projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
Des de l'estació iniciem el nostre camí cap a la urbanització de La Batanera, seguim pel Camí de Sant Antolí i al final d'aquest, prenem un corriol a l'esquerra que ens porta a l'Ermita de St.
Seguim per un caminet entre vinyes fins l'Alzina Senyora.
Passem per sota d'aquest magnífic arbre per cercar una pista que entomem a l'esquerra, per trencar tot seguit a la dreta i arribar a un petit clar.
Deixem la pista per entrar per la dreta cap a una pineda i enllacem amb una nova pista (GR5) que prenem a la dreta i que ens porta a les restes del medieval Hostal de La Creu.
Tirem recte en clar pujador, és aquí on iniciem el nostre recorregut per la Serra del Cul de la Portadora.
Superat el Coll de Cabra i després d'un fort repetjó arribem al cim del Cul de La Portadora amb impressionants vistes de Montserrat.
La ruta continua cap al Coll de les Bruixes.
Prenem el camí de l'esquerra que discorre en clara baixada fins al Collet dels Còdols, a l'encreuament de camins seguim per l'esquerra fins trobar-nos amb la Casa del Bovet.
Uns metres enllà arribem al camí carreter que dona entrada a les cases de la urbanització del Palà.
Seguim les marques del GR96 que ens porten de nou al Coll de La Creu.
Marxem tot recte guiats per les marques del GR, deixem l'Hostal de la Creu a la dreta i emprenem el descens al nostre punt de partida.
NOTA.- Aquest itinerari té una alternativa més curta: es pot realitzar només la primera part de la ruta fins arribar a l'Hostal de La Creu i després prendre el camí final de baixada cap a Monistrol.
La ruta recorre la Serra del Cul de la Portadora fins arribar al seu cim més alt que ens ofereix una espectacular i original panoràmica de la zona del Montserrat on es troben el Monestir i la Santa Cova.
El punt d'inici de la ruta és a la Plaça de la Font Gran de Monistrol de Montserrat.
Pugem pel carrer de la Font fins a la carretera de Montserrat, la travessem i prenem un camí ample en pujada direcció al Monestir de Montserrat.
Arribant a una petita carena deixem una casa a l'esquerra, pugem tot fent unes ziga-zagues i seguint les marques del GR fins a arribar a la pista del camí de les Aigües, on un indicador ens marca la direcció que hem de seguir cap al monestir de Montserrat.
Quan arribem a dalt la carena ens trobarem amb l'indicador del Camí dels Tres Quarts - Monestir de Montserrat (corriol que puja a la dreta) i del Camí de les Aigües - Monestir de Montserrat (camí ample que va recte).
Seguim recte pel camí principal.
Arribem al pla de Sant Bernat, on hi ha una senyera i un petit oratori dedicat a Sant Bernat de Menton.
Podrem gaudir d'unes agradables vistes de la vall del Llobregat amb els cims de la muntanya de Montserrat a sobre nostre.
Continuem pista enllà cap al sud.
Cal estar molt atents per no deixar enrere un corriol que se'ns unirà per l'esquerra, que és el que haurem d'entomar com a camí de baixada en direcció l' Aeri - Colònia Gomis.
Aquest corriol presenta una major dificultat que la resta de l'itinerari, ja que es tracta d'un tram de fort pendent i de mal caminar per la presència de roques.
Aquest corriol va a parar a la carretera C-55, la travessem i girem a la dreta, seguint un corriol adaptat per evitar trepitjar l'asfalt.
Quan trobem el pont de l'estació de l' Aeri girem a l'esquerra i seguim recte fins l'aparcament.
Un cop arribem, cal resseguir la barana esquerra fins a donar arran de la paret amb un camí que baixa al riu.
Seguint les indicacions del Parc Natural descendim per un corriol estret amb un cert pendent fins a una pista ampla, on girarem a la dreta i anirem seguint el camí paral·lel al riu Llobregat en direcció al nucli urbà de Monistrol.
Arribem de seguida a la font de l'Esquerrà, on podem aturar-nos un moment a beure aigua i, tot seguit, continuem pel camí uns vint minuts més fins a trobar les primeres cases del nucli urbà.
Cal estar atents a les indicacions que ens guiaran a una rampa que ens permetrà accedir al nucli urbà i enfilar cap a la plaça dels Països Catalans.
