Consulta general sobre els límits que concorren a l'accés directe per internet a les còpies digitals dels plànols.
En resposta a aquesta consulta general, i en exercici de les funcions que li han estat atribuïdes per l'article 39 i la disposició addicional 6a de l'LTAIPBG i per l'article 7.2.i del seu Reglament, aprovat pel Decret 111/2017, de 18 de juliol, la GAIP emet el següent
El 5 de febrer de 2019 la Cap de l'Arxiu i Documentació de l'Ajuntament de Sant Boi de Llobregat formula a la GAIP la consulta següent: des de l'Arxiu Administratiu Municipal de l'Ajuntament de Sant Boi de Llobregat estem treballant amb l'objectiu d'acomplir allò que estableix la Llei 20/2015, de 29 de juliol, de modificació de la Llei 10/2001, de 13 de juliol, d'arxius i documents per tal d'adaptar-nos al nou marc legal introduït per la Llei 19/2014, del 29 de desembre, de transparència, accés a la informació pública i bon govern.
En concret, l'article 35 de la Llei d'arxius i documents queda redactat de la següent manera:
En aquest sentit, volem anar publicant els inventaris d'expedients al Portal de Transparència.
El primer que s'ha publicat és l'inventari de les llicències d'obres majors (1960-2010).
Per tal de donar compliment a la normativa envers la Protecció de dades, hem inclòs la metadada "interessat" quan aquest era una persona física previ dictamen de l'APDCAT.
Tant l'inventari com l'esmentat dictamen els podeu consultar al Portal de Transparència:
Per altra banda, l'Arxiu Administratiu sempre ha donat accés als interessats i ciutadans quan es tractava d'expedients de llicències d'obres.
La Llei de transparència ha vingut a reforçar aquesta pràctica arxivística.
Diferents resolucions i dictàmens de la mateixa GAIP l'avalen (Resolució 402/2017, de 12 de desembre, Resolució 105/2017, de 5 d'abril, Resolució 63/2017, de 22 de febrer, Dictamen 1/2016, etc.).
En ells es fa esment que les llicències d'obres són "informació pública" de conformitat amb la definició que en fa l'article 2.b) LTAIPBG i com a tal subjecta al règim de transparència.
En el nostre cas, una política de digitalització endegada el 2010 ens permet incloure no només l'accés a l'inventari en un format de dades reutilitzables, sinó també els plànols digitals (un 30%).
Així, el ciutadà o qualsevol altre usuari, sense cap identificació i des de qualsevol ordinador o altre dispositiu, podrà consultar no només l'inventari de les llicències d'obres arxivades corresponents al municipi de Sant Boi de Llobregat, sinó que també podrà, en molts casos, visualitzar-ne els plànols.
La qüestió concreta que plantegem a la GAIP és precisament aquesta: hi concorre algun límit d'accés a les còpies digitals dels plànols de les llicències d'obres que hem incorporat al Portal de Transparència?
La consulta formulada per l'Ajuntament de Sant Boi de Llobregat interpel·la la GAIP sobre els límits aplicables a una informació que és objecte de publicitat activa.
Aquest fet requereix una valoració prèvia de les competències de la GAIP per emetre'l, ja que l'àmbit competencial d'aquesta Comissió es circumscriu bàsicament als procediments d'accés a la informació pública, que tenen un tractament legal (el del títol III de la Llei 19/2014, de 29 de desembre, de transparència, accés a la informació pública i bon govern, LTAIPBG) diferent al que correspon a la publicitat activa (que és el del títol II LTAIPBG).
Nogensmenys, l'article 7.2.i del Reglament de la GAIP aprovat pel Decret 111/2017, de 18 de juliol (RGAIP) preveu que la GAIP exerceix, entre altres funcions, la de "atendre les consultes que, amb caràcter facultatiu i no vinculant, puguin formular els subjectes esmentats a l'article 3 sobre la transparència i el compliment i les garanties del dret d'accés a la informació pública".
