Capítol I - Disposicions addicionals
Canvis de qualificació i afectació
La disposició final segona, apartat 3, de la Llei 21/2001, de 28 de desembre, de mesures fiscals i administratives, va autoritzar el Govern perquè, en el termini màxim d'un any des de l'entrada en vigor d'aquesta Llei, elabori un text refós de la Llei 11/1981, de 7 de desembre, de patrimoni de la Generalitat de Catalunya, amb la incorporació de les modificacions que s'hi introdueixin mitjançant aquesta Llei i les introduïdes per les lleis de pressupostos posteriors a l'entrada en vigor de l'esmentada Llei, i per les disposicions següents:
Decret legislatiu 15/1994, de 26 de juliol, pel qual s'adequa la Llei 11/1981, de 7 de desembre, de patrimoni de la Generalitat de Catalunya, a la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de règim jurídic de les administracions públiques i del procediment administratiu comú.
Llei 9/1997, de 23 de juny, sobre la participació de la Generalitat de Catalunya, en societats mercantils i civils i de modificació de les lleis 11/1981, 10/1982 i 4/1985.
Llei 17/1997, de 24 de desembre, de mesures administratives i d'organització.
Llei 25/1998, de 31 de desembre, de mesures administratives, fiscals i d'adaptació a l'euro.
Llei 4/2000, de 26 de maig, de mesures fiscals i administratives.
Llei 15/2000, de 29 de desembre, de mesures fiscals i administratives.
Així mateix, l'apartat 3 de la disposició final quarta va establir que l'autorització per a la refosa incloïa també la facultat de regularitzar, aclarir i harmonitzar aquestes disposicions, així com l'obligació d'efectuar la conversió a la unitat monetària euro de tots els imports a què fan referència les disposicions que han d'integrar el text refós.
Excepcionalment, per a facilitar el manteniment de l'oferta durant la tramitació de l'expedient previ a la formalització del contracte d'arrendament, i sempre que ho permetin els usos jurídics dels països on radiquin els béns, es pot dipositar com a garantia una quantitat equivalent no superior a tres mesos de lloguer.
Aquestes actuacions s'han de comunicar a efectes d'inventar.
La desafectació dels béns de domini públic de la Generalitat correspon a la persona titular del departament competent en matèria de patrimoni.
Abans, però, la unitat directiva competent en matèria de patrimoni ha d'instruir un expedient que acrediti que no és necessària l'afectació a l'ús general o als serveis públics.
Aquest procediment no és necessari quan la desafectació es produeix a conseqüència d'un expedient d'atermenament del domini públic.
Del resultat de l'expedient, se n'ha de donar compte al Departament d'Economia i Finances.
La desafectació dels béns transferits de l'Estat a la Generalitat s'ha de fer d'acord amb el que estableixin les lleis.
El Departament d'Economia i Finances pot iniciar el procediment de desafectació dels béns immobles de domini públic que, amb la comprovació prèvia corresponent, no siguin utilitzats pels departaments que els tenen assignats.
L'aprovació dels expedients d'alienació dels béns immobles no afectats a l'ús general o al servei públic correspon al conseller o consellera d'Economia i Finances si el valor del bé, segons taxació pericial, és inferior a quinze milions d'euros, i al Govern, a proposta del Departament d'Economia i Finances, si el valor del bé, també segons taxació pericial, és igual o superior a la dita quantitat.
Així mateix, correspon al Govern d'aprovar l'alienació directa de béns immobles, sigui quin sigui llur valor, que s'hagin de continuar utilitzant temporalment per a la prestació de serveis.
L'acord d'alienació d'aquests immobles pot autoritzar la formalització de contractes d'arrendament o l'arrendament financer dels immobles.
S'ha de donar compte al Parlament dels expedients d'alienació de béns immobles de valor superiora trenta milions d'euros.
L'alienació de béns immobles o drets reals es pot fer per subhasta pública, per concurs públic o per adjudicació directa, d'acord amb l'apartat 5.
El procediment ordinari per a l'alienació és la subhasta.