Un cop a dalt de la plaça girem a l'esquerra i seguim pel carrer Pla fins a arribar al Pont Gòtic.
Travessem pel pont i creuem la carretera per un pas subterrani.
Allà prenem a l'esquerra el carrer del Pont, que puja fins a la plaça del Bó-Bó.
Des d'aquí, agafem el carrer de Sant Joan fins al final, on tombarem a la dreta per agafar el carrer de Sant Pere.
El seguim a l'esquerra i sortim de nou a la Plaça de la Font Gran.
La caseta de fusta de Marganell (agrobotiga i punt d'informació del Parc Natural de Montserrat) és el punt de sortida del recorregut.
Baixem per la carretera en direcció a Castellbell i el Vilar fins al pont de fusta que ens queda a la nostra dreta i, mentre el creuem, podem observar la rica vegetació de la riera de Marganell.
Aquest pont fou construït en substitució de l'originari, arrossegat pels forts aiguats el juny de l'any 2000.
L'itinerari continua en direcció al Monestir de Montserrat amb indicacions cap a Ca l'Oliver i amb un pendent pronunciat.
Trobarem un trencall a l'esquerra amb un petit indicador que ens dóna l'opció de pujar fins al turó de la Senyera i després retornar al mateix punt.
Seguidament trobarem una bifurcació on girarem a l'esquerra en direcció a Ca l'Oliver guiant-nos per l'indicador del parc.
Aquí trobem dos pals de fusta instal·lats a terra per evitar el pas dels vehicles.
Caminant entre camps de cereals i observant a l'esquerra les barraques de vinya, arribarem a l'antic mas de Cal Viladiu.
Tot vorejant la masia, continuarem ascendint per una pista ampla i pavimentada fins a arribar a Ca l'Oliver.
Deixarem la casa a la nostra esquerra i seguirem fins a una forquilla de camins senyalitzada.
Prendrem el camí del mig en direcció al Monestir.
En una darrera bifurcació deixarem el camí de l'esquerra amb una tanca i continuarem pel dret fins a trobar la carretera BP-1103; aquí el pendent comença a ser pronunciat, i gaudirem de l'impressionant relleu de la muntanya.
Hem arribat a la carretera de Montserrat, girarem a l'esquerra en direcció al Monestir i continuarem pel lateral de la carretera.
Si ens ve de gust, ens podem aturar al Mirador de Ca l'Oliver per observar amb més detall i amb una altra perspectiva el recorregut realitzat, el pla de Bages i el relleu dels Pirineus al fons.
Pocs metres després, trobarem una altra àrea de descans coneguda com la Plaça Catalunya.
Aquí podem reprendre el camí de tornada a Marganell o bé continuar cap al Monestir pel GR-172, que s'agafa just davant d'aquesta àrea, a l'altre costat de la carretera.
Aquesta ruta esdevenir una de les principals vies de connexió amb la Muntanya de Montserrat i a més, ens permet realitzar un recorregut de dificultat mitjana enmig d'un entorn natural.
Itinerari planer que ens mostra les transformacions de la vida rural collbatonina al llarg dels anys.
Aquest camí és el nexe d'unió dels senders tradicionals de pujada a Montserrat.
Iniciem la caminada a la plaça de l'església de Collbató, resseguint el carrer de Pau Bertran fins a la sortida del poble pel Pujolet.
Una vegada fora del poble ens comencem a trobar amb diferents elements típics del món agrari com: dipòsits de vinya, una cisterna de captació d'aigua i bons marges de pedra seca.
Un cop hem passat el bosc consolidat del Manelet, observem una panoràmica del clot de la Mònica i del torrent de les Artigues, i a ambdós costats com s'enlairen la Pastereta i el Frare de Baix.
Un centenar de metres més endavant veiem senyalitzat el camí del pont, que ens conduiria directament al cim més alt del massís, Sant Jeroni.
Arribats a la Vinya Nova, reprenem la marxa pel camí de l'olivar del Marrell, que marca la partió del terme.
Creuem la urbanització de Ca n'Ollé i agafem el camí vell del cementiri, en el tram final del qual trobarem l'Alzina Gran, arbre monumental i centenari.
Després arribem un altre cop al poble.
Itinerari planer que ens mostra les transformacions de la vida rural de Collbató al llarg dels anys.
