projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
És la festa de Corpus de la població i també als barris, centrada en la confecció d'enramades decorant façanes i catifes de flors omplint carrers.
El seguici d'elements populars, la dansa i les passades pels carrers configuren els actes.
Es celebra el diumenge abans de Corpus.
Les Enramades de Sallent, directament vinculades a la festivitat del Corpus Christi, presenten com a principal atractiu l'engalanament dels carrers de la població continuant una tradició heretada dels Corpus medievals.
Des de 1625, amb l'arribada de la relíquia, la diada de Sant Pere esdevé essencial del calendari festiu reusenc.
La Festa Major de Sant Pere de Reus es celebra en el seu honor, començant el 24 de juny i acabant el 29, diada del sant.
Comença el dia 24 i s'allarga fins el 29 de Juny.
L'ofici de Completes i l'ofici Solemne són els moments religiosos de la celebració.
El primer senyal de festa es dóna a la una del migdia del dia 7, al Replà, amb la tronada, que és aviada per l'home i la dona més vells de la vila (tradicionalment era l'home més vell de la vila qui aviava la tronada de la festa major.
Un altre element singular de Santa Tecla són els les campanes i els seus tocs festius que acompanyen molts dels actes i en els quals s'utilitzen les dotze campanes anomenades litúrgiques que daten dels segles XIV al XX.
El dia 27 de juliol del 1773 va tenir lloc la primera celebració normalitzada dedicada a Les Santes a Mataró.
Se celebren del 24 al 29 de juliol inclosos.
L'Ofici és l'acte religiós més important de la festa major i se celebra a Santa Maria cada 27 de juliol a les deu del matí.
És una missa major dedicada a les Santes com a protectores de la ciutat de Mataró.
La primera notícia escrita de la Festa del Pi es troba al Llibre d'Administració de la parròquia de Santa Coloma de Centelles l'any 1751, on també es descriu el 1786 una festa pràcticament igual a la d'avui, i que té els seus precedents històrics en ritus precristians vinculats al solstici d'hivern.
Els preparatius de la Festa comencen el dia de Sant Esteve, 26 de desembre.
El dia central de la festa és el 30 de desembre, festivitat de Santa Coloma.
El "Llibre Vell" (1730) de la Confraria recull el text fundacional i els estatuts de l'entitat on s'estableix la celebració anual de la Festa de Sant Sebastià i es fixen els diferents actes de què consta la festa, tant religiosos com civils.
Es celebra principalment els dies 19, 20 (festivitat del Sant) i 21 de gener.
Un cop cada deu anys, tots els anys acabats en 1, la ciutat de Valls celebra unes festes de caràcter extraordinari, l'origen del les quals es remunta a un "vot de poble" a la Mare de Déu de la Candela, signat l'any 1791.
Les Festes Decennals constitueixen una pàgina històrica que es repeteix, una tradició molt estimada i un fet popular situat al davant dels que configuren la vida de la ciutat i de tota la seva comarca.
La data central de les Festes Decennals és el dia 2 de febrer, festivitat de la Mare de Déu de la Candela i dia en què té lloc la solemníssima Processó Votiva, en què hi participen tots els entremesos, balls i danses del seguici popular, i representacions de totes les associacions i entitats vallenques amb el seu corresponent penó, acompanyant el tabernacle de la Mare de Déu de la Candela.
D'aquesta processó cal destacar les ballades de l'àliga davant la Mare de Déu al Pati i a la plaça del Blat i la bandera de la ciutat portada per l'autoritat de major rang que es trobi a Valls.
No obstant, durant molts dies abans i després d'aquesta data tenen lloc una infinitat d'actes festius de tota mena que transformen la ciutat de Valls i la fan viure un "estat d'excepció festiu", només repetible en períodes prou llargs, com és el cas.
En realitat, hi ha de tot i, com dèiem abans, força: Música, cinema, teatre i dansa de tots els estils i per a tots els gustos, incloent un Ball de Gala molt lluït.
Hi ha concerts, cercaviles, competicions esportives, castells de focs, etc. Trobades de pràcticament tot el que un afeccionat a les manifestacions tradicionals pot imaginar: bastoners, gegants i nans, trabucaires, corals, grallers, balls de diables, bèsties de foc, mulasses, etc...
I evidentment, al bressol dels castells no hi falten les actuacions castelleres.
També han esdevingut ben rellevants els Jocs Florals, darrerament reconvertits en Certamen Literari de las Decennals, i les celebracions acadèmiques de proclamació de vallencs il•lustres que, des de l'any 1891, tenen lloc durant les Festes.
Tradicionalment, la població vallenca pràcticament es triplica: una de les característiques de la Candela és la seva capacitat de fer retornar a la ciutat-bressol la major part de les famílies vallenques que viuen escampades pel món.
La ciutat uneix així a l'ambient festiu el de l'alegria pel retrobament d'amics i parents, cosa que s'encomana a tothom i que dóna una especial emotivitat a tota la festa.
Els carrers, les places i les cases de Valls es guarneixen amb magnífiques il•luminacions públiques i privades i pocs balcons queden sense lluir el tradicional domàs blau cel amb el símbol marià, característic de les Festes Decennals.