Només s'utilitza el concurs en els supòsits i amb les formalitats que s'estableixin per reglament, i l'adjudicació recau en el licitador que en conjunt fa la proposició més avantatjosa.
Mentre no es produeixi el desenvolupament normatiu, el procediment del concurs es regeix pel que estableix la normativa patrimonial sobre l'adquisició de béns immobles.
Les alienacions de béns immobles es poden formalitzar en document administratiu, que és títol suficient per a la inscripció en el Registre de la Propietat, quan l'adquirent és una altra administració pública, organisme o entitat vinculada.
L'alienació de béns immobles mitjançant subhasta pública pot ésser acordada per lots.
Per a concórrer a les subhastes, els licitadors han de constituir una garantia que ha de fixar l'òrgan competent en l'aprovació dels expedients d'alienació, si bé mai pot ésser inferior a l'equivalent al 5% ni superior al 25% de la quantitat fixada com a tipus de licitació.
En el cas d'alienació directa, abans de l'aprovació de l'alienació, l'interessat o interessada ha d'haver dipositat en concepte de garantia l'equivalent al 25% del preu de venda, determinat per taxació pericial.
Les garanties s'han de constituir en la caixa general de dipòsits de la Generalitat, a disposició del conseller o consellera d'Economia i Finances, en qualsevol de les formes establertes reglamentàriament.
Si es constitueixen en metàl·lic, en cas que es formalitzi l'alienació, aquestes prenen la consideració de quantitat lliurada a compte del preu a satisfer per l'adquirent.
Si per causa imputable a l'interessat o interessada no s'arriba a formalitzar l'alienació, el dipòsit constituït s'aplica al tresor de la Generalitat en concepte de penalitat i la mesa pot oferir l'adjudicació al licitador o licitadora que hagi formulat la segona millor postura.
Es pot acordar l'adjudicació directa en els supòsits següents:
a) Quan l'adquirent és una altra administració pública, persona jurídica de dret públic o privat que pertany al sector públic, o una entitat sense ànim de lucre, declarada d'utilitat pública.
b) Quan l'immoble sigui necessari per a donar compliment a una funció de servei públic o a la realització d'un fi d'interès general per una persona diferent de les previstes per la lletra a.
c) Quan la subhasta o concurs promoguts per l'alienació dels béns o drets es declarin deserts o resultin fallits i, sempre que no hagi transcorregut més d'un any des de la celebració de la subhasta o el concurs.
d) Quan la venda s'efectuï a favor d'un o més copropietaris o a favor de qui posseeix un dret d'adquisició preferent reconegut per la llei.
e) Quan, per raons excepcionals, es consideri convenient efectuar la venda a favor de l'ocupant de l'immoble i sempre que aquest hi tingui dret reconegut, d'acord amb la normativa aplicable.
f) Quan es tracti de solars o parcel·les sobrants de vies públiques que per llur forma o extensió són no edificables i llur alienació es faci a favor d'un propietari confrontant.
g) Quan es tracti de finques rústiques inexplotables i llur venda s'efectuï a un propietari confrontant.
Si diversos interessats es troben en un mateix supòsit d'adjudicació directa, l'adjudicació s'ha de resoldre segons l'interès general concurrent en el cas concret.
Amb relació a l'alienació a què fan referència les lletres f i g s'ha de seguir el procediment establert per reglament.
h) Quan el valor de taxació del bé no excedeixi de quaranta mil euros i s'incorporin tres ofertes al procediment, sempre que sigui possible.
L'òrgan competent per a alienar béns o drets pot admetre el pagament ajornat del preu de venda, per un període no superior a deu anys i sempre que el pagament de les quantitats ajornades es garanteixi suficientment mitjançant condició resolutòria explícita, hipoteca, aval bancari, assegurança de caució o una altra garantia suficient usual en el mercat.
L'interès de l'ajornament no pot ésser inferior a l'interès legal del diner.
En tot cas, el bé immoble adquirit per títol de successió intestada s'ha de destinar al compliment de polítiques d'habitatge social, sia directament, sia reinvertint el producte obtingut en alienar-les, segons les seves característiques, en els termes que estableix la normativa civil aplicable.