Cal entendre, per tant, que si bé a nivell resolutori les competències de la GAIP es limiten a l'àmbit dels procediments de sol·licitud d'accés a la informació pública (títol III LTAIPBG), a nivell consultiu la normativa de transparència i accés a la informació pública atribueix també a la GAIP funcions per atendre consultes en matèria de transparència, concepte que en la lògica d'aquesta legislació cal considerar més o menys equivalent al de publicitat activa (títol II LTAIPBG).
Cal concloure, per tant, que la GAIP té competència per emetre aquest Dictamen.
El títol II LTAIPBG no preveu límits específics per a les obligacions de transparència o de publicitat activa.
L'article 7 LTAIPBG es limita a preveure expressament la seva subjecció als mateixos límits establerts per al dret d'accés a la informació pública:
Per tant, els límits que caldrà tenir en compte per a l'exposició de la documentació objecte de la consulta són els establerts pels articles 21, 23 i 24 LTAIPBG, sens perjudici dels altres que siguin establerts per altres lleis.
En una primera aproximació, i per les raons que es dirà en cada cas, els límits dels preceptes indicats que sembla que podrien concórrer, amb caràcter més o menys general, a la informació objecte d'aquesta consulta són els relatius a la seguretat pública, a la intimitat, a la propietat intel·lectual i a les dades personals; també caldria tenir en compte el relatiu als interessos econòmics i comercials, que si bé no està previst a l'LTAIPBG, pot ser igualment aplicable a les administracions catalanes per imperatiu de l'article 14.1.h de la llei bàsica de transparència (Llei 19/2013, de 29 de desembre, de transparència, accés a la informació pública i bon govern, LTAIPBGE).
L'eventual aplicació de cada un d'aquests límits als plànols indicats a la consulta serà objecte de valoració més detallada als fonaments jurídics següents.
Abans d'entrar a valorar l'aplicació concreta dels límits indicats, cal fer algunes consideracions generals sobre l'aplicabilitat a les informacions que són objecte de publicitat activa de límits establerts legalment per als procediments d'accés a la informació pública.
Una primera consideració a fer és que és lògica aquesta aplicació dels mateixos límits tant a la informació difosa mitjançant publicitat activa, com a la que pot ser accessible mitjançant procediments d'accés a la informació pública.
Tots els límits establerts legalment tenen la finalitat de protegir interessos generals o de terceres persones que puguin ser afectades per l'exercici del dret a saber i, a aquests efectes, és secundari si aquest exercici es concreta en la publicitat activa o en el dret d'accés a la informació pública.
Ara bé, aquesta identitat formal de límits concurrents no comporta que hagin de ser aplicats en la mateixa intensitat, ni molt menys.
Més aviat tot apunta a què, en atenció a principis bàsics de proporcionalitat i a d'altres previsions normatives, la intensitat d'aplicació dels límits citats a la publicitat activa ha de ser molt superior a la que és procedent quan es tracta d'aplicar-los al dret d'accés a la informació pública.
La informació exposada en qualitat de publicitat activa té una difusió molt superior a la que és subjecta al dret d'accés a la informació pública, i l'accés i ús que qualsevol persona pot fer d'ella és totalment incondicionat.
En canvi, l'accés practicat en exercici del dret d'accés a la informació pública, tot i que formalment és obert a tothom, a la pràctica se sol limitar a la persona o persones que demanen explícitament accedir a la informació que es tracti, l'Administració pot ponderar el seu dret d'accés amb els límits aplicables i fins i tot pot establir condicionants o restriccions a l'ús de què pot ser objecte la informació facilitada.
Per tant, un elemental criteri de proporcionalitat requereix que l'aplicació dels mateixos límits a la publicitat activa sigui més estricte que al dret d'accés a la informació.
A més, els articles 21 i 24 LTAIPBG preveuen expressament que els límits que regulen "poden" portar a la denegació o restricció de l'accés sol·licitat, i aquest "poden" s'ha de determinar aplicant els criteris dels articles 22 i 24.2 de la mateixa Llei, que en definitiva porten a la necessitat de ponderar els interessos en joc, que són els interessos favorables i els interessos contraris a l'aplicació del límit.
