'apartat anterior està supeditada a l'obtenció d'una autorització administrativa per part del Ministeri d'Agricultura, Alimentació i Medi Ambient, sense perjudici dels altres requisits que prevegi la normativa sectorial corresponent.
El Ministeri d'Agricultura, Alimentació i Medi Ambient ha d'elaborar, en el termini màxim d'un any, una llista en què, sobre la base de la informació tècnica i científica existent, s'han d'incloure els tàxons al·lòctons susceptibles de competir amb les espècies silvestres autòctones, alterar la seva puresa genètica o els equilibris ecològics.
Aquesta llista s'ha de publicar i actualitzar a la seu electrònica del Ministeri d'Agricultura, Alimentació i Medi Ambient.
Després de la publicació de la llista que preveu l'apartat anterior, el Ministeri d'Agricultura, Alimentació i Medi Ambient només ha d'autoritzar la importació en el territori nacional d'una espècie inclosa en aquesta llista quan, en la primera importació sol·licitada, comprovi mitjançant l'avaluació d'una anàlisi de risc presentada per l'operador, que l'espècie no és susceptible d'incórrer en les circumstàncies que descriu l'apartat 2.
Quan l'anàlisi de risc d'aquesta primera sol·licitud sigui favorable a la importació, no és necessari sol·licitar autoritzacions d'aquesta índole per a importacions posteriors, llevat que noves raons d'índole científica degudament fundades aconsellin sotmetre-la de nou a una anàlisi de risc.
El Ministeri d'Agricultura, Alimentació i Medi Ambient ha de mantenir actualitzat a la seva seu electrònica un registre de les espècies que hagin estat objecte d'aquestes anàlisis de riscos i del seu resultat.
Queda prohibit donar mort, danyar, molestar o inquietar intencionadament els animals silvestres, sigui quin sigui el mètode utilitzat o la fase del seu cicle biològic.
Aquesta prohibició inclou la seva retenció i captura de viu en viu, la destrucció, el dany, la recol·lecció i la retenció dels seus nius, de les seves cries o dels seus ous, aquests últims fins i tot quan estiguin buits, així com la possessió, el transport, el tràfic i el comerç d'exemplars vius o morts o de les seves restes, incloent-hi el comerç exterior.
Per a les espècies d'animals no compresos en alguna de les categories que defineixen els articles 56 i 58, aquestes prohibicions no s'han d'aplicar en els supòsits amb regulació específica, en especial en la legislació de muntanyes, caça, agricultura, sanitat i salut públiques, pesca continental i pesca marítima, o en els supòsits regulats per l'Administració General de l'Estat o les comunitats autònomes, en l'àmbit de les seves competències, per a la seva explotació, de manera compatible amb la conservació d'aquestes espècies.
Queda prohibit l'alliberament no autoritzat d'exemplars d'espècies al·lòctones i autòctones de fauna, o d'animals domèstics, en el medi natural.
Sense perjudici dels pagaments compensatoris que si s'escau es puguin establir per raons de conservació, amb caràcter general, les administracions públiques no són responsables dels danys ocasionats per les espècies de fauna silvestre, excepte en els supòsits que estableixi la normativa sectorial específica.
Es crea la Llista d'espècies silvestres en règim de protecció especial, que s'ha d'instrumentar reglamentàriament, amb la consulta prèvia a les comunitats autònomes i que inclou espècies, subespècies i poblacions que són mereixedores d'una atenció i protecció particular en funció del seu valor científic, ecològic, cultural, per la seva singularitat, raresa o grau d 'amenaça, així com espècies que apareguin com a protegides als annexos de les directives i els convenis internacionals ratificats per Espanya.
La Llista té caràcter administratiu i àmbit estatal, i depèn del Ministeri de Medi Ambient.
La inclusió, canvi de categoria o exclusió d'un tàxon o població en aquesta Llista l'ha de portar a terme el Ministeri de Medi Ambient, a proposta de la Comissió Estatal per al Patrimoni Natural i la Biodiversitat, amb una iniciativa prèvia de les comunitats autònomes, quan es disposi d'informació tècnica o científica que així ho aconselli.
Quan es tracti de tàxons o poblacions protegides als annexos de les normes o decisions de la Unió Europea, com els que s'enumeren a l'annex V o als instruments internacionals ratificats per Espanya, la inclusió a la Llista l'ha de produir d'ofici el Ministeri de Medi Ambient, que ha de notificar prèviament aquesta inclusió a la Comissió Estatal per al Patrimoni Natural i la Biodiversitat.
La inclusió d'un tàxon o població a la Llista d'espècies silvestres en règim de protecció especial comporta l'avaluació periòdica del seu estat de conservació.
Les comunitats autònomes, en els seus àmbits territorials respectius, poden establir llistes d'espècies silvestres en règim de protecció especial i determinar les prohibicions i actuacions suplementàries que es considerin necessàries per a la seva preservació.
La inclusió en la Llista d'espècies silvestres en règim de protecció especial d'una espècie, subespècie o població comporta les prohibicions genèriques següents:
a ) Quan es tracti de plantes, fongs o algues, recollir-les, tallar-les, mutilar-les, arrencar-les o destruir-les intencionadament a la natura.
b ) Quan es tracti d'animals, incloses les larves, cries o ous, qualsevol actuació feta amb el propòsit de matar-los, capturar-los, perseguir-los o molestar-los, així com la destrucció o el deteriorament dels nius, vivers i llocs de reproducció, hivernada o repòs.
c ) En tots dos casos, tenir, naturalitzar, transportar, vendre, comerciar o intercanviar, oferir amb fins de venda o intercanvi, importar o exportar exemplars vius o morts, així com els seus propàguls o restes, llevat dels casos en què aquestes activitats, d'una manera controlada per l'Administració, puguin ser clarament beneficioses per a la seva conservació, en els casos que es determinin reglamentàriament.
Aquestes prohibicions s'han d'aplicar a totes les fases del cicle biològic d'aquestes espècies, subespècies o poblacions.
L'Administració General de l'Estat i les comunitats autònomes, en l'àmbit de les seves competències respectives, han d'establir un sistema de control de captures o morts accidentals i, a partir de la informació que s'hi reculli, han d'adoptar les mesures necessàries perquè aquestes no tinguin repercussions negatives importants en les espècies incloses en la Llista d'espècies silvestres en règim de protecció especial, i es minimitzin en el futur.
En el si de la Llista d'espècies silvestres en règim de protecció especial, s'estableix el Catàleg espanyol d'espècies amenaçades, que inclou, quan es disposi d'informació tècnica o científica que així ho aconselli, els tàxons o les poblacions de la biodiversitat amenaçada i els classifica en algunes de les categories següents:
a ) En perill d'extinció: tàxons o poblacions la supervivència dels quals és poc probable si els factors causals de la seva situació actual segueixen actuant.
b ) Vulnerable: tàxons o poblacions que corren el risc de passar a la categoria anterior en un futur immediat si els factors adversos que actuen sobre aquests no són corregits.
La catalogació, descatalogació o canvi de categoria d'un tàxon o població al Catàleg espanyol d'espècies amenaçades l'ha de realitzar el Ministeri de Medi Ambient a proposta de la Comissió Estatal per al Patrimoni Natural i la Biodiversitat, a iniciativa de les comunitats autònomes o del mateix Ministeri, quan es disposi d'informació tècnica o científica que així ho aconselli.
Les comunitats autònomes, en els seus àmbits territorials respectius, poden establir catàlegs d'espècies amenaçades, crear-ne, a més de les categories llistades en aquest article, altres d'específiques i determinar les prohibicions i actuacions suplementàries que es considerin necessàries per a la seva preservació.
Les comunitats autònomes poden incrementar, si s'escau, el grau de protecció de les espècies del Catàleg espanyol d'espècies amenaçades en els seus catàlegs autonòmics i les poden incloure en una categoria superior d'amenaça.
Pel que fa al Catàleg espanyol d'espècies amenaçades:
a ) La inclusió d'un tàxon o una població en la categoria d'"en perill d'extinció" comporta, en un termini màxim de tres anys, l'adopció d'un pla de recuperació, que inclogui les mesures més adequades per al compliment dels objectius buscats, i, si s'escau, la designació d'àrees crítiques.
A les àrees crítiques, i a les àrees de reintroducció o expansió potencial d'aquests tàxons o poblacions definides com a tals en els plans de recuperació, s'hi han de fixar mesures de conservació i instruments de gestió, específics per a aquestes àrees o integrats en altres plans, que evitin les afeccions negatives per a les espècies que hagin motivat la designació d'aquestes àrees.
b ) La inclusió d'un tàxon o una població en la categoria de "vulnerable" comporta l'adopció, en un termini màxim de cinc anys, d'un pla de conservació que inclogui les mesures més adequades per al compliment dels objectius buscats.
c ) Per als tàxons o les poblacions que comparteixen els mateixos problemes de conservació o àmbits geogràfics similars, es poden elaborar plans que comprenguin diversos tàxons o poblacions simultàniament.
d ) Per a les espècies o poblacions que visquin exclusivament o en una proporció alta en espais naturals protegits, Xarxa Natura 2000 o àrees protegides per instruments internacionals, els plans es poden integrar en les corresponents figures de planificació i gestió dels espais esmentats.
Les comunitats autònomes han d'elaborar i aprovar els plans de conservació i de recuperació per a les espècies amenaçades terrestres.
En el cas de les espècies marines, el Ministeri d'Agricultura, Alimentació i Medi Ambient ha d'elaborar i aprovar els plans de recuperació i conservació, mitjançant una ordre ministerial, que han de ser coherents amb els instruments de protecció que preveu la Llei 41/2010, de 29 de desembre, de protecció del medi marí, excepte per a les espècies amenaçades no altament migratòries els hàbitats de les quals se situïn exclusivament en espais amb continuïtat ecològica de l'ecosistema marí respecte de l'espai natural terrestre objecte de protecció, avalada per la millor evidència científica existent.
Sense perjudici de la normativa sanitària vigent, el trasllat o moviment internacional d'exemplars vius d'espècies incloses en el Catàleg espanyol d'espècies amenaçades ha de tenir una autorització prèvia de la comunitat autònoma, previ informe de la direcció general competent del Ministeri d'Agricultura, Alimentació i Medi Ambient.
En el cas de les espècies marines de competència estatal, aquesta autorització l'ha d'emetre el Ministeri d'Agricultura, Alimentació i Medi Ambient.
La Conferència Sectorial de Medi Ambient, a proposta de la Comissió Estatal per al Patrimoni Natural i la Biodiversitat, i amb l'informe previ del Consell Estatal per al Patrimoni Natural i la Biodiversitat, ha d'aprovar les estratègies de conservació d'espècies amenaçades presents en més d'una comunitat autònoma, o les altres que són clau per al funcionament dels ecosistemes presents en més d'una comunitat autònoma, i les estratègies de lluita contra les principals amenaces per a la biodiversitat, i ha de donar prioritat a les que afectin un nombre més elevat d'espècies incloses en el Catàleg espanyol d'espècies amenaçades.
Aquestes estratègies o, almenys, una ressenya del fet que han estat aprovades, s'han de publicar en el «Butlletí Oficial de l'Estat», amb remissió a la seu electrònica en la qual estigui publicat el seu contingut complet.
Aquestes estratègies, que constitueixen el marc orientatiu dels plans de recuperació i conservació, han d'incloure, almenys, un diagnòstic de la situació i de les principals amenaces per a les espècies, i les accions a emprendre per a la seva recuperació.
Quan del seguiment o l'avaluació de l'estat de conservació d'una espècie en perill d'extinció, se'n dedueixi que hi ha un risc imminent d'extinció, el ministre d'Agricultura, Alimentació i Medi Ambient, amb l'informe previ de la Conferència Sectorial de Medi Ambient, pot declarar la situació crítica d'aquesta espècie.
Aquesta declaració té com a conseqüència que les obres i els projectes encaminats a la recuperació d'aquestes espècies tinguin la consideració d'interès general i la seva tramitació tingui caràcter d'urgència.
En aquests casos, el Ministeri d'Agricultura, Alimentació i Medi Ambient ha de coordinar, en el si d'un grup de treball constituït per almenys un representant del Ministeri esmentat i de cadascuna de les comunitats autònomes i ciutats amb estatut d'autonomia de l'àrea de distribució de l'espècie, les actuacions que ha de dur a terme cada administració, en l'àmbit de les seves competències.
El Ministeri d'Agricultura, Alimentació i Medi Ambient ha d'aprovar les estratègies de conservació d'espècies amenaçades marines i les de lluita contra les amenaces per a la biodiversitat marina, i ha de donar prioritat a les que afectin un nombre més elevat d'espècies incloses en el Catàleg espanyol d'espècies amenaçades, com la captura accidental per arts de pesca, la col·lisió amb embarcacions o el soroll submarí.
Les prohibicions que estableix aquest capítol poden quedar sense efecte, prèvia autorització administrativa de la comunitat autònoma o de l'Administració General de l'Estat, en l'àmbit de les seves competències, si no hi ha cap altra solució satisfactòria, i sense que això suposi perjudicar el manteniment en un estat de conservació favorable de les poblacions de què es tracti, en la seva àrea de distribució natural, quan concorri alguna de les circumstàncies següents:
a ) Si de la seva aplicació deriven efectes perjudicials per a la salut i la seguretat de les persones.
b ) Per prevenir perjudicis importants als cultius, el bestiar, els boscos, la pesca i la qualitat de les aigües.
Excepte en el cas de les aus, també es pot aplicar aquesta excepció en cas de perjudici important a altres formes de propietat.
c ) Per raons imperioses d'interès públic de primer ordre, incloses les de caràcter socioeconòmic i conseqüències beneficioses d'importància primordial per al medi ambient.
