El treballador/a que considera que les condicions de treball no són les adequades pot adreçar-se al responsable de l'empresa, als òrgans d'assessorament i assistència tècnica en matèria de prevenció de riscos laborals (servei de prevenció) o als representants legals amb competències en aquesta matèria –delegats/ades de prevenció–, per tal de resoldre aquesta situació.
Si es considera necessari, es pot fer una nova avaluació de riscos del lloc de treball per tal de reduir, eliminar o controlar aquest risc que podria afectar l'estat de salut de la persona.
En el supòsit que el treballador/a consideri que no s'ha resolt satisfactòriament la seva situació pot utilitzar les vies següents:
1.Instar un conflicte davant el Tribunal Laboral de Catalunya (TLC) en alguna d'aquestes modalitats:
· Conflicte individual (en cas que l'afecti només a ell/a o decideixi fer-ho a títol individual): mitjançant la presentació d'un escrit introductori de conciliació o mediació.
· Conflicte col·lectiu (en cas que afecti a més d'un treballador/a i es faci a través de la representació legal dels treballadors/ores): En aquest supòsit està legitimitat per presentar l'escrit introductori de mediació o conciliació la majoria del comitè d'empresa, la secció sindical o en el cas d'empreses de menys de 30 treballadors/ores el delegat/ada unipersonal.
Actualment la majoria dels convenis col·lectius recullen el sotmetiment exprés de les empreses als tràmits de conciliació i mediació al TLC.
En cas que en el propi escrit introductori, o durant el tràmit de conciliació o mediació, es consideri que pot ser necessari per arribar a un acord la intervenció d'un òrgan especialitzat, el TLC disposa d'una Comissió Tècnica específica en matèria de seguretat i salut laboral que podrà emetre un dictamen no vinculant excepte si les parts decideixen el contrari.
Presentar una denúncia a la Inspecció de Treball de Catalunya
Iniciar la via judicial mitjançant demanda davant la jurisdicció social.
D'acord amb la normativa vigent, existeix una gran varietat de cooperatives, que poden ser de consum, d'ensenyament, de crèdit, de treball associat, etcètera.
A més, les cooperatives tenen la consideració d'empresa dels del moment que tenen un o més treballadors contractats, i per tant, els hi és d'aplicació la Llei 31/1995, de 8 de novembre, de prevenció de riscos laborals.
En tot cas, i encara que la cooperativa no tingui treballadors contractats, la Llei de prevenció de riscos laborals inclou en el seu àmbit d'aplicació, de manera expressa, a les cooperatives de treball associat, és a dir, aquelles on l'activitat dels socis consisteix en la prestació de treball personal, i on els socis que realitzen l'activitat cooperativista es denominen i tenen la condició de socis treballadors.
Els socis treballadors de les cooperatives de treball associat, que són al mateix temps propietaris i treballadors de la seva pròpia empresa, s'assimilen a treballadors per compte d'altri i se'ls hi aplica la normativa de prevenció de riscos laborals, encara que hagin optat per la seva inclusió en el Règim Especials de Treballadors Autònoms des del punt de vista de la Seguretat Social.
Així doncs, quan la normativa de prevenció de riscos laborals fa referència a treballadors i empresaris s'han d'entendre inclosos en aquesta terminologia als socis d'aquestes cooperatives i a cooperatives en les que presten els seus serveis, respectivament.
La Llei 31/1995, de 8 de novembre, de prevenció de riscos laborals, no inclou dins del seu àmbit general d'aplicació els treballadors autònoms que no tenen treballadors al seu càrrec.
En definitiva, ni la normativa laboral en general ni la normativa de prevenció de riscos en particular s'apliquen als treballadors autònoms, tot i que hi ha normes que, en determinats aspectes i quan ho diuen expressament, també són aplicables als autònoms.
