Seu central: Rambla dels Estudis, 115.
Recerca, estudi i propagació de les ciències i la seva aplicació a la tecnologia i a les arts.
La Reial Acadèmia té per finalitat actuar com a element promotor i de referència en l'àmbit de la cultura i la societat catalanes pel que fa a les ciències i les arts aplicades.
Origen i estructura de la corporació
L'actual Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona es crea com a Conferencia Phisico-mathemática Experimental el 18 de gener de 1764, amb l'objectiu de cultivar les ciències físiques i matemàtiques i llurs aplicacions.
Per la Reial Cèdula del 17 de desembre de 1765, l'anterior corporació queda sota patrocini reial i passa a anomenar-se Real Conferencia Física, nom que la Reial Cèdula del 14 d'octubre de 1770 canvia pel de Real Academia de Ciencias Naturales y Artes.
Aquest nom es manté fins al 1892, any en què és substituït per l'actual de Real Academia de Ciencias y Artes, que s'ha conservat de llavors ençà, amb excepció del període de la Segona República (1931-1939), en què se'n suprimeix l'adjectiu Real.
En els actuals Estatuts consta com a Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona.
El 22 d'octubre de 1964, amb motiu del II centenari de l'Acadèmia, el cap de l'Estat promulga el Decret 3533/1964, en el qual es diu que "confereix als seus membres els honors de què gaudeixen els de les reials acadèmies de Madrid, i a l'Acadèmia, una assistència anàloga a la que es presta a aquelles".
D'acord amb els actuals Estatuts de l'Acadèmia, aprovats en Junta General Extraordinària el dia 18 d'abril de 2013 i publicats al Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya el dia 26 de setembre de 2013 (núm. 6467, Res.
Jus/1920/2013), els seus setanta-cinc membres numeraris són cooptats entre persones –amb residència a Barcelona o el seu entorn– que s'hagin distingit notablement en algunes de les ciències o arts aplicades que l'Acadèmia cultiva.
Per a esdevenir-ne membre electe cal obtenir la majoria absoluta en una votació en la qual participen tots els acadèmics amb dret a vot.
Existeix, a més, la categoria d'acadèmic corresponent, els requisits de la qual són idèntics als de la categoria de numerari, excepte el de residir a Barcelona o el seu entorn.
El nombre de corresponents nacionals és ara de trenta-quatre, i el d'estrangers, de trenta-un.
Tots ells són distingits científics –dos han estat guardonats amb el Premi Nobel de Física–, residents en quasi tots els països d'Europa i Amèrica.
L'Acadèmia forma part de la federació All European Academies, ALLEA, que agrupa una cinquantena de les acadèmies europees més importants.
Durant l'any 2014 s'ha commemorat el 250è aniversari de la corporació amb nombrosos actes de caire científic i cultural.
Des de la seva fundació, fa dos-cents cinquanta anys, ençà, i amb molt poques interrupcions, l'Acadèmia celebra mensualment sessions científiques en les quals els acadèmics donen compte de llurs investigacions i treballs.
Sempre que aquests ho desitgin i la Comissió General Directiva ho estimi oportú, les comunicacions es publiquen en forma de Memorias de la Real Academia de Ciencias y Artes, de les quals es parla després.
A més, l'Acadèmia realitza informes sobre qüestions de la seva competència quan és consultada i organitza esporàdicament cicles de conferències d'alta divulgació científica a càrrec d'investigadors invitats entre els experts en el tema, siguin o no acadèmics.
Les conferències es publiquen sempre que és possible.
Actualment, s'intenta fer coincidir aquests cicles amb els anys internacionals que les Nacions Unides celebren anualment.
Així, els darrers anys s'han celebrat cicles referents a la cooperació en l'àmbit de l'aigua i a la cristal·lografia, i s'estan preparant les activitats per a la celebració, al 2015, de l'Any Internacional de la Llum.
L'Acadèmia manté un servei horari per a informació del públic.
S'establí el 1886, essent president el senyor Ángel del Romero, per a la determinació i difusió de l'hora local a la ciutat de Barcelona, ja que en aquella època no existien mitjans de comunicació que poguessin atendre aquest objectiu.
L'hora facilitada pels rellotges de l'Acadèmia fou declarada hora legal a Barcelona el 1891, i durant molts anys el servei horari de l'Acadèmia, a càrrec del doctor Eduard Fontserè ajudat pel rellotger senyor Adolf Juillard, fou de gran utilitat a la ciutat, ja que donava l'hora correcta i tenia cura del control dels rellotges públics.
Va proporcionar, a la vegada, un gran servei a la marina amb la comprovació dels cronòmetres dels vaixells.