Els castells comencen a estructurar-se com a tals a finals del segle XVIII i començament del XIX.
Concretament l'any 1802 es té constància a Tarragona del primer castell de set pisos a tot Catalunya.
Des d'aleshores han tingut una presencia festiva gairebé ininterrompuda, a excepció del període 1913 i 1921, quan la supressió de la celebració o bé la seva decadència particular, els apartà de les celebracions de Santa Tecla.
És l'element més modern dels que configura el Seguici.
Esment específic s'enduen els pilars caminant que pugen i baixen els 20 graons de les escales de la Catedral per intentar arribar a l'Ajuntament.
La canalla de l'escola passa per les cases captant, armats amb espases i sabre de fusta.
S'aturen davant de cada casa i canten la "Cançó de sant Nicolau", i reben a canvi fruits secs, ous, xocolata...
Capta de llaminadures protagonitzada pels nens i nenes del poble mentre canten un antiquíssima cançó dedicada a sant Nicolau.
Organitzadors: Escola de Primària: El Castell
La festa, que se celebra cada any durant el mes de maig al parc dels Camps Elisis, es va iniciar l'any 1980, quan un grup de restauradors de Lleida va decidir promocionar els seus establiments a partir d'una demostració gastronòmica.
El mateix any, l'Ordre del Cargol va reunir 18 colles per passar el dia vora el riu Segre i fer una cargolada popular.
Ambdós grups demanaren col•laboració i autorització a l'Ajuntament de Lleida i la Paeria va decidir subvencionar les dues iniciatives gastronòmiques bo i proposant de reunir-les en un mateix lloc.
Aquell primer aplec improvisat va reunir 300 collistes i uns 4.000 visitants; actualment l'aplec s'ha convertit en un fenomen de masses que aplega 13.000 collistes i prop de 300.000 visitants.
El 1981 l'aplec ja fou organitzat i començaren a tenir lloc actes paral•lels, com la cercavila pels carrers de Lleida.
D'aleshores ençà, la festa ha anat creixent fins acabar convertint-se en la gran celebració gastronòmica de la capital del Segrià.
Durant aquests 25 anys, l'Aplec del Cargol ha protagonitzat iniciatives com la gravació d'un disc amb cançons populars de Lleida, l'edició d'una revista commemorativa, la publicació d'un llibre o l'entrada al llibre Guiness dels rècords en aconseguir la llauna de cargols més gran del món amb 584 cuiners coent 1.150 quilos de cargols.
Actualment, més d'un centenar de colles aglutinades des del 1985 sota les sigles de la FECOLL (Federació de Colles de l'Aplec del Cargol de Lleida), són les encarregades d'organitzar una celebració que guanya en popularitat i adeptes cada any que passa.
Aquesta interessant festa de la qual el cargol és el principal protagonista presenta un extens i variat programa d'actes que inclou concursos, audicions de sardanes, balls i revetlles, exhibicions castelleres, cercaviles...
Ara bé, els actes centrals de la celebració són aquells que fan referència directa als cargols, i entre aquests cal remarcar la Cursa de Cargols i la degustació de cargols a preus populars.
Neteja dels cargols abans de la cocció
Xarangada de fi de festa amb ball de penons
Cercavila de diumenge al matí pel Pont Vell
Documentada ja a primers del segle XIX, a les darreries del mateix segle la Festa Major de l'antiga vila de Gràcia era considerada la més important de les que se celebraven al pla de Barcelona, consideració que va mantenir després de la seva integració al cap i casal l'any 1897.
La festa s'inicia el 15 d'agost i s'allarga durant una setmana, per bé que no acaba de quedar clar qui és el protector de la vila, si la Mare de Déu d'Agost o Sant Roc.
La celebració, que al llarg de la història va anar prenent un caire més cívic que no religiós, té com a element central i més destacat el guarniment de carrers, una activitat que ja se celebrava al darrer terç del segle XIX i que d'ençà de la dècada de 1920 pren la forma de concurs.
Un concurs que té el seu punt àlgid a la immediata postguerra, amb més de 70 carrers i places guarnits el 1942, i que a partir d'aleshores va iniciar una greu decadència fins arribar als 4 o 5 de l'any 1977.
El final de la dictadura franquista i la recuperació de les llibertats democràtiques suposaren un nou i definitiu impuls a la festa.
Actualment, els carrers se solen guarnir, després del treball de tot un any, centrant-se en temes històrics, en espais exòtics o irreals i a partir de crítiques contemporànies.
A la Festa Major de Gràcia s'hi troben una multitud d'actes que bàsicament es poden separar en dos grans grups: els de caire general i els organitzats per cada carrer.
Entre els primers cal remarcar, el dia 15, les matinades que marquen l'inici de la festa; el llançament, des del terrat de l'Ajuntament del districte, de tants coets com carrers hi ha guarnits; la missa de Festa Major; la passada del jurat del concurs de guarniment de carrers i, l'endemà, el lliurament de premis de l'esmentat concurs.
