Departament de Governació i Relacions Institucionals
I. Se sotmet a dictamen d'aquesta Comissió Jurídica Assessora la sol·licitud d'indemnització instada davant de l'Ajuntament P per la companyia A, pels danys i perjudicis que es van causar a la xarxa general de distribució de gas a partir d'una fuita d'aigua produïda el 3 de juny de 2012 a l'interior de l'equipament esportiu municipal C (al carrer N, núm. X, de P).
L'entitat reclamant considera que la fuita d'aigua, que sortia amb molta intensitat d'una fissura d'una canonada d'aigua soterrada en aquell equipament esportiu, va perforar les conduccions de gas també soterrades en aquell mateix equipament, situades molt a prop, i a mesura que va anar entrant aigua dins de les conduccions internes de gas, va anar afectant el subministrament de gas.
La companyia quantifica la reclamació en 141.766,31 euros, corresponents a la valoració que fa de les despeses de reparació de la xarxa general de subministrament de gas i del restabliment del servei a un total de 830 abonats afectats.
La intervenció d'aquesta Comissió es fa a l'empara d'allò que disposa l'article 86 de la Llei 26/2010, de 3 d'agost, de règim jurídic i de procediment de les administracions públiques de Catalunya, i l'article 12 del Reial decret 429/1993, de 26 de març, pel qual s'aprova el Reglament dels procediments de les administracions públiques en matèria de responsabilitat patrimonial (RPRP).
El dictamen s'emet, preceptivament, en els procediments de responsabilitat patrimonial respecte d'aquelles reclamacions de responsabilitat patrimonial de les administracions públiques la quantia de les quals sigui igual o superior a 50.000 euros.
Aquesta exigència, derivada d'allò que disposa l'article 8.3.a) de la Llei 5/2005, institucional d'aquest òrgan consultiu, es dóna també en el present cas, atès que la indemnització sol·licitada per la part reclamant és de 141.766,31 euros.
La institució de la responsabilitat patrimonial administrativa, recollida en l'article 106.2 de la Constitució de 1978, es regula en la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de règim jurídic de les administracions públiques i del procediment administratiu comú (LRJPAC), i desplegada avui en la Llei 26/2010, de 3 d'agost, esmentada.
Concretament, els articles 139 i següents de l'LRJPAC estableixen quins són els requisits formals d'exercici i d'admissibilitat de l'acció, com també els elements materials necessaris perquè la petició prosperi i els perjudicats tinguin dret a ser indemnitzats.
En aquest sentit, s'ha d'haver produït un dany real i efectiu, avaluable econòmicament, individualitzat en relació amb una persona o un grup de persones i que la persona perjudicada no tingui el deure jurídic de suportar-lo.
Cal, a més, que la lesió que es pateix s'insereixi i connecti causalment amb el funcionament dels serveis públics i que no hi hagi intervingut cap causa de força major.
Prèviament a l'examen de si hi concorren els requisits materials acabats d'enunciar, cal comprovar si es compleixen les condicions de caràcter formal que permetin entrar a valorar el fons de l'assumpte plantejat i també si s'ha seguit el procediment que preveu el Reglament que resulta d'aplicació (Reial decret 429/1993, de 26 de març, que regula els procediments de les administracions públiques en matèria de responsabilitat patrimonial (RPRP)).
La Comissió constata que l'expedient administratiu està degudament indexat i paginat i que s'identifiquen els documents que el conformen.
Nogensmenys, i contràriament a allò que preveu l'article 27.4 del Decret 69/2006, d'11 d'abril, d'aprovació del Reglament d'organització i funcionament de la Comissió Jurídica Assessora, es palesa que la documentació tramesa per l'Administració municipal a aquest òrgan consultiu no inclou una còpia de l'expedient.
Pel que fa als aspectes temporals, cal tenir en compte allò que disposa l'article 142.5 de l'LRJPAC.
En el present cas, d'acord amb la informació incorporada a l'expedient, es constata que l'incident que motiva la reclamació de responsabilitat es va produir el 3 de juny de 2012, i que els treballs de reparació de la xarxa de subministrament de gas van finalitzar el 5 de juny següent.
La reclamació es va interposar el 16 de maig de 2013.
Per tant, cal entendre que l'acció s'ha exercit d'una manera temporània.
La legitimació activa tampoc no presenta problemes, atès que interposa la reclamació una lletrada en nom i representació de l'empresa de gas perjudicada, i la representació consta acreditada de manera fefaent, mitjançant la incorporació a l'expedient de l'escriptura notarial de 9 de juny de 2004.
Pel que fa a la competència per a tramitar i resoldre el procediment, tampoc no se susciten controvèrsies.
La reclamació s'interposa davant l'Ajuntament P, administració titular de l'equipament esportiu on es va produir la fuita d'aigua.
En relació amb el procediment que s'ha seguit per a determinar l'eventual responsabilitat, s'ha ajustat en tot l'essencial a allò que preveuen i exigeixen l'LRJPAC i l'RPRP.
Consta en l'expedient l'escrit de reclamació de responsabilitat on s'especifiquen els danys soferts; la presumpta relació de causalitat entre aquest dany i el funcionament del servei públic; l'avaluació econòmica de la responsabilitat patrimonial, i, també, la resolució del regidor de Districte de 20 de juny de 2013, que admet a tràmit la reclamació i en nomena instructora.
La companyia asseguradora de l'Administració (D) ha estat correctament notificada.