Alguns exemples són el Reial decret 171/2004, de 30 de gener, en matèria de coordinació d'activitats empresarials; la Llei 32/2006, de 18 de octubre, reguladora de la subcontractació en el sector de la construcció, o el Reial decret 1627/1997, de 24 d'octubre, en l'àmbit de la construcció.
Totes les empreses tenen la obligació d'analitzar les possibles situacions d'emergència i adoptar les mesures per fer-hi front, principalment en matèria de primers auxilis, lluita contra incendis i evacuació dels treballadors.
D'acord amb la Llei 31/1995, de 8 de novembre, de prevenció de riscos laborals, les obligacions generals de l'empresari en matèria d'emergències es poden resumir en:
Tanmateix, s'ha de tenir en compte que en determinats centres de treball i activitats, ateses les seves característiques, conflueix altra normativa a banda de la Llei 31/1995.
Així, la Llei 4/1997, de 20 de maig, de protecció civil de Catalunya, preveu i regula els aspectes relatius a l'autoprotecció i a les mesures mínimes a adoptar ateses les característiques particulars de determinats centres de treball i activitats.
Mitjançant el Decret 30/2015, de 3 de març, s'ha aprovat el catàleg d'activitats i centres obligats a adoptar mesures d'autoprotecció en les empreses, entitats i organismes que fan activitats que poden generar situacions de risc col·lectiu, de catàstrofe o de calamitat pública.
El catàleg també inclou els centres i les instal·lacions, i les seves dependències, que poden resultar afectades de manera especialment greu.
Totes les possibles mesures, acreditacions o actuacions que derivin d'aquesta normativa són competència del Departament d'Interior.
El contingut dels concerts entre els serveis de prevenció aliens i les empreses es detalla a l'article 20 del Reial decret 39/1997, de 17 de gener, pel qual s'aprova el Reglament dels serveis de prevenció.
Entre d'altres aspectes, aquests concerts han d'incloure una relació de les especialitats preventives assumides pel servei de prevenció aliè (SPA) i de les accions que es desenvoluparan durant la vigència del concert, entre les quals ha de figurar la planificació de l'activitat preventiva i la programació de la seva aplicació proposada pel SPA i aprovada per l'empresa.
També ha de constar al concert el compromís del SPA de dedicar els recursos necessaris per desenvolupar l'activitat contractada.
Per la seva banda, l'empresa ha d'incloure al concert el seu compromís de comunicar al SPA els danys derivats del treball que es produeixin, així com l'existència a l'empresa d'altres recursos preventius, per a la seva coordinació.
A totes les empreses o centres de treball que tinguin 50 o més treballadors s'ha de constituir un comitè de seguretat i salut, que estarà format pels delegats de prevenció, d'una part, i de l'altra, per l'empresari i/o els seus representants.
Ambdues parts tindran el mateix nombre de membres al sí del comitè.
La Llei 31/1995, de 8 de novembre, de prevenció de riscos laborals, no regula el funcionament dels comitès de seguretat i salut, que poden adoptar les seves pròpies normes de funcionament.
Cal tenir present, però, que mitjançant la negociació col·lectiva es pot regular tant la forma de constitució, com les normes de funcionament o el nombre de persones que han d'integrar aquests comitès.
Actualment no, ja que el Decret 171/2010, de 16 de novembre, del registre de delegats i delegades de prevenció ha suprimit el registre de comitès de seguretat i salut laboral.
Els delegats i delegades que estaven inscrits al registre abans de l'entrada en vigor d'aquest Decret no s'han de tornar a inscriure.
La normativa vigent en prevenció de riscos laborals no estableix cap obligació per a les Unions Temporals d'Empreses (UTE).
La raó és que les UTE no tenen personalitat jurídica pròpia i per tant les obligacions en matèria laboral recauen sobre les diferents empreses que les integren.
Només en el cas que la UTE disposi de treballadors contractats directament per ella, llavors sí que es considera empresa a efectes de la normativa laboral, i per tant ha de respectar totes les disposicions sobre prevenció de riscos laborals.