Aquesta ponderació dels interessos en joc només es pot fer en el cas singular, ja que els interessos en qüestió poden ser molt diferents en funció del moment, la situació, la posició jurídica de les persones concretes afectades i d'un llarg etcètera de possibles variants, fins al punt que es pot afirmar que no hi ha dues sol·licituds iguals d'accés a la informació pública.
Aquesta ponderació difícilment es pot fer quan s'apliquen els límits legals als documents que es volen exposar en publicitat activa, i si no es pot fer la ponderació no es poden tenir en compte consideracions favorables a l'accés que es podrien palesar en el cas concret, de manera que l'aplicació del límit haurà de ser més intensa.
Així mateix, també s'ha de tenir en compte que els procediments d'exercici del dret d'accés a la informació pública, si concorre algun límit que afecti interessos o drets de terceres persones, en aplicació de l'article 31 LTAIPBG se'ls ha de donar trasllat de la sol·licitud i poden fer-hi al·legacions, i fins i tot oposar-se a l'accés, amb els efectes jurídics establerts per l'article 34.3 LTAIPBG, de manera que l'ordenament jurídic garanteix d'aquesta manera la protecció dels drets i interessos que justifiquen el límit.
Amb ocasió de la publicitat activa, aquesta audiència singular de les persones afectades no és ni molt menys habitual, de manera que també es fa més que difícil la protecció dels seus drets o interessos que poden ser vulnerats per la difusió de la informació afectada per límits que les protegeixen.
Una altra raó, per tant, per pensar que els límits establerts per al dret d'accés a la informació pública han de ser objecte d'una aplicació més intensa quan la informació pública afectada és objecte de publicitat activa.
Ara bé, dels anteriors paràgrafs també en podem deduir que si prèviament a la publicació al web de les administracions públiques d'informació que afecta terceres persones, aquestes són consultades per tal que puguin formular al·legacions en defensa dels seus drets i interessos i es ponderen, cas per cas, aquests en relació amb els drets i interessos favorables a la publicació de la informació de què es tracti, llavors els límits al dret d'accés serien objecte d'una aplicació més equilibrada a la publicitat activa, si bé no es pot deixar de tenir en compte que la difusió especialment intensa que comporta la publicitat activa sempre serà més invasiva que el dret d'accés, cosa que també cal tenir en compte a l'hora d'aplicar els límits concurrents.
Les anteriors consideracions porten a una conclusió inevitable: cal assumir que informació que, en aplicació dels límits que s'analitzen tot seguit, pot resultar improcedent d'oferir a través de publicitat activa, pot ser perfectament objecte del dret d'accés a la informació en determinats procediments, en funció de les circumstàncies del cas.
El Dictamen de la GAIP 1/2016, relatiu a una consulta sobre accessibilitat a projectes tècnics i a altres documents inclosos als expedients de llicències, control d'activitats i contractació, fa les següents consideracions (fonament jurídic 2.1r) sobre l'aplicació del límit de la seguretat pública a documents que inclouen els que són objecte d'aquesta consulta:
Aquest límit és susceptible de ser interpretat amb continguts substancialment diferents.
Aplicat en sentit estricte, o d'acord amb un contingut mínim, pot dur a la denegació de l'accés a informació relativa a serveis o equipaments directament relacionats amb la seguretat pública, com ara comissaries, presons, parcs de bombers o xarxes de comunicacions dels cossos de seguretat i similars, així com també a elements determinats de projectes relatius a edificis de gran afluència pública, com ara controls d'accessos o alarmes de grans estadis o auditoris.
En aquest sentit estricte o de mínims, el més probable és que aquest límit podria afectar un nombre més aviat reduït de projectes i expedients, segurament la majoria de caràcter públic.
Tanmateix, el concepte de seguretat pública pot tenir un contingut més ampli, i incloure qualsevol element que pugui constituir un factor de risc per a la seguretat de persones o béns.
En aquest sentit, també podria afectar la seguretat pública l'accés a informació específica de seguretat la difusió de la qual pugui fer més vulnerables persones determinades (com ara la localització de sensors o de sistemes d'alerta o de protecció de qualsevol tipus d'edificis, de locals o d'habitatges) o a informació relativa a construccions, equipaments o serveis que, per la seva significació, poden trobar-se en un major risc o vulnerabilitat d'agressions o atemptats (centrals d'energia, bancs, centres de salut, etc.).