S'han admès les proves documentals proposades en l'escrit de reclamació, i s'ha acordat l'obertura d'un període de prova de trenta dies per tal de proposar proves addicionals.
L'Administració ha denegat motivadament la pràctica de prova testifical (sol·licitada mitjançant escrit de 26 de juliol de 2013), per entendre que la compareixença dels diversos testimonis es podia substituir mitjançant la incorporació documental dels extrems requerits.
S'ha donat un tràmit de vista i d'audiència de l'expedient tant a l'empresa reclamant com a la companyia asseguradora de l'Administració municipal, i hi resten incorporades les al·legacions de la reclamant (per escrits de 16 d'abril i de 8 de maig de 2014).
La companyia asseguradora va presentar-hi al·legacions mitjançant escrit d'11 de març de 2014 i va adjuntar-hi, també, un informe pericial.
Hi han estat incorporats d'ofici tots els informes i les actuacions d'investigació realitzats per l'Ajuntament arran dels fets que fonamenten la reclamació de responsabilitat patrimonial.
I, finalment, conté també la proposta de resolució de l'Administració de 19 de maig de 2014, que es pronuncia en sentit desestimatori de la reclamació.
Malgrat la correcció, en termes generals, del procediment seguit, escau fer algunes consideracions en aquest punt: Així, i pel que fa als aspectes temporals de la tramitació del procediment de responsabilitat patrimonial, es constata que la Resolució del regidor de Districte de 20 de juny de 2013, que decideix l'admissió a tràmit de la reclamació, no fa constar el termini de resolució del procediment, ni tampoc el sentit del silenci, com caldria incorporar d'acord amb allò que disposa l'article 42.4 en relació amb l'article 142.7 de l'LRJPAC.
D'altra banda, s'observa també una certa dilació en la instrucció del procediment, que la part reclamant va posar en relleu mitjançant escrit de 23 de desembre de 2013 (pàg.
A més, cal posar de manifest que l'Administració municipal no ha notificat la incoació del procediment de responsabilitat patrimonial, ni s'ha donat audiència a l'actual concessionària de la gestió de l'equipament esportiu, ni tampoc a la contractista que va realitzar en el seu dia el soterrament de les conduccions de gas i aigua dins del recinte municipal (UTE F-G), cosa que hauria estat del tot convenient, atès que, malgrat que la proposta de resolució no fa referència a l'eventual exigència de responsabilitat a aquestes entitats, és ben cert que, com es veurà, l'informe del cap del Departament de Serveis Jurídics-Secretaria de 19 de juny de 2013 al·ludeix a una eventual responsabilitat de la contractista de les obres de soterrament de les canalitzacions.
De l'escrit de reclamació també es podria deduir que s'imputa responsabilitat tant a l'Ajuntament com al concessionari actual de la gestió de les instal·lacions esportives municipals.
Aquesta Comissió ja va posar de manifest en la seva Memòria d'activitats de l'any 2011 la importància que els tribunals atribueixen a l'atorgament d'audiència als contractistes i concessionaris de l'Administració, i subratlla, específicament, que l'atorgament d'aquest tràmit permet tenir coneixement de la posició dels contractistes i concessionaris davant dels fets al·legats -d'assumpció voluntària de responsabilitat, oposició a qualsevol possible imputació, o derivació de responsabilitat cap a l'Administració o cap a tercers implicats-.
La Comissió també ha ressaltat que la manca d'aquest tràmit ha estat qualificada, de vegades, com a generadora d'indefensió, i els tribunals han declarat la responsabilitat de l'Administració en els fets amb l'objectiu de no deixar la víctima sense el rescabalament que mereix (sentències del Tribunal Suprem de 22 de maig de 2007, de 30 de març de 2009 i de 14 d'octubre de 2010, entre d'altres).
V. Règim jurídic d'aplicació a les canalitzacions de gas
Un cop apreciada la concurrència dels requisits formals, esdevé necessari analitzar els aspectes materials o de fons.
Per tal que aquesta Comissió es pronunciï sobre aquests i atès que en la present reclamació se susciten qüestions rellevants pel que fa als requisits normatius aplicables a les instal·lacions de gas i a les obligacions dels distribuïdors i els titulars d'instal·lacions de gas natural -fonamentalment pel que fa al manteniment i la vigilància de les instal·lacions-, resulta convenient exposar breument quin és el règim jurídic bàsic aplicable a la matèria.
Pel que fa a les prescripcions tècniques aplicables a les instal·lacions de canonades de gas, resulta d'aplicació la Instrucció tècnica complementària ITC-MIG-5.5 sobre canalitzacions de gas en baixa pressió, aprovada per Ordre ministerial de 18 de novembre de 1974, per la qual s'aprova el Reglament estatal de xarxes i escomeses de combustibles gasosos.
Constitueix una ITC vigent (no afectada per la disposició derogatòria única del Reial decret 919/2006, de 28 de juliol, pel qual s'aprova el Reglament tècnic de distribució i utilització de combustibles gasosos i les seves instruccions tècniques complementàries).
I concretament, i en tant que afecten qüestions que se susciten en el present expedient, és procedent transcriure els punts 3.2.1, 3.2.3 i 3.2.4 d'aquesta ITC-MIG 5.5, relatius a la profunditat de soterrament, les distàncies entre canonades i la protecció de les canalitzacions de gas.
