Exposició al Palau Robert, en els 150 anys del seu naixement
Una exposició al Palau Robert reivindica el llegat que va deixar l'escriptor, folklorista i promotor Aureli Capmany en la cultura catalana a partir del personatge d'en Patufet, protagonista de la revista infantil dirigida per Capmany.
"Patufet, on ets?" es pot visitar del 21 de setembre al 20 de gener a la Sala 4 del Palau Robert.
La mostra és una de les activitats que promou el Govern de Catalunya per donar a conèixer la vida i l'obra de Capmany amb motiu de la commemoració del 150è aniversari del seu naixement.
La comissària de l'exposició i també de l'Any Capmany és Montserrat Garrich, autora del llibre Aureli Capmany, l'obra d'una vida i experta en la cultura catalana i en la història de la dansa popular.
Del 21 de setembre al 20 de gener a la Sala 4
La tasca de Capmany a favor de la cultura catalana el va portar a publicar sobre les rondalles, les cançons, les danses populars i altres temes, com la col·lecció titulada Cançoner popular (1901-1913), que conté més de 100 cançons populars il·lustrades pels millors dibuixants de l'època.
També cal destacar el Calendari de llegendes, costums i festes tradicionals catalanes (1951).
Va ser un dels fundadors de l'Orfeó Català (1891) i de l'Esbart Català de Dansaires (1907), i va dirigir l'Esbart Català (1909).
Va treballar a l'Arxiu Històric de la ciutat de Barcelona, que conserva documentació seva.
Per altra banda, fou el fundador i el primer director de la revista infantil En Patufet (1904) i va col·laborar en d'altres publicacions infantils.
També és una figura cabdal per a l'estudi de la ciutat de Barcelona, especialment el seu urbanisme, els monuments, els teatres i els espectacles, els costums i la manera de viure-hi.
Aureli Capmany, pare de la novel·lista i assagista Maria Aurèlia Capmany, de formació autodidacta, va portar a terme una tasca pedagògica important donant eines als mestres i professors per al reconeixement de l'ús de la cançó, la dansa, el teatre, la rondalla i la llegenda com a elements imprescindibles per al desenvolupament de la persona i per enfortir i singularitzar la personalitat de Catalunya.
En Patufet, primera publicació infantil en català, va esdevenir una revista de referència per a molts nens i nenes de principi de segle.
En Patufet va ser una figura molt estimada per la mainada durant molts anys i el conte, explicat a les escoles i pels pares, està molt interioritzat per nens i nenes.
En aquest àmbit es fa esment dels moments més rellevants de la seva biografia: naixement i orígens familiars, l'escola, la tasca com a activista cultural, folklorista, promotor d'associacions i també com a mestre i arxiver.
La publicació En Patufet és un dels grans projectes de Capmany.
La idea d'editar una publicació infantil va sorgir en una reunió al Foment Autonomista Català l'any 1903.
Es va plantejar amb la idea d'entretenir tot formant i educant.
Capmany en va ser l'editor, director, redactor, gestor i administrador.
La publicació és de petit format i amb una periodicitat setmanal.
Alguns números monogràfics inclouen textos d'altres escriptors: Joan Maragall, Apel·les Mestres, Jaume Collell, Lluís Llansà, entre d'altres.
Cançons i crits, orfeons i corals
La música ocupa un lloc rellevant en la seva trajectòria.
L'any 1901 va emprendre el projecte Cançoner popular, va publicar fins a cent cançons entre 1901 i 1913, editades en fulls solts que es venien a deu cèntims.
La idea era oferir un producte econòmic a l'abast de totes les butxaques.
La cançó també ocupa un lloc destacat a la revista En Patufet, a l'apartat "Cansonetas", i en les col·laboracions infantils que rep.
El món de les rondalles forma part de la seva vida, n'explica, en publica i en parla en xerrades i conferències.
A la revista En Patufet es va publicar la secció "Rondalletas", com també en altres publicacions, tant rondalles catalanes com també de noruegues, eslovenes, alemanyes, àrabs...
L'any 1904 publica l'obra Rondallas, amb sis històries sobre la veritat, l'amor, l'astúcia, la generositat i altres virtuts.
Capmany, que va sentir una gran fascinació per la dansa, va fundar el 1907 un grup estable de parelles per aprendre els balls catalans i mostrar-los arreu.
Així va néixer l'Esbart de Dansaires, en el qual fa de director, documentalista i presentador.
Va afirmar que la dansa és l'art més complet que pot fer l'ésser humà amb el seu cos, cosa que el va portar a escriure molt sobre el ball i els balls, tant els de carrer i plaça, com sobre la història de la dansa.
Festes i costums, sants, santes i marededéus
Les festes, els costums i el folklore van ocupar tota la vida de Capmany.
Va escriure sobre folklore en articles monogràfics –festes, costums, cançons, refranys o balls– en els quals va aportar informació sobre el santoral que contextualitza cadascuna d'aquestes manifestacions, relacionant el patronatge de sants, santes i marededeus, que dona context a les festes de les poblacions catalanes.
La seva obra folklòrica també comprèn els calendaris festius anuals que repassen els esdeveniments festius.
Els jocs i les joguines ocupen una part de l'obra publicada en l'etapa de 1909 a la Guerra Civil.
El joc tenia importància en la seva vida professional, en les sessions per a mestres, classes i xerrades, ja que és un element irrenunciable en l'educació dels nens.
Va fer ús del joc en la seva tasca de mestre d'infants orfes a la Casa de la Maternitat i Expòsits de la Diputació de Barcelona, a les classes a l'Institut de Cultura i Biblioteca Popular per a la Dona, a les escoles d'estiu de la Mancomunitat de Catalunya i en centres educatius.
Capmany va néixer al barri del Born de la ciutat de Barcelona, fill d'un matrimoni de nouvinguts a la ciutat, amb botiga i obrador de cistelleria.
Va tenir Barcelona al seu abast des del seu domicili de la Rambla: l'Orfeó Català, el Liceu, la parròquia del Pi, el Centre Excursionista de Catalunya, l'Ateneu Barcelonès, l'Esbart Català de Dansaires, l'església de Santa Maria del Mar, la plaça de Sant Jaume.
L'any 1900 va decidir estudiar la història i els fets de la ciutat i va publicar una llarga llista de textos en què repassa monuments, gremis, la trama de carrers, el santoral, el calendari festiu, les fires, les menges...
El folklorista va desenvolupar la història dels gremis, les confraries i les associacions professionals en molts dels escrits publicats entre 1923 i 1944, amb una especial referència a rams com el tèxtil i la pastisseria.
Acostuma a parlar-hi de les normatives, els requeriments per a l'aprenentatge d'un ofici i per arribar a ser-ne mestre, el patronatge del gremi o la data de la seva diada.
Capmany, amant de tots els gèneres, traspassa el coneixement i el gust per les arts escèniques a la seva obra.
Cada setmana escrivia a En Patufet un comentari sobre els teatres, les companyies teatrals i els muntatges que es presentaven.
L'interès pels espectacles de titelles l'aboca a escriure sobre el tema i a dirigir la temporada de l'any 1921 a la Sala Reig.
Els fundadors de l'Orfeó Català.
Aureli Capmany, segon a la dreta.
Centre de Documentació de l'Orfeó Català
Aureli Capmany i els components de l'Esbart Català de Dansaires l'any 1910.
Aureli Capmany i Pau Casals a l'Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona.
A l'exposició també s'hi projecta un audiovisual que recorda la vida i la fecunda trajectòria de Capmany en diverses facetes.
Tota la informació sobre el tema es recull en el catàleg de l'exposició.