Segons la Memòria del Conveni 205 del Consell d'Europa sobre l'Accés als Documents Públics (CEADP) que, com a estàndard internacional en aquesta matèria, ha servit d'inspiració al legislador estatal i català al regular els límits al dret d'accés, i que també inclou el límit de la seguretat pública, infringiria aquest límit la divulgació de documents relatius a sistemes de seguretat d'immobles i comunicacions, criteri que avalaria la segona interpretació apuntada, de donar un contingut relativament ampli al concepte de seguretat pública, si bé sempre circumscrit a elements específics de prevenció o seguretat.
Per tant, cal entendre que el límit de la seguretat pública no pot impedir, per exemple, l'accés a informació (com ara plànols o projectes constructius) que no contingui referències concretes a elements o sistemes de seguretat o que no sigui relativa a equipaments o construccions especialment sensibles per a la seguretat o vulnerables, però sí que podria impedir l'accés si es donen aquestes circumstàncies.
D'acord amb les anteriors consideracions, abans de publicar els plànols objecte de la consulta l'Ajuntament hauria de valorar si poden contenir informació que pugui suposar un risc per a la seguretat de les persones i dels béns, bé sigui perquè es tracta de plànols d'equipaments o serveis col·lectius, que són vulnerables per aquest sol fet, o bé perquè contenen previsions específiques sobre sistemes o precaucions de seguretat.
Si aquest primer test de potencial afectació a la seguretat fos positiu, caldria o bé no publicar els plànols en qüestió, o bé fer-los objecte de publicació només parcial, havent suprimit els elements que afecten les condicions de seguretat, sens perjudici que en el marc d'un procediment d'accés a la informació pública i en atenció de les circumstàncies del cas puguin ser objecte d'un accés major.
El Dictamen 1/2016 referit al fonament jurídic anterior fa les següents consideracions en relació amb l'aplicació del límit relatiu als drets de propietat intel·lectual i industrial en l'accés a documents que inclouen els plànols objecte de l'actual consulta (fonament jurídic 2.7è):
No és probable que el deure de secret professional concorri en els expedients que són objecte d'aquest Dictamen, però sí que es pot donar fàcilment la possibilitat d'al·legar drets de propietat intel·lectual i industrial, com ara els relatius a l'autoria de projectes tècnics o al disseny d'instal·lacions industrials.
El dret de propietat intel·lectual té un contingut molt més ampli que el de propietat industrial, bàsicament limitat a la protecció de marques i patents.
Segons la legislació de propietat intel·lectual (Reial decret legislatiu 1/1996, de 12 d'abril, pel qual s'aprova el text refós de la Llei de propietat intel·lectual, TRLPI), el titular originari dels drets de propietat intel·lectual és el creador, que sempre és una (o més d'una) persona física.
Així mateix, aquesta normativa distingeix entre els anomenats drets morals del creador (atribució o reconeixement d'autoria, divulgació, preservació de la integritat, entre altres), que són inalienables, i els drets d'explotació, que inclou la reproducció i l'aprofitament econòmic, que poden ser objecte de cessió.
La distinció entre drets morals i drets d'explotació de la propietat intel·lectual pot portar fàcilment a l'existència de titulars diferents.
L'autor d'un projecte tècnic n'és sens dubte el titular dels seus drets morals de propietat intel·lectual, però és probable que els drets d'explotació els hagi cedit (en tot o parcialment) a la persona o entitat que li ha encarregat o comprat el projecte, de manera que al ponderar aquests drets amb el d'accés caldrà determinar a qui correspon la titularitat dels drets de propietat intel·lectual que poden resultar perjudicats.
L'accés a un document protegit pel dret de propietat intel·lectual no afectarà previsiblement els drets morals del seu creador, però, segons com es fa l'accés, pot afectar els seus drets d'explotació.
Dit d'una altra manera, la propietat intel·lectual protegeix de l'explotació del bé creat per part de terceres persones; per tant, és compatible amb la consulta o simple ús del bé que no interfereixi amb els drets d'explotació.