D'altra banda, i pel que fa a les obligacions assignades als distribuïdors i titulars d'instal·lacions de gas natural, l'article 83.4 de la Llei 34/1998, de 7 d'octubre, del sector d'hidrocarburs, imposa, com a regla general, que "[...] els titulars d'instal·lacions receptores de gas natural o instal·lacions per a consum són responsables del seu manteniment correcte en les condicions tècniques i de seguretat que siguin exigibles".
La mateixa Llei imposa als distribuïdors obligacions específiques.
Així, l'article 83.1.j) estableix que hauran de realitzar "visites d'inspecció a les instal·lacions receptores existents, amb la periodicitat definida per reglament".
En relació també amb les obligacions d'inspecció dels distribuïdors de gas, cal subratllar que en el moment en què foren realitzades les obres de soterrament de les canalitzacions referides, era vigent el Reial decret 1853/1993, de 22 d'octubre, pel qual s'aprova el Reglament d'instal·lacions de gas en locals destinats a usos domèstics, col·lectius o comercials.
Exposat el règim jurídic aplicable, escau emmarcar adequadament els fets i les circumstàncies que concorren en la reclamació.
El present supòsit obliga a pronunciar-se sobre la responsabilitat patrimonial de l'Administració municipal per danys causats a la xarxa general de subministrament de gas derivats d'una fuita d'aigua produïda en l'àmbit d'un equipament esportiu de titularitat municipal.
Però són més els elements rellevants.
Escau exposar, en primer lloc, les circumstàncies que tenen a veure amb les obres d'instal·lació i manteniment de les conduccions d'aigua i gas que es van realitzar dins d'aquell recinte esportiu amb anterioritat als fets esdevinguts el 3 de juny de 2012.
Posteriorment s'al·ludirà a aquelles altres que es relacionen amb actuacions de l'Administració municipal dutes a terme per tal d'esbrinar les causes de l'accident i que fonamenten la proposta de resolució.
I) Les obres d'instal·lació i manteniment de les conduccions d'aigua i gas realitzades dins del recinte esportiu amb anterioritat als fets del 3 de juny de 2012
El 23 d'agost de 2005, l'Ajuntament, titular del camp de futbol municipal C, va formalitzar amb l'UTE abans esmentada un contracte d'obres d'enderroc i adequació de les rampes de l'equipament esportiu.
Les obres van incloure els treballs de soterrament de les canalitzacions d'aigua i gas a l'interior d'aquesta instal·lació esportiva i l'acta de recepció de les obres es va aixecar el 3 de gener de 2006 (pàg.
448 de l'expedient), un cop comprovat que les obres es trobaven en estat de ser rebudes a satisfacció de l'Ajuntament.
Cal subratllar que, d'acord amb la informació que es localitza en l'expedient, la canalització de gas soterrada (és a dir, la que posteriorment va resultar danyada per la fuita d'aigua produïda el 3 de juny de 2012) va ser instal·lada l'any 2005 precisament amb motiu de l'execució d'aquell contracte.
Fins en aquell moment les canalitzacions de gas d'aquella instal·lació esportiva eren aèries, tal com havien estat construïdes originàriament per l'empresa H l'any 1982 (pàg.
Pel que fa al règim de garanties de les obres, cal assenyalar que l'article 20 del Plec de clàusules administratives particulars (PCAP) del contracte referit disposava que dins del mes següent al lliurament de les obres, s'estendria la corresponent acta de recepció si aquelles es trobaven en estat de ser rebudes a satisfacció per part de l'Ajuntament.
A partir d'aquell moment començava a comptar-se el termini de garantia d'un any, dins del qual el contractista es feia responsable, al seu càrrec, del manteniment i la conservació de les obres, sota les instruccions del director facultatiu de les mateixes obres.
L'acta de recepció es va produir el 3 de gener de 2006 (pàg.
D'altra banda, la clàusula 20.5 del Plec de clàusules administratives generals de l'Ajuntament, vigent en el moment de licitació d'aquest contracte d'obres, disposava que "transcorregut el termini de garantia, s'ordenarà la devolució o cancel·lació de la garantia i quedarà extingida la responsabilitat del contractista, llevat si escau, la responsabilitat civil de ruïna i de danys i perjudicis davant de tercers, si aquests no reclamessin, si escau dins dels terminis legals amb facultat de l'Ajuntament de repetir pagaments per aquest concepte".
Les garanties es van retornar completament al contractista en diverses dates de l'any 2010 (pàg.
Posteriorment, el 30 de setembre de 2009, es va formalitzar el contracte de gestió i d'explotació del camp de futbol entre l'Ajuntament i l'entitat E, amb una vigència inicial de tres anys, i prorrogat, un any més, fins al 2013.
Molt succintament, d'acord amb el plec de clàusules administratives particulars, el concessionari es fa responsable de la conservació i el manteniment ordinaris de l'equipament, i de les petites reparacions -clàusula 16.4.g)-; i l'Ajuntament és responsable i ha de sufragar les despeses de gran manteniment -clàusula 17.2.b)-.
Finalment, i pel que fa a la responsabilitat, la clàusula 21.1 estableix que: "el contractista haurà de rescabalar al municipi o a tercers pels danys i perjudicis derivats de dol o negligència en el compliment de les obligacions resultants de l'adjudicació.
En aquests supòsits, la indemnització es determinarà per l'Ajuntament atenent els perjudicis causats, amb audiència prèvia del contractista i sense perjudici de l'acció penal que si escau procedeixi".
Atenent allò que apareix a l'expedient, tot indicaria que en algun moment de l'any 2009, posterior en tot cas a l'atorgament de la concessió de la gestió i explotació del centre esportiu a l'entitat E, es van realitzar obres de col·locació de gespa al camp de futbol.
