projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
Cetemmsa, centre de tecnologia i serveis d'R+D amb seu a Mataró, participa en el projecte CONPASS, que té com a objectiu dotar els vagons de tren de noves funcionalitats mitjançant materials intel·ligents.
El projecte, que finalitzarà el 2012, suposa una inversió global de 2,5 milions d'euros i la participació de més de 20 enginyers tècnics i investigadors.
L'objectiu d'aquesta iniciativa serà la construcció de vagons amb seients autoescalfables, il·luminació mitjançant productes tèxtils lumínics i finestretes amb vidres que s'adapten a la radiació solar de cada moment.
A més de Cetemmsa, encarregada del desenvolupament dels materials que incorporaran les noves funcionalitats, participen en el projecte l'empresa de transport ferroviari Alstom -que encapçala la recerca-, Trebortex (tèxtil), Trety (automoció) i JVV (il·luminació).
CONPASS forma part del Programa Nuclis Cooperatius promogut per ACC1Ó, l'agència de suport a la competitivitat de l'empresa catalana de la Generalitat de Catalunya.
L'objectiu d'aquest programa és impulsar projectes empresarials de recerca industrial i desenvolupament experimental presentats conjuntament per diverses empreses, realitzats a Catalunya i que suposin l'obtenció de productes i processos nous o que millorin tecnològicament els ja existents.
Cetemmsa, amb una trajectòria de més de 18 anys dedicada a millorar la competitivitat de diversos productes, centra la seva activitat en l'àmbit de la recerca i el desenvolupament de materials intel·ligents – Smart materials i Smart objects – amb capacitat per aportar noves utilitats a un ampli ventall de sectors econòmics.
Forma part de la xarxa TECNIO de la Generalitat, que aglutina els principals agents experts en investigació aplicada i transferència tecnològica de Catalunya, i està reconeguda com a Centre d'Innovació Tecnològica pel Ministeri de Ciència i Innovació.
A més, Cetemmsa gaudeix des de 2009 d'un ajut Talent Empresa (TEM-DGR) amb el qual es subvenciona el contracte d'una doctora en química.
L'objectiu d'aquests ajuts és contribuir al desenvolupament i millora de la competitivitat del sector productiu mitjançant la contractació de personal qualificat en àrees d'interès de les empreses.
La nova motocicleta elèctrica sense emissions contaminants, la més eficient del mercat actual, es presentarà la primera setmana de novembre a la Fira de Milà i es començarà a fabricar al 2011 amb el nom MIUS 4.0.
Aquest projecte, impulsat per ACC1Ó, ha estat desenvolupat per sis empreses catalanes.
La moto elèctrica ja és una realitat a Catalunya.
El conseller d'Innovació, Universitats i Empresa, Josep Huguet, acompanyat d'Inocencio González, gerent del Clúster de la Moto, va presentar el passat 27 d'octubre al Palau Robert aquest nou projecte que ha estat realitzat, en totes les seves fases, per empreses catalanes, des del disseny, fins a l'enginyeria, passant per l'R+D i la fabricació.
Sis empreses punteres del sector de les dues rodes, Rieju, Arianetech Ingeniería, JJuan, Guilera, Beon Automotive i Advanced Frame Technology, han fet possible aquest prototip, gràcies al suport d'ACC1Ó, que des del 2007 ha impulsat el clúster de fabricants i proveïdors de motocicletes de Catalunya de forma contínua i el projecte MIUS, en particular, mitjançant el programa de nuclis cooperatius d'R+D.
La MIUS 4.0 és un escúter elèctric de roda alta, robust i molt lleuger.
Pesa 85 kg i, per la seva ergonomia, és una moto que s'adapta fàcilment a les mides de diferents conductors.
Les bateries es carreguen en menys de 6 hores i està equipada amb un sistema de diagnòstic accessible mitjançant la connexió a un PC, on també es podrà configurar la seva potència.
Unes característiques que fan que aquest vehicle sigui únic al mercat actual.
La MIUS 4.0 té una eficiència del 92%, superior als escúters elèctrics que es troben al mercat i que només arriben al 80%.
Pensada per a un ús urbà, la seva autonomia va de 45 km a 50 km i pot arribar a una velocitat de 65 km/h.
Tot això és possible perquè el vehicle s'ha fabricat amb prestacions limitades per maximitzar-ne l'autonomia i amb un sistema de llums eficients de baix consum mitjançant LED.
Amb tot, és possible connectar-lo amb un GPS i pot tenir funcions multimèdia mitjançant la integració d'un Iphone.
L'escúter s'ha fabricat tenint molt en compte la seguretat dels usuaris.