La Directiva 96/71/CE estableix les obligacions de les empreses de l'Espai Econòmic Europeu que desplacen treballadors a un altre estat membre d'aquest Espai.
Aquesta Directiva ha estat incorporada a la normativa espanyola mitjançant la Llei 45/1999, de 29 de novembre, sobre el desplaçament de treballadors en el marc d'una prestació de serveis transnacional, que fixa que les condicions de treball i de seguretat aplicables als treballadors desplaçats seran com a mínim les que contempla la legislació laboral espanyola.
En el cas de desplaçament de treballadors espanyols a un altre estat de l'Espai Econòmic Europeu, se'ls hauran de respectar un nucli de disposicions imperatives de protecció mínima dels treballadors establertes per l'Estat on s'hagin desplaçat, en compliment de la mateixa Directiva.
La Llei 42/2010, de 30 de desembre, que va entrar en vigor el dia 2 de gener de 2011 i que ha modificat la regulació establerta l'any 2005 en matèria de lluita contra el tabaquisme, estableix la prohibició de fumar als centres de treball, excepte en els espais a l'aire lliure.
La Llei 3/2014, de 27 de març, que va entrar en vigor el dia 29 de març de 2014 i que ha modificat la regulació establerta els anys 2005 i 2010 en matèria de lluita contra el tabaquisme, regula la publicitat, venda i ús de cigarretes electròniques.
La cigarreta electrònica és un aparell que vaporitza una barreja de nicotina, Propilenglicol i altres compostos químics i s'utilitza inhalant el vapor produït, tot simulant l'ús de les cigarretes convencionals.
En concret, es prohibeix el consum d'aquests dispositius a:
a) Centres i dependències de les administracions públiques i entitats de dret públic.
b) Centres, serveis i establiments sanitaris, així com espais a l'aire lliure o coberts compresos en el seu recinte.
c) Centres docents i formatius, excepte els espais a l'aire lliure dels centres universitaris i dels exclusivament dedicats a la formació d'adults, sempre que no siguin accessos immediats als edificis i voreres circumdants.
d) Mitjans de transport públic urbà i interurbà, mitjans de transport ferroviari i marítim, així com en aeronaus de companyies espanyoles o vols compartits amb companyies estrangeres.
e) Recintes dels parcs infantils i àrees o zones de joc per a la infància, entenent com a tals els espais a l'aire lliure acotats que continguin equipament o condicionament destinat específicament per el joc i esbarjo de menors.
Cal tenir en compte, però, que cal revisar l'acord col·lectiu o acord d'empresa, que poden contenir previsions sobre aquesta matèria, i també pot haver-hi la possibilitat de restringir el seu ús per reglament intern de l'empresa.
Per tant, és del tot necessari recavar l'assessorament de la modalitat organitzativa de la prevenció de que disposi l'empresa.
Quant a les evidències científiques sobre la seguretat de les cigarretes electròniques i sobre els efectes adversos de la seva utilització, així com per ampliar aquesta informació, recomanem posar-se en contacte amb les autoritats sanitàries pertinents i, concretament, amb el Departament de Salut.
Si la comunitat de propietaris té treballadors contractats per compte aliena (per exemple un conserge), la comunitat de propietaris actua en qualitat d'empresari des del punt de vista de la normativa laboral i, per tant, té totes les obligacions derivades de la Llei 31/1995, de 8 de novembre, de prevenció de riscos laborals i de les seves normes de desenvolupament.
En cas contrari, si es tracta d'una comunitat de propietaris sense treballadors per compte aliena, encara que a les dependències de la comunitat de propietaris hi puguin accedir empreses externes per al desenvolupament d'activitats periòdiques o puntuals (neteja, manteniment d'extintors, etc.) no li és d'aplicació la Llei de prevenció de riscos laborals (que estableix obligacions en matèria d'organització preventiva, coordinació d'activitats, etc.), ja que, en principi, les obligacions en matèria de seguretat laboral no es poden estendre més enllà de l'àmbit propi de la relació laboral.