Aquesta excepció no és aplicable en el cas de les aus.
d ) Quan sigui necessari per raó de recerca, educació, repoblació o reintroducció, o quan es necessiti per a la cria en captivitat orientada a aquests fins.
e ) En el cas de les aus, per prevenir accidents en relació amb la seguretat aèria.
f ) Per permetre, en condicions estrictament controlades i mitjançant mètodes selectius, la captura, retenció o qualsevol altra explotació prudent de determinades espècies no incloses a la Llista d'espècies silvestres en règim de protecció especial, en petites quantitats i amb les limitacions necessàries per garantir-ne la conservació.
g ) Per protegir la flora i la fauna silvestres i els hàbitats naturals.
En els supòsits d'aplicació de l'últim incís de l'apartat 1 lletra b i de l'apartat 1 lletra c), les administracions competents han d'especificar les mesures mitjançant les quals queda garantit el principi de no-pèrdua neta de biodiversitat, que preveu l'article 2.c), ja sigui mitjançant la figura dels bancs de conservació, ja sigui mitjançant l'adopció d'altres instruments.
En els supòsits que preveu l'apartat 1 lletra d), cal atenir-se al que disposa el Reial decret 53/2013, d'1 de febrer, pel qual s'estableixen les normes bàsiques aplicables per a la protecció dels animals utilitzats en experimentació i altres fins científics.
En el cas d'autoritzacions excepcionals en què concorrin les circumstàncies que preveu l'apartat 1, lletra f, la Comissió Estatal per al Patrimoni Natural i la Biodiversitat ha d'establir els mecanismes necessaris per garantir, sobre la base de dades científiques rigoroses, que no hi ha altres alternatives viables i que el nivell màxim nacional de captures s'ajusta al concepte de "petites quantitats".
Igualment, s'han d'establir les quotes màximes de captura que es poden concedir, així com els sistemes de control del compliment de les mesures esmentades que s'han d'exercir abans i durant el període autoritzat per efectuar la captura, retenció o explotació prudent, sense perjudici dels controls addicionals que també s'han d'establir una vegada transcorregut aquest període.
L'autorització administrativa a què es refereixen els apartats anteriors ha de ser pública i motivada, i ha d'especificar:
a ) L'objectiu i la justificació de l'acció.
b ) Les espècies a què es refereixi.
c ) Els mitjans, les instal·lacions, els sistemes o mètodes a utilitzar i els seus límits, així com les raons i el personal qualificat per utilitzar-los.
d ) La naturalesa i les condicions de risc, les circumstàncies de temps i lloc i, si escau, les solucions alternatives no adoptades i les dades científiques utilitzades.
e ) Les mesures de control que s'han d'aplicar.
Les comunitats autònomes han de comunicar al Ministeri d'Agricultura, Alimentació i Medi Ambient les autoritzacions acordades segons el que preveu aquest article, als efectes de la seva notificació posterior a la Comissió Europea i als organismes internacionals pertinents, i han d'assenyalar, en cada cas, els controls exercits i els resultats que se n'hagin obtingut.
En el cas de captura de viu en viu d'exemplars, els mètodes de captura o marcatge han d'adoptar l'alternativa amb menys probabilitat de produir lesions o provocar mortalitat dels exemplars capturats.
La concessió per part de les administracions competents d'autoritzacions per a la pràctica del marcatge d'exemplars de fauna silvestre, en especial a través de l'anellament científic, queda supeditada al fet que el sol·licitant demostri la seva aptitud per exercir l'activitat, sobre una base mínima de coneixements comuns que estableixi la Conferència Sectorial de Medi Ambient, amb la col·laboració de les entitats i les societats científiques relacionades amb el marcatge.
Com a complement a les accions de conservació in situ, per a les espècies incloses al Catàleg estatal d'espècies amenaçades la Comissió Estatal de Patrimoni Natural i la Biodiversitat ha d'impulsar el desenvolupament de programes de cria o propagació fora del seu hàbitat natural, en especial quan aquests programes hagin estat previstos a les estratègies de conservació o plans de recuperació o conservació.
Els programes esmentats han d'estar dirigits a la constitució de reserves genètiques i/o a l'obtenció d'exemplars aptes per a la seva reintroducció al medi natural.
A aquest efecte, en el marc de la Comissió esmentada, les administracions implicades han d'acordar la designació i les condicions dels centres de referència d'àmbit nacional, que han de coordinar els programes de conservació ex situ respectius.
Les organitzacions sense ànim de lucre, els parcs zoològics, els aquaris, els jardins botànics i els centres públics i privats de recerca o conservació poden participar en els programes de cria en captivitat i propagació d'espècies amenaçades.
Per tal de preservar la diversitat genètica de les espècies silvestres i de complementar les actuacions de conservació in situ, les administracions públiques han de promoure l'existència de bancs de material genètic i biològic d'espècies silvestres.
La Comissió Estatal per al Patrimoni Natural i la Biodiversitat ha d'elaborar unes directrius per impulsar el treball coordinat entre els bancs de material genètic i biològic i les administracions públiques.
Aquestes directrius han d'incloure, entre altres qüestions, els mecanismes per a l'impuls del treball en xarxa dels bancs, els procediments d'intercanvi d'informació sobre les col·leccions, els tàxons prioritaris perquè siguin conservats ex situ i els mecanismes de coordinació entre tots els implicats.
Les directrius les ha d'aprovar, previ informe del Consell Estatal per al Patrimoni Natural i la Biodiversitat, la Conferència Sectorial de Medi Ambient.
Aquestes estratègies o, almenys, una ressenya del fet que han estat aprovades, s'han de publicar en el "Butlletí Oficial de l'Estat", amb remissió a la seu electrònica en la qual estigui publicat el seu contingut complet.
S'ha de donar prioritat, entre d'altres, a la conservació de material biològic i genètic de tàxons de la Llista d'espècies silvestres en règim de protecció especial, amb una atenció especial a les espècies endèmiques o catalogades.
Les comunitats autònomes han de mantenir un registre dels bancs de material biològic i genètic d'espècies silvestres situats en el seu territori, amb informació actualitzada sobre les col·leccions conservades.
A aquest efecte, els bancs han de proporcionar, almenys anualment, la informació esmentada a l'administració competent de la seva comunitat autònoma.
Es crea l'Inventari espanyol de bancs de material biològic i genètic d'espècies silvestres, dependent del Ministeri d'Agricultura, Alimentació i Medi Ambient, que té caràcter informatiu i en el qual s'han d'incloure les dades que aboquin les comunitats autònomes.
Es crea el Catàleg espanyol d'espècies exòtiques invasores, l'estructura i el funcionament del qual s'han de regular reglamentàriament i en el qual s'han d'incloure, quan hi hagi informació tècnica o científica que així ho aconselli, totes les espècies i subespècies exòtiques invasores que constitueixin una amenaça greu per a les espècies autòctones, els hàbitats o els ecosistemes, l'agronomia o per als recursos econòmics associats a l'ús del patrimoni natural.
El Catàleg esmentat depèn del Ministeri d'Agricultura i Pesca, Alimentació i Medi Ambient, amb caràcter administratiu i àmbit estatal.
La inclusió o l'exclusió d'una espècie en el Catàleg espanyol d'espècies exòtiques invasores l'ha de portar a terme el Ministeri d'Agricultura i Pesca, Alimentació i Medi Ambient, a proposta de la Comissió Estatal per al Patrimoni Natural i la Biodiversitat, prèvia iniciativa de les comunitats autònomes o del mateix Ministeri, quan hi hagi informació tècnica o científica que així ho aconselli.
Qualsevol ciutadà o organització pot sol·licitar la iniciació del procediment d'inclusió o exclusió d'una espècie o subespècie, adjuntant a la sol·licitud corresponent una argumentació científica de la mesura proposada.
En els supòsits amb regulació específica, en especial en la legislació de muntanyes, caça, agricultura, sanitat i salut pública, pesca continental i pesca marítima, en casos excepcionals, per motius imperiosos d'interès públic, inclosos els de naturalesa social i econòmica, la Comissió Estatal per al Patrimoni Natural i la Biodiversitat pot acordar, d'ofici, a instància de les comunitats autònomes o de part interessada, mitjançant una decisió motivada i pública, la suspensió del procediment de catalogació d'una espècie o promoure la descatalogació d'una espècie prèviament catalogada.
Aquesta suspensió o descatalogació es pot efectuar mitjançant la seva declaració com a espècie naturalitzada.
La Comissió Estatal per al Patrimoni Natural i la Biodiversitat ha d'aprovar, a proposta de les comunitats autònomes, i prèvia audiència als col·lectius i les entitats amb interès legítim, la llista de les espècies naturalitzades i els àmbits concrets d'aquestes, per a la suspensió de la catalogació o descatalogació de l'espècie inclosa en el Catàleg d'espècies exòtiques invasores, degudament justificat per raons d'índole social i econòmica.
Així mateix, ha de quedar provada fefaentment la presència de les espècies esmentades en els àmbits seleccionats, abans de l'entrada en vigor d'aquesta Llei.
La inclusió en el Catàleg espanyol d'espècies exòtiques invasores comporta la prohibició genèrica de possessió, transport, tràfic i comerç d'exemplars vius, de les seves restes o propàguls que puguin sobreviure o es puguin reproduir, inclòs el comerç exterior.
Aquesta prohibició pot quedar sense efecte, prèvia autorització administrativa de l'autoritat competent quan sigui necessari per raons de recerca, salut o seguretat de les persones, o amb fins de control o erradicació, en el marc d'estratègies, plans i campanyes que, a aquest efecte, s'aprovin i tenint en compte la rellevància dels aspectes socials i/o econòmics de l'activitat que afectin.
En casos excepcionals degudament justificats, per altres motius imperiosos d'interès públic inclosos els de naturalesa social o econòmica, la Comissió Estatal per al Patrimoni Natural i de la Biodiversitat pot deixar sense efecte, mitjançant un acord, algunes prohibicions del paràgraf anterior per a una determinada espècie catalogada.
L'acord ha d'incorporar les garanties necessàries per assegurar que no produeixen efectes negatius sobre la biodiversitat autòctona.
Les estratègies, els plans i les campanyes de control o erradicació de les espècies han de disposar d'accions indicadors i un programa de seguiment que permeti avaluar-ne l'eficàcia.
Les administracions competents han de portar a terme un seguiment de les espècies exòtiques amb potencial invasor, en especial de les que han demostrat aquest caràcter en altres països o regions, amb la finalitat de proposar-ne, arribat el cas, la inclusió en el Catàleg espanyol d'espècies exòtiques invasores.
El Ministeri d'Agricultura i Pesca, Alimentació i Medi Ambient i les comunitats autònomes, en el marc de la Comissió Estatal per al Patrimoni Natural i la Biodiversitat, han d'elaborar estratègies que continguin les directrius de gestió, control o possible erradicació de les espècies del Catàleg espanyol d'espècies exòtiques invasores, i ha d'atorgar prioritat a les espècies que suposin un risc més elevat per a la conservació de la fauna, la flora o els hàbitats autòctons amenaçats, amb una atenció particular a la biodiversitat insular.
La Conferència Sectorial de Medi Ambient, a proposta de la Comissió Estatal per al Patrimoni Natural i la Biodiversitat, i amb l'informe previ del Consell Estatal per al Patrimoni Natural i la Biodiversitat, ha d'aprovar aquestes estratègies, que tenen caràcter orientatiu.
Aquestes estratègies, o almenys una ressenya del fet que han estat aprovades, s'han de publicar en el Butlletí Oficial de l'Estat, amb remissió a la seu electrònica en la qual estigui publicat el seu contingut complet.
Les comunitats autònomes, en els seus àmbits territorials respectius, poden establir catàlegs d'espècies exòtiques invasores, i han de determinar les prohibicions i actuacions suplementàries que es considerin necessàries per al seu control o erradicació.
Les comunitats autònomes poden incloure en els seus propis catàlegs espècies que constin a la llista d'espècies naturalitzades o també les afectades pel segon paràgraf de l'apartat cinquè d'aquest article.
El Ministeri d'Agricultura i Pesca, Alimentació i Medi Ambient ha d'aprovar les estratègies per a les espècies exòtiques invasores marines.
La caça i la pesca en aigües continentals només es pot realitzar sobre les espècies que determinin les comunitats autònomes, declaració que en cap cas pot afectar les espècies incloses a la Llista d'espècies en règim de protecció especial o a les prohibides per la Unió Europea.
En tot cas, l'exercici de la caça i la pesca continental s'ha de regular de manera que es garanteixi la conservació i el foment de les espècies autoritzades per a aquest exercici; a aquest efecte les comunitats autònomes han de determinar els terrenys i les aigües on es poden portar a terme aquestes activitats, així com les dates hàbils per a cada espècie.
Amb caràcter general s'estableixen les prohibicions i limitacions següents relacionades amb l'activitat cinegètica i aqüícola en aigües continentals:
a ) Queden prohibides la tinença, utilització i comercialització de tots els procediments massius o no selectius per a la captura o mort d'animals, en particular els enumerats a l'annex VII, així com els procediments que puguin causar localment la desaparició de les poblacions d'una espècie o torbar-ne greument la tranquil·litat.
En particular, queden incloses al paràgraf anterior la tinença, utilització i comercialització dels procediments per a la captura o mort d'animals i modes de transport prohibits per la Unió Europea, que s'enumeren a les lletres a i b de l'annex VII, respectivament.
Sempre que no hi hagi cap altra solució satisfactòria alternativa, aquesta prohibició pot no ser aplicable si es compleixen aquests dos requisits:
Que concorrin les circumstàncies i condicions enumerades a l'article 58.1, i
Que es tracti d'espècies d'animals d'interès comunitari no considerades de protecció estricta a la normativa de la Unió Europea.
b ) Queda prohibit amb caràcter general l'exercici de la caça d'aus durant l'època de zel, reproducció i criança i la caça durant el trajecte de tornada cap als llocs de cria en el cas d'espècies migratòries.
c ) Només poden ser objecte de comercialització, vives o mortes, les espècies que es determinin reglamentàriament, d'acord amb els convenis internacionals i la normativa de la Unió Europea.
d ) Es poden establir moratòries temporals o prohibicions especials quan ho aconsellin raons de tipus biològic o sanitari.