El sistema de frenada és integral, amb discos als dos eixos, i els pneumàtics tenen un baix coeficient de fregament.
Això fa que, en cas de caiguda, uns topalls de niló evitaran que la carrosseria es malmeti, al mateix temps que un sensor d'inclinació interromprà el flux de corrent del motor.
Amb aquest projecte Catalunya vol posicionar-se com un referent mundial en la indústria del vehicle elèctric.
L'empresa Atbach (Ajudes Tècniques Bach), amb seu a Sant Cugat del Vallès, porta des del 2008 fabricant monocicles que s'acoblen al davant d'una cadira de rodes i possibiliten fer-la avançar amb el moviment dels braços.
L'empresa va ser guardonada l'any 2010 per la Diputació de Barcelona amb el premi a la iniciativa empresarial amb més responsabilitat social.
Atbach va néixer l'any 2005 quan els germans Lluís i Pau Bach, un cop enllestits els seus estudis d'enginyeria tècnica mecànica i informàtica, van provar sort en el món de l'empresa després de realitzar un curs d'autoocupació organitzat per l'Ajuntament de Sant Cugat.
Actualment, amb una plantilla de set treballadors i una facturació de 400.000 € el darrer exercici, l'empresa fabrica, importa i distribueix diversos productes de gamma alta per a discapacitats.
Entre els seus productes destaca el Handbike Batec, una bicicleta de mà que consisteix en un monocicle que s'enganxa de manera molt senzilla a una cadira de rodes, de manera que l'usuari no s'ha d'aixecar ni necessita ajuda externa per col·locar-lo.
L'objectiu d'aquest enginy és que l'usuari discapacitat pugui transformar la seva cadira de rodes en una bicicleta amb la mateixa facilitat que les persones que caminen poden pujar i baixar d'una bicicleta convencional.
L'enginy permet a l'usuari sentir-se molt àgil quan es desplaça ja que ha de fer molta menys força que no pas quan condueix una cadira de rodes.
A més, quan es connecta el monocicle, les rodes davanteres de la cadira s'aixequen i deixen de tocar el terra, cosa que converteix el vehicle en un tricicle i millora la seva adaptabilitat a terrenys que no són plans.
El Handbike Batec, desenvolupat pels germans Bach, s'adreça sobretot a les persones que tenen alguna discapacitat a les extremitat inferiors.
A més del model manual, que es condueix amb els braços, n'hi ha un d'elèctric, que funciona gràcies a una bateria que té una autonomia d'uns vint quilòmetres.
A part de les bicicletes de mà, l'empresa comercialitza altres productes per a discapacitats, com per exemple, entre d'altres, una cadira de rodes per a la platja que permet passejar per la sorra i entrar a l'aigua.
L'empresa catalana Drassanes Dalmau construeix al port d'Arenys de Mar l'Eco Slim, un catamarà ecològic amb capacitat per a 150 persones que funciona amb energia elèctrica.
L'embarcació, que compta amb un sistema de propulsió dissenyat per un equip de la Universitat Politècnica de Catalunya (UPC), és la primera nau de navegació marítima ecològica de l'Estat espanyol i la més gran d'Europa.
L'Eco Slim, amb una eslora de 24 metres i una amplada de 10 metres i mig, està destinat principalment al turisme i pot navegar a més de 8 nusos.
L'embarcació funciona a partir de la combinació de l'energia generada per panells solars, turbines eòliques, piles d'hidrogen i generadors tèrmics dièsel-elèctrics, la qual cosa redueix l'impacte ambiental a l'aire i al medi marí i evita la contaminació acústica.
Actualment a Europa hi ha embarcacions similars propulsades amb energia elèctrica, però són de navegació fluvial interior i no tenen la mateixa capacitat.
Una de les innovacions més importants que ha suposat l'Eco Slim ha estat el disseny i el sistema de construcció del buc, desenvolupat per Drassanes Dalmau amb l'ajut de l'oficina tècnica ISONAVAL, ja que es tracta del primer casc que es construeix a l'Estat espanyol per parts mitjançant el sistema d'infusió al buit.
Gràcies a aquest innovador sistema de disseny i construcció, s'ha reduït, respecte dels models convencionals, el pes de l'embarcació un 50% i la resistència hidrodinàmica un 20%, la qual cosa fa que per a la propulsió del vaixell es necessiti un motor menys potent.
Una altra innovació del vaixell ha estat el sistema de propulsió, dissenyat per l'Escola Tècnica Superior d'Enginyeria Industrial de Barcelona (ETSEIB) i la Facultat de Nàutica de Barcelona (FNB), ambdues de la UPC, basat en la utilització de dos motors elèctrics d'alt rendiment connectats a un grup electrogen dièsel i un conjunt de 90 bateries de plom.