L'any 1893 s'acabà la construcció de les torres i la façana de l'actual edifici.
La Diputació de Barcelona concedí una subvenció que va permetre l'adquisició dels instruments per a la realització de les observacions astronòmiques destinades a l'obtenció de l'hora.
L'any 1894, l'Ajuntament de Barcelona posà en mans de l'Acadèmia els rellotges de la Catedral i de l'Ajuntament i, més endavant, molts altres rellotges de la ciutat (plaça Rius i Taulet, mercats, etc.).
Per bé que les circumstàncies actuals relacionades amb la difusió horària són molt diferents, l'Acadèmia ha continuat mantenint el seu servei horari, que ha estat dotat de modern instrumental per subministrar l'hora al públic amb la precisió d'una dècima de segon.
Fons històric, biblioteca i publicacions
La RACAB té un fons documental científic de quasi tres segles, de gran valor històric, que serveix de suport a la formació i investigació científica i social i ajuda a comprendre, avui, la història de la recerca científica catalana i espanyola en general i, sobretot, en relació amb una època tan interessant com és la segona meitat del segle XVIII i tot el segle XIX.
El total de llibres, entre monografies, separates, mapes, publicacions en sèrie i altres documents com imatges, és aproximadament d'uns 36.000 títols, que representen una quantitat també aproximada d'uns 150.000 volums.
La biblioteca reuneix, així mateix, la major part dels treballs dels seus membres i d'altres que, en el transcurs dels anys, aquells han considerat d'interès.
Molts acadèmics han fet donació a aquesta biblioteca de les seves col·leccions particulars, científiques o tècniques.
Per a l'adquisició del fons de publicacions periòdiques, la biblioteca continua la tradició acadèmica de l'intercanvi de les pròpies publicacions amb les d'altres acadèmies i institucions (unes 300), tant d'Espanya com d'arreu del món, la qual cosa contribueix al coneixement i la difusió per ambdues parts i la distribució de publicacions difícils d'adquirir per un altre métode.
D'aquesta manera la RACAB és dipositària única a Catalunya d'algunes d'aquestes publicacions, des del s.
El catàleg de la biblioteca és accesible per mitjà de la web de la RACAB http://racab.es/ i també es pot consultar dins el Catàleg col·lectiu de les universitats de Catalunya (CCUC), en el qual participa des del 1998.
La biblioteca ofereix els serveis de consulta bibliográfica en sala, informació selectiva i personalitzada de la documentació en les diferents matèries del fons, reproducció de documents, servei WIFI, etc. i està oberta als acadèmics, investigadors i estudiosos, així com al públic en general que s'acrediti.
Com a servei de suport i difusió científica, cedeix materials per a exposicions i realitza visites guiades amb cita prèvia
Les publicacions s'iniciaren el 1786 com a publicacions científiques no periòdiques que comprenen quaranta-set números, l'últim dels quals descriu, el 1914, la commemoració del cent cinquantè aniversari de la fundació de l'Acadèmia.
Tercera época (1892-1933) i el Butlletí de l'Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona (1934-1936).
Es pot consultar aquesta publicació, en format digital i a text complet a ARCA (Arxiu de Revistes Catalanes Antigues).
La publicació principal, actualment, són les Memorias, que constitueixen el vehicle normal de comunicació dels treballs científics, tècnics o artístics presentats a l'Acadèmia.
S'iniciaren el 1835 i comprenen tres èpoques, durant les quals el format ha anat canviant, tot i que s'ha procurat conservar-ne l'aspecte original; el 2014 s'ha assolit el número 1038.
Es vénen a publicar entre deu i quinze memòries per any, amb molt poca demora a l'actualitat.
També es publica l' Anuari, que registra l'estat de la corporació, els noms dels acadèmics i llur distribució en seccions, la relació completa dels presidents i les memòries anuals d'activitats de l'Acadèmia i de l'Observatori Fabra, del qual es parla més endavant, així com un obituari, quan es requereix
L'Acadèmia conserva també l'edició del Boletín del Observatorio Fabra, que ha publicat des del 1919.
El fons documental es complementa amb l'Arxiu Històric de la institució, el qual conté els llibres d'actes, la documentació administrativa a partir de la fundació de la Conferència Fisicomatemàtica Experimental, els originals manuscrits de les comunicacions científiques dels segles xviii i xix presentades a la Corporació pels seus membres numeraris, projectes, correspondència, plànols, etc. i ocupa uns 70 metres linials.