Amb relació a les espècies objecte de caça i pesca, quan hi hagi raons de tipus biològic o sanitari que aconsellin l'establiment de moratòries temporals o prohibicions especials, la Comissió Estatal del Patrimoni Natural i la Biodiversitat pot elaborar informes que puguin ser utilitzats per les comunitats autònomes per a la determinació de les moratòries o prohibicions esmentades.
e ) En relació amb l'activitat cinegètica i aqüícola, queden prohibits l'alliberament no autoritzat i la introducció d'espècies al·lòctones.
En el cas d'introduccions o alliberaments accidentals o il·legals, no se'n pot autoritzar en cap cas l'aprofitament cinegètic o piscícola, i s'han de promoure les mesures apropiades de control o erradicació.
f ) Les closes i tanques de terrenys, la instal·lació de les quals s'ha de subjectar a autorització administrativa, s'han de construir de manera que, a tot el seu perímetre, no impedeixin la circulació de la fauna silvestre no cinegètica i evitin els riscos d'endogàmia en les espècies cinegètiques.
Les administracions públiques competents han d'establir la superfície mínima que han de tenir les unitats de gestió per permetre la instal·lació d'aquestes closes i garantir així la lliure circulació de la fauna silvestre no cinegètica i evitar els riscos d'endogàmia en les espècies cinegètiques.
En el cas de closes i tanques no cinegètiques, les comunitats autònomes poden excloure aquesta obligació per causes de sanitat animal.
g ) Els mètodes de captura de predadors que siguin autoritzats per les comunitats autònomes han d'haver estat homologats sobre la base dels criteris de selectivitat i benestar animal fixats pels acords internacionals.
La utilització d'aquests mètodes només pot ser autoritzada mitjançant una acreditació individual atorgada per la comunitat autònoma.
No poden tenir consideració de predadores, als efectes d'aquest paràgraf, les espècies incloses a la Llista d'espècies silvestres en règim de protecció especial.
h ) Quan es comprovi que la gestió cinegètica desenvolupada en una finca afecta negativament la renovació o sostenibilitat dels recursos, les administracions públiques competents poden suspendre totalment o parcialment la vigència dels drets de caça.
i ) Les administracions públiques competents han de vetllar perquè les soltes i repoblacions amb espècies cinegètiques no suposin una amenaça per a la conservació d'aquestes o altres espècies en termes genètics o de la població.
j ) Es prohibeix la tinença i l'ús de munició que contingui plom durant l'exercici de la caça i el tir esportiu, quan aquestes activitats s'exerceixin en zones humides incloses a la Llista del Conveni relatiu a zones humides d'importància internacional, a les de la Xarxa Natura 2000 i a les incloses en espais naturals protegits.
L'Administració competent pot autoritzar la modalitat de la caça de perdiu amb reclam mascle en els llocs on sigui tradicional i amb les limitacions necessàries per garantir la conservació de l'espècie.
L'Inventari espanyol de caça i pesca, dependent del Ministeri de Medi Ambient, ha de mantenir la informació més completa de les poblacions, les captures i l'evolució genètica de les espècies la caça o pesca de les quals estigui autoritzada, amb una atenció especial a les espècies migradores.
S'han d'incloure a l'Inventari les dades que facilitin els òrgans competents de les comunitats autònomes.
Amb aquesta finalitat, els titulars dels drets cinegètics i piscícoles i, en general, els caçadors i pescadors estan obligats a subministrar la informació corresponent a les comunitats autònomes.
La Xarxa de Reserves de la Biosfera Espanyoles constitueix un subconjunt definit i recognoscible de la Xarxa Mundial de Reserves de la Biosfera, conjunt d'unitats físiques sobre les quals es projecta el Programa persona i biosfera (Programa MaB) de la UNESCO.
Els objectius de la Xarxa Espanyola de Reserves de la Biosfera són:
a ) Mantenir un conjunt definit i interconnectat de "laboratoris naturals"; estacions comparables de seguiment de les relacions entre les comunitats humanes i els territoris en què es desenvolupen, amb una atenció especial als processos d'adaptació mútua i als canvis generats.
b ) Assegurar la comparació contínua efectiva i la transferència de la informació generada d'aquesta manera als escenaris en què sigui aplicable.
c ) Promoure la generalització de models d'ordenació i gestió sostenible del territori.
El Comitè MaB espanyol és l'òrgan col·legiat de caràcter assessor i científic, adscrit al Ministeri d'Agricultura, Alimentació i Medi Ambient, la composició, els continguts i les funcions del qual s'han de definir reglamentàriament.
El Comitè ha d'exercir la facultat de coordinació que correspon a l'Estat posant a disposició dels òrgans competents a les reserves de la biosfera l'estructura organitzativa i els mitjans necessaris perquè l'avaluació es faci amb les garanties de rigor tècnic, objectivitat i comparabilitat que facilitin el compliment dels estàndards del programa definits per la UNESCO, per tal d'assegurar un equilibri adequat entre el respecte de les autonomies territorials i la necessitat d'evitar que aquestes condueixin a compartimentacions que desconeguin la mateixa unitat del sistema, sempre sense perjudici de les funcions que corresponen al propi òrgan de gestió de cada reserva de la biosfera en els termes que preveu l'article 70 c.
El Comitè MaB ha de dur a terme les avaluacions preceptives de cada reserva de la biosfera, n'ha de valorar l'adequació als objectius i les exigències establertes i, si s'escau, ha de proposar la correcció dels aspectes contradictoris.
Les reserves de la biosfera, per a la seva integració i manteniment com a tals, han de respectar les directrius i normes aplicables de la UNESCO i tenir, com a mínim:
a ) Una ordenació espacial integrada per:
Una o diverses zones nucli de la reserva que siguin espais naturals protegits, o LIC, o ZEC, o ZEPA, de la Xarxa Natura 2000, amb els objectius bàsics de preservar la diversitat biològica i els ecosistemes, que disposin del planejament adequat d'ordenació, ús i gestió que potenciï bàsicament els objectius esmentats.
Una o diverses zones de protecció de les zones nucli, que permetin la integració de la conservació bàsica de la zona nucli amb el desenvolupament ambientalment sostenible a la zona de protecció a través del corresponent planejament d'ordenació, ús i gestió, específic o integrat en el planejament de les zones nucli respectives.
Una o diverses zones de transició entre la reserva i la resta de l'espai, que permetin incentivar el desenvolupament socioeconòmic per a la millora del benestar de la població, amb l'aprofitament dels recursos específics potencials de la reserva de manera sostenible, i amb respecte als objectius d'aquesta i del Programa Persona i Biosfera.
b ) Unes estratègies específiques d'evolució cap als objectius assenyalats, amb el programa d'actuació corresponent i un sistema d'indicadors adaptat al que estableixi el Comitè MaB espanyol, que permeti valorar el grau de compliment dels objectius del Programa MaB.
c ) Un òrgan de gestió responsable del desenvolupament de les estratègies, les línies d'acció i els programes, i un altre de participació pública, en el qual estiguin representats tots els actors socials de la reserva.
L'accés als recursos genètics procedents de tàxons silvestres i el repartiment de beneficis derivats de la seva utilització es regeixen pel que disposen el Conveni sobre la diversitat biològica, el Protocol de Nagoya sobre accés als recursos genètics i la participació justa i equitativa en els beneficis que derivin de la seva utilització i els seus instruments de desplegament, i, si s'escau, el Tractat internacional sobre recursos fitogenètics per a l'alimentació i l'agricultura de l'Organització Mundial per a l'Alimentació i l'Agricultura (FAO).
Fent ús de les potestats que atribueixen als estats membres l'article 15 del Conveni sobre la diversitat biològica i l'article 6 del Protocol de Nagoya, l'accés a aquests recursos genètics espanyols s'ha de sotmetre per un reial decret als requisits de consentiment previ informat i condicions acordades mútuament.
Com a prova d'haver prestat el consentiment previ informat i d'haver establert les condicions acordades mútuament, s'ha d'emetre una autorització d'accés a aquests recursos.
El reial decret ha de preveure un tràmit d'autorització simplificat per a l'accés a aquests recursos genètics, quan la seva utilització sigui amb fins de recerca no comercial.
La competència per prestar el consentiment previ informat, establir les condicions acordades mútuament i per consegüent emetre l'autorització d'accés per als recursos genètics espanyols correspon a les comunitats autònomes del territori de les quals procedeixin els recursos genètics o en el territori de les quals estiguin localitzades les institucions de conservació ex situ, sempre que el seu origen sigui espanyol, excepte en el cas de la lletra c) següent.
L'Administració General de l'Estat és la competent en el supòsit dels recursos següents:
a ) Recursos genètics marins, de conformitat amb el que disposen l'article 6 i els apartats d i e de la disposició addicional primera d'aquesta Llei.
b ) Recursos genètics que es trobin en béns de domini públic de titularitat estatal.
c ) Recursos genètics que es trobin en institucions de conservació ex situ de caràcter o titularitat estatal.
El subministrament dels recursos genètics d'origen no espanyol que es trobin en institucions de conservació ex situ espanyoles o estiguin situats en el territori espanyol es regeix pel que disposa l'article 72.
d ) Recursos genètics procedents de tàxons silvestres terrestres l'àrea de distribució dels quals comprengui més d'una comunitat autònoma.
Queda exclòs de la regulació d'accés que preveu aquest article l'accés amb fins exclusivament taxonòmics, i en aquests casos queda prohibida la seva transmissió a tercers, excepte quan sigui per als mateixos fins.
El Ministeri d'Agricultura, Alimentació i Medi Ambient ha d'actuar, de conformitat amb el que disposa el Protocol de Nagoya, com a punt focal nacional sobre accés a recursos genètics i participació justa i equitativa en els beneficis que derivin de la seva utilització.
L'Administració General de l'Estat i les comunitats autònomes, en l'exercici de les competències que preveu aquest article, han de designar les seves autoritats competents d'accés als recursos genètics, que s'han de notificar al Ministeri d'Agricultura, Alimentació i Medi Ambient com a punt focal nacional en la matèria.
El punt focal nacional és l'encarregat de proveir informació als interessats a accedir als recursos genètics a Espanya sobre les condicions i sobre les autoritats competents d'accés als recursos genètics amb les quals aquests han de contactar.
Les autoritats competents d'accés als recursos genètics han de notificar les autoritzacions, els continguts de les quals s'han d'ajustar al que estableixen el Protocol de Nagoya i els seus mecanismes de desplegament, al punt focal nacional.
El punt focal nacional les ha de traslladar al centre d'intercanvi d'informació que preveu el Protocol de Nagoya, moment en què es converteixen en els certificats de compliment reconeguts internacionalment.
El reial decret també ha d'establir els models, que han de ser els mateixos a tot el territori nacional.
Si es pretén obtenir patents a partir dels recursos genètics, la sol·licitud de patent es regeix pel que disposi la legislació vigent en matèria de patents.
En el desplegament reglamentari de la legislació esmentada, hi ha de participar el Ministeri d'Agricultura, Alimentació i Medi Ambient.
Quan en el transcurs d'una recerca amb recursos genètics obtinguts amb fins no comercials sorgeixi una possible utilització comercial, l'interessat ha de sol·licitar una nova autorització a l'autoritat competent.
Els beneficis derivats de la utilització dels recursos genètics s'han de destinar principalment a la conservació de la biodiversitat i l'ús sostenible dels seus components.
En el cas dels recursos genètics l'accés als quals l'hagi concedit l'Administració General de l'Estat, els beneficis que derivin de la seva utilització s'han de canalitzar a través del Fons per al Patrimoni Natural i la Biodiversitat.
Les diferents autoritats competents d'accés als recursos genètics són les encarregades de vetllar per la utilització correcta dels recursos genètics als quals han atorgat l'accés.
En els supòsits en què les autoritats competents d'accés als recursos genètics detectin infraccions en l'accés o en la utilització dels recursos genètics sota la seva competència, per part d'usuaris que estan fora del territori espanyol, aquests han de notificar la informació esmentada al punt focal nacional perquè s'estableixin les consultes oportunes amb el país en què s'hagi produït aquesta possible utilització irregular de recursos genètics espanyols.
El reial decret ha de preveure la creació d'un comitè especialitzat dins de la Comissió Estatal per al Patrimoni Natural i la Biodiversitat en què estiguin representades les comunitats autònomes, així com els departaments ministerials que es vegin afectats pel seguiment de les qüestions que esmenten aquest article i l'article 72 i els apartats segon, tercer i quart de l'article 74.
Independentment del que estableix aquest article, les comunitats autònomes, en el seu àmbit territorial, poden establir condicions a l'accés de recursos genètics in situ quan la seva recol·lecció requereixi una protecció especial per preservar-ne la conservació i la utilització sostenible, i ho han de notificar a l'òrgan que el Ministeri d'Agricultura, Alimentació i Medi Ambient designi punt focal nacional en la matèria, als efectes que aquest informi els òrgans de cooperació de la Unió Europea competents en la matèria i els òrgans del Conveni sobre la diversitat biològica.
El comerç internacional d'espècies silvestres s'ha de portar a terme de manera sostenible i d'acord amb la legislació internacional, en particular la Convenció sobre el Comerç Internacional d'Espècies Amenaçades de Fauna i Flora Silvestres, el Conveni sobre la diversitat biològica, el Tractat internacional sobre recursos fitogènics per a l'alimentació i l'agricultura de l'Organització Mundial per a l'Alimentació i l'Agricultura (FAO) i la normativa comunitària sobre protecció de les espècies amenaçades mitjançant el control del comerç.
El Ministeri d'Indústria, Turisme i Comerç ha de mantenir un registre de les importacions i exportacions d'espècies silvestres el comerç de les quals estigui regulat, i ha d'elaborar, amb una periodicitat anual, informes que permetin realitzar l'anàlisi dels nivells i les tendències del comerç internacional d'aquestes espècies protegides.
El Ministeri de Medi Ambient ha d'avaluar, almenys cada cinc anys, a partir de les dades de les estadístiques comercials, el comerç internacional de vida silvestre a Espanya i ha de comunicar les seves conclusions al Ministeri d'Indústria, Turisme i Comerç juntament amb una proposta de mesures que permetin adoptar, si és procedent, les actuacions necessàries per assegurar-ne la sostenibilitat.