Aquestes bateries, alhora, es poden carregar connectades a una presa de terra (generador), però també a través dels dos aerogeneradors i de les 40 plaques solars instal•lades a la coberta de l'embarcació.
Amb aquest sistema de propulsió, el catamarà disposa d'una capacitat per navegar durant 4 hores seguides a 6 o 7 nusos i la càrrega del motor i les bateries es fa en una hora i mitja.
D'altra banda, l'equip de la UPC també ha dissenyat el programari, tant del driver de l'embarcació (el sistema que fa que el motor s'engegui i s'aturi) com del gestor electrònic.
L'Eco Slim, que s'ha finançat amb un ajut del Centre de Desenvolupament Tecnològic Industrial (CDTI) del Ministeri de Ciència i Innovació, va ser presentat el passat 31 de març en l'avarament al port d'Arenys de Mar.
La Universitat Autònoma de Barcelona (UAB) lidera el consorci internacional T-TRANS (Enhancing the transfer of Intelligent Transportation System innovations to the market) amb l'objectiu de promoure la innovació en sistemes intel·ligents de transport a escala europea.
Recentment, aquesta iniciativa ha rebut 1,5 milions d'euros procedents del 7è Programa marc de recerca de la Unió Europea.
El projecte T-TRANS, en funcionament des del setembre del 2012 i amb una durada de dos anys, té com a objectiu estudiar els mecanismes d'innovació dels sistemes intel·ligents de transport (SIT) i identificar les millors pràctiques i directrius per portar les innovacions d'aquests productes i serveis al mercat.
Aquesta iniciativa preveu l'estudi de la integració de vehicles elèctrics en les xarxes de distribució de mercaderies, l'aplicació gradual de noves tecnologies de control de facturació del transport aeri basades en la demanda, l'increment de l'eficiència i la sostenibilitat de les cadenes logístiques o el desplegament de noves tecnologies en la xarxa ferroviària europea per augmentar-ne la rendibilitat, entre d'altres.
A més, el projecte inclou la posada en funcionament de tres nodes pilot ( G-local Communities of Interest to Market ) a Macedònia Central (Grècia), Galícia i Letònia, que seran la base de la futura xarxa europea d'innovació electrònica en SIT.
El coordinador del projecte és Xavier Leal, del Clúster d'Innovació Tecnològica en Gestió Aeronàutica de la UAB.
Una aplicació mòbil desenvolupada per Staitec, una empresa derivada de la Universitat Rovira i Virgili (URV), permet certificar el nombre de persones que hi ha en un cotxe o en algun altre espai en un moment concret.
L'empresa Abertis Telecom, que cofinança el projecte, va presentar l'aplicació al Mobile World Congress el febrer passat.
Aquesta aplicació, generada a partir de la patent del Grup de Recerca CRISES de la Universitat Rovira i Virgili, està pensada perquè els usuaris puguin gaudir de manera còmoda dels avantatges reservats als vehicles d'alta ocupació, que circulen amb tres passatgers o més.
L'aplicació —que utilitza la tecnologia near field communication (NFC), inclosa en la majoria de telèfons mòbils intel·ligents i que té com a propòsit facilitar la interconnexió de dispositius i l'intercanvi de dades en un entorn delimitat— permet certificar el nombre de persones que comparteixen un cotxe durant un trajecte, sense que els usuaris hagin de revelar la seva identitat i garantint-ne, per tant, l'anonimat.
L'eina permet que tots els ocupants certifiquin en un moment concret que estan dins del mateix vehicle, ja que els telèfons mòbils pràcticament s'han de tocar entre ells perquè s'activi la signatura digital de les persones usuàries.
Un cop certificat el nombre d'ocupants, es genera un tiquet digital i el conductor, passant el telèfon mòbil per una barrera d'autopista o per una barrera d'un aparcament, pot acreditar el nombre de persones reals que ocupen el transport.
S'evita, per tant, l'ús de càmeres ni de cap altre dispositiu addicional que ho validi.
Josep Domingo, responsable del Grup de Recerca CRISES dedicat a la seguretat i la privadesa de dades, i coautor de la patent, explica que en el seu desenvolupament «s'ha garantit la preservació de la identitat de les persones que fan la signatura digital».
Se'n sap només el nombre de persones, però mai qui són o a qui pertanyen els telèfons que han signat el tiquet digital.
L'empresa Abertis Telecom, en qualitat de soci industrial i soci tecnològic del projecte, està estudiant les diferents opcions que han de permetre integrar i validar l'ús de la tecnologia en diferents entorns i escenaris reals.
