L'Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona és la més antiga de les acadèmies amb seu a Catalunya, i la seva temàtica inclou tot el camp de les humanitats: entre els seus membres s'hi poden trobar des de novel·listes i poetes fins a prehistoriadors, geògrafs i historiadors de l'economia, passant per les diferents àrees filològiques (llengües clàssiques, romàniques i semítiques).
Manté l'activitat cultural pròpia amb l'organització d'actes públics, com ara conferències, simposis, exposicions o concerts; té cura de la pròpia biblioteca i de l'arxiu acadèmic i en facilita la consulta als investigadors interessats; així mateix realitza una destacada tasca editorial, que es recolza en un objectiu bàsic com és la relació amb altres institucions similars (manté un intercanvi de publicacions amb més de tres-cents centres d'arreu del món).
D'altra banda, l'Acadèmia continua amb les pròpies reunions mensuals, que conserven l'esperit de les primeres trobades acadèmiques de principis del segle XVIII, i fomenta les relacions i els intercanvis culturals.
La Reial Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona és la successora d'una agrupació d'afeccionats a la literatura i la història, en la seva majoria nobles i eclesiàstics, nascuda el 1700 i que va prendre el nom d'Acadèmia Desconfiada, o dels Desconfiats.
La Guerra de Successió va acabar amb les activitats de l'Acadèmia Desconfiada el 1703.
El 1729, Bernat de Boixadors, comte de Peralada, va reunir diversos amics inclinats a l'estudi i a les lletres, amb l'objectiu de constituir una corporació acadèmica, una finalitat de la qual era instruir la joventut en un moment en què Barcelona es trobava privada d'universitat.
Aquestes reunions de l'Acadèmia barcelonina consistien principalment en comunicacions de temes històrics de tot tipus, així com en la lectura de versos o en debats i discussions sobre els més diversos aspectes.
El 27 de gener de 1752, el rei Ferran VI, a instàncies de Josep de Mora, marquès de Llió, director de la corporació barcelonina, firmava un reial despatx pel qual aquesta es convertia en la Reial Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona, se n'aprovaven els Estatuts i se n'assenyalava com a missió primordial l'estudi de la història de Catalunya i la formació de la joventut en la història, la filosofia i la literatura.
Les primeres tasques que va emprendre la Reial Acadèmia foren la redacció d'una monumental Història de Catalunya i un Diccionari de la llengua catalana, el qual sembla que aspirava a ser un diccionari d'autoritats com el que per al castellà havia publicat la Reial Acadèmia Espanyola.
Tots el projectes van quedar definitivament interromputs quan l'ocupació napoleònica va suspendre, el 1807, la vida acadèmica.
El 1814 es va reorganitzar l'Acadèmia.
Però, malgrat els nous ingressats, la corporació no aconseguia revitalitzar-se ni posar-se a l'alçada del segle.
La revolució liberal de 1820 va treure l'Acadèmia del marasme; en un any hi van ingressar trenta nous membres, molts dels quals eren joves d'idees avançades.
Semblava que la corporació anava pel bon camí, però una Reial ordre de Ferran VII, de 23 de setembre de 1824, en va suspendre les activitats.
El juny de 1833, per iniciativa de l'Ajuntament de Barcelona, es va organitzar de nou la Reial Acadèmia.
Es van reprendre les publicacions i es van crear càtedres de diverses disciplines de lletres, que no tan sols van suplir la falta d'estudis superiors a la ciutat, sinó que van crear els fonaments de la restauració de la Universitat de Barcelona el 1837, el primer rector de la qual, Albert Pujol, era membre de l'Acadèmia.
Aquesta va lluitar sempre contra la destrucció de monuments artístics produïda per la desamortització, el vandalisme i els afanys de progrés urbanístic, recollint peces de valor —fonament de la riquesa actual dels nostres museus— i infonent en els barcelonins l'afició i el gust per l'art medieval.
Important fou la contribució de la Reial Acadèmia de Bones Lletres en la Renaixença catalana, ja que molts dels seus membres es compten entre les figures més destacades del moviment restaurador.