El Ministeri d'Indústria, Turisme i Comerç ha de valorar la proposta i, si s'escau, l'ha de traslladar a la Comissió Europea.
D'acord amb les normes, les resolucions i els principis del Conveni sobre la diversitat biològica i de l'Organització Mundial de Propietat Intel·lectual, les administracions públiques:
a ) Han de preservar, mantenir i fomentar els coneixements i les pràctiques d'utilització consuetudinària que siguin d'interès per a la conservació i l'ús sostenible del patrimoni natural i de la biodiversitat.
b ) Han de promoure que els beneficis derivats de la utilització d'aquests coneixements i pràctiques es comparteixin equitativament.
c ) Han de promoure la realització d'inventaris dels coneixements tradicionals rellevants per a la conservació i l'ús sostenible de la biodiversitat i geodiversitat, amb una atenció especial als etnobotànics.
Aquests s'han d'integrar a l'Inventari espanyol dels coneixements tradicionals relatius al patrimoni natural i la biodiversitat.
La utilització a Espanya de coneixements tradicionals associats a recursos genètics provinents d'un tercer país s'ha d'ajustar al que disposi la normativa nacional d'accés als coneixements tradicionals associats a recursos genètics del país esmentat, tot això de conformitat amb el Protocol de Nagoya.
El seguiment i les mesures de compliment de la utilització de coneixements tradicionals associats a recursos genètics provinents d'un tercer país part del Protocol de Nagoya s'han de portar a terme de conformitat amb el Reglament 511/2014, del Parlament Europeu i del Consell, de 16 d'abril de 2014.
L'incompliment de les obligacions que preveu el Reglament esmentat comporta la imposició de les respectives infraccions i sancions que preveu el títol VI d'aquesta Llei.
Quant a la protecció dels coneixements tradicionals de l'Inventari espanyol dels coneixements tradicionals relatius a la biodiversitat i la seva relació amb els drets de propietat intel·lectual i industrial, cal atenir-se al que estableixin la legislació internacional i, si s'escau, la legislació vigent en matèria de patents.
El Ministeri de Medi Ambient pot concedir ajudes a les entitats sense ànim de lucre d'àmbit estatal per al desenvolupament d'actuacions que afectin més d'una comunitat autònoma i que tinguin per objecte la conservació del patrimoni natural i la biodiversitat, amb l'acceptació prèvia, si s'escau, de les comunitats autònomes la gestió del patrimoni natural i de la biodiversitat de les quals sigui afectada per les actuacions.
Les administracions públiques han de fomentar la custòdia del territori mitjançant acords entre entitats de custòdia i propietaris de finques privades o públiques que tinguin per objectiu principal la conservació del patrimoni natural i la biodiversitat.
L'Administració General de l'Estat, quan sigui titular de terrenys situats en espais naturals, pot portar a terme el desenvolupament dels acords de cessió de la seva gestió, total o parcial d'aquests a entitats de custòdia del territori.
La selecció d'aquestes entitats s'ha de portar a terme d'acord amb els principis de publicitat, objectivitat, imparcialitat, transparència i concurrència competitiva.
Els acords per a la cessió de la gestió tenen una durada limitada d'acord amb les seves característiques, no donen lloc a renovació automàtica, i no comporten, una vegada extingida, cap tipus d'avantatge per a l'anterior cessionari ni per a persones que hi estiguin vinculades.
Aquests acords per a la cessió de la gestió, s'han d'establir per escrit, en forma de conveni administratiu plurianual que ha de preveure el sistema de finançament per al seu desenvolupament, o bé mitjançant aportacions econòmiques, edificacions, equipaments, maquinària, vehicles o qualsevol altre bé o servei, així com les directrius mínimes de gestió, fixades en un precedent pla de gestió.
Les comunitats autònomes han de regular els mecanismes i les condicions per incentivar les externalitats positives de terrenys que es trobin ubicats en espais declarats protegits o en els quals hi hagi acords de custòdia del territori degudament formalitzats pels seus propietaris davant entitats de custòdia.
Per a això s'han de tenir en compte, entre d'altres, els serveis següents prestats pels ecosistemes:
a ) La conservació, restauració i millora del patrimoni natural, de la biodiversitat, geodiversitat i del paisatge en funció de les mesures adoptades específicament a aquest fi, amb una atenció especial a hàbitats i espècies amenaçats.
b ) La fixació de diòxid de carboni com a mesura de contribució a la mitigació del canvi climàtic.
c ) La conservació dels sòls i del règim hidrològic com a mesura de lluita contra la desertificació, en funció del grau en què la coberta vegetal i les pràctiques productives contribueixin a reduir la pèrdua o degradació del sòl i dels recursos hídrics superficials i subterranis.
d ) La recàrrega d'aqüífers i la prevenció de riscos geològics.
Es crea el Fons per al Patrimoni Natural i la Biodiversitat, per tal de posar en pràctica les mesures destinades a donar suport a la consecució dels objectius d'aquesta Llei, així com la gestió forestal sostenible, la prevenció estratègica d'incendis forestals i la protecció d'espais forestals i naturals en el finançament dels quals participi l'Administració General de l'Estat.
Aquest Fons pot finançar accions de naturalesa plurianual i ha d'actuar com a instrument de cofinançament destinat a assegurar la cohesió territorial.
El Fons es dota amb les partides assignades en els pressupostos generals de l'Estat, incloses les dotacions que siguin objecte de cofinançament pels instruments financers comunitaris destinats als mateixos fins, i amb altres fonts de finançament que es puguin establir en el futur.
a ) Promoure, a través dels incentius adequats, la inversió, la gestió i l'ordenació del patrimoni natural, la biodiversitat i la geodiversitat, en particular, l'elaboració de plans, instruments i projectes de gestió d'espais naturals protegits, de la Xarxa Natura 2000 i de les àrees protegides per instruments internacionals, i d'ordenació dels recursos naturals, així com de la conservació in situ i ex situ d'espècies del Catàleg espanyol d'espècies amenaçades.
b ) Dur a terme altres accions i crear altres instruments addicionals que contribueixin a la defensa i la sostenibilitat dels espais naturals protegits, de la Xarxa Natura 2000 i de les àrees protegides per instruments internacionals, i d'ordenació dels recursos naturals, així com de la conservació d'espècies del Catàleg espanyol d'espècies amenaçades.
c ) Fer viables els models sostenibles de conservació del patrimoni natural i la biodiversitat, en especial, en espais naturals protegits, a la Xarxa Natura 2000, i a les àrees protegides per instruments internacionals.
d ) Contribuir a l'execució de les mesures incloses a les estratègies i els plans de conservació d'hàbitats en perill de desaparició i espècies catalogades.
e ) Promoure, a través dels incentius adequats, la inversió, la gestió i l'ordenació forestal, en particular, l'elaboració de projectes d'ordenació de muntanyes o de plans dasocràtics.
f ) Instituir mecanismes financers destinats a fer viables els models de gestió sostenible en matèria de silvicultura, activitats cinegètiques i piscícoles.
g ) Valoritzar i promoure les funcions ecològiques, socials i culturals dels espais forestals i les portades a terme pels agents socials i econòmics lligats als espais naturals protegits i a la Xarxa Natura 2000, així com donar suport als serveis ambientals i de conservació de recursos naturals.
h ) Donar suport a les accions de prevenció d'incendis forestals.
i ) Donar suport a les accions d'eliminació d'altres impactes greus per al patrimoni natural i la biodiversitat, en especial el control i l'eradicació d'espècies exòtiques invasores i la fragmentació dels hàbitats.
j ) Incentivar l'agrupació de la propietat forestal per al desenvolupament d'explotacions forestals conjuntes, que afavoreixin la gestió forestal sostenible.
k ) Promocionar l'obtenció de la certificació forestal.
l ) Finançar accions específiques de recerca aplicada, demostració i experimentació relacionades amb la conservació del patrimoni natural, la biodiversitat i la geodiversitat.
m ) Finançar accions específiques relacionades amb la custòdia del territori.
n ) Promoure l'ús i el suport a la producció i comercialització de productes procedents d'espais naturals protegits, Xarxa Natura 2000 i boscos certificats.
o ) Promoure la preservació, el manteniment i el foment dels coneixements i les pràctiques d'utilització consuetudinària que siguin d'interès per a la conservació i l'ús sostenible del patrimoni natural i de la biodiversitat mitjançant, entre altres procediments, la incentivació dels agents que els apliquen.
p ) Dur a terme altres accions i objectius complementaris que contribueixin a la defensa i sostenibilitat del patrimoni natural i la biodiversitat.
q ) Promoure la producció ecològica a les zones incloses en espais naturals protegits, a la Xarxa Natura 2000 i reserves de la biosfera.
r ) Finançar accions específiques de prevenció de l'erosió i la desertificació, preferentment en els espais naturals protegits, a la Xarxa Natura 2000 i reserves de la biosfera.
s ) Incentivar els estudis i les prospeccions que persegueixin el desenvolupament i l'actualització de l'Inventari espanyol del patrimoni natural i la biodiversitat.
t ) Impulsar iniciatives de divulgació que afavoreixin el coneixement i la sensibilització social per la conservació i l'ús sostenible del patrimoni natural espanyol.
L'execució de les accions que es financin amb càrrec al Fons correspon, en els seus àmbits de competència respectius, a l'Administració General de l'Estat i a les comunitats autònomes, amb les quals s'han d'establir prèviament i mitjançant un conveni les mesures que s'han de cofinançar.
Per reial decret, prèvia consulta amb les comunitats autònomes, s'ha de regular el funcionament del Fons per al Patrimoni Natural, que ha de garantir la participació d'aquestes, singularment en tots els objectius del Fons que incideixin sobre les seves competències.
Les administracions han de treballar des del principi de subsidiarietat i han de donar participació, en les accions i els beneficis de les mesures proposades, als habitants i als propietaris dels territoris beneficiats per les mesures promogudes pel Fons.
Les accions o omissions que infringeixin el que disposa aquesta Llei generen responsabilitat de natura administrativa, sens perjudici de la responsabilitat exigible en via penal, civil o d'un altre ordre a què puguin donar lloc.
Sens perjudici de les sancions penals o administratives que siguin procedents en cada cas, l'infractor ha de reparar el dany causat en la forma i les condicions fixades a la Llei 26/2007, de 23 d'octubre, de responsabilitat mediambiental.
L'infractor està obligat a indemnitzar els danys i perjudicis que no puguin ser reparats, en els termes de la resolució corresponent.
La valoració dels danys al medi ambient necessària per a la determinació de les infraccions i sancions regulades en aquest títol s'ha de realitzar d'acord amb el mètode d'avaluació a què es refereix la Llei 26/2007, de 23 d'octubre, de responsabilitat mediambiental i les seves disposicions de desenvolupament.
Quan no sigui possible determinar el grau de participació de les diferents persones que han intervingut en la realització de la infracció, la responsabilitat és solidària, sens perjudici del dret a repetir davant dels altres participants d'aquell o aquells que hagin fet front a les responsabilitats.
En cap cas s'ha d'imposar una doble sanció pels mateixos fets i en funció dels mateixos interessos públics protegits, si bé s'han d'exigir les altres responsabilitats que es dedueixin d'altres fets o infraccions concurrents.
Als efectes d'aquesta Llei, i sense perjudici del que disposi sobre això la legislació autonòmica, es consideren infraccions administratives:
a ) La utilització de productes químics o de substàncies biològiques, la realització d'abocaments, tant líquids com sòlids, el vessament de residus, així com el dipòsit d'elements sòlids per a rebliments, que alterin les condicions dels ecosistemes amb dany per als valors que continguin.
De la mateixa manera, té la consideració d'infracció la comissió dels fets abans esmentats encara que no s'hagin produït danys, sempre que hi hagi hagut un risc seriós d'alteració de les condicions dels ecosistemes.
b ) La destrucció, mort, deteriorament, recol·lecció, comerç o intercanvi, captura i oferta amb fins de venda o intercanvi o naturalització no autoritzades d'espècies de flora i fauna catalogades en perill d'extinció, així com dels seus propàguls o restes.
c ) La destrucció o el deteriorament d'hàbitats inclosos en la categoria d'"en perill de desaparició" del Catàleg espanyol d'hàbitats en perill de desaparició.
d ) La destrucció de l'hàbitat d'espècies en perill d'extinció, en particular del lloc de reproducció, hivernada, repòs, pastura o alimentació.
e ) La destrucció o el deteriorament significatiu dels components dels hàbitats inclosos en la categoria d'"en perill de desaparició" del Catàleg espanyol d'hàbitats en perill de desaparició.
f ) En absència de l'autorització administrativa corresponent, la possessió, transport, tràfic o comerç d'espècies incloses en el Catàleg espanyol d'espècies exòtiques invasores, la importació o introducció per primera vegada en el territori nacional, o el primer alliberament al medi, d'una espècie susceptible de competir amb les espècies autòctones.
g ) La introducció, manteniment, cria, transport, comercialització, utilització, intercanvi, reproducció, cultiu o alliberament en el medi natural d'espècies exòtiques invasores preocupants per a la Unió sense permís o autorització administrativa.