Específicament, a l'escrit d'al·legacions de l'entitat asseguradora de l'Administració i en l'informe pericial en què es basa, s'afirmà que al final de l'any 2009 l'empresa concessionària va contractar directament amb J la col·locació de gespa artificial, i que aquestes obres haurien requerit la instal·lació de les canonades corresponents d'aigua de reg (pàg.
També es localitzen a l'expedient diverses afirmacions relatives al fet que es van realitzar obres d'instal·lació d'una font al recinte esportiu (per exemple, pàg.
Nogensmenys, es constata que l'expedient administratiu tramès no inclou cap document que permeti verificar la realització d'aquestes obres, ni tampoc determinar, si escau, si pel seu abast van acabar (i com) sent afectades les instal·lacions de les canonades d'aigua i gas, ni, més enllà, si aquestes obres haurien afectat justament aquestes estructures de conducció, concretament en el punt on es produí la fuita d'aigua i la subsegüent perforació del tub de gas.
A més, s'observa que l'encarregat de les instal·lacions declarà expressament (pàg.
212) que entenia que la canonada d'aigua que es va trencar i que va produir els danys a la xarxa general de subministrament de gas havia estat instal·lada abans que E, la concessionària, es fes càrrec de l'explotació d'aquest equipament esportiu municipal.
Així, doncs, d'acord exclusivament amb la documentació que consta en l'expedient, tot indica que les conduccions d'aigua i gas que van resultar afectades pels fets del dia 3 de juny de 2012 havien estat instal·lades en el transcurs de les obres de soterrament realitzades l'any 2005.
Els altres extrems no resten suficientment documentats.
II) Els fets produïts el 3 de juny de 2012 i les actuacions de l'Administració municipal a fi d'esbrinar les causes de l'accident i fonamentar la proposta de resolució
El 3 de juny de 2012 diversos veïns dels carrers adjacents al recinte esportiu municipal van donar avís a A d'un tall en la xarxa de subministrament de gas.
Un cop desplaçats als carrers afectats, els tècnics de l'empresa van constatar la presència d'aigua a la xarxa general de subministrament de gas i van detectar que l'origen de l'avaria es trobava dins de les instal·lacions del recinte esportiu referit (informe d'accident -pàg.
Amb la consulta prèvia de l'encarregat de manteniment del camp municipal als seus superiors, s'autoritzà els tècnics del gas a realitzar els treballs per a la localització exacta del punt de fuita de la canonada d'aigua, i van apreciar-ne una que incidia, es diu, "en forma de dardo" sobre la conducció de gas instal·lada a l'interior del recinte esportiu i que havia provocat un forat d'aproximadament 1 cm. A partir d'aquest forat, l'aigua anava penetrant a la canonada interior de gas de la instal·lació esportiva, i posteriorment acabava passant a la xarxa general de subministrament de gas.
Consta en aquest informe que els tècnics de K (l'empresa subministradora d'aigua) es van personar en el lloc dels fets, i van afirmar que la fuita no procedia de la xarxa de subministrament general sinó que procedia de les instal·lacions municipals.
Els tècnics del gas van obrir 46 prospeccions per tal d'extreure l'aigua introduïda a la xarxa pública de subministrament però no van reparar les canonades de gas ni d'aigua origen del problema, sinó que van deixar la prospecció oberta amb el gas i l'aigua tancats, en espera que l'Ajuntament o els seus concessionaris ho arreglessin.
El 4 de juny de 2012, el regidor del Districte B va acordar la incoació de les actuacions informatives necessàries per tal de determinar la naturalesa, origen i abast d'aquest incident, amb l'objectiu de dur a terme "les actuacions administratives municipals que resultin procedents".
Entre ells, l'informe emès pel cap de la Divisió d'Operacions del Servei de Prevenció, Extinció d'Incendis i Salvament de l'Ajuntament d'11 de juny de 2012 (pàg.
397 i següents), que descriu les actuacions i la seqüència horària dels fets en què van intervenir els Bombers, en el qual es determina que l'origen de l'accident es troba dins de les instal·lacions del camp de futbol, i constata que és en l'interior del camp de futbol on s'ha produït l'entrada d'aigua "dins de la canonada del gas i que aquesta instal·lació s'ha vist afectada en diversos punts de la xarxa, arribant aquesta afectació fins a W" (pàg.
Constata que "el tub d'aigua té una fissura d'uns dos centímetres per sobre del mateix" i que "es detecta un forat en la conducció de gas, possiblement realitzada per la pressió de l'aigua que brollava en aquest punt" (pàg.
També hi consta l'Informe del cap del Projecte d'Obres i Manteniment municipal de 21 de juny de 2012 (pàg.
412), que afirma que la instal·lació de les canonades d'aigua i gas compleixen la normativa vigent i que la causa de l'accident és la ruptura del conducte de l'aigua per causes desconegudes.
En aquest sentit, manifesta que, congruentment amb allò que disposa el punt 3.2.3 de la Instrucció tècnica complementària ITC-MIG 5.5 sobre canalitzacions de gas en baixa pressió, la distància entre les canonades d'aigua i gas en el punt d'encreuament és de 5 cm < 10 cm, i que es comprova l'existència d'aïllament en les conduccions de gas.