El paisatge agrícola condicionat per la proximitat d'una muntanya mediterrània encinglerada com és la de Montserrat ens mostrarà, si tenim sort, una fauna nombrosa en senglars, guineus i llebres, complementada amb altres espècies com la cabra salvatge i el falcó pelegrí.
Els camps d'oliveres i ametllers plantats directament per l'home es veuen circumdats per clapes d'alzinar acompanyats de pi, farigola i espígol i, en obagues i clots, per espècies més humides com el lledoner i el freixe.
La Vinya Nova és una masia pròspera i productiva del 1600 que durant el segle XIX proveïa de bon vi les bótes monàstiques i que més tard serví de lloc de repòs als frares ancians.
Actualment combina l'activitat agrícola amb la restauració.
Al Clot de l'Alfonsa (entre els punts 1 i 3) podem observar vestigis del món agrari: dipòsits de vinya, cisternes de captació d'aigua, ruïnes d'una barraca i marges de pedra seca.
A mà esquerra encara hi ha traces dels anomenats paravents amb feixes i antigues vinyes.
Sortim de la plaça de l'Ajuntament en direcció ascendent i agafem el segon carrer a la dreta just davant de l'escola en direcció a Can Salses tal com indica la senyalització local.
Fem la baixada i després seguim recte pel carrer pavimentat ascendent.
Girem a l'esquerra en un revolt molt tancat de 180o i, tal com indica la senyalització del Parc, seguim en direcció al Refugi Vicenç Barbé per la pista pavimentada.
Deixem a la nostra dreta la urbanització Mas Grau i un xic més endavant i a l'esquerra, el Mas Can Rovira entrant ja a la pista forestal.
Al cap de 20 metres trobem una cruïlla a la dreta que duu a Can Salses, la ignorem i continuem recte per la pista en direcció a Les Agulles - Refugi Vicenç Barbé - Can Maçana.
Caminem per una pista ampla i agradable, passem per davant d'una casa que ens queda a mà esquerra, creuem el torrent de la Diablera fent un gir a l'esquerra i ascendint lleugerament fins a arribar a la cruïlla del refugi Vicenç Barbé, la qual ignorarem i seguirem per la pista (90o a l'esquerra) en direcció a Can Maçana pel Coll de Guirló.
A uns 50 metres trobem un nou encreuament de quatre camins, girem a la dreta i superem una tanca que evita l'accés de vehicles i seguim durant un tram el camí de les Batalles en sentit ascendent direcció Can Maçana.
Després d'un curt pendent pronunciat, arribem en una esplanada on es bifurquen els camins, deixem a l'esquerra dos dipòsits de recollida d'aigües pluvials i girem a la dreta cap al Coll de Guirló seguint les indicacions del Parc Natural.
Més endavant tornem a topar amb una altra cruïlla de camins senyalitzada.
A la dreta aniríem cap al refugi Vicenç Barbé, però nosaltres continuem recte ascendint per la pista en fort pendent.
De camí cap al Coll, en un revolt pronunciat, trobem a la dreta el corriol que mena a la Cova Tapada, on es van trobar les úniques restes megalítiques conegudes al massís i, a principis dels segle XX, van ser trobats, també, uns enterraments neolítics.
Uns metres més endavant i a l'esquerra trobem, a peu de camí, el Megalit de la Diablera amb un petit plafó explicatiu.
Dos trams de pendent fort ens duran fins al Coll de Guirló, on sorgeixen dos camins, el de la dreta porta a la zona de Les Agulles i el de l'esquerra, a l'Àrea de lleure de Can Maçana.
Nosaltres agafem el de l'esquerra per descendir de forma tranquil·la fins al Coll de Can Maçana, on finalitza el nostre recorregut.
Aquest itinerari senzill des d'El Bruc, ens acosta a dos punts estratègics per emprendre excursions a l'interior de la muntanya de Montserrat, com són el coll de Guirló i el coll de Can Maçana.
L'inici del recorregut és a la plaça que hi ha davant de l'edifici de Can Casas (patrimoni històric i artístic local), on es troba l'actual ajuntament del Bruc.
Iniciem la marxa en direcció nord, per la BV-1104 o antiga N-II, en lleuger ascens cap al monument del Timbaler; l'estàtua data de 1960 i és obra de l'escultor Frederic Marès.
Deixant l'escultura a la nostra esquerra, continuarem en direcció al Bruc de Dalt, per una pista asfaltada amb rengleres de plataners en ambdues voreres.