La importació no autoritzada d'espècies al·lòctones i l'amollada, la introducció o l'alliberament no autoritzats en el medi natural d'espècies autòctones o al·lòctones, o d'animals domèstics.
h ) L'alteració de les condicions d'un espai natural protegit o dels productes propis d'aquest mitjançant ocupació, rompuda, tallada, arrencada o altres accions.
i ) La instal·lació de cartells de publicitat o la producció d'impactes paisatgístics sensibles en els espais naturals protegits.
j ) El deteriorament o l'alteració significativa dels components d'hàbitats prioritaris d'interès comunitari o la destrucció de components, o el deteriorament significatiu de la resta de components d'hàbitats d'interès comunitari.
k ) La destrucció, mort, deteriorament, recol·lecció, possessió, comerç, o intercanvi, captura i oferta amb fins de venda o intercanvi o naturalització no autoritzada d'espècies de flora i fauna catalogades com a vulnerables, així com de propàguls o restes.
l ) La destrucció de l'hàbitat d'espècies vulnerables, en particular del lloc de reproducció, hivernada, repòs, pastura o alimentació i les zones d'especial protecció per a la flora i fauna silvestres.
m ) La captura, persecució injustificada d'espècies de fauna silvestre i l'arrencada i tallada d'espècies de flora en els supòsits en què sigui necessària una autorització administrativa, d'acord amb la regulació específica de la legislació de muntanyes, caça i pesca continental, quan no s'hagi obtingut aquesta autorització.
n ) La destrucció, mort, deteriorament, recol·lecció, possessió, comerç o intercanvi, captura i oferta amb fins de venda o intercanvi o naturalització no autoritzada d'espècies de flora i fauna incloses a la Llista d'espècies silvestres en règim de protecció especial, que no estiguin catalogades, així com de propàguls o restes.
o ) La destrucció de l'hàbitat d'espècies incloses a la Llista d'espècies silvestres en règim de protecció especial que no estiguin catalogades, en particular del lloc de reproducció, hivernada, repòs, pastura o alimentació.
p ) La pertorbació, mort, captura i retenció intencionada d'espècies d'aus en les èpoques de reproducció i criança, així com durant el seu trajecte de tornada cap als llocs de cria en el cas de les espècies migratòries.
q ) L'alteració significativa dels hàbitats d'interès comunitari.
r ) La tinença i l'ús de munició que contingui plom durant l'exercici de la caça i el tir esportiu, quan aquestes activitats s'exerceixin en zones humides incloses a la Llista del Conveni relatiu a zones humides d'importància internacional, en zones humides incloses a la Xarxa Natura 2000 i en les zones humides incloses en espais naturals protegits.
s ) L'incompliment de les obligacions i prohibicions establertes en les normes reguladores i en els instruments de gestió, inclosos els plans, dels espais naturals protegits i espais protegits Xarxa Natura 2000.
t ) El subministrament o l'emmagatzematge de combustible mitjançant el fondeig permanent de vaixells tanc a les aigües compreses dins dels espais naturals protegits i dels espais protegits Xarxa Natura 2000, la recepció d'aquest combustible, així com el proveïment de combustible als vaixells tanc esmentats.
Es considera que el fondeig és permanent encara que hi hagi períodes eventuals d'absència del vaixell o que aquest se substitueixi o reemplaci per un altre de la mateixa companyia, armador o grup, sempre que la finalitat del fondeig sigui l'emmagatzematge per al subministrament de combustible.
u ) L'accés als recursos genètics d'origen espanyol sense haver respectat els procediments que assenyala l'article 71.
v ) La utilització de recursos genètics o coneixements tradicionals associats a recursos genètics sense haver respectat les obligacions que preveu el Reglament (UE) 511/2014 del Parlament Europeu i del Consell, de 16 d'abril de 2014, relatiu a les mesures de compliment dels usuaris del Protocol de Nagoya sobre l'accés als recursos genètics i la participació justa i equitativa en els beneficis que derivin de la seva utilització a la Unió, esmentades en els articles 72 i 74 de la present Llei.
w ) La reintroducció d'espècies de fauna i flora autòctones que no hagi seguit el que disposa l'article 55.
x ) L'incompliment de la resta de requisits, obligacions o prohibicions que estableix aquesta Llei.
Les infraccions recollides a l'apartat anterior es qualifiquen de la manera següent:
a ) Com a molt greus, les que recullen els apartats a, b, c, d, e, f, g, g bis i t si la valoració dels danys supera els 100.000 euros; i les que recullen els apartats b, k, n, t, u i v, quan els beneficis obtinguts superin els 100.000 euros; així com les que recull qualsevol dels altres apartats, si la valoració dels danys supera els 200.000 euros, i la reincidència quan es cometi una infracció greu del mateix tipus que la que va motivar una sanció anterior, en el termini dels dos anys següents a la notificació d'aquesta, sempre que la resolució sancionadora hagi adquirit fermesa en via administrativa.
b ) Com a greus, les que recullen els apartats a, b, c, d, e, f, g, g bis, h, i, j, k, l, m, n, o, t, u, v i w quan no tinguin la consideració de molt greus; les que recullen els apartats p, q, r, s i x, si la valoració dels danys supera els 100.000 euros, i la reincidència quan es cometi una infracció lleu del mateix tipus que la que va motivar una sanció anterior en el termini dels dos anys següents a la notificació d'aquesta, sempre que la resolució sancionadora hagi adquirit fermesa en via administrativa.
c) Com a lleus, les que recullen els apartats g bis, p, q, r, s i x, si no s'han produït danys o la seva valoració no supera els 100.000 euros.
Les infraccions tipificades a l'article anterior se sancionen amb les multes següents:
a ) Infraccions lleus, amb multes de 100 a 3.000 euros.
b ) Infraccions greus, amb multes de 3.001 a 200.000 euros.
c ) Infraccions molt greus, multes de 200.001 a 2.000.000 d'euros, sense perjudici que les comunitats autònomes puguin augmentar l'import màxim.
En la imposició de les sancions, s'ha de mantenir la deguda adequació entre la gravetat del fet constitutiu de la infracció i la sanció aplicada, tenint en compte els criteris següents: la magnitud del risc que suposa la conducta infractora i la seva repercussió; la quantia, si s'escau, dels danys ocasionats; la seva transcendència pel que fa a la seguretat de les persones o els béns protegits per aquesta Llei; les circumstàncies del responsable; el grau d'intencionalitat apreciable en l'infractor o infractors; i, si s'escau, el benefici obtingut il·lícitament com a conseqüència de la conducta infractora, així com la irreversibilitat dels danys o deterioraments produïts.
En el cas de l'incompliment de l'obligació de diligència deguda que preveu el Reglament (UE) 511/2014 del Parlament Europeu i del Consell, de 16 d'abril de 2014, relatiu a les mesures de compliment dels usuaris del Protocol de Nagoya sobre l'accés als recursos genètics i la participació justa i equitativa en els beneficis que derivin de la seva utilització a la Unió, igualment es pot procedir a la suspensió immediata de les activitats específiques d'utilització del recurs genètic en qüestió, com la comercialització de productes basats en els recursos genètics i coneixements tradicionals associats, o a la confiscació dels recursos genètics obtinguts il·legalment.
La sanció de les infraccions tipificades en aquesta Llei correspon als òrgans competents de l'Administració de l'Estat o de les comunitats autònomes, en els seus àmbits de competències respectius.
Competeix a l'Administració General de l'Estat, a través del Ministeri d'Agricultura, Alimentació i Medi Ambient, la imposició de sancions en els supòsits en què la infracció administrativa hagi recaigut en el seu àmbit de competències.
L'administració instructora pot acordar la imposició de multes coercitives, reiterades per lapses de temps que siguin suficients per complir el que s'hagi ordenat, si els infractors no procedeixen a la reparació o indemnització, d'acord amb el que estableix l'article 79.
La imposició d'aquestes multes coercitives exigeix que en el requeriment s'indiqui el termini de què es disposa per complir l'obligació i la quantia de la multa que es pot imposar.
En tot cas, el termini ha de ser suficient per complir l'obligació.
En cas que, una vegada imposada la multa coercitiva, es mantingui l'incompliment que l'ha motivat, es pot reiterar les vegades que siguin necessàries fins al compliment de l'obligació, sense que, en cap cas, el termini fixat en els nous requeriments pugui ser inferior al que es fixava en el primer.
Les multes coercitives són independents i compatibles amb les que es puguin imposar en concepte de sanció.
En l'àmbit de l'Administració General de l'Estat, la quantia de cadascuna de les multes coercitives esmentades no ha d'excedir els 3.000 euros.
El Govern pot procedir, mitjançant un reial decret, a l'actualització de les sancions que preveu l'apartat 1.
En els supòsits en què les infraccions puguin constituir un delicte o falta, l'Administració instructora ha de passar el tant de culpa a l'òrgan jurisdiccional competent i s'ha d'abstenir de prosseguir el procediment sancionador mentre l'autoritat judicial no dicti sentència ferma o resolució que posi fi al procediment.
La sanció de l'autoritat judicial exclou la imposició de sanció administrativa, en els casos en què s'apreciï la identitat del subjecte, del fet i del fonament.
Si no s'estima l'existència de delicte o falta, l'Administració pot continuar l'expedient sancionador, amb base en els fets que la jurisdicció competent hagi considerat provats.
Les infraccions a què es refereix aquesta Llei qualificades com a molt greus prescriuen passats cinc anys; les qualificades com a greus, passats tres anys, i les qualificades com a lleus, passat un any.
Les sancions imposades per la comissió d'infraccions molt greus prescriuen passats cinc anys, mentre que les imposades per faltes greus o lleus ho fan passats tres anys i un any, respectivament.
Se sancionen les persones físiques o jurídiques, públiques o privades, responsables de les accions o omissions constitutives de les infraccions administratives tipificades en aquesta Llei, inclosos, si s'escau, els promotors de l'activitat infractora, els empresaris que l'executen, els tècnics directors, així com qualsevol altre subjecte que hi intervingui, per acció o omissió, o la participació del qual sigui imprescindible per a la comissió de la infracció.
* Aquest article és l'antic 80 i la Llei 33/2015, de 21 de setembre, per la qual es modifica la Llei 42/2007, de 13 de desembre, del patrimoni natural i de la biodiversitat no l'ha renumerat.
Sense perjudici del que disposa la Llei 41/2010, de 29 de desembre, i de les competències que corresponen a les comunitats autònomes en aquesta matèria, l'exercici de les competències estatals sobre els espais, els hàbitats i les espècies marins s'ha d'ajustar al que estableixen els paràgrafs següents:
a ) La protecció, conservació i regeneració dels recursos pesquers a les aigües exteriors es regulen pel que disposa el títol I, capítols II i III, de la Llei 3/2001, de 26 de març.
b ) Les limitacions o prohibicions de l'activitat pesquera a les aigües exteriors dels espais naturals protegits i espais protegits Xarxa Natura 2000, les ha de fixar el Govern, de conformitat amb els criteris que estableix la normativa ambiental, d'acord amb el que disposa l'article 18 de la Llei 3/2001, de 26 de març.
c ) Les limitacions o prohibicions establertes en matèria de marina mercant, de ports d'interès general i de senyalització marítima en espais naturals protegits i espais protegits Xarxa Natura 2000, situats en el medi marí, les ha d'adoptar el Govern d'acord amb el que disposa el Reial decret legislatiu 2/2011, de 5 de setembre, pel qual s'aprova el Text refós de la Llei de ports de l'Estat i de la marina mercant.
d ) Les funcions de l'Administració General de l'Estat en el medi marí, la zona econòmica exclusiva i la plataforma continental en matèria de defensa, pesca i cultius marins, marina mercant, ports d'interès general i senyalització marítima, extraccions de restes, protecció del patrimoni arqueològic espanyol, recerca i explotació de recursos o d'altres no regulades en aquesta Llei, s'han d'exercir en la forma i pels departaments o organismes que les tinguin encomanades, sense perjudici del que estableixi la legislació específica o els convenis internacionals que si s'escau siguin aplicables.
e ) Foment de la coordinació entre les polítiques de conservació i ús sostenible de la biodiversitat i el paisatge i els programes nacionals de recerca.
Les entitats locals, en l'àmbit de les seves competències i en el marc del que estableix la legislació estatal i autonòmica, poden establir mesures normatives o administratives addicionals de conservació del patrimoni natural i la biodiversitat.
Excepte per al que preveu l'article 71, queden exclosos de l'àmbit d'aplicació d'aquesta Llei:
La Comissió Estatal per al Patrimoni Natural i la Biodiversitat, creada a l'article 7 d'aquesta Llei, assumeix les funcions de la Comissió Nacional de Protecció de la Natura.
Per al compliment dels tractats i convenis internacionals dels quals Espanya sigui part, el Govern pot establir limitacions temporals amb relació a les activitats regulades en aquesta Llei, sens perjudici de les competències que, si s'escau, corresponguin a les comunitats autònomes.
Es reconeix al Centre de Cooperació de la Mediterrània de la Unió Mundial per a la Natura (d'ara endavant, UICN-MED), d'acord amb l'objecte establert en els seus estatuts, la condició d'associació d'utilitat pública en els termes previstos a l'article 33 de la Llei orgànica 1/2002, de 22 de març, reguladora del dret d'associació.
Els locals, dependències i arxius d'UICN-MED són inviolables.
No s'hi pot practicar cap entrada o registre sense autorització del director general o representant autoritzat per aquest, sens perjudici del que disposen la Constitució i les lleis.
Els empleats d'UICN-MED, sigui quina sigui la seva nacionalitat, han de ser inclosos en el sistema de la Seguretat Social espanyola.
No obstant això, aquesta obligació queda exonerada en els casos en què s'acrediti l'existència de cobertura d'un altre règim de protecció social que atorgui prestacions en extensió i intensitat equivalents, com a mínim, a les dispensades pel sistema de Seguretat Social espanyol.
Aquesta disposició addicional és aplicable sens perjudici del que estableixen sobre això la normativa comunitària i els convenis internacionals subscrits per Espanya.
Les administracions públiques han de fomentar el desenvolupament de programes de recerca sobre la diversitat biològica i sobre els objectius d'aquesta Llei.
En aplicació dels articles 16, 17 i 18 del Conveni sobre la diversitat biològica, les administracions públiques han de garantir la cooperació cientificotècnica en matèria de conservació i ús sostenible de la biodiversitat, així com tenir accés a la tecnologia mitjançant polítiques adequades de transferència, inclosa la biotecnologia i el coneixement associat.
Les espècies incloses al Catàleg espanyol d'espècies amenaçades i que estiguin catalogades en alguna categoria no regulada a l'article 55 han de mantenir aquesta classificació, amb els efectes que estableixi la normativa vigent en el moment d'entrada en vigor d'aquesta Llei, mentre no es produeixi l'adaptació a aquesta.