D'altra banda, l'informe també afirma que, d'acord amb el punt 3.2.4 de l'esmentada Instrucció tècnica complementària, es constata la col·locació de material ceràmic de separació entre les dues instal·lacions, i, en aquest sentit, es comprova l'existència de restes de maons d'1/4 entre les diferents conduccions.
Cal subratllar que aquest informe no fa cap referència a l'eventual compliment dels requisits de profunditat aplicables a les canalitzacions de gas soterrades, i que es contenen al punt 3.2.1 de la ITC-MIG 5.5.
Cal esmentar, així mateix, l'informe del director de Llicències i Espai Públic del Districte B de 2 de juliol de 2012, que considera que la naturalesa dels fets és de caràcter fortuït pel trencament del tub de subministrament d'aigua del camp de futbol.
Assenyala que les canalitzacions i obres de soterrament realitzades l'any 2005 van estar executades d'acord amb allò que disposa la normativa tècnica aplicable pel que fa "als materials, protecció entre conduccions i respectant les distàncies entre elles" (pàg.
Malgrat això, aquest informe proposa "iniciar les proves adients de control de qualitat del tub de l'aigua".
En aquest sentit, se sol·licità informe al laboratori L, que també s'incorpora a l'expedient (pàg.
Aquest informe constata de nou que la canonada d'aigua té una fissura en la part superior, i que el tub de coure del gas ha estat perforat per l'erosió de l'aigua procedent d'aquesta fissura (pàg.
Nogensmenys, nega la possibilitat que aquesta fissura hagi estat produïda per pressió interna del tub; i conclou que la causa del trencament va ser una deformació forta i intensa del tub per pressió o força externa, que tot indicaria que es va produir per aixafament (pàg.
Les diligències informatives finalitzaren el 19 de juny de 2013 amb l'emissió de l'informe del cap del Departament de Serveis Jurídics-Secretaria de 16 de juny de 2013, amb el vistiplau de la directora de Serveis Generals.
Aquest informe no es pronuncia d'una manera concloent sobre les causes exactes del trencament de la canonada d'aigua, ni sobre el moment precís en què es va produir aquest trencament.
Explicita que el dictamen pericial encarregat per l'Ajuntament a L no ha fixat aquests extrems "més enllà de la mera hipòtesi" (pàg.
Se centra fonamentalment a pronunciar-se sobre qüestions relatives a la responsabilitat de l'Administració municipal justament en un context, com aquest, en què les obres d'instal·lació de les canonades d'aigua i gas dins del recinte esportiu havien estat executades l'any 2005 per part d'un contractista (l'UTE F-G), i en què, a més, s'observava que la gestió i explotació de l'esmentat equipament esportiu les duia a terme un concessionari (E).
Concretament, l'informe fa una explicació detallada dels diferents contractes subscrits per l'Ajuntament en relació amb el recinte esportiu, apunta que la responsabilitat podria recaure sobre el contractista encarregat, l'any 2005, de soterrar les canonades i conclou que "qualsevol exigència de responsabilitat s'hauria de situar dins del context temporal de l'execució [del contracte] d'obres o bé del posterior període de garantia de les mateixes, cosa que comporta adreçar, si s'escau, l'exigència a l'empresa contractada a tal finalitat".
L'informe exclou de qualsevol responsabilitat l'actual empresa concessionària de la gestió i explotació del recinte esportiu, atès que només assumeix "contractualment la responsabilitat de dur a terme les activitats de manteniment ordinari del mateix, i que, en conseqüència, resta fora del seu abast l'atenció de les canalitzacions que de manera soterrània afecten tant la instal·lació com la resta d'habitatges i equipaments de l'entorn" (pàg.
Un cop exposades les circumstàncies més rellevants que es desprenen de l'expedient, cal conèixer, a continuació, els danys al·legats per la instant en l'escrit de reclamació; les al·legacions de l'entitat asseguradora de l'Ajuntament; les consideracions que en fa la reclamant i, a l'últim, la proposta de resolució de l'Administració municipal.
Les al·legacions de l'empresa del gas a l'escrit de reclamació de responsabilitat patrimonial
Com ja s'ha apuntat, aquesta entitat, en l'escrit de 16 de maig de 2013, reclama a l'Ajuntament el rescabalament dels danys i perjudicis causats a la xarxa general de distribució de gas arran d'una fuita d'aigua produïda el 3 de juny de 2012.
L'empresa imputa els danys a l'Ajuntament, en adduir que és el titular de les canonades d'aigua origen del problema, i que tant les canonades de l'aigua com del gas afectades justament es troben a l'interior d'un recinte municipal, tot i que no es pronuncia sobre la correcció de la instal·lació de les canonades d'aigua i gas dins del recinte esportiu.
La reclamant afirma que el dia dels fets l'encarregat del recinte va reconèixer als tècnics del gas que recentment s'havien efectuat unes obres en aquell centre esportiu per a instal·lar una font a l'altre extrem del pati i considera que aquesta és la causa de la fuita en la canonada d'aigua (pàg.
Per tant, i malgrat que aquesta circumstància no aparegui explícitament reflectida en la pètita de l'escrit de reclamació, es podria entendre que també dirigeix la reclamació contra el concessionari actual de l'equipament esportiu.
Pel que fa a la quantificació dels danys, l'entitat determina una quantia total de 141.766,31 euros sobre la base d'un informe pericial emès a instàncies seves el 24 d'abril de 2013 (pàg.
Inclou les despeses de reparació de la xarxa general de subministrament de gas i el restabliment del servei per a un total de 830 abonats.
Incorpora també la valoració dels treballs realitzats per personal propi i per part de diverses empreses subcontractistes.