De manera excepcional, també es pot acordar l'adjudicació directa d'un immoble provinent d'una herència intestada, de forma motivada i amb un informe previ favorable de la unitat directiva en matèria de patrimoni, atenent la peculiaritat del bé, o la urgència de l'alienació, o per raó de les limitacions del mercat immobiliari de la localitat en què està situat el bé.
Correspon al titular del departament competent en matèria de patrimoni acordar l'alienació dels béns mobles.
La resolució que acordi l'alienació implica la desafectació dels béns.
L'alienació de béns mobles s'ha de fer mitjançant subhasta pública i es pot acordar per béns individualitzats o per lots, seguint el mateix procediment que es preveu per a l'alienació de béns immobles.
La publicitat de la subhasta d'aquests béns mobles, quan llur valor és inferior a 60.000 euros, pot basar-se exclusivament en mitjans electrònics, si així ho decideix l'òrgan competent per a acordar l'alienació.
No obstant l'anterior, l'alienació pot efectuar-se de manera directa en els mateixos supòsits a què es refereix l'article 18.5, si bé, amb relació a l'apartat h de l'article 18.5, per als béns mobles el valor no ha d'excedir de 6.000 euros.
Igualment es pot acordar l'alienació directa quan es tracta de béns obsolets, peribles o deteriorats per l'ús.
En el supòsit d'alienació directa dels béns mobles no es requereix l'establiment de cap garantia.
Si es tracta d'obres d'art o d'objectes d'interès històric, arqueològic o artístic l'aprovació correspon al Govern; però correspon al Parlament, per mitjà d'una llei, si el valor, segons taxació pericial, excedeix de 500.000 euros.
No obstant el que estableix l'article 18.3, quan l'alienació directa de béns mobles sigui procedent no es requereix l'establiment de cap garantia.
El departament competent en matèria de patrimoni pot acordar la cessió gratuïta o amb contraprestació de béns mobles i de l'ús dels drets de la propietat intel·lectual a favor d'entitats vinculades a la Generalitat o a favor de qualsevol administració pública, o a favor de corporacions públiques o privades sense ànim de lucre, per a finalitats d'utilitat pública o d'interès social.
Així mateix, els departaments que tenen assignats drets de propietat intel·lectual poden signar convenis de cooperació amb les entitats esmentades que tinguin per objecte un intercanvi de programari.
Els béns mobles que la Generalitat ha adquirit per títol de successió intestada es poden alienar per subhasta pública en els termes d'aquesta llei i de la normativa reguladora de les herències intestades.
La persona titular del departament competent en matèria de patrimoni, amb l'informe previ favorable de la unitat directiva competent en matèria de patrimoni, i sempre amb la incorporació de tres ofertes, pot acordar l'alienació directa dels béns mobles, atenent la peculiaritat del bé o la urgència de l'alienació o per raons de les limitacions del mercat.
Si es tracta d'obres d'art o d'objectes d'interès històric, arqueològic o artístic, amb l'informe previ favorable de la unitat directiva competent en matèria de patrimoni, i a proposta de la persona titular del departament competent en matèria de patrimoni, l'aprovació correspon al Govern.
Quan l'alienació directa sigui procedent no es requereix l'establiment de cap garantia.
El producte de la venda s'ha de destinar a donar compliment a les finalitats que estableix la normativa civil aplicable.
Mitjançant acord, el Govern, a proposta de la persona titular del departament competent en matèria de patrimoni, pot cedir gratuïtament el domini de béns immobles patrimonials de la Generalitat a favor d'altres administracions o institucions públiques o entitats privades sense ànim de lucre que hagin d'utilitzar-los per a finalitats d'utilitat pública o d'interès social.
En els mateixos termes i condicions, la persona titular del departament competent en matèria de patrimoni, mitjançant resolució, pot cedir gratuïtament l'ús dels béns immobles patrimonials de la Generalitat.
Les cessions autoritzades per l'apartat 1 requereixen la iniciació i la tramitació del expedient corresponent per la Direcció General del Patrimoni de la Generalitat.