En aquest sentit, es preveu realitzar proves pilot en condicions similars a les normals en els entorns de proves de què disposa l'empresa en diferents localitzacions.
Els carrers de Moscou, com els de moltes grans ciutats, tenen fama de ser especialment complicats per circular-hi.
L'empresa barcelonina Worldsensing ha instal•lat un sistema amb 12.000 sensors que proporciona informació constant als conductors sobre on hi ha places lliures per aparcar amb el sistema Fastprk.
Amb la implantació d'aquesta tecnologia, la capital russa s'ha convertint en líder mundial en la resolució del problema de la recerca d'aparcament a les ciutats, per davant d'altres ciutats pioneres com San Francisco, Los Angeles i Niça.
La solució desenvolupada per Worldsensing, liderada per Ignasi Vilajosana, és l'equivalent a les llumetes que assenyalen les places lliures d'aparcament als centres comercials, però situades als carrers de les ciutats.
Les places d'aparcament integrades al sistema disposen cada una d'un dispositiu ancorat a terra amb un sensor de presència, una bateria de llarga durada i un sistema de comunicació sense fils.
Quan un vehicle ocupa una plaça d'aparcament, el dispositiu en detecta la presència i transmet la informació a la central de gestió.
D'aquesta manera, els conductors poden rebre informació sobre les places d'aparcament lliures a través d'una aplicació informàtica als telèfons mòbils intel·ligents o a través de panells de senyalització situats als carrers principals.
El valor diferencial de l'oferta de Worldsensing, comparat amb altres sensors existents al mercat, és que ofereix un sistema integral per millorar la gestió de l'espai públic destinat a aparcaments, un sistema que ajuda tant els conductors com els gestors de la via pública (ajuntaments i empreses concessionàries).
L'experiència russa ha demostrat que el sistema Fastprk permet reduir entre cinc i set minuts el temps que els conductors dediquen a buscar aparcament.
Aquest estalvi de temps ajuda també a reduir la densitat del trànsit, així com el consum de combustible i la contaminació atmosfèrica associada.
De manera paral·lela, el nou sistema permet millorar la gestió de les places d'aparcament de la ciutat i, en conseqüència, incrementar la recaptació per l'ocupació d'aquestes places.
Les primeres proves pilot del sistema Fastprk a Moscou es van fer el novembre del 2011.
El novembre del 2012 se'n va fer el primer projecte i, al final del 2013, ja s'havien instal·lat 12.000 sensors.
El projecte, que es desenvolupa en col·laboració amb l'empresa russa ITS, ha convertit Moscou en la ciutat amb més sensors d'aparcament instal·lats, per sobre de ciutats pioneres com San Francisco, Los Angeles i Niça.
A Barcelona, dos carrers del districte 22@, Llull i Provençals, tenen instal·lats sensors amb tecnologia de Worldsensing, però de moment el sistema no s'utilitza per facilitar la localització de places d'aparcament als conductors, sinó que ha estat desenvolupat per analitzar o auditar l'ús de les àrees de pàrquing (zones blaves i zones verdes).
Dos joves titulats en enginyeria aeronàutica a la Universitat Politècnica de Catalunya, Josep Miguel Bermúdez i Jordi Salas, han patentat a Europa, els Estats Units, la Xina i el Japó un sistema de veles que aplica la tecnologia aeronàutica a grans embarcacions.
S'anomena Bound4blue i consisteix a implementar unes innovadores veles rígides en vaixells convencionals, similars a les ales dels avions.
Aquest sistema permet multiplicar el rendiment de les embarcacions i també pot ser utilitzat per generar energia.
L'empenta de les veles instal·lades al vaixell permet a l'embarcació assolir més velocitat i vèncer de manera més eficient la resistència hidrodinàmica de l'aigua.
El disseny d'aquestes veles és d'un perfil no simètric i d'un gruix relatiu moderat, i és l'element clau per reduir el consum de combustible dels vaixells, així com per obtenir energia.
Els dos enginyers han pensat a aprofitar la velocitat que aconsegueix el vaixell amb les noves veles per convertir-la en energia útil, que es transforma a través d'unes turbines submergides sota el casc.
Les turbines generen l'energia necessària per dur a terme l'electròlisi a l'aigua del mar, separant l'hidrogen i l'oxigen, els quals s'emmagatzemen al mateix vaixell (l'hidrogen en forma de gas o d'amoníac que, combinat amb el nitrogen de l'aire, és un dels productes industrials més utilitzats al món).
Les veles rígides serien capaces de proporcionar amb l'eficiència necessària tota l'empenta exigible per complir els dos objectius del sistema.