Va col·laborar intensament en la tasca de regularització gramatical del català literari, i encara que en iniciar-se el segle XX es van imposar els criteris defensats per l' Avenç, i més tard per l'Institut d'Estudis Catalans i Pompeu Fabra, la codificació de l'Acadèmia va tenir, en la seva època, el seu valor i la seva missió reguladora.
El 1871 l'Ajuntament de Barcelona va crear la Galeria de Catalans Il·lustres, col·lecció de retrats de persones de rellevància, la selecció dels quals va encomanar a les reials acadèmies barcelonines i que des de febrer de 1970 s'exhibeix al local corporatiu de les Bones Lletres.
Ja al segle xx, l'Acadèmia va solucionar definitivament el problema del seu local social, fins al moment força itinerant.
El 7 de juliol de 1917 es disposava que la Reial Acadèmia de Bones Lletres passés a ocupar, per cessió, l'edifici número 3 del carrer del Bisbe Caçador, espai en el qual s'ubica l'antic Palau Requesens o de la Comtessa de Palamós.
Així, després d'uns anys de restauració de l'edifici, a causa del seu lamentable estat de conservació, l'Acadèmia s'hi instal·là definitivament.
El 5 de juliol de 1936, amb la recepció del llatinista Joaquim Balcells, l'Acadèmia va celebrar la seva última sessió abans de la Guerra Civil.
Acabada aquesta, es va reprendre la vida corporativa el 16 de març de 1939 i es van iniciar aquell mateix mes les activitats.
Durant uns anys es va dur a terme una tasca de reorganització i d'elecció de nous acadèmics per cobrir les nombroses vacants existents.
Després de 1939, van ésser presidents de l'Acadèmia els senyors Ferran Valls i Taberner (1939-1942), Carles Sanllehy i Girona, Marquès de Caldes de Montbui (1942-1954), Ramon d'Abadal i de Vinyals (1954-1961), Agustí Duran i Sanpere (1961-1963) i Martí de Riquer i Morera, comte de Casa Dávalos (1963-1996).
Després de la llarga presidència del doctor Riquer, el mes de febrer de 1996 fou elegit president el senyor Eduard Ripoll i Perelló, qui ocupà el càrrec fins a la seva mort, l'any 2006.
Actualment, el president de l'Acadèmia és l'historiador doctor Pere Molas Ribalta.
L'Acadèmia de Bones Lletres, sobretot després de la restauració del Palau Requesens, realitzada entre els anys 1964 i 1968, està en magnífiques condicions per acomplir les funcions que en l'actualitat es demana a aquests tipus d'institucions: acull en el seu local corporatiu reunions científiques, activitat de la qual s'ocupen els diversos instituts creats per l'Acadèmia, i realitza una important tasca editorial que permet l'edició de treballs científics amb més difícil sortida en l'edició comercial.
Disposa la Reial Acadèmia d'una biblioteca que es pot avaluar en més de 70.000 exemplars, fruit en part de generoses donacions, així com una important col·lecció de revistes de matèries històriques i filosòfiques que s'han reunit principalment gràcies a intercanvis amb el seu Butlletí; a més, es conserva l'important arxiu de la Reial Acadèmia des de la seva fundació en el segle xviii.
La corporació continua amb les seves publicacions, iniciades el 1756 amb el primer volum de les Memorias (reeditat l'any 2000, en facsímil, per l'Associació de Bibliòfils de Barcelona), a les quals cal sumar el Boletín de la Real Academia de Buenas Letras, revista biennal que va iniciar la seva publicació el 1901, així com els més d'un centenar de discursos de recepció a l'Acadèmia, que s'han anat publicant des del 1872, o nombrosos llibres i monografies no inclosos en sèries específiques.
També cal fer menció que la Reial Acadèmia posseeix una xarxa molt extensa d'acadèmics corresponents, tant a l'àmbit nacional com a l'internacional, entre els quals hi ha importants figures representatives de diversos camps de la cultura.