La propietat intel·lectual no pot operar com a límit a l'accés, sinó com a límit a la seva utilització o explotació per part de la persona sol·licitant.
Si tenim en compte que entre els drets d'explotació hi ha la reproducció i l'aprofitament econòmic, el que seria incompatible amb aquest dret seria un accés que comportés reproducció del bé o perjudici pels drets econòmics d'explotació.
D'acord amb aquestes consideracions, es pot afirmar que seria clarament incompatible amb els drets d'explotació de la propietat intel·lectual un accés a la informació que comportés la seva reproducció amb finalitats d'aprofitament econòmic.
Més dubtes pot comportar una simple reproducció per una sola vegada, sense finalitats d'aprofitament econòmic; en aquests casos la ponderació pot ser més fàcilment favorable a l'accés, especialment si aquest es fonamenta en drets o interessos addicionals al dret d'accés.
I és clarament compatible amb el dret de propietat intel·lectual un accés limitat a consulta o vista sense reproducció (vetllant, en aquest darrer cas, per evitar l'ús d'aparells mòbils habituals per fer-ne còpia).
A l'hora de ponderar l'accés a informació protegida pel dret de propietat intel·lectual pot ser fàcil trobar una solució ajustada al principi de proporcionalitat que faci pivotar l'equilibri entre els drets i interessos afectats en la modalitat d'accés.
Així ho posa de manifest l'article 31.1.c del Reial Decret 1708/2011, de 18 de novembre, que estableix el Sistema espanyol d'arxius, que inclou com una de les excepcions del dret a obtenir còpia dels documents sol·licitats la vulneració dels drets de propietat intel·lectual.
Una altra modalitat, més favorable a l'accés, podria ser la de facilitar còpia, si bé condicionada a determinades limitacions d'ús.
Per la seva banda, el dret de propietat industrial protegeix bàsicament els drets d'explotació de patents i marques.
En relació amb la seva ponderació amb el dret d'accés a la informació, es poden fer consideracions similars a les que s'acaben de fer en relació amb l'explotació dels drets de propietat intel·lectual.
El que sens dubte proscriuria el dret de propietat industrial és l'accés a patents amb vistes a la seva explotació.
Ara bé, l'accés simple a aquesta informació en principi no perjudica (a no ser que s'argumenti raonadament el contrari) les persones titulars d'aquest dret.
De les anteriors consideracions s'ha de concloure que la publicació de plànols pot presentar un cert risc per als drets de propietat intel·lectual.
Si l'accés als plànols s'efectua mitjançant procediments d'accés a la informació pública, aquest risc es pot modular o desactivar limitant l'accés a vista o consulta (sense reproducció) o amb advertiments concrets a les persones a qui es facilita la informació.
Però aquests mecanismes de modulació poden ser d'aplicació més problemàtica si la difusió és general a través del web de transparència, amb possibilitat de reproducció inclosa.
Seria convenient que l'Ajuntament es plantegi l'aplicació de mesures per prevenir que la difusió d'aquesta informació no faciliti pràctiques lesives per al dret de propietat intel·lectual, especialment pel que fa a la seva explotació.
Una mesura bàsica és advertir sobre la responsabilitat en què pot incórrer qualsevol explotació no autoritzada amb finalitats econòmiques o professionals dels plànols publicats.
Tanmateix, aquesta mesura podria ser insuficient i caldria posar impediments a la reproducció (total o parcial) dels plànols publicats o com a mínim a la seva reutilització, en la mesura que tecnològicament sigui factible.
Tenint això en compte, de cara al futur caldria incloure en els procediments administratius en virtut dels quals l'Ajuntament obté plànols que podrien ser objecte de publicació l'advertiment de la seva possible difusió futura en el web municipal.
El Dictamen 1/2016 referit als fonaments jurídics anteriors fa les següents consideracions en relació amb l'aplicació del límit relatiu a la intimitat en l'accés a documents que inclouen els plànols objecte de l'actual consulta (fonament jurídic 2.6è):
Costa determinar quina és la voluntat del legislador al formular aquest enunciat a l'article 21.1.f LTAIPBG, ja que si bé s'entén la pertinència de la intimitat com a límit d'accés a la informació pública, pot resultar excessiva l'ambigüitat de l'expressió "els altres drets privats legítims", que es podria interpretar com a compressiva de tots els drets de les persones i, per tant, amb un gran potencial desactivador del dret d'accés.