Al·legacions de l'entitat asseguradora de l'Administració
L'entitat asseguradora de l'Ajuntament fa arribar les seves al·legacions mitjançant un escrit presentat l'11 de març de 2014.
Es basa en un dictamen pericial emès a instància d'aquesta companyia d'assegurances.
Pel que fa a la causa de trencament de la canonada d'aigua, afirma que "sembla ser [...] conseqüència de l'aixafament del tub per una força de pressió efectuada des de la superfície (possiblement l'efecte d'un camió o vehicle de tonatge important)" -pàg.
Un cop determinada, d'aquesta manera, la causa del trencament de la canonada d'aigua, analitza l'estat de les canalitzacions d'aigua i gas, perquè "és evident que calia esbrinar quin sistema de precaució i seguretat tenien ambdues per tal d'evitar afectacions per elements externs" -pàg.
656- i acaba per afirmar que la canonada de subministrament de gas es trobava soterrada a menys de 30 cm de profunditat respecte a la rasant del paviment.
Per aquesta raó, considera que incomplia l'apartat 3.2.1 de la ITC, que exigeix una fondària mínima de 50 cm (pàg.
També posa de manifest que la distància entre la canalització de la xarxa interior d'aigua i el tub de subministrament de gas en el punt d'encreuament era de 30 mil·límetres.
Per aquesta raó, conclou que no respectava la distància mínima de 100 mil·límetres exigida pel punt 3.2.3 de la ITC-MIG 5.5, esmentada.
Tampoc no s'haurien acomplert les exigències de protecció física entre tubs d'acord amb el punt 3.2.4 de la ITC.
Essent aquestes les circumstàncies, i anant un pas més enllà, l'asseguradora de l'Ajuntament considera que corresponia a l'empresa del gas vetllar per la correcció d'aquestes instal·lacions.
És a dir, al seu entendre, la responsabilitat de realitzar i mantenir correctament les instal·lacions corresponia a l'empresa i no pas a l'Ajuntament i, per aquesta raó, arriba a afirmar que si l'empresa del gas "hagués complert les normes, el sinistre no hauria succeït".
Per això entén que la reclamació patrimonial instada s'hauria de desestimar, per manca d'acreditació del nexe causal entre el fet i el funcionament dels serveis municipals.
L'asseguradora també rebaixa la quantificació del dany reclamat i el fixa en un total de 108.161,84 euros.
No qüestiona els diversos conceptes i partides reclamats sinó que els quantifica, es diu, d'acord amb els "preus de mercat", que considera inferiors als preus pactats entre l'empresa del gas i els seus proveïdors, que són els emprats en la reclamació.
Consideracions complementàries de la reclamant
L'empresa que insta la reclamació, assabentada de les al·legacions formulades per l'asseguradora i que s'acaben de referir, va trametre a l'Administració un escrit d'ampliació d'al·legacions.
Rebatia els extrems esmentats, negava la responsabilitat de la mateixa empresa de gas en els danys produïts i entenia que tant la canonada d'aigua com el tub de gas afectat dins del recinte esportiu (i a través del qual l'aigua va penetrar en la xarxa general de subministrament de gas) pertanyen a la xarxa interior del centre esportiu i, per tant, els considera completament privatius de l'Ajuntament.
I insistia que tant la instal·lació inicial com les modificacions posteriors van ser dutes a terme per part de l'Administració municipal.
I subratlla, especialment, que és responsabilitat de l'Ajuntament assegurar que estiguessin instal·lades d'acord amb la normativa tècnica vigent.
D'altra banda, argumentava també que, en qualsevol cas, les instal·lacions interiors sí que complien amb la normativa tècnica reglamentària, i es remetia, concretament, a allò que es diu en l'Informe del cap de Projectes d'Obres i Manteniment municipal de 21 de juny de 2012, ja esmentat (pàg.
També considera que no és adequada la valoració de danys que efectua l'asseguradora, per entendre que no està "justificada de cap manera".
X. La proposta de l'Administració
La proposta de resolució de l'Ajuntament, de 19 de maig de 2014, és de caràcter desestimatori.
L'Administració municipal entén que no ha resultat provada la necessària existència de causalitat directa, immediata i exclusiva entre el funcionament del servei públic municipal i els danys reclamats, requisit indispensable per a apreciar l'existència de responsabilitat patrimonial d'acord amb l'article 139 de l'LRJPAC i l'article 6 de l'RPRP.
La resolució es refereix d'una manera explícita, i pràcticament exclusiva, a l'argumentació continguda en l'escrit d'11 de març de 2014 de l'asseguradora de l'Administració, que, com ja s'ha esmentat, es basa en l'informe pericial referit, elaborat el 13 de desembre de 2013, del qual també s'han exposat prèviament els continguts.
El pronunciament de la Comissió
De l'anàlisi de l'expedient, aquesta Comissió constata que ha quedat provat que l'empresa del gas ha patit uns danys que es pot entendre que són reals, efectius i avaluables econòmicament, en el mateix sentit exigit per l'article 139 de l'LRJPAC i l'article 81 de la Llei 26/2010.
De la documentació que consta en l'expedient, tal com s'ha analitzat en els fonaments jurídics anteriors, la Comissió considera que està acreditat que, en el present cas, els fets que motiven la reclamació de responsabilitat van succeir de la manera que al·lega la reclamant.
És a dir, que el dia 6 de juny de 2012 es va produir, en el recinte esportiu de referència, una fuita d'aigua causada per una fissura en una canonada soterrada a l'interior del mateix recinte.