Mentre no s'aprovin les normes i instruments de desplegament i aplicació previstos en aquesta Llei segueixen vigents els existents en allò en què no s'oposin a aquesta.
Queden derogades les disposicions de caràcter general que s'oposin al que estableix aquesta Llei i, en particular, la Llei 4/1989, de 27 de març, de conservació dels espais naturals i de la flora i fauna silvestres, la disposició addicional primera de la Llei 10/2006, de 28 d'abril, per la qual es modifica la Llei 43/2003, de 21 de novembre, de muntanyes, i els annexos I, II, III, IV, V i VI del Reial decret 1997/1995, de 7 de desembre, pel qual s'estableixen mesures per contribuir a garantir la biodiversitat mitjançant la conservació dels hàbitats naturals i de la fauna i flora silvestres.
Així mateix, es deroguen, pel que fa a la caça amb reclam, els articles següents: els articles 23.5.a), b), i c); 31.15; i 34.2 de la Llei 1/1970, de 4 d'abril, de caça, i els articles 25.13.a), b) i c); 33.15, 33.18, 33.19; 37; 48.1.15; 48.2.17; 48.2.31 i 48.3.46 del Decret 506/1971, de 25 de març, pel qual s'aprova el Reglament per a l'execució de la Llei de caça.
L'article 10 del Reial decret 139/2011, de 4 de febrer, per al desenvolupament de la Llista d'espècies silvestres en règim de protecció especial i del Catàleg espanyol d'espècies amenaçades, queda derogat per l'article 60.2 d'aquesta Llei.
La disposició addicional primera de la Llei 41/2010, de protecció del medi marí, queda derogada per l'article 71 d'aquesta Llei.
L'article 84 de la Llei 22/1988, de 28 de juliol, de costes queda redactat de la manera següent:
Tota ocupació o aprofitament del domini públic marítim-terrestre en virtut d'una concessió o autorització, sigui quina sigui l'Administració atorgant, reporta el cànon corresponent a favor de l'Administració de l'Estat, sens perjudici dels que exigeixi la primera.
Estan obligats al pagament del cànon, en la quantia i les condicions que es determinen en aquesta Llei, els titulars de les concessions i autoritzacions esmentades abans.
La base imposable és el valor del bé ocupat i aprofitat, que es determina de la forma següent:
a ) Per ocupació de béns de domini públic marítim-terrestre, la valoració del bé ocupat es determina per equiparació al valor assignat a efectes fiscals als terrenys contigus a les seves zones de servitud, incrementat en els rendiments que sigui previsible obtenir en la utilització del domini esmentat.
En el cas d'obres i instal·lacions, el seu valor material.
En els supòsits d'obres i instal·lacions en el mar territorial destinades a la recerca o explotació de recursos miners i energètics s'ha d'abonar un cànon de 0,006 euros per metre quadrat de superfície ocupada.
b ) Per aprofitament de béns de domini públic marítim-terrestre, el valor del bé ha de ser el dels materials aprofitats a preu mitjà de mercat.
En el cas de cultius marins, la base imposable del cànon d'ocupació i aprofitament del domini públic marítim-terrestre es calcula d'acord amb les regles següents:
a ) Es considera com a valor dels terrenys ocupats la quantitat de 0,006 euros per metre quadrat.
b ) Quant als rendiments que es preveu obtenir en la utilització del domini públic marítim-terrestre, es consideren els coeficients següents:
Cultius marins en el mar territorial i aigües interiors 0,4 €/m2.
Cultius marins a la riba del mar i de les ries 0,16 €/m2.
Estructures per a les preses d'aigua de mar i desaigües des de cultius marins localitzats a terra 5 €/m2.
En els dos casos, les quantitats s'han de revisar per ordre del Ministeri de Medi Ambient, tenint en compte la variació experimentada per l'índex general nacional del sistema d'índexs de preus de consum.
El tipus de gravamen anual és del 8 per cent sobre el valor de la base, llevat del cas d'aprofitament, en què és del 100 per cent.
El cànon d'ocupació a favor de l'Administració General de l'Estat que han de reportar les concessions que les comunitats autònomes atorguin en domini públic marítim-terrestre adscrit per a la construcció de ports esportius o pesquers s'ha de calcular segons el que preveu aquesta Llei i la seva normativa de desenvolupament.
L'estimació del benefici que s'utilitzi per obtenir la base imposable del cànon en cap cas pot ser inferior al 3,33 per cent de l'import de la inversió que el sol·licitant ha de realitzar.
El cànon es pot reduir un 90 per cent en els supòsits d'ocupacions destinades a l'ús públic gratuït.
Per tal d'incentivar millors pràctiques mediambientals en el sector de l'aqüicultura, el cànon s'ha de reduir un 40 per cent en el supòsit de concessionaris adherits, amb caràcter permanent i continuat, al sistema comunitari de gestió i auditoria mediambiental (EMAS).
Si no estan adherits a aquest sistema de gestió però disposen del sistema de gestió mediambiental UNE-EN ISO 14001:1996, els concessionaris tenen una reducció del 25 per cent.
Les comunitats autònomes i les corporacions locals estan exemptes del pagament del cànon d'ocupació en les concessions o autoritzacions que se'ls atorguin, sempre que aquestes no siguin objecte d'explotació lucrativa, directament o per tercers.
Igualment, queden exempts del pagament d'aquest cànon els supòsits previstos a l'apartat 2 de l'article 54 d'aquesta Llei.
La meritació del cànon, calculada d'acord amb els criteris establerts als apartats anteriors, es produeix amb l'atorgament inicial i el manteniment anual de la concessió o autorització, i és exigible en la quantia que correspongui i en els terminis que s'assenyalin en les condicions de la concessió o autorització esmentada.
En el cas d'aprofitament, la meritació s'ha de produir quan aquest es porti a terme.
En el supòsit de concessions de durada superior a un any, el cànon de les quals s'hagi establert o hagi estat revisat aplicant l'Ordre de 30 d'octubre de 1992 del Ministeri d'Obres Públiques i Transports per la qual es determina la quantia del cànon d'ocupació i aprofitament del domini públic marítim-terrestre, el cànon queda actualitzat anualment, de forma automàtica, incrementant o minorant la base del vigent mitjançant l'aplicació a aquesta de la variació experimentada per l'índex general nacional del sistema d'índexs de preus de consum en els últims dotze mesos, segons les dades publicades anteriors al primer dia de cada nou any.
La meritació del cànon, la base del qual s'hagi actualitzat d'acord amb el que s'exposa, és exigible en els terminis fixats a les condicions establertes a cada títol.
En el cas de les concessions de durada superior a un any, el cànon de les quals no s'hagi establert o revisat aplicant l'Ordre de 30 d'octubre de 1992, s'ha de revisar prèviament d'acord amb aquesta.
Una vegada realitzada aquesta revisió queda actualitzat anualment tal com estableix el paràgraf anterior.»
Aquesta Llei té caràcter de legislació bàsica sobre protecció del medi ambient, de conformitat amb el que disposa l'article 149.1.23a de la Constitució espanyola, tret de les disposicions següents, les quals, a més de dictar-se a l'empara de l'article esmentat, es dicten a l'empara dels títols competencials següents: l'article 53, que es dicta a l'empara de l'article 149.1.8a, que atribueix a l'Estat la competència exclusiva en matèria d'ordenació dels registres, l'article 4.3 i el segon incís de l'article 60.2, que es dicten a l'empara de l'article 149.1.24a, que atribueix a l'Estat la competència exclusiva sobre obres públiques d'interès general, els apartats 2, 3 i 4 de l'article 54 i l'article 71, que constitueixen legislació sobre comerç exterior dictada a l'empara de l'article 149.1.10a; i la disposició addicional sisena, que constitueix competència exclusiva en matèria de relacions internacionals dictada a l'empara de l'article 149.1.3a de la Constitució.
No són bàsics l'article 76.2 i la disposició addicional primera, que només són aplicables a l'Administració General de l'Estat, als seus organismes públics i a les agències estatals.
L'article 13 del text refós de la Llei d'aigües, aprovat pel Reial decret legislatiu 1/2001, de 20 de juliol, queda redactat de la manera següent:
Del dessalatge, concepte i requisits
Amb caràcter general, l'activitat de dessalatge d'aigua marina o salobre queda sotmesa al règim general establert en aquesta Llei per a l'ús privatiu del domini públic hidràulic, sens perjudici de les autoritzacions i concessions demanials que siguin necessàries d'acord amb la Llei 22/1988, de 28 de juliol, de costes, i les altres que siguin procedents d'acord amb la legislació sectorial aplicable.
Les obres i instal·lacions de dessalatge declarades d'interès general de l'Estat poden ser explotades directament pels òrgans del Ministeri de Medi Ambient, per les confederacions hidrogràfiques o per les societats estatals a què es refereix el capítol II del títol VIII d'aquesta Llei.
Igualment, d'acord amb el que preveu l'article 125, les comunitats d'usuaris o les juntes centrals d'usuaris, mitjançant la subscripció d'un conveni específic amb els ens esmentats en l'incís anterior, poden ser beneficiàries directes de les obres i instal·lacions de dessalatge que els afectin.
L'Administració General de l'Estat ha d'atorgar les concessions d'aigües dessalades en cas que aquestes aigües es destinin al seu ús en una demarcació hidrogràfica intercomunitària.
En el cas que s'hagi subscrit el conveni específic al què fa referència l'últim incís de l'apartat 2, les concessions d'aigües dessalades es poden atorgar directament a les comunitats d'usuaris o juntes centrals d'usuaris.
En la forma que es determini reglamentàriament, s'han de tramitar en un sol expedient les autoritzacions i concessions que hagin d'atorgar dos o més òrgans o organismes públics de l'Administració General de l'Estat.
En el supòsit que l'ús no sigui directe i exclusiu del concessionari, l'Administració concedent ha d'aprovar els valors màxims i mínims de les tarifes, que han d'incorporar les quotes d'amortització de les obres.
Els concessionaris de l'activitat de dessalatge i d'aigües dessalades que tinguin inscrits els seus drets en el Registre d'Aigües poden participar en les operacions dels centres d'intercanvi de drets d'ús de l'aigua a què es refereix l'article 71 d'aquesta Llei.»
L'article 19 del text refós de la Llei d'aigües, aprovat pel Reial decret legislatiu 1/2001, de 20 de juliol, queda redactat de la manera següent:
El Consell Nacional de l'Aigua és l'òrgan superior de consulta i de participació en la matèria.
Formen part del Consell Nacional de l'Aigua:
– L'Administració General de l'Estat.
– Els ens locals a través de l'associació d'àmbit estatal amb major implantació.
– Les organitzacions professionals i econòmiques més representatives d'àmbit estatal relacionades amb els diferents usos de l'aigua.
– Les organitzacions sindicals i empresarials més representatives en l'àmbit estatal.
– Les entitats sense fins lucratius d'àmbit estatal l'objecte de les quals sigui la defensa d'interessos ambientals.
La presidència del Consell Nacional de l'Aigua recau en el titular del Ministeri de Medi Ambient.
La seva composició i estructura orgànica s'ha de determinar per reial decret.»
S'afegeix una nova disposició addicional novena a la Llei 22/1988, de 28 de juliol, de costes, amb la redacció següent:
Reducció de la contaminació per abocaments de substàncies perilloses al medi marí
Per reduir la contaminació per abocaments de substàncies perilloses al medi marí, i amb el caràcter de legislació bàsica en matèria de protecció del medi ambient dictada a l'empara de l'article 149.1.23a de la Constitució, s'estableixen objectius de qualitat del medi receptor per als abocaments realitzats des de terra a les aigües interiors del litoral i al mar territorial que puguin contenir una o diverses substàncies perilloses incloses a l'annex I, així com els mètodes de mesura i els procediments de control, en els termes següents:
a ) Els objectius de qualitat en el medi receptor per a les substàncies perilloses incloses a l'annex I han de ser, com a mínim, els que s'especifiquen a l'annex esmentat.
Es poden admetre superacions dels objectius de qualitat previstos a l'annex I en els supòsits següents:
a' ) Quan es constati que les substàncies esmentades han produït un enriquiment natural de les aigües.
b ) Els mètodes de mesura de referència que s'han d'utilitzar per determinar la presència de cadascuna de les substàncies perilloses de l'annex I, així com l'exactitud, la precisió i el límit de quantificació del mètode aplicat, són els establerts a l'annex II.
c ) Per a la vigilància del compliment dels objectius de qualitat fixats per a les substàncies de l'annex I, s'ha d'utilitzar el procediment de control establert a l'annex III.
Les autoritzacions d'abocament atorgades pels òrgans competents de les comunitats autònomes han de fixar, per a cadascuna de les substàncies perilloses de l'annex I presents en els abocaments, els valors límit d'emissió, que s'han de determinar tenint en compte els objectius de qualitat recollits en aquest annex, així com els que addicionalment fixin o hagin fixat les comunitats autònomes.
Amb la finalitat d'assolir els objectius de qualitat previstos en aquesta disposició addicional i en la normativa autonòmica i d'aconseguir l'adequació de les característiques dels abocaments als límits que es fixin en les autoritzacions o en les seves modificacions, s'han d'incloure en aquestes les actuacions previstes i els seus terminis d'execució.
Per a això s'han de tenir en compte les millors tècniques disponibles i es poden incloure disposicions específiques relatives a la composició i l'ús de substàncies o grups de substàncies, així com de productes.
Les mesures que s'adoptin en aplicació d'aquesta disposició addicional no poden en cap cas tenir per efecte un augment directe o indirecte de la contaminació de les aigües continentals, superficials o subterrànies, o marines.
Per complir les obligacions de subministrament d'informació a la Comissió Europea, els òrgans competents de les comunitats autònomes han de remetre a la Direcció General de Costes del Ministeri de Medi Ambient les dades necessàries per complir el que estableix la directiva 91/692/CE, de 23 de desembre, sobre normalització i racionalització dels informes relatius a l'aplicació de determinades directives referents al medi ambient.