L'article 3.1.f del Conveni 205 del Consell d'Europa, d'on deriva el 21.1.f LTAIPBG, parla de "la vida privada i els altres interessos privats legítims", i la seva Memòria explica aquest límit assenyalant que "els documents públics poden contenir informacions d'ordre personal o privada que són protegides, com per exemple els antecedents judicials i els dossiers mèdics.
Cal recordar que l'article 8 de la Convenció europea dels Drets de l'Home garanteix el dret al respecte de la vida privada i familiar.
La protecció d'aquests interessos pot prevaldre sobre l'interès de difondre la informació continguda en el document".
Per tant, intimitat i altres drets privats legítims caldria reconduir-ho a la protecció de la privacitat de les persones i a l'article 18 de la Constitució, que garanteix els drets a l'honor, a la intimitat personal i familiar, a la pròpia imatge, a la inviolabilitat del domicili i al secret de les comunicacions.
En part, aquest límit remet a la institució de la protecció de dades de caràcter personal, que s'analitza en un proper epígraf, i que es fonamenta constitucionalment en l'apartat 4 d'aquest mateix article (limitació de l'ús de la informàtica per protegir precisament l'honor i la intimitat personal i familiar i el ple exercici dels drets ciutadans).
Una qüestió que afecta especialment la interpretació d'aquest límit és la de si és aplicable per protegir únicament els drets indicats quan són de persones físiques, o protegeix també les persones jurídiques.
Com veurem més endavant, l'LOPD protegeix les dades personals únicament de les persones físiques, i la mateixa interpretació s'hauria d'aplicar als béns jurídics addicionals de l'article 21.1.f LTAIPBG, tant perquè en gran part els seus àmbits materials coincideixen, com perquè el concepte d'intimitat és difícilment separable de les persones físiques, i també pels termes (la vida privada) amb què s'expressa i justifica el precepte del CEADP del que deriva.
Cal entendre, per tant, que no s'hauria d'aplicar, en general i sens perjudici del que es diu a l'apartat 9, aquest límit per protegir suposats drets a la intimitat (i vinculats) d'una persona jurídica.
Certament, es pot plantejar la concurrència d'aquest límit en la mena d'expedients que ara ens ocupa.
Per exemple, l'eventual oposició del dret a la intimitat a l'accés al projecte constructiu d'un habitatge determinat o d'un edifici d'habitatges.
D'entrada, no sembla que l'accés als plànols hagi de comportar, ni molt menys, invasió de la intimitat; de totes maneres, tampoc es pot descartar que hi pugui haver en determinats casos un perjudici per a aquest o algun dels altres béns protegits per aquest límit (en la mesura, per exemple, que algú pugui estimar que és invasiu el fet que altres persones puguin saber com s'organitza per dins casa seva), i per tant calgui ponderar entre la seva protecció i el dret d'accés a la informació.
D'acord amb les anteriors consideracions, no es pot descartar que els plànols relatius a habitatges continguin informació que pugui resultar invasiva de la privacitat de les persones que hi viuen.
Està clar que aquesta conclusió és sens dubte excessiva si hom pensa en els plànols típics d'un pis o d'una casa com la que viu la immensa majoria de les persones; si la construcció no s'aparta dels usos comuns i el plànol no indica res més que no sigui aproximadament predicable de la majoria d'altres habitatges, difícilment ningú pot oposar-se a la seva difusió per raons de privacitat.
Ara bé, aquesta consideració general no treu que hi hagin construccions amb previsions internes singulars, que poden ser indiciàries de pautes de vida privada diferents de la majoria de la gent; en aquests casos, si els plànols poden dur a la deducció d'aquestes pautes de vida diferenciada, es podria considerar que afecten la intimitat inherent al desenvolupament de la vida dins del domicili.