No obstant això, cal tenir en compte que en el cas d'obres de construcció la comunitat de propietaris pot esdevenir promotor, assumint les obligacions corresponents establertes a la normativa.
Determinats programes de batxillerat, formació professional, universitaris i altres inclouen formació pràctica en centres de treball per part dels alumnes.
Mentre efectua aquesta formació pràctica l'alumnat no té la consideració de treballador per compte aliena i, per tant, no se li pot aplicar la legislació laboral.
En el cas dels programes de batxillerat, formació professional i altres, des del punt de vista de la normativa de prevenció de riscos correspon al tutor de pràctiques del centre docent fomentar en l'alumne en pràctiques el compliment de les normes de seguretat i salut laboral.
D'altra banda, correspon a la persona designada per l'empresa o entitat col·laboradora com a responsable de les pràctiques la formació de l'alumne en el seu ofici o professió, així com garantir el compliment de les normes de seguretat i salut laboral en el centre de treball.
En el cas de les universitats, normalment aquestes pràctiques s'inscriuen en el context dels anomenats convenis especials per a la formació entre les parts (universitat i centres de treball públics o privats).
Les entitats col·laboradores (empreses on es realitzen les pràctiques) han d'informar els alumnes respecte la normativa de seguretat i salut en el treball i la prevenció de riscos laborals.
Els alumnes, per la seva part, assumeixen el deure de respectar les normes de funcionament i de prevenció de riscos laborals que hi hagi establertes en els centres de treball.
Moltes universitats han elaborat i publicat normativa complementaria en relació amb aquestes practiques, sota títols com "Normativa de pràctiques acadèmiques externes de la Universitat" o similars.
També cal recordar que hi ha normatives en determinats àmbits que regulen específicament aquesta situació.
Així, a l' Ordre ESS/1451/2013, de 29 de juliol, per la qual s'estableixen disposicions per a la prevenció de lesions causades per instruments tallants i punxants en el sector sanitari i hospitalari, s'estableix que aquesta Ordre s'aplica a tots els treballadors del sector sanitari i hospitalari així com a tots els que estan sota la direcció i supervisió dels empresaris.
Aquesta norma considera treballador a qualsevol persona ocupada per un empresari, incloses les que estiguin en període de formació o pràctiques duent a terme activitats i serveis directament relacionats amb el sector sanitari i hospitalari.
Les obligacions a assumir per les empreses varien en funció de quina sigui la modalitat d'estada de l'aprenent a l'empresa en l'àmbit de la formació dual.
En cas de tractar-se d'una estada dual amb contracte laboral (qualsevol tipus), les obligacions són les mateixes que per a qualsevol altre treballador de l'empresa, tant pel que fa a la notificació dels accidents de treball, com pel que fa a la formació i informació en matèria de seguretat i salut laboral, les avaluacions de riscos dels llocs de treball, l'obligació de proporcionar-los equips i mitjans de protecció i, en general, el compliment de la normativa de prevenció de riscos laborals.
En cas que l'alumne/treballador sigui menor d'edat, l'empresa ha d'aplicar les previsions específiques que conté la normativa laboral i de prevenció de riscos laborals en relació amb els menors de 18 anys.
És diferent el cas en què l'estada dual sigui estrictament acadèmica i no laboral, és a dir, amb beca.
Malgrat que determinades normes (Reial decret 1493/2011, de 24 d'octubre, en desenvolupament d'allò previst a la disposició addicional tercera de la Llei 27/2011, d'1 d'agost) han establert l'obligació de donar d'alta l'aprenent i cotitzar per ell en el Règim General de la Seguretat Social, això no implica que els hi sigui d'aplicació, en general, la normativa en matèria de prevenció de riscos laborals.