En aquest expedient hi ha de figurar la descripció física i jurídica dels béns, la taxació pericial corresponent i l'informe de la dita direcció general, on consti que el bé a cedir no és necessari per a la Generalitat i que queda justificada l'adequació dels béns a l'ús i les finalitats que condicionen la cessió.
L'acord o la resolució de cessió sempre ha de consignar l'ús concret i les finalitats a què les entitats cessionàries han de destinar els béns i el termini per a complir les finalitats i per a ésser destinats els béns, i ha d'establir el dret de reversió automàtica de ple dret al patrimoni de la Generalitat per al cas que els béns cedits no es destinin a l'ús determinat o deixin d'ésser-hi destinats en els terminis fixats.
El dret de reversió a què es refereix l'apartat 3 produeix plens efectes en el mateix moment que s'acrediti, mitjançant acta notarial notificada en forma, que els béns cedits no es destinen a les finalitats previstes.
El dret de reversió recau sobre els béns pròpiament cedits, i també sobre les construccions, les instal·lacions i les millores amb totes les seves pertinences i accessions existents en els dits béns, sense que l'ens cessionari tingui cap dret a ésser-ne indemnitzat, sens perjudici del dret de la Generalitat de rebre, havent-ne fet la taxació pericial, el valor dels danys i del detriment causat en els béns que són objecte de reversió.
La resolució de cessió d'ús o la publicació al Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya de l'acord de cessió del domini porta implícita la desafectació dels béns objecte de cessió sense cap altre requisit.
Les cessions gratuïtes de béns immobles o de drets reals sobre aquests béns es poden formalitzar en document administratiu, que és títol suficient per a la seva inscripció en el Registre de la Propietat, quan el cessionari sigui una altra administració pública, organisme o entitat vinculada.
L'ús de béns immobles de domini públic fet per persones o entitats determinades que impliqui la limitació o l'exclusió d'altres exigeix l'atorgament d'un permís d'ocupació temporal per part de la persona titular de la secretaria general del departament competent en matèria de patrimoni, si no implica la realització d'obres de caràcter permanent.
Aquest permís es pot atorgar per un termini màxim de tres anys, que es pot prorrogar per causa degudament justificada, si bé pot ésser lliurement revocat en qualsevol moment per l'Administració.
Si els sol·licitants són més d'un, s'han d'observar sempre les regles de publicitat i de concurrència.
El permís d'ocupació temporal es pot atorgar gratuïtament o amb contraprestació, atenent la finalitat o l'ús per part de l'ocupant.
La persona titular de la secretaria general que tingui assignat un bé immoble demanial pot autoritzar-ne, sia de manera gratuïta o amb contraprestació, l'ocupació temporal, sempre que el termini no sigui superior a un mes, o per a la organització de seminaris, conferències, presentacions o usos anàlegs.
En l'autorització s'han de fixar les condicions d'utilització de l'immoble, i s'hi ha d'establir el que sigui necessari per tal que no interfereixi en el bon funcionament dels serveis.
L'autorització s'ha de notificar a la unitat directiva competent en matèria de patrimoni en el termini dels cinc dies següents, a comptar de l'atorgament de l'autorització.
1.Quan l'ús dels béns especificats per l'article 28 requereixi l'execució d'obres de caràcter permanent, aquest ha d'ésser atorgat mitjançant concessió administrativa.
L'atorgament de concessions sobre béns de domini públic correspon a la persona titular del departament competent en matèria patrimonial, i s'ha d'efectuar en règim de concurrència, si bé es pot acordar l'atorgament directe en els supòsits a què es refereix l'article 18.5 o si es donen circumstàncies especials justificades degudament.
Les concessions sobre béns de domini públic amb relació a propietats administratives especials s'han de regular per llur normativa pròpia i, supletòriament, per aquesta llei.
En cap cas no poden ésser titulars de concessions demanials les persones que es troben afectades per alguna de les prohibicions de contractar regulades per la legislació de contractes del sector públic.
Si, amb posterioritat a l'atorgament de la concessió, el concessionari incorre en alguna de les prohibicions per a contractar, es produeix l'extinció de la concessió, sense dret a indemnització.