De cara a prevenir la difusió de plànols que puguin vulnerar la intimitat de persones, una possibilitat seria que els serveis tècnics municipals capacitats per valorar-ho (és a dir, segurament els mateixos a qui correspon l'atorgament de la llicència o el tràmit administratiu de control que correspongui) podessin fer alguna indicació eventualment restrictiva de la seva difusió, a més d'advertir les persones afectades de la seva possible difusió, en el marc del procediment administratiu corresponent.
El Dictamen 1/2016 referit als fonaments jurídics anteriors fa les següents consideracions en relació amb l'aplicació del límit relatiu als interessos econòmics i comercials en l'accés a documents que inclouen els plànols objecte de l'actual consulta (fonament jurídic 2.6è):
Aquest és un límit previst a la lletra g de l'article 3.1 CEADP (que parla dels interessos comercials i altres interessos econòmics), recollit també per l'article 14.1.h LTAIPBGE, que tanmateix no reprodueix la llei catalana de transparència.
Segons la Memòria del CEADP, el principal objectiu d'aquest límit és impedir atemptats contra la competència o les posicions en les negociacions, i podria operar en relació amb informació que contingui dades sobre procediments de producció, estratègies comercials, llistes de clients, etc. Pel que s'acaba de dir, es tracta d'un límit estretament vinculat al dret de la competència i a la llibertat d'empresa emparada per l'article 38 de la Constitució, que també ve sent tradicionalment aplicat a l'exercici del dret d'accés als expedients pels propis interessats, a part de recollit expressament a l'article 41.2.b de la Carta de Drets Fonamentals de la Unió Europea.
No pot ser, per tant, ignorat per les administracions catalanes, que poden fonamentar, si es tracta de protegir drets econòmics i comercials i no simples interessos, la seva aplicació en la referència genèrica que l'article 21.1.f LTAIPBG fa als "altres drets privats legítims" (en la mesura que es podria interpretar que si el legislador català no reprodueix aquest límit del CEADP és perquè considera que el pot incloure en aquest enunciat general, si bé cal avisar que no seria admissible una projecció d'aquest límit tant genèric a tota mena de drets privats) i, amb caràcter més general, més que sigui a títol de referència, en els preceptes citats del CEADP i de l'LTAIPBGE.
Tenint en compte les característiques dels drets o interessos que protegeix, per aplicar aquest límit cal que la persona titular dels interessos econòmics o comercials concernits demani expressament la reserva o confidencialitat de la informació que pot perjudicar-los, ja sigui per pròpia iniciativa, o com a resposta del trasllat de la sol·licitud d'accés fet per l'Administració, ja que aquesta difícilment pot apreciar, d'ofici, l'existència de risc o perjudici per a interessos econòmics o comercials privats.
A partir de les consideracions o al·legacions formulades per la persona titular dels interessos econòmics o comercials afectats, l'Administració haurà de determinar si la confidencialitat és justificada (tenint en compte els criteris relatius a la interpretació d'aquest concepte apuntats a l'epígraf 4t.) i ponderar entre els interessos favorables a la seva protecció i els favorables a l'accés.
És plausible que en determinats expedients objecte d'aquest Dictamen hi pugui haver dades relatives a (o que permetin conèixer o deduir) procediments de producció o de comercialitació, per exemple, en el cas de projectes d'instal·lacions comercials o industrials sotmeses a llicència municipal, que puguin motivar l'aplicació d'aquest límit.
Com ja s'ha dit abans, si en els procediments d'accés a la informació pública es posa de manifest l'afectació d'interessos de terceres persones, com ara els econòmics o comercials, l'article 31 LTAIPBG preveu que se les doni trasllat de la sol·licitud, per tal que puguin formular-hi al·legacions, i segurament seran aquestes al·legacions les que poden posar de manifest l'existència d'eventuals perjudicis si es dona accés a la informació sol·licitada, sens perjudici que hagin pogut manifestar preventivament aquesta consideració al sol·licitar la llicència o la intervenció administrativa de què es tracti.
Ara bé, si la informació ha de ser objecte de publicitat activa, i no hi ha tràmit que permeti aquesta audiència de les persones afectades, ha de ser l'Administració qui ha de valorar fins a quin punt un plànol determinat pot contenir informació la difusió de la qual pugui perjudicar l'empresa afectada davant de les competidores.