Arribarem al nucli urbà i ens hi endinsarem pel carrer de la dreta, i just al final, a la vorera dreta, trobarem una font on podrem proveir-nos d'aigua.
Arribarem a una placeta on comença una pista de terra amb un rètol del Parc Natural que impedeix la circulació de vehicles de motor i des d'aquest punt anirem seguint la pista i les indicacions del camí de les Batalles.
Comencem a veure, ja de més a prop, la perfilada zona d'Agulles de la serralada montserratina.
Passem per davant d'un parell de cases i arribem a un petit pont que ens serveix per salvar el Torrent de l'Illa tot fent un revolt bastant pronunciat a la dreta.
Arribem a una cruïlla que ens marxa de la pista principal cap a l'esquerra, la seguim en direcció a Can Maçana pel camí de les Batalles (indicadors).
És un camí ascendent que circula entre el Torrent de l'Illa a la nostra esquerra i el Torrent de la Diablera a la dreta, per fer cap a una cruïlla de quatre camins en forma de forquilla.
Seguirem recte les indicacions dels senyals cap a Can Maçana.
El filat que trobareu a ambdues bandes del camí correspon a la Iniciativa Guardabosc, engegada el 2009; més endavant trobareu plafons explicatius del projecte.
En els espais més oberts podem gaudir del paisatge de la zona dels Pallers, a la dreta, i un xic més amunt, de la regió d'Agulles.
Deixem a la nostra dreta unes arnes d'una explotació apícola i, després d'un pronunciat però curt pendent, arribem a una nova cruïlla.
Seguirem a l'esquerra i passarem pel costat dels dipòsits de recollida d'aigües pluvials.
Trobarem encara algun indicador més del camí de les Batalles i passarem per sota de les ruïnes de Sant Pau Vell.
Unes petites baixades i pujades amb ziga-zagues ens acabaran de dur, sempre seguint els senyals del camí de les Batalles, a l'àrea de Can Maçana, destí final del nostre recorregut, a una alçada de 715 m.
Segueix el camí de les batalles contra l'invasor francès que van tenir lloc al Bruc el 6 i el 14 de juny de l'any 1808, unes batalles molt significatives dins el període conegut com la guerra del francès enfront els exèrcits de Napoleó.
Sortim de la plaça de l'Ajuntament en direcció ascendent i agafem el segon carrer a la dreta just davant de l'escola en direcció a Can Salses, tal com indica la senyalització local.
Fem la baixada i després seguim recte pel carrer pavimentat ascendent.
Girem a l'esquerra en un revolt molt tancat de 180o i, tal com indica la senyalització del Parc, seguim en direcció al Refugi Vicenç Barbé per la pista pavimentada.
Deixem a la nostra dreta la urbanització Mas Grau i un xic més endavant i a l'esquerra, el Mas Can Rovira entrant ja a la pista forestal.
Al cap de 20 metres trobem una cruïlla a la dreta que duu a Can Salses, la ignorem i continuem recte per la pista en direcció a les Agulles - Refugi Vicenç Barbé - Can Maçana.
Caminem per una pista ampla i agradable, passem per davant d'una casa que ens queda a mà esquerra, creuem el torrent de la Diablera fent un gir a l'esquerra i ascendint lleugerament fins a arribar a una cruïlla a mà dreta que ens durà al refugi Vicenç Barbé; la cruïlla està senyalitzada.
És probable trobar-se vaques en els marges del camí, pertanyen a una iniciativa anomenada Guardabosc, que té com a objectiu la neteja del sotabosc mitjançant el bestiar per a la prevenció d'incendis.
Després d'un tram planer de pista ampla trobem un petit eixamplament d'on surt un petit corriol que ressegueix un tram del llit del torrent de la Diablera i seguidament s'endinsa bosc amunt fins a retrobar-se amb la pista que, fent un revolt pronunciat a la dreta, anirà guanyant altura i ens acostarà a la zona dels Pallers.
Després de la pujada arribem en un pla anomenat l'Era dels Pallers.
A mà dreta podem observar les peculiars i boniques agulles dels Pallers, i si ens hi volem apropar una mica més agafem el corriol que surt a la dreta
Des d'aquí podem veure també el conjunt de la regió de les Agulles.