El Govern pot modificar o ampliar la relació de substàncies, els objectius de qualitat, els mètodes de mesura i el procediment de control que figuren als annexos I, II i III.»
S'afegeixen els annexos I, II i III a la Llei 22/1988, de 28 de juliol, de costes, amb el contingut següent:
(1) Els mètodes utilitzats han de ser normalitzats.
Es poden utilitzar mètodes alternatius als indicats sempre que es garanteixin els mateixos límits de quantificació, precisió i exactitud que es recullen a la taula i no tinguin descrites interferències no corregibles de substàncies que es puguin trobar en el medi simultàniament amb el paràmetre analitzat.
(2) S'entén com a límit de quantificació la menor quantitat quantitativament determinable en una mostra sobre la base d'un procediment de treball donat que encara es pugui distingir de zero.
El percentatge indicat es refereix al percentatge de l'objectiu de qualitat establert per a cada contaminant.
El segon paràgraf de la disposició transitòria primera queda redactat de la manera següent:
«A aquests efectes, si la sol·licitud de l'autorització ambiental integrada es presenta abans del dia 1 de gener de 2007 i l'òrgan competent per atorgar-la no ha dictat resolució expressa sobre aquesta amb anterioritat a la data indicada al paràgraf anterior, les instal·lacions existents poden continuar en funcionament de forma provisional fins que es dicti aquesta resolució, per un termini màxim de sis mesos, sempre que es compleixin tots els requisits de caràcter ambiental exigits per la normativa sectorial aplicable.»
Aquesta Llei incorpora a l'ordenament jurídic espanyol la Directiva 79/409/CEE del Consell, de 2 d'abril de 1979, relativa a la conservació de les aus silvestres i la Directiva 92/43/CEE del Consell, de 21 de maig de 1992, relativa a la conservació dels hàbitats naturals i de la fauna i flora silvestres.
El Govern, en l'àmbit de les seves competències, ha de dictar les disposicions necessàries per al desplegament d'aquesta Llei.
En particular, es faculta el Govern per introduir canvis en els annexos amb la finalitat d'adaptar-los a les modificacions que, si s'escau, introdueixi la normativa comunitària.
Es faculta el ministre d'Agricultura, Alimentació i Medi Ambient per al desplegament reglamentari del procediment de comunicació de la informació oficial sobre espais protegits Xarxa Natura 2000, entre les comunitats autònomes, l'Administració General de l'Estat i la Comissió Europea, al qual es refereixen els articles 42 i 44.
Es faculta el ministre d'Agricultura, Alimentació i Medi Ambient per regular el procediment de comunicació a la Comissió Europea, tant de les mesures compensatòries adoptades per a plans, programes o projectes, segons el que disposa l'article 45.5, com per a la consulta prèvia a la Comissió Europea, segons el que disposa l'article 45.6. c.
Les ciutats de Ceuta i Melilla han d'exercir les potestats normatives reglamentàries que tenen atribuïdes per les lleis orgàniques 1/1995 i 2/1995, de 13 de març, dins del marc d'aquesta Llei i de les que l'Estat promulgui a aquest efecte.
Aquesta Llei entra en vigor l'endemà de la publicació en el Butlletí Oficial de l'Estat.
Al Manual d'interpretació dels hàbitats de la Unió Europea, aprovat pel comitè establert per l'article 20 («Comitè Hàbitats») i publicat per la Comissió Europea, s'ofereixen orientacions per a la interpretació de cada tipus d'hàbitat (+).
(+) "Manual d'interpretació dels hàbitats de la Unió Europea», aprovat pel Comitè Hàbitats el 4 d'octubre de 1999, "Modificaciones del 'Manual d'interpretació dels hàbitats de la Unió Europea' amb vista a l'ampliació de la UE» (Hab.
1) aprovades pel Comitè Hàbitats el 24 d'abril de 2002 prèvia consulta escrita, Comissió Europea, Direcció General de Medi Ambient.
El símbol "*" significa: tipus d'hàbitats prioritaris.
HÀBITATS COSTANERS I VEGETACIONS HALOFÍTIQUES.
Aigües marines i medis de marea.
1110 Bancs de sorra coberts permanentment per aigua marina, poc profunda.
1120 * Praderies de posidònia ( Posidonia oceanica ).
1140 Planes fangoses o arenoses que no queden cobertes per aigua quan hi ha marea baixa.
1160 Cales grans i badies poc profundes.
1180 Estructures submarines causades per emissions de gasos.
Penya-segats marítims i platges de còdols.
1210 Vegetació anual pionera sobre restes marines acumulades.
1220 Vegetació perenne de bancs de còdols.
1230 Penya-segats amb vegetació de les costes atlàntiques i bàltiques.
1240 Penya-segats amb vegetació de les costes mediterrànies amb Limonium spp. endèmics.
1250 Penya-segats amb vegetació endèmica de les costes macaronèsiques.
Aiguamolls i pastures salines atlàntiques i continentals.
1310 Vegetació anual pionera amb Salicornia i altres espècies de zones fangoses o arenoses.
Aiguamolls i pastures salines mediterrànies i termoatlàntiques.
Estepes continentals halòfiles i gipsòfiles.
1520 * Vegetació gipsícola ibèrica ( Gypsophiletalia ).
1530 * Estepes i aiguamolls salins panònics.
Arxipèlags, costes i superfícies emergides del Bàltic boreal.
1610 Illes esker del Bàltic amb vegetació de platges de sorra, de roques o de còdols i vegetació sublitoral.
1620 Illots i illetes del Bàltic boreal.
1630 * Praderies costaneres del Bàltic boreal.
1640 Platges de sorra amb vegetació vivaç del Bàltic
1650 Cales estretes del Bàltic boreal.
Dunes marítimes de les costes atlàntiques, del mar del Nord i del Bàltic.
2110 Dunes mòbils embrionàries.
2120 Dunes mòbils de litoral amb Ammophila arenaria (dunes blanques).
2130 * Dunes costaneres fixes amb vegetació herbàcia (dunes grises).
2140 * Dunes fixes descalcificades amb Empetrum nigrum.
2160 Dunes amb Hippophaë rhamnoides.
2170 Dunes amb Salix repens spp. argentea ( Salicion arenariae ).
2180 Dunes arbrades de les regions atlàntiques, continental i boreal.
Dunes marítimes de les costes mediterrànies.
2220 Dunes amb Euphorbia terracina.
2230 Dunes amb gespes del Malcomietalia.
2240 Dunes amb gespes del Brachypodietalia i de plantes anuals.
2250 * Dunes litorals amb Juniperus spp.
2260 Dunes amb vegetació esclerofil·la del Cisto-Lavanduletalia.
2270 * Dunes amb boscos Pinus pinea i/o Pinus pinaster.
2310 Bruguerars psammòfils secs amb Calluna i Genista.
2320 Bruguerars psammòfils secs amb Calluna i Empetrum nigrum.
2330 Dunes continentals amb pastures obertes amb Corynephorus i Agrostis.
2340 * Dunes continentals panòniques.
3110 Aigües oligotròfiques amb un contingut de minerals molt baix de les planures arenoses ( Littorelletalia uniflorae ).
3120 Aigües oligotròfiques amb un contingut de minerals molt baix sobre sòls generalment sorrencs del Mediterrani occidental amb Isoetes spp.
3130 Aigües estancades, oligotròfiques o mesotròfiques amb vegetació de Littorelletea uniflorae i/o Isoëto-Nanojuncetea.
3140 Aigües oligomesotròfiques calcàries amb vegetació bentònica de Chara spp.
3150 Llacs eutròfics naturals amb vegetació Magnopotamion o Hydrocharition.
3160 Llacs i estanys distròfics naturals.
31A0 * Llits de loto de llacs termals de Transsilvània.
Aigües corrents-trams de cursos d'aigua amb dinàmica natural i seminatural (llits menors, mitjans i majors), en què la qualitat de l'aigua no presenta alteracions significatives.
3210 Rius naturals de Fenoscàndia.
3220 Rius alpins i la vegetació herbàcia de les ribes.
3230 Rius alpins amb vegetació llenyosa a les ribes de Myricaria germanica.
3240 Rius alpins amb vegetació llenyosa a les ribes de Salix elaeagnos.
3250 Rius mediterranis de cabal permanent amb Glaucium flavum.
3260 Rius de sòls de plana a montà amb vegetació de Ranunculion fluitantis i de Callitricho-Batrachion.
3270 Rius de ribes fangoses amb vegetació de Chenopodion rubri p.p. i de Bidention p.p.
3280 Rius mediterranis de cabal permanent del Paspalo-Agrostidion amb cortines vegetals riberenques de Salix i Populus alba.
32A0 Cascades tobàcies dels rius càrstics als Alps Dinàrics.
4010 Bruguerars humits atlàntics septentrionals d' Erica tetralix.
4020 * Bruguerars humits atlàntics de zones temperades d' Erica cillaris i Erica tetralix.
4040 * Bruguerars secs atlàntics costaners d' Erica vagans.
4050 * Bruguerars macaronèsics endèmics.
4080 Formacions subarbustives subàrtiques de Salix spp.
4090 Bruguerars oromediterranis endèmics amb argelaga.
40B0 Forest baix Potentilla fruticosa de Ròdope.
40C0 * Forest baix caducifoli pontosarmàtic.
5120 Formacions muntanyeses de Genista purgans.
5130 Formacions de Juniperus communis a bruguerars o pastures calcàries.
5140 * Formacions de Cistus palhinhae sobre bruguerars marítims.
5320 Formacions baixes d' Euphorbia pròximes als penya-segats.
5410 Matolls de tipus frigànic del Mediterrani occidental de cimeres de penya-segats ( Astragalo-Plantaginetum subulatae ).
5420 Matolls espinosos de tipus frigànic del Sarcopoterium spinosum.
5430 Matolls espinosos de tipus frigànic endèmics de l' Euphorbio-Verbascion.
6110 * Prats calcaris càrstics o basòfils de l' Alysso-Sedion albi.
6120 * Prats calcaris de sorres xèriques.
6180 Prats oròfils macaronèsics.
6190 Prats rupícoles panònics ( Stipo-Festucetalia pallentis ).
Formacions herboses seques seminaturals i fàcies de matoll.
6210 Prats secs seminaturals i fàcies de matoll sobre substrats calcaris ( Festuco-Brometalia ) (* paratges amb orquídies notables).
6220 * Zones subestèpiques de gramínies i anuals del Thero-Brachypodietea.
6230 * Formacions herboses amb Nardus, amb nombroses espècies, sobre substrats silicis de zones muntanyoses (i de zones submuntanyoses de l'Europa continental).
6250 * Pastures estèpiques panòniques sobre loess.
6260 * Estepes panòniques sobre arenes.
6270 * Pastures fenoscàndiques de baixa altitud, seques a oròfiles, riques en espècies.
6280 * Alvar nòrdic i lloses calcàries precambrianes.
62C0 * Estepes pontosarmàtiques.
Boscos esclerofil·les de pasturatge (deveses).
6310 Deveses perennifòlies de Quercus spp.
Prats humits seminaturals d'herbes altes.
6410 Prats amb molínies sobre substrats calcaris, torbosos o argilo-limònic ( Molinion caeruleae ).
6420 Prats humits mediterranis d'herbes altes del Molinion-Holoschoenion.
6430 Megaforbis eutrofs hidròfils de les orles de plana i dels sòls montà a alpí.
6440 Prats al·luvials inundables del Cnidion dubii.
6450 Prats al·luvials norboreals.
6510 Prats pobres de segada de baixa altitud ( Alopecurus pratensis, Sanguisorba officinalis ).
6520 Prats de segada de muntanya.
6530 * Prats arbrats fenoscàndics.
6540 Prats submediterranis del Molinio-Hordeion secalini.
TORBERES ALTES, TORBERES BAIXES (FENS I MIRES) I ÀREES PANTANOSES.
7120 Torberes altes degradades que encara es poden regenerar de manera natural.
7130 Torberes de cobertura (* per a les torberes actives).
7140 «Mires» de transició i fangars.
7150 Depressions sobre substrats torbosos del Rhynchosporion.
7160 Fonts riques en minerals i surgències de fens.
7210 * Torberes calcàries del Cladium mariscus i amb espècies del Caricion davallianae.
7220 * Fonts petrificants amb formació de tuf ( Cratoneurion ).
8110 Despreniments silicis dels sòls montà a nival ( Androsacetalia alpinae i Galeopsietalia ladani ).
8120 Despreniments calcaris i d'esquists calcaris dels sòls montà a nival ( Thlaspietea rotundifolii ).
8130 Despreniments mediterranis occidentals i termòfils.
8160 * Despreniments medioeuropeus calcaris dels sòls planters a montà.
Pendents rocallosos amb vegetació casmofítica.
8210 Pendents rocallosos calcícoles amb vegetació casmofítica.
8220 Pendents rocallosos silicis amb vegetació casmofítica.
8230 Penyals silicis amb vegetació pionera del Sedo-Scleranthion o del Sedo albi-Veronicion dillenii.
8310 Coves no explotades pel turisme.
8320 Camps de lava i excavacions naturals.
Boscos (sub)naturals d'espècies autòctones, en forest alta amb sotabosc típic, que responen a un dels criteris següents: estranys i residuals i/o que contenen espècies d'interès comunitari.
9020 * Boscos madurs caducifolis naturals hemiboreals, de Fenoscàndia, rics en epífits ( Quercus, Tilia, Acer, Fraxinus o Ulmus ).
9030 * Boscos naturals de les primeres fases de la successió de les àrees emergides costaneres.
9050 Boscos fenoscàndics de Picea abies rics en herbàcies.
9060 Boscos de coníferes sobre eskers fluvioglacials o relacionats amb aquests.
9120 Fagedes acidòfiles atlàntiques amb sotabosc d' Ilex i de vegades de Taxus ( Quercion robori-petraeae o Ilici-Fagenion ).