Aquesta fuita va provocar la perforació de les conduccions internes de gas, també localitzades a l'interior d'aquest recinte.
Des d'aquestes conduccions internes de gas, l'aigua va anar penetrant finalment a la xarxa general de subministrament de gas, i també ha quedat provat adequadament que les canonades de gas i d'aigua que van originar el problema no corresponen a la xarxa general de subministrament, sinó que es tracta de canalitzacions individuals o privades, de titularitat de l'Ajuntament.
I) Cal, doncs, determinar si en el present supòsit els danys patits estan causalment connectats amb el funcionament del servei públic municipal.
Escau recordar que, com s'ha vist, l'Ajuntament fonamenta la proposta desestimatòria en la manca de nexe causal, en considerar que els resultats no han estat produïts pel funcionament del servei públic municipal sinó per l'actuació de la reclamant, qui hauria incomplert les seves obligacions relatives a assegurar que la canalització de gas estigués correctament instal·lada, d'acord amb les normes tècniques aplicables.
Doncs bé, la Comissió constata, d'acord amb allò que ha assenyalat detalladament en els fonaments jurídics anteriors, que la instal·lació de les canonades d'aigua i gas a l'interior de l'equipament esportiu no complia amb la totalitat dels requisits tècnics exigibles d'acord amb allò que disposa l'apartat 3 de la ITC-MIG 5.5.
Concretament, la instal·lació incomplia els requisits mínims de profunditat de soterrament de les canalitzacions de gas que exigeix l'apartat 3.2.1 de la ITC-MIG 5.5.
Així, com s'ha vist, mentre aquesta norma prescriu una fondària mínima de 50 cm, l'informe pericial emès el 13 de desembre de 2013 per l'entitat M constata que la canonada de subministrament de gas es trobava soterrada a menys de 30 cm de profunditat.
D'altra banda, observa també que tant l'Informe del cap de Projectes d'Obres i Manteniment municipal de 21 de juny de 2012, com l'informe pericial emès el 13 de desembre de 2013, acrediten que la instal·lació de les canonades no respectava la distància mínima de separació entre elles de 10 centímetres en els punts d'encreuament que estableix l'apartat 3.2.3 de la ITC-MIG 5.5 (segons l'informe pericial referit, les canonades estaven instal·lades a una distància de 3 centímetres, mentre que, segons l'informe del tècnic municipal, la distància era d'entre 5 i 10 centímetres).
Tot això sense que es pugui passar per alt i advertir que ambdós informes discrepen sobre l'existència del material ceràmic de separació col·locat entre les dues instal·lacions de gas i d'aigua -material referit a l'apartat 3.2.4 de la ITC-MIG 5.5-, perquè l'informe pericial emès a instància de l'asseguradora de l'Ajuntament nega que s'hagi utilitzat aquest material, mentre que l'informe del tècnic municipal afirma que s'observen "restes de maons d'1/4".
En qualsevol cas, un cop constatat l'incompliment dels requisits tècnics normatius aplicables a la instal·lació, cal subratllar especialment que és l'Administració municipal, com a titular de la instal·lació receptora de gas natural, també l'entitat responsable de les modificacions i del manteniment en les condicions tècniques que resulten exigibles, tal com es deriva de l'article 74.2 de la Llei 34/1998, de 7 d'octubre, del sector d'hidrocarburs, ja transcrit.
En definitiva, i sobre la base d'allò que s'acaba d'exposar, la Comissió entén, a diferència del que es preconitza des de la proposta de l'Administració, que no es pot negar d'una manera absoluta l'existència del nexe causal entre el funcionament del servei públic esportiu municipal i els danys produïts.
Escau afirmar-ne l'existència i la seva vinculació amb la producció del resultat lesiu pel qual es reclama.
II) Ara bé, un cop establert l'anterior, la Comissió entén que hi ha un aspecte rellevant que, com es veurà, condueix a afirmar que en el present cas els danys no han estat causats d'una manera exclusiva pel funcionament del servei públic municipal.
És transcendent i exigeix que s'atorgui el valor que correspon a la conducta de la mateixa reclamant.
En aquest sentit, i malgrat que, com ja s'ha assenyalat, l'Administració municipal titular de l'equipament esportiu és responsable d'instal·lar i mantenir les canalitzacions de gas d'acord amb els requisits reglamentàriament exigibles, no es pot menystenir que l'ordenament jurídic també imposa als distribuïdors de gas determinades obligacions d'inspecció que han de complir les instal·lacions receptores.
Resulta especialment rellevant allò prescrit des de l'article 13 del Reial decret 1853/1993, de 22 d'octubre, pel qual s'aprova el Reglament d'instal·lacions de gas en locals destinats a usos domèstics, col·lectius o comercials, norma vigent en el moment en què es van executar les obres de soterrament de les canalitzacions l'any 2005.
En consideració al que s'acaba d'apuntar, aquest òrgan consultiu conclou que l'entitat reclamant també tenia el deure directe d'inspeccionar la instal·lació de gas soterrada l'any 2005 en els termes expressats prèviament i que li eren exigibles en la legislació d'aplicació i, per tant, d'assegurar que aquesta instal·lació complia amb les mesures reglamentàriament exigibles, i entre elles, concretament, que s'adequava a la ITC-MIG 5.5.