Bermúdez i Salas han estat treballant en aquest projecte des del 2006.
Ara, amb les patents aconseguides, podran avançar en la seva industrialització, en la qual han invertit uns 40.000 euros procedents d'amics i familiars.
De moment, aquests dos enginyers pensen que el sistema es podria aplicar a vaixells de 100 metres d'eslora, i que podria costar entre 30 o 40 milions d'euros.
El mercat a explorar no només seria el naval, sinó les grans empreses energètiques o els governs interessats en la generació d'energia verda als seus països o fins i tot en aplicacions secundàries com, per exemple, la dessalinització de l'aigua del mar per convertir-la en aigua potable apta per al consum.
Una nova generació de cotxes elèctrics, que es preveu que estarà disponible el 2015, estarà formada per vehicles d'alt rendiment amb un motor a cada roda, en comptes del tren mecànic tradicional.
La tecnologia que faran servir aquests cotxes es preveu que serà tolerant als errors, de manera que si el cotxe té una avaria en alguna fase del motor o al convertidor electrònic que el controla, podrà arribar fins al taller.
Cadascuna de les quatre rodes incorporarà un motor elèctric de tipus axial, de rotor pla.
Això permetrà compactar els motors al màxim i augmentar-ne la potència.
D'aquesta manera, es podrà eliminar la pèrdua d'energia que es produeix amb el sistema clàssic de tracció a través dels trens mecànics, ja que es maximitzarà l'eficàcia energètica fent que cada roda actuï com a propulsora.
Aquest producte sorgeix en un moment en què moltes empreses de països d'Amèrica del Sud aposten per vehicles elèctrics de càrrega i descàrrega a les grans ciutats.
Els vehicles elèctrics generen deu vegades menys despesa per cada quilòmetre que recorren, tenen un manteniment menor que els convencionals (no necessiten canvi d'oli, filtres refrigerants, etc.) i, a més, emeten menys fums i són més silenciosos.
Aquests nous vehicles s'emmarquen dins del projecte internacional VEUREE, coliderat a Mèxic per TC Technologies, i a Espanya per l'empresa Infranor, que ha contractat el Centre Tecnològic de Manresa (CTM) i el grup de recerca Motion Control and Industrial Application (MCIA) de la Universitat Politècnica de Catalunya (UPC).
Aquest darrer forma part del Centre d'Innovació i Tecnologia (CIT UPC), integrat a la xarxa TECNIO.
El projecte preveu fabricar cotxes per al 2015 i està finançat amb 2,3 milions d'euros amb fons del CDTI i del CONACYT.
L'empresa derivada catalana Thermal Recycling of Composites (TRC) ha trobat una solució respectuosa amb el medi ambient per donar una segona vida als elements fets amb fibres de carboni i vidre, com les carcasses i les ales dels avions o les hèlixs dels aerogeneradors.
TRC aconsegueix reciclar aquestes fibres perquè trobin un nou ús dins el mateix sector i, així, s'evita que aquest material s'acumuli als abocadors.
Actualment, es troben 300.000 tones d'aquest material pendents de gestionar només als abocadors de l'Estat.
R3fiber és l'única tecnologia disponible capaç de reciclar fibres de carboni i de vidre / Thermal Recycling of Composites (TRC).
Per mitjà de processos termoquímics, se separen les fibres de carboni i vidre d'altres materials no reutilitzables.
Llavors s'hi aplica una nova tecnologia, anomenada R3fiber, i se n'obtenen fibres d'alta qualitat, combustible i energia.
En els sectors aeronàutic, automobilístic, eòlic o industrial, entre d'altres, el material que en resulta té aplicacions similars a l'original i és igual de lleuger i resistent.
TRC treballa des de principis del 2016 en una planta de producció pilot a Sant Andreu de la Barca, però el projecte va començar quan el Consell Superior d'Investigacions Científiques (CSIC) li ho va proposar al conseller delegat de l'empresa, Oriol Grau.
Actualment, també col·labora amb la incubadora Energías de Portugal Starter (EDP Starter), una de les acceleradores referents a escala mundial en l'àmbit de les energies renovables.
El programa subministra pales d'aerogenerador —les mateixes que mouen les turbines dels molins eòlics— a TRC perquè les recicli.
Al marge del sector eòlic, l'empresa també ha reutilitzat ales d'avions Airbus i preveu estendre el negoci a clients del sector naval i de l'automoció.
L'empresa catalana ha estat recentment la guanyadora del Cleantech Camp Barcelona 2016 com l'empresa amb més potencial de creixement en l'àmbit de les energies netes i les ciutats sostenibles.