Sigui quin sigui el procediment que s'hagi seguit per a l'adjudicació, un cop atorgada la concessió demanial s'ha de procedir a formalitzar-la en document administratiu.
Aquest document és suficient per a inscriure la concessió en el Registre de la Propietat.
Les concessions s'han d'atorgar per termini determinat, si bé el termini màxim de durada, pròrrogues incloses, no pot ésser superior a 75 anys, llevat que s'estableixi un termini inferior en les normes especials que li siguin aplicables.
Les concessions demanials es poden atorgar amb caràcter gratuït o amb contraprestació.
Poden ésser gratuïtes en els supòsits en què la utilització privativa o l'aprofitament del bé de domini públic no comporti una utilitat econòmica per al concessionari, o, en el cas que la comporti, si la utilització o l'aprofitament comporta condicions o contraprestacions per al beneficiari que l'anul·len o la fan irrellevant.
Els béns patrimonials de la Generalitat que no interessa d'alienar s'han d'explotar d'acord amb el criteri de més rendibilitat, en les condicions usuals en la pràctica civil o mercantil.
Els arrendaments a particulars i qualsevol altra forma de cessió acordada en virtut de l'apartat 1 s'han de subjectar als principis de publicitat i de concurrència.
El conseller o consellera del departament competent en matèria de patrimoni pot acordar l'explotació de béns patrimonials quan l'explotació s'hagi d'instrumentar amb subjecció a la legislació reguladora dels arrendaments rústics o urbans.
La persona titular de la unitat directiva competent en matèria de patrimoni pot autoritzar l'ús dels béns patrimonials immobles per un termini inferior a dos mesos, o per a l'organització de seminaris, conferències, presentacions o usos anàlegs.
L'atorgament de l'autorització ha de fixar les condicions de la utilització de l'immoble i pot ésser de caràcter gratuït o amb contraprestació, atenent la utilització del bé per part de la persona autoritzada.
Les entitats o els organismes que depenen de l'Administració de la Generalitat i les que, sigui quina sigui la seva forma jurídica, tinguin participació majoritària de la Generalitat, quan contractin serveis d'assegurances, han de sol·licitar, prèviament a la licitació pública o invitació a persones candidates, l'informe tècnic de la direcció general competent en matèria de patrimoni.
L'informe, que té caràcter preceptiu, ha d'analitzar les condicions econòmiques i tècniques que regulen la contractació i llur adequació a la normativa sectorial i a la gerència de riscos de la Generalitat.
L'emissió de l'informe a què fa referència l'apartat 1 té per objecte especialment el plec de prescripcions tècniques i el pressupost de licitació i, a tal efecte, cal trametre a la direcció general competent en matèria de patrimoni l'expedient de contractació.
L'informe s'ha d'emetre en el termini de quinze dies hàbils a comptar de la recepció de la sol·licitud.
En el termini dels quinze dies posteriors a la formalització del contracte o de la pòlissa d'assegurances se n'ha d'enviar una còpia a la direcció general esmentada.
Si es tramita una modificació del contracte d'assegurances, es requereix, abans del tràmit d'audiència amb l'entitat asseguradora, un informe previ sobre les noves condicions, segons les determinacions de l'apartat 1.
Una vegada formalitzada la modificació, s'ha de comunicar en el termini de quinze dies a la direcció general competent en matèria de patrimoni, i cal aportar el suplement o l'apèndix corresponent.
Les renovacions dels contractes d'assegurances que no alterin llurs condicions s'han de comunicar, en el termini de quinze dies, després de formalitzar-les amb l'entitat asseguradora.
Totes les comunicacions entre els òrgans es poden fer per mitjans electrònics.
a) Els béns immobles i els drets reals sobre aquests béns.
b) Els drets d'arrendament i qualsevol altre de caràcter personal en virtut del qual s'atribueixi a la Generalitat l'ús o gaudiment d'immobles aliens.
c) Els béns mobles i els drets sobre aquests béns, ja siguin reals o personals.
d) Els drets immaterials de la propietat industrial i intel·lectual.
e) Les accions i participacions en el capital de societats mercantils..
f) Les concessions administratives a favor de la Generalitat.