L'assimilació de l'aprenent becari amb els treballadors per compte aliena es fa tan sols en relació amb la seva inclusió en el Règim General de la Seguretat Social.
L'entitat o organisme que acull l'aprenent tindrà la condició d'empresari a efectes exclusivament d'allò previst en el Reial decret citat (art. 5).
Així mateix, cal recordar que qualsevol persona que accedeixi a un centre de treball ho ha de fer en condicions de seguretat, ja que el fet de no estar obligat per la normativa laboral no vol dir que l'activitat de l'aprenent estigui exempta de riscos i poden haver responsabilitats en altres àmbits (per exemple, responsabilitat civil).
A més a més, és convenient que les empreses avaluïn la interacció entre les tasques que duguin a terme els estudiants/becaris i els treballadors de l'empresa d'adscripció.
Les actuacions a realitzar pels responsables de les empreses són diferents en funció de quina és la relació establerta amb el centre educatiu perquè l'estudiant de formació professional desenvolupi unes activitats en un centre de treball determinat.
Si l'alumne està desenvolupant activitats en un centre de treball pactades en un conveni de col·laboració per a la formació en centres de treball –les anomenades "pràctiques"-, està cobert per l'assegurança escolar i l'assistència es prestarà en qualsevol dels centres del Sistema Nacional de Salut - a Catalunya, de l'Institut català de la Salut- o en els centres concertats amb l'Institut Nacional de la Seguretat Social.
En cas que un estudiant sigui atès a un centre mèdic no concertat ni del Sistema Nacional de Salut, caldrà abonar les despeses de l'atenció mèdica.
Si l'alumnat d'FP està desenvolupant activitats en un centre de treball pactades en un acord formatiu amb el centre educatiu dins de l'àmbit de la formació professional dual i esdevé aprenent de l'empresa, es troba en una de les dues modalitats d'estada formativa següents:
Si és una estada dual amb contracte laboral (qualsevol tipus), les obligacions són les mateixes que per a qualsevol altre treballador de l'empresa.
Per tant, l'aprenent està cobert per la Mútua Col·laboradora amb la Seguretat Social de l'empresa, la qual s'encarregarà de la prestació d'assistència sanitària.
A més, l'empresari haurà de comunicar l'accident a l'autoritat laboral utilitzant el canal telemàtic CoNTA 1.
Si és una estada dual estrictament acadèmica i no laboral, és a dir, amb beca (situació assimilada a treballador per compte aliena únicament en relació amb la Seguretat Social), l'aprenent està cobert per la Mútua Col·laboradora amb la Seguretat Social de l'empresa, la qual s'encarregarà de la prestació d'assistència sanitària.
A més, l'empresari haurà de comunicar-ho a l'autoritat laboral utilitzant el canal telemàtic CoNTA 1, introduint a la casella corresponent al "Tipus de contracte" el codi 990, que engloba als becaris i situacions assimilables.
Des del punt de vista preventiu:
Cal recordar que qualsevol persona que accedeixi a un centre de treball ho ha de fer en condicions de seguretat, ja que el fet que l'empresari no estigui obligat per la normativa laboral no vol dir que l'activitat de l'aprenent estigui exempta de riscos i, a banda, poden haver responsabilitats en altres àmbits (per exemple, responsabilitat civil).
A més a més, és convenient que les empreses avaluïn la interacció entre les tasques que duguin a terme els estudiants/becaris i la resta de treballadors de l'empresa d'adscripció.
Finalment, cal tenir present que les investigacions dels accidents i incidents en l'entorn laboral són una eina per a la millora continua de les condicions de seguretat i salut, perquè permeten obtenir informació per tal d'evitar possibles situacions de risc i evitar la seva repetició.
Per tant, són un element necessari en la integració de la prevenció, independentment que afectin a estudiants, becaris o treballadors.
1 CoNTA: portal de notificació dels accidents de treball del Departament de Treball, Afers Socials i Famílies de la Generalitat de Catalunya.