Vaig néixer a Barcelona l'any 1964.
Després d'estudiar a l'Escola Massana i a la Universitat de Belles Arts de Sant Jordi, vaig dedicar-me al que més m'agradava, la pintura.
Una primera exposició al barri del Born de Barcelona va ser l'inici de la meva trajectòria artística, exposant arreu del món.
L'obra d'aquesta època, com va escriure la crítica d'art Maria Lluïsa Borràs al diari La Vanguardia, simbolitzava la fragilitat de l'ésser humà i era molt expressionista; va estar molt ben acollida a Zurich gràcies a l'Úrsula Weber.
Uns anys més tard vaig deixar la ciutat i finalment vaig instal·lar-me al poble de Calaf, on va néixer la meva filla.
La maternitat va aportar un nou repte a la meva vida i una nova passió, l'educació.
Des d'aleshores l'art i l'educació han estat el motor del meu treball, la qual cosa em va portar a crear l'espai Pintalalluna.
Actualment treballo per fer d'aquest espai un taller-escola on grans i petits puguin desenvolupar la seva creativitat i expressar l'artista que porten a dins.
No puc pensar una sense l'altra.
Creativitat i vida són conceptes que esdevenen sinònims al meu dia a dia.
Quan fem reciclatge creatiu ajudem el planeta, quan expressem les injustícies a traves de l'art ajudem a crear consciència.
El procés artístic és un bon aprenentatge de vida.
Els valors canvien amb el temps i les cultures, no sabem res del futur que ens espera.
El que sí crec és que la consciència és intemporal i no jutja en funció de gènere, condició social o cultural.
Una humanitat més conscient és una humanitat més justa i, en conseqüència, porta una evolució en les polítiques d'un país.
Crec que les noves generacions podran afrontar millor els reptes si nosaltres podem ser ara referents d'aquesta consciència.
La meva vida ha estat i és una vida de constants canvis, tots marquen etapes i camins però, sens dubte, el naixement de la meva filla ha sigut el més important.
Estic agraïda a la vida per aquest gran regal.
Ara estic preparant l'exposició Retrats d'un poble.
Són retrats de persones que comparteixen la vida a Calaf, a blanc i negre i a color.
Descriuen persones que, malgrat les seves diferències, formen un poble, una humanitat.
L'exposició s'inaugura el 3 de febrer i romandrà oberta fins al dia 9 de febrer.
També estic treballant en la creació d'un taller-escola on l'art i la creativitat siguin eines que ens ajudin a afrontar els reptes d'un futur incert, com les noves tecnologies, el canvi climàtic, la intel·ligència artificial o la manipulació genètica.
Com a notícia més destacada i generalitzada a tot l'àmbit geogràfic, jo diria el tema de la independència, perquè no deixa ningú a fora.
Crec que Montserrat és el símbol més emblemàtic i internacional d'aquest territori.
No obstant això, després dels successos de l'1 d'octubre pobles de la Catalunya Central, com Sant Martí Sesgueioles i molts més, van mostrar el seu valor i coratge; així, jo identifico la Catalunya Central amb la força d'un poble.
El parc natural del Montseny, per la bellesa de la natura i els records de la meva infantesa; les muntanyes de Montserrat, pel seu valor simbòlic, i el parc natural de Rubió, pel seu caràcter.
M'agrada passar temps amb la meva filla, passejar per la natura i observar-la, la fotografia i el cinema.
Per aquest ordre, xarxes, llibres i diaris.
Per descomptat, la comunicació és indispensable en qualsevol societat, tot i que s'hauria de definir quin tipus de comunicació i quin ús es fa d'aquesta.
Em faria immensament feliç poder fer realitat el meu projecte de construir un taller-escola, trobar finançament per fer-ho possible i ajudar altres persones a treure l'artista que porten a dins.