Per aquest motiu, la Comissió considera que en el present cas es dóna una concurrència de culpes entre l'Administració i l'entitat que reclama; concurrència que necessàriament ha de produir una modulació de la quantitat indemnitzatòria.
En aquest sentit, i atesa la intensitat de les obligacions que l'article 74.2 de la Llei 34/1998 del sector d'hidrocarburs i l'article 13 del Reial decret 1853/1993 imposaven, respectivament, a l'entitat titular de la instal·lació i a l'empresa subministradora de gas, la Comissió considera que la quantitat indemnitzatòria final s'ha de reduir en un 30 %.
III) També esdevé oportú realitzar, per acabar, un apunt en relació amb un aspecte addicional que se suscita en aquest Dictamen.
Concretament, sobre l'eventual exigibilitat de responsabilitat a l'UTE F-G -ja que fou el contractista que realitzà les obres de soterrament de les canalitzacions d'aigua i gas l'any 2005-, i fins i tot en relació amb la que és l'actual concessionària de la gestió i explotació del recinte esportiu (E).
Aquesta segona, perquè assumí contractualment diverses obligacions relacionades amb el manteniment i la realització d'obres dins de l'equipament esportiu municipal.
Pel que fa a l'UTE, es tracta de la contractista que efectivament realitzà les obres de soterrament de les canonades d'aigua i gas que tot indica que no complien amb els requisits tècnics reglamentàriament exigibles.
Malgrat que la proposta de resolució no hi faci referència, com ja s'ha dit, no es pot passar totalment per alt l'informe del cap del Departament de Serveis Jurídics-Secretaria de 16 de juny de 2013 que al·ludeix a una eventual responsabilitat d'aquesta UTE.
La Comissió entén que no escau un pronunciament sobre això en aquest procediment, atesa la manca de notificació d'inici de procediment i davant la inexistència de tràmit d'audiència.
Pel que fa a la concessionària actual de la gestió i explotació del recinte, més enllà del que s'acaba de dir (perquè es constata que tampoc no li van notificar el present procediment), cal dir que també el contingut de l'expedient tramès a aquest òrgan consultiu, en relació amb les actuacions dutes a terme, aparentment sembla que ja impediria per si mateix qualsevol atribució de responsabilitat, per manca d'acreditació de les actuacions executades que poguessin eventualment vincular-se amb el resultat lesiu pel qual es reclama.
A més, s'observa que l'informe del cap del Departament de Serveis Jurídics-Secretaria de 16 de juny de 2013 respecte d'aquesta empresa concessionària encarregada de la gestió i explotació del recinte esportiu ja declara que només assumeix "contractualment la responsabilitat de dur a terme les activitats de manteniment ordinari de la mateixa, i que, en conseqüència, resta fora del seu abast l'atenció de les canalitzacions que de manera soterrània afecten tant la instal·lació com la resta d'habitatges i equipaments de l'entorn" (pàg.
En qualsevol cas, es tracta d'aproximacions a la matèria perquè, més enllà de la manca de notificació ja referida, respecte d'aquests extrems, no es disposa de dades concloents.
La Comissió, per tant, per les raons acabades d'exposar, emet el seu pronunciament sense perjudici d'una eventual exigibilitat de responsabilitat a aquestes entitats.
Escau analitzar a continuació la quantificació concreta dels danys, atenent les dades que resulten de l'escrit de reclamació de responsabilitat patrimonial i del dictamen pericial emès per l'entitat asseguradora de l'Ajuntament.
L'entitat reclamant quantifica el total en 141.766,31 euros, que es correspon amb les despeses de reparació de la xarxa general de subministrament de gas i el restabliment del servei a un total de 830 abonats.
I ho desglossa en diverses partides, que inclouen tant la valoració dels treballs realitzats per personal propi de l'empresa del gas com les actuacions realitzades per diverses empreses subcontractistes.
D'altra banda, l'asseguradora de l'Administració entén que s'hauria de fixar el total en 108.161,84 euros i no qüestiona els diversos conceptes i partides inclosos en la valoració efectuada per l'entitat reclamant; només es limita a valorar aquestes partides d'acord amb els "preus de mercat", que considera inferiors als preus pactats entre l'empresa del gas i els seus proveïdors.
Plantejada la qüestió en aquests termes, la Comissió observa que les partides i els conceptes en virtut dels quals es reclamen els danys no són objecte de controvèrsia, i que es troben degudament documentats en l'expedient mitjançant factures, albarans i declaracions de testimonis.
Nogensmenys, i malgrat que la consideració dels preus de mercat estigui expressament prevista en l'article 141.2 de l'LRJPAC, escau posar de manifest que la redacció de l'informe pericial emès a sol·licitud de l'entitat asseguradora no explicita d'una manera detallada, concepte a concepte, el preu de mercat concret que aplica a cadascuna de les partides.
Es limita a posar un exemple sobre la reducció preu/hora d'una de les partides, en contrapartida amb el detall de les factures aportades per la reclamant.
Per aquest motiu, en no poder-se valorar en aquest moment la correcció de l'aplicació d'aquesta reducció, és procedent que l'Administració, per al seu càlcul i posterior pagament, fonamenti adequadament en la seva resolució quins són els preus de mercat en relació amb les diverses partides.
És procedent estimar, en els termes explicitats en els dos darrers fonaments jurídics, la reclamació d'indemnització instada davant l'Ajuntament P per A, pels danys i perjudicis causats a la xarxa general de distribució de gas arran d'una fuita d'aigua produïda el 3 de juny de 2012 en l'interior d'un equipament esportiu municipal.