Continuem ascendint pel corriol estret que tenim al davant i anem resseguint el torrent dels Cirerers tot caminant per dins del frondós alzinar.
En alguna clariana de roca podem entreveure, al fons, una caseta de color blanc, és el refugi Vicenç Barbé.
Arribem en una cruïlla senyalitzada.
Per la nostra esquerra ens arriba el camí que ve del coll de La Portella i de Can Maçana, però nosaltres agafem el camí de la dreta que en cinc minuts ens deixarà davant del refugi Vicenç Barbé, fi del nostre recorregut.
Només ens queda tornar pel mateix camí d'anada fins al punt d'inici.
Aquest itinerari ens durà al refugi de Vicenç Barbé, construït el 15 de gener del 1961 en memòria de l'escalador Vicenç Barbé, que va morir el 26 de juliol de 1942 intentant la seva ascensió a La Caputxa.
Sortim de la plaça de l'Ajuntament en direcció ascendent i agafarem el segon carrer a la dreta, just davant de l'escola en direcció Can Salses, tal com indica la senyalització local.
Fem la baixada i després seguirem recte pel carrer pavimentat ascendent.
Girem a l'esquerra en un revolt molt tancat de 180o i, tal com indica la senyalització del Parc, seguim per la pista pavimentada i més endavant ja de terra en direcció sempre a Collbató.
Deixem a la nostra dreta la urbanització Mas Grau i un xic més endavant i a l'esquerra el Mas Can Rovira entrant ja a la pista forestal.
En 20 metres trobem una cruïlla a la dreta que ens durà a Can Salses, l'agafem.
Després d'uns revolts arribem a Can Salses.
Des d'aquest mas ja es veu la restaurada casa i finca del Castell i unes àmplies vistes de la cara sud dels Frares Encantats.
D'aquí davallem cap a la llera del torrent de les Comes on es troba l'antic Pou de Glaç del Castell.
Caminem uns metres pel torrent fins que trobem un camí ascendent a l'esquerra, l'enfilem i, al final de la pujada, ens trobem un immens camp d'oliveres de les varietats Vera i Palomar.
Al final dels camps topem amb una cruïlla senyalitzada, girem 90o a l'esquerra i seguim recte.
Des d'aquí podem gaudir d'una bonica vista de la zona del Faraó.
Ens acostem a les roques del massís deixant enrere els camps d'oliveres i prenem el camí de la dreta amb una curta però forta pujada.
Seguim per la pista ampla i planejant fins a l'enrunada ermita de la Mare de Déu de la Font, que pertany a la finca de Can Jorba.
A tocar, tenim el Mas de Can Jorba, amb una gran esplanada en el pla inferior.
En un extrem hi ha un dipòsit d'oli excavat en una roca i tancat amb una portella de ferro.
Abandonem Can Jorba per la pista més propera a la muntanya en direcció a Collbató.
Ara el camí és ample i plàcid, envoltat de pi blanc i alzina.
Ben aviat i a l'esquerra, trobem l'inici del popular camí dels Francesos.
La pista ens duu fins al conegut restaurant de la Vinya Nova.
Deixant el Mas a l'esquerra, avancem recte i paral·lels al massís fins al darrer aparcament del restaurant i fins a trobar novament la senyalització del Parc.
Deixem la Vinya Nova, sempre per la pista que voreja el peu de la muntanya, i ens dirigim ara cap al pla de la Mònica, on arribem en uns 15 minuts, després de creuar el torrent del Pont i el que baixa del sector de les Artigues.
Entre el torrent del Pont i el camí de l'Artiga Baixa, que enfila amunt just al pla de la Mònica, tenim l'important conjunt rocós dels Pollegons, que dóna forma a aquesta part de Montserrat.
Seguim la pista i anem deixant diverses pistes a la dreta que duen al Bruc Residencial.
Seguirem fins a una cruïlla senyalitzada de quatre camins, a la nostra esquerra el camí de les Bateries i a la dreta el camí de l'Oli.
Avancem recte per la mateixa pista fins a visualitzar les primeres edificacions de Collbató, que pertanyen al carrer Pau Bertran del municipi.
Continuem baixant per aquest carrer el qual ens durà al centre de la Vila i a la fi del recorregut.
Aquest recorregut podria anomenar-se camí de l'oli, atès que el podem començar a la plaça/carrer de la Parròquia, on hi ha un trull encara en ús.