Aquest fons és accesible al catàleg/inventari del Fons d'Arxiu, dins la web de la RACAB: http://racab.es/biblio/arxiu
Una de les peculiaritats de la Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona, que no té paral·lel a les acadèmies espanyoles, és que realitza recerca pròpia mantenint en funcionament i finançant l'Observatori Fabra, en les vessants astronòmica, meteorològica i sísmica.
Fou inaugurat el 1904 i de llavors ençà ha funcionat sense interrupció.
L'any 2014 l'Observatori Fabra ha estat declarat Historical Site per la Societat Europea de Física, el primer lloc català i espanyol que rep aquest reconeixement.
S'ha especialitat en l'astrometria de petits planetes i cometes, activitat que desenvolupa dins una xarxa astronòmica mundial constituïda per més d'un miler d'observatoris entre els quals està classificat, per la seva antiguitat i situació geogràfica, amb el número 006.
Aquestes observacions, així com les posicions de precisió calculades, es trameten als corresponents centres col·lectors internacionals, com el Minor Planet Center, de l'Observatori Astrofísic Smithsonià de Cambridge, Massachussetts, EUA, i molt especialment a l'Institut d'Astronomia Teòrica de Sant Petersburg, Rússia.
El primer director de l'Observatori, Josep Comas Solà, va descobrir onze petits planetes (Hispania, Barcelona, Gothlandia, etc.) i dos cometes (un d'ells periòdic, el Comas Solà).
L'Observatori ha realitzat un seguiment astromètric molt intens dels últims cometes importants (Halley, Hyakutake, Hale-Bopp, entre molts altres).
A partir de l'any 2000 fa ús generalment de l'observació digital, amb grans avantatges.
I l'any 2010 va establir una estació al Montsec (1.600 m) destinada a l'observació astronòmica en un cel d'alta qualitat.
Està equipada amb el denominat Telescopi Fabra-ROA, constituït per una càmera Baker-Nunn de la NASA, convenientment modificada i que és propietat del Real Instituto y Observatorio de la Armada en San Fernando, en col·laboració amb el qual es desenvolupen nombrosos programes de gran interès i actualitat, de caràcter internacional.
Realitza diàriament quatre observacions completes d'acord amb les normes internacionals.
Dues peculiaritats notables d'aquesta secció són: 1) Des del començament de les observacions el dia 1 d'octubre de 1913, aquestes s'han realitzat diàriament sense interrupció (fins i tot en temps de grans alteracions de l'ordre públic) i sempre al mateix lloc, per la qual cosa la seva sèrie climatològica és de particular vàlua pel fet de ser una de les poques estacions meteorològiques que no ha canviat el seu emplaçament en més de cent anys.
2) Des del 1927, l'Observatori ha mantingut en funcionament el pluviògraf d'intensitat de pluja (ideat per l'acadèmic i catedràtic de la Universitat de Barcelona doctor Ramon Jardí) construït per la casa Richard de París.
El banc de dades d'intensitat de pluja constituït per les bandes d'enregistrament d'aquest pluviògraf és probablement únic en el món, i diversos acadèmics i llurs col·laboradors l'han fet servir en recerques relacionades amb la propagació de microones i hidrologia urbana.
3) Actualment està equipada amb un estació meteorològica automàtica (EMA), com a complement de les observacions personals.
S'ha procedit alhora a digitalitzar tota la sèrie climàtica centenària.
Compta amb diversos equips: 1) Els clàssics sismògrafs Mainka (dues components horitzontals) i Vicentini de component vertical, els primers de període llarg, inscripció sobre paper fumat i baixa sensibilitat.
2) Sismògrafs Mark-Lennartz de components horitzontal i vertical, tots de curt període i inscripció electrònica amb plometa de tinta.
3) Sismògraf Teledyne-Geotech (tres components) de curt període, registre electrònic amb plometa de tinta i alta sensibilitat; els sensors estan instal·lats a Fontmartina (Montseny) i enllaçats per radiotelemetria amb l'Observatori, on estan els registradors.
4) En l'actualitat disposa també de sensors de banda ampla, un dels quals és de l'Institut d'Estudis Catalans (LEGEF).
Aquests sistemes, molts d'ells amb registre digitalitzat, permeten detectar cada any de l'ordre de quatre-cents moviments sísmics de diversa magnitud, intensitat i distància epicentral.
La sèrie sísmica registrada és plenament centenària.
També l'Observatori duu a terme una notable tasca de divulgació científica i molt sovint docent, mitjançant visites de centres culturals, escoles, associacions cíviques i també amb sessions de divulgació que inclouen observació astronòmica i un refrigeri, etc., així com impartint cursos de meteorologia i d'astronomia destinats a públic en general.
Totes aquestes activitats suposen la recepció d'uns quants milers de visitants cada any.