9160 Rouredes pedunculades o roges subatlàntiques i medioeuropees del Carpinion betuli.
9190 Rouredes madures acidòfiles de planures arenoses amb Quercus robur.
91A0 Rouredes madures de les Illes Britàniques amb Ilex i Blechnum.
91B0 Freixenedes termòfiles de Fraxinus angustifolia.
91E0 * Boscos al·luvials d' Alnus glutinosa i Fraxinus excelsior ( Alno-Padion, Alnion incanae, Salicion albae ).
91F0 Boscos mixtos de Quercus robur, Ulmus laevis, Ulmus minor, Fraxinus excelsior o Fraxinus angustifolia, a les riberes dels grans rius ( Ulmenion minoris ).
91G0 * Boscos panònics de Quercus petraea i Carpinus betulus.
91H0 * Boscos panònics de Quercus pubescens.
91J0 * Boscos de les Illes Britàniques amb Taxus baccata.
91K0 Boscos il·liris de Fagus sylvatica ( Aremonio-Fagion ).
91L0 Boscos il·liris de roures i carpes ( Erythronio-Carpinion ).
91M0 Boscos balcanicopanònics de roure turc i roure roig.
91Q0 Boscos calcòfils de Pinus sylvestris dels Carpats Occidentals.
91T0 Boscos centreeuropeus de pi silvestre i líquens.
91U0 Boscos esteparis sàrmates de pi silvestre.
91Z0 Bosquets de til·ler platejat de Moèsia.
91CA Boscos de pi silvestre de Ròdope i la serralada Balcànica.
9210 * Fagedes dels Apenins amb Taxus i Ilex.
9220 * Fagedes dels Apenins amb Abies alba i fagedes amb Abies nebrodensis.
9230 Rouredes galaicoportugueses amb Quercus robur i Quercus pyrenaica.
9240 Rouredes ibèriques de Quercus faginea i Quercus canariensis.
9270 Fagedes hel·lèniques amb Abies borisii-regis.
92B0 Formacions ripícoles de rius mediterranis de cabal intermitent, amb Rhododendron ponticum, Salix i altres.
Boscos esclerofil·les mediterranis.
9390 * Matolls i vegetació subarbustiva amb Quercus alnifolia.
Boscos de coníferes de muntanyes temperades.
9410 Boscos acidòfils de Picea dels sòls montà a alpí ( Vaccinio-Piceetea ).
9430 Boscos muntanyesos i subalpins de Pinus uncinata (* en substrats guixenc o calcari).
Boscos de coníferes de muntanyes mediterrànies i macaronèsiques.
9550 Pinedes endèmiques canàries.
a ) L'annex II és complementari de l'annex I quant a la realització d'una xarxa coherent de zones especials de conservació.
b ) Les espècies que apareixen en aquest annex estan indicades:
- Pel nom de l'espècie o subespècie, o
- Pel conjunt de les espècies pertanyents a un tàxon superior o a una part designada del tàxon esmentat.
Quan l'abreviatura «spp.» apareix després del nom d'una família o d'un gènere serveix per designar totes les espècies pertanyents a la família o gènere esmentat.
S'anteposa un asterisc (*) al nom d'una espècie per indicar que aquesta és prioritària.
La majoria de les espècies que apareixen en aquest annex estan incloses a l'annex IV.
Amb el símbol (o) col·locat al darrere del nom s'indiquen les espècies que apareixen en aquest annex i que no estan incloses a l'annex IV ni a l'annex V; amb el símbol (V) col·locat al darrere del nom s'indiquen les espècies que apareixen en aquest annex i també estan incloses a l'annex V, però no a l'annex IV.
Castor fiber (excepte les poblacions estonianes, letones, lituanes, finlandeses i sueques).
* Canis lupus (excepte la població estoniana; poblacions gregues: només les del sud del paral·lel 39; poblacions espanyoles: només les del sud del Duero; excepte les poblacions letones, lituanes i finlandeses).
Lynx lynx (excepte les poblacions estonianes, letones i finlandeses).
Ovis gmelini musimon (Ovis ammon musimon) (poblacions naturals — Còrsega i Sardenya).
Lampetra fluviali (V) (excepte les poblacions finlandeses i sueques).
Lampetra planeri (o) (excepte les poblacions estonianes, finlandeses i sueques).
Petromyzon marinus (o) (excepte les poblacions sueques).
Salmo salar (només en aigua dolça) (V) (excepte les poblacions finlandeses).
* Coregonus oxyrhynchus (poblacions anàdromes en alguns sectors del Mar del Nord).
Aspius aspius (V) (excepte les poblacions finlandeses).
Cobitis taenia (o) (excepte les poblacions finlandeses).
Etapa 1: avaluació en l'àmbit nacional de la importància relativa dels llocs per a cada tipus d'hàbitat natural de l'annex I i cada espècie de l'annex II (inclosos els tipus d'hàbitats naturals prioritaris i les espècies prioritàries).
A. Criteris d'avaluació del lloc per a un tipus donat d'hàbitat natural de l'annex I.
a ) Grau de representativitat del tipus d'hàbitat natural amb relació al lloc.
b ) Superfície del lloc compresa pel tipus d'hàbitat natural amb relació a la superfície total que comprengui el tipus d'hàbitat natural esmentat pel que fa al territori nacional.
c ) Grau de conservació de l'estructura i de les funcions del tipus d'hàbitat natural de què es tracti i possibilitat de restauració.
d ) Avaluació global del valor del lloc per a la conservació del tipus d'hàbitat natural en qüestió.
B. Criteris d'avaluació del lloc per a una espècie donada de l'annex II.
a ) Mida i densitat de la població de l'espècie que estigui present al lloc amb relació a les poblacions presents al territori nacional.
b ) Grau de conservació dels elements de l'hàbitat que siguin rellevants per a l'espècie de què es tracti i possibilitat de restauració.
c ) Grau d'aïllament de la població existent al lloc amb relació a l'àrea de distribució natural de l'espècie.
d ) Avaluació global del valor del lloc per a la conservació de l'espècie de què es tracti.
C. D'acord amb aquests criteris, les administracions públiques competents han de classificar els llocs que proposin a la llista nacional com a llocs que es poden classificar «d'importància comunitària», segons el seu valor relatiu per a la conservació de cadascun dels tipus d'hàbitat natural o de cadascuna de les espècies que figuren en els annexos I o II respectius, que es refereixen a aquests.
D. La llista esmentada ha d'incloure els llocs en què hi hagi els tipus d'hàbitats naturals prioritaris i les espècies prioritàries que hagin estat seleccionats per les administracions públiques competents d'acord amb els criteris enumerats als apartats A i B.
Etapa 2: avaluació de la importància comunitària dels llocs inclosos a les llistes nacionals.
Tots els llocs definits per les administracions públiques competents a l'etapa 1 en què hi hagi tipus d'hàbitats naturals i/o espècies prioritàries es consideren llocs d'importància comunitària.
Per a l'avaluació de la importància comunitària dels altres llocs inclosos a les llistes de les administracions públiques competents, és a dir, de la seva contribució al manteniment o al restabliment en un estat de conservació favorable d'un hàbitat natural de l'annex I o d'una espècie de l'annex II i/o a la coherència de Natura 2000, s'han de tenir en compte els criteris següents:
a ) El valor relatiu del lloc en l'àmbit nacional.
b ) La localització geogràfica del lloc amb relació a les vies migratòries d'espècies de l'annex II, així com la seva possible pertinença a un ecosistema coherent situat a un costat i a l'altre d'una o diverses fronteres interiors de la comunitat.
c ) La superfície total del lloc.
d ) El nombre de tipus d'hàbitats naturals de l'annex I i d'espècies de l'annex II existents al lloc.
e ) El valor ecològic global del lloc per a la regió o regions biogeogràfiques de què es tracti i/o per al conjunt del territori a què fa referència l'article 2, tant per l'aspecte característic o únic dels elements que l'integrin com per la combinació dels elements esmentats.
Gavia arctica, Calàbria àrtica.
Plegadis falcinellus, Capó reial.
Anser albifrons flavirostris, Oca riallera de Groenlàndia.
Tadorna ferruginea, Ànec canyella.
Circus cyaneus, Arpella pàl·lida.
Circus macrourus, Arpella pàl·lida russa.
Accipiter gentilis arrigonii, Astor de Còrsega i Sardenya.
Accipiter nisus granti, Esparver vulgar (subesp. de les Illes Canàries i arxipèlag de Madeira).
Aquila pomarina, Àguila pomerània.
Aquila adalberti, Àguila imperial ibèrica.
Perdix perdix hispaniensis, Perdiu xerra (subespècie ibèrica).
Sterna paradisaea, Xatrac àrtic.
Columba junoniae, Xixella canària.
Strix nebulosa, Gamarús de Lapònia.
Strix uralensis, Gamarús dels Urals.
Apus caffer, Falciot cuablanc africà.
Fringilla coelebs ombriosa, Pinsà comú.
Loxia scotica, Trencapinyes escocès.
Pyrrhula murina, Pinsà borrones de les Açores.
Les espècies que consten en aquest annex estan indicades:
–pel nom de l'espècie o subespècie, o
–pel conjunt de les espècies pertanyents a un tàxon superior o a una part designada d'aquest tàxon.
L'abreviatura «spp.» a continuació del nom d'una família o d'un gènere serveix per designar totes les espècies que pertanyen a aquesta família o gènere.
Totes les espècies excepte Glis glis i Eliomys quercinus.
Canis lupus (excepte les poblacions gregues al nord del paral·lel 39, les poblacions estonianes, les poblacions espanyoles del nord del Duero, les poblacions búlgares, letones, lituanes, poloneses i eslovaques i les poblacions finlandeses dins de l'àrea de gestió del ren, tal com es defineix a l'apartat 2 de la Llei finlandesa número 848/90, de 14 de setembre de 1990, sobre la gestió del ren).
Lynx lynx (excepte la població estoniana).
Ovis gmelini musimon (Ovis ammon musimon) (poblacions naturals - Còrsega i Sardenya).
Vipera seoanni (excepte les poblacions espanyoles).
Coregonus oxyrhynchus (poblacions anàdromes d'alguns sectors del Mar del Nord, excepte les poblacions finlandeses).
La lletra b de l'annex V conté totes les espècies vegetals enumerades a la lletra b de l'annex II (amb excepció de les briofites de l'annex II, apartat b ), més les que s'esmenten a continuació:
Les espècies que apareixen en aquest annex estan indicades:
pel nom de l'espècie o subespècie, o
pel conjunt de les espècies pertanyents a un tàxon superior o a una part designada d'aquest tàxon.
Quan l'abreviatura «spp.» apareix després del nom d'una família o d'un gènere serveix per designar totes les espècies pertanyents a aquesta família o gènere.
Canis lupus (poblacions espanyoles al nord del Duero, poblacions gregues al nord del paral·lel 39, poblacions finlandeses dins de l'àrea de gestió del ren, tal com defineix l'apartat 2 de la Llei finlandesa número 848/90, de 14 de setembre de 1990, sobre la gestió del ren; poblacions búlgares, letones, lituanes, estonianes, poloneses i eslovaques).
Lynx lynx (població estoniana).
Totes les espècies no esmentades a l'annex IV.
Totes les espècies no esmentades a l'annex V.
Coregonus spp. (excepte Coregonus oxyrhynchus -poblacions anàdromes d'alguns sectors del Mar del Nord).
Salmo salar (només en aigua dolça).
a ) mitjans massius o no selectius.
– animals cecs o mutilats utilitzats com a reclams.
– gravadors i magnetòfons, aparells electrocutants, dispositius elèctrics i electrònics que poden matar o atordir.
– fonts lluminoses artificials, miralls, dispositius per il·luminar els blancs, dispositius de visor que incloguin un convertidor d'imatge o un amplificador d'imatge electrònic per a tir nocturn.
– armes semiautomàtiques o automàtiques el carregador de les quals pugui contenir més de dos cartutxos.
– trampes no selectives en el seu principi o en les seves condicions d'ús.
– xarxes, llaços (només per a aus), ceps, trampes-cep, verins, esquers enverinats o tranquil·litzants.
– hams (llevat per a l'exercici de la pesca).
– vaixells de motor (llevat per a l'exercici de la pesca).
I. Unitats geològiques més representatives
Estructures i formacions geològiques singulars de l'orogen varisc al massís Ibèric.
Estructures i formacions geològiques singulars del basament, unitats al·lòctones i cobertora mesocenozoica de les serralades alpines.
Estructures i formacions geològiques singulars de les conques cenozoiques continentals i marines.
Dipòsits, sòls edàfics i formes de modelat singulars representatius de l'acció del clima actual i del passat.
Dipòsits i formes de modelat singulars d'origen fluvial, lacustre i eòlic.
Dipòsits i formes de modelat costaners i litorals.
Sistemes càrstics en carbonats i evaporites.
Contextos geològics d'Espanya de rellevància mundial
Xarxa fluvial, ranyes i relleus apalatxians del massís Ibèric.
Costes de la península Ibèrica.
Sistemes càrstics en carbonats i evaporites de la península Ibèrica i les Balears.
Successions estratigràfiques del Paleozoic inferior i mitjà del massís Ibèric.
El carbonífer de la zona cantàbrica.
El rifting de Pangea i les successions mesozoiques de les serralades Bètica i Ibèrica.
Fòssils i icnofòssils del Mesozoic continental de la península Ibèrica.
Seccions estratigràfiques del límit Cretàcic-Paleogen.
Conques sinorogèniques del sud dels Pirineus.
Conques cenozoiques continentals i jaciments de vertebrats associats del Llevant espanyol.
Episodis evaporítics messinians (crisi de salinitat mediterrània).
Jaciments de vertebrats del Pliocè i Plistocè espanyols.
Vulcanisme neogen i quaternari de la península Ibèrica.
Edificis i morfologies volcàniques de les illes Canàries.
Extensió miocènica al domini d'Alborán.
Mineralitzacions de mercuri de la regió d'Almadén.
Les mineralitzacions de Pb-Zn i Fe de l'urgonià de la conca bascocantàbrica.
Complexos ofiolítics de la península Ibèrica.