El passeig dels Degotalls discorre a tocar de les parets que es desplomen des dels plans de la Trinitat, situats 200 m per sobre del camí.
A sota, amb el Pirineu al fons, la plana bull de vitalitat.
La vegetació esponerosa, la llum nítida de l'obaga i la impressió de ser a mig aire en fan un indret ideal per al recolliment.
S'ha de seguir la carretera en direcció a Monistrol.
Allà es prendrà el camí de l'esquerra que discorre paral·lel a la carretera, en direcció NO, fins a la raconada dels Degotalls (25 min), on cal girar i tornar.
El recorregut està ornamentat amb monuments a artistes i majòliques evocadores de diverses advocacions marianes.
En l'aspecte botànic destaquen alguns bells exemplars d'arbres, com l'alzina (Quercus ilex), el teix (Taxus baccata) o la blada (Hacer opalus).
Itinerari a l'abast de tothom que discorre a tocar de les parets que es desplomen des del Pla de la Trinitat.
- La Basílica i la imatge de la Mare de Déu de Montserrat
El recorregut està ornamentat amb monuments a artistes de renom i majòliques evocadores de diverses advocacions marianes: esteles i medallons s'han anat posant al llarg del recorregut en memòria d'alguns homes il·lustres del nostre país, Mn.
Anirem trobant també populars i belles majòliques que són una bona representació de les advocacions que el poble català ha donat a la mare de Déu.
El camí esdevé punt de sortida cap al camí de Santiago des del Monestir de Montserrat.
La vegetació que trobarem al llarg de l'itinerari és molt rica.
L'hàbitat és l'alzinar acompanyat de marfull i boix, cosa que ens indica que ens trobem en una zona de transició de dos estadis.
És una zona molt frescal amb representació d'arbres caducifolis de caràcter centreeuropeu com la moixera o la blada i perennifolis com el saüc.
Rastres de senglars i petits ocells com el pit-roig, la merla o alguna mallerenga ens acompanyaran de segur durant la caminada.
Els continus regalims d'aigua per filtracions a la roca calcària es fan evidents en algun punt del camí, d'aquí ve el nom de Degotalls.
Situats davant de l'edifici de cel·les Abat Oliba, enfilem amunt pel camí pavimentat que, passant per davant de l'estació inferior del funicular de Sant Joan, es dirigeix cap a la capella de Sant Miquel on arribem per aquest camí formigonat ample.
Arribem al trencall del mirador de la Creu de Sant Miquel (està senyalitzat) que, per a qui es vulgui acostar, ofereix unes vistes impressionants.
Uns metres més endavant trobem la Capella de Sant Miquel.
Seguint la pista ascendent descobrirem la bassa de Sant Miquel, vinculada sens dubte als orígens més remots de la capella.
Al cap de cinc minuts arribem al Pla de Sant Miquel, on hi ha un encreuament de camins: el que baixa a mà esquerra (creuant el camí principal) cap a la Santa Cova i carretera de Collbató, el que surt planejant, conegut com el Camí de les Bateries, i el que puja amunt direcció Sant Joan.
Prenem aquest darrer, que amb un fort pendent es dirigeix cap al Pla de les Taràntules, una zona planera que trobem abans d'arribar a l'estació superior del funicular de Sant Joan.
En el mateix edifici hi ha instal·lada l'Aula de Natura, amb informació sobre la història de la muntanya, les seves característiques climàtiques i la seva fauna i flora.
Dels camins que surten des del Pla, hem d'agafar el de l'esquerra, pel Camí de Sant Joan.
Des de la capella de Sant Joan podem continuar una mica més amunt fins a les restes de les antigues ermites de Sant Joan i Sant Onofre, que es trobaven encastades en una llarga escletxa a la roca.
Al llarg de tota la balma es poden veure nombroses talles a la pedra amb molts segles d'antiguitat.
La recuperació de l'escala de Jacob també permet accedir a l'ermita de Santa Magdalena.
Des d'aquí tornem a desfer tot el camí de l'anada, fins al Monestir, o tenim l'opció d'agafar el funicular de Sant Joan al Pla de les Taràntules.
Aquest recorregut ens permetrà conèixer les antigues ermites situades al costat més meridional de la Vall Mala, erigides al voltant del conjunt de roques anomenades les Gorres, amb la coneguda Gorra Frígia dominant el conjunt.