Segurament això no passarà en la immensa majoria dels casos, però no es pot excloure que hi hagi projectes constructius determinats que incorporin tecnologies o automatismes altament qualificats, la difusió dels quals pugui ser perjudicial per a l'empresa titular d'ells.
Caldria per tant prevenir d'alguna manera que no es difongui en publicitat activa informació d'aquest tipus.
En relació amb aquest límit, aquest Dictamen es remet en primer lloc al que ha emès l'Autoritat Catalana de Protecció de Dades Personals (APDCAT) amb la mateixa finalitat (CNS 46/2018) (Dictamen en relació amb la consulta de l'Ajuntament de Sant Boi de Llobregat sobre la possibilitat d'incloure el nom i cognoms de l'interessat dels expedients de llicències d'obres o activitats als inventaris de documents incorporats al Portal de Transparència) i que l'Ajuntament publica precisament al seu Portal de transparència.
Nogensmenys, també cal tenir en compte que als plànols objecte de la consulta hi poden figurar, a més a més de les dades de la persona interessada, dades personals d'altres, com ara de l'autor o autora del projecte.
Amb caràcter general, segons l'article 24 LTAIPBG les dades personals són protegides, i només s'hi pot donar accés si són de càrrecs o d'empleats públics (dades merament identificatives de persones relacionades amb l'organització o el funcionament de l'Administració, a les que en principi caldria donar-hi accés, segons l'article 24.1 LTAIPBG) o bé després de ponderar el dret d'accés a elles amb els interessos i drets favorables a la seva protecció, segons el previst per l'article 24.2 LTAIPBG.
Portades aquestes consideracions al cas que ens ocupa, caldria entendre que si en els plànols hi ha dades identificatives de persones que treballen a l'Ajuntament, es poden publicar.
Tanmateix, caldria que el personal municipal n'estigui al corrent i pugui formular al·legacions en contra, especialment sobre la base de circumstàncies en les que la difusió del seu nom, unit al fet de treballar a l'Ajuntament, no pugui causar perjudicis singulars.
En canvi, no sembla que, amb caràcter general, es pugui justificar la publicació de la identitat d'altres persones que puguin aparèixer en els plànols.
És cert que la Resolució de la GAIP 17/2016 dona accés a aquest tipus de dades, però després d'haver fet trasllat de la reclamació als autors o autores i haver-los donat la possibilitat de formular al·legacions.
La publicitat activa no permet, com ja s'ha dit abans, fer aquestes actuacions necessàries per a la ponderació entre el dret d'accés i els límits aplicables, i per tant no sembla justificable fer una publicació indiscriminada de l'autoria dels projectes tècnics.
En conseqüència, llevat de la dada relativa a la identitat de la persona interessada o del personal de l'Ajuntament que hagi intervingut en la tramitació dels procediments en el marc dels quals els plànols objecte d'aquesta consulta han esdevingut informació pública, si en els plànols hi consta la identitat d'altres persones caldria suprimir-la.
Amb caràcter general, els límits aplicables a la publicitat activa són els mateixos que estableixen els articles 21, 23 i 24 LTAIPBG al dret d'accés a la informació pública.
Ara bé: l'aplicació d'aquests límits a la publicitat activa és més intensa que al dret d'accés, perquè no es poden valorar circumstàncies del cas o consideracions sobre l'ús de la informació que en els procediments de sol·licitud d'accés a la informació pública poden servir per reforçar el dret i reduir la incidència del límit.
En determinades circumstàncies, poden incidir a plànols concrets d'edificis o construccions els límits següents:
- Propietat intel·lectual i industrial.
- Interessos econòmics i comercials.
Aquest és el nostre Dictamen aprovat pel Ple de la GAIP de 22 de març de 2019, que s'emet en relació amb una consulta de caràcter general, que no condiciona ni prejutja la resolució de futures reclamacions sobre peticions concretes d'accés a la informació pública, en la mesura en què les circumstàncies i els interessos presents en cada cas poden determinar solucions diferents.