El darrer dia, la festa acaba amb un correfoc i un castell de focs d'artifici.
Per la seva banda, cadascun dels carrers participants, prop d'una trentena, pot arribar a organitzar dos o tres actes cada dia durant la setmana que dura la Festa Major, la qual cosa comporta una multitud i varietat d'actes extraordinària.
Guarniment del carrer Santa Eugènia, 1935
Detall del carrer Joan Blanques de dalt
Guarniment del carrer Joan Blanques
Preparació de les decoracions al carrer Llibertat
La Festa Major amb l'animació de la nit
Tema marí al carrer Verdi del mig
El "Llibre Vell" (1730) de la Confraria recull el text fundacional i els estatuts de l'entitat on s'estableix la celebració anual de la Festa de Sant Sebastià i es fixen els diferents actes de què consta la festa, tant religiosos com civils.
Les úniques interrupcions conegudes de la festa es van produir els anys 1937 i 1938, degut a la guerra civil.
La Festa de Sant Sebastià del Pont de Suert es celebra els dies 19, 20 (festivitat del Sant) i 21 de gener.
La festa comença el vespre del dia 19, amb la Missa de Vigília de la Solemnitat de Sant Sebastià, predicació del Pare Predicador i cant dels goigs.
Acabat el servei religiós té IIoc el sopar, primer dels àpats rituals de què consta la festa i que tenen IIoc a la seu de la Confraria.
Els actes de la festivitat de sant Sebastià, dia 20 de gener, comencen amb el segon dels àpats rituals, l'esmorzar.
A continuació se celebra la Missa de Solemnitat de Sant Sebastià, amb predicació, cant dels goigs i en acabar, té IIoc el que es considera l'acte central de la festa, la solemne processó de Sant Sebastià, seguida amb gran devoció i participació massiva de la societat pontarrina.
Cada any, per rigorós torn, s'estableix un itinerari per un barri diferent, realitzant els descansos fixats, en què es dediquen pregàries i oracions al sant.
L'acompanyament musical de la processó és el cant dels goigs de Sant Sebastià.
A continuació es fa el dinar per a tots els confrares, en el decurs del qual i seguint l'antiga tradició es fa l'entrega de la perdiu al Pare Predicador.
Al vespre, abans del sopar, té IIoc el rosari i l'adoració de la relíquia de Sant Sebastià, i a continuació, el corresponent sopar.
Les activitats del dia 21 consisteixen en el tradicional esmorzar, la celebració d'una eucaristia, per recordar els confrares morts al IIarg de I'any i, posteriorment, el dinar, en el decurs del qual té IIoc el nomenament dels nous priors, que es faran càrrec de l'organització de la festa l'any següent.
Es tracta d'una cerimònia que duen a terme els dos priors que han gestionat la Confraria i la festa durant l'any, els quals entreguen una safata amb una poma vermella als confrares que seran els nous priors, que l'accepten restant així formalment nomenats.
Seguidament es procedeix a l'entrega de la poma a les noves priores, normalment les esposes del priors nomenats i que participaran igualment en la responsabilitat d'organitzar la propera festa.
Finalment, al vespre es celebra un sopar, el darrer dels àpats rituals que conformen la festa i que en aquest cas, serveix de comiat i cloenda.
Dels elements que conformen la Festa de Sant Sebastià del Pont de Suert, mereixen una menció especial els àpats rituals.
Arribada de la processó a l'església.
Celebració de l'ofici solemne de la festivitat de Sant Sebastià.
La primera notícia escrita de la Festa del Pi es troba al Llibre d'Administració de la parròquia de Santa Coloma de Centelles l'any 1751, on també es descriu el 1786 una festa pràcticament igual a la d'avui, i que té els seus precedents històrics en ritus precristians vinculats al solstici d'hivern.
Els preparatius de la festa comencen el dia de Sant Esteve, 26 de desembre, quan un grup de galejadors tria el Pi que protagonitzarà la celebració als boscos de la rodalia.
El dia central de la festa és el 30 de desembre, festivitat de Santa Coloma.
Les activitats comencen amb la "missa primera", a continuació de la qual els galejadors es dirigeixen al bosc a cercar el Pi.
A les 12 en punt, des del campanar de l'Església Parroquial es produeix una galejada i un repic general de campanes, fet a mà pels propis galejadors.
Llavors, s'inicia amb tota la seva força el ritual de les escopetades i en mig de descarregues serrades i traques espectaculars el Pi entra al poble precedit pels galejadors, sota el comandament del "capità", i per una banda de música que interpreta, tota l'estona, el pasdoble "A la Festa".
A la Plaça Major, els galejadors envolten el pi i disparen repetidament les seves armes.
Després s'inicia la marxa del pi cap a l'Església, sempre acompanyat dels galejadors disparant les seves armes.
Un cop arribats al davant de l'Església, el Pi és baixat de la carreta i pujat, dret i a pes de braços, per l'escala fins a l'entrada del temple, on se'l fa ballar a dreta i esquerra mentre es canta la tonada "Ara balla el Pi, sí, sí...".
Acabat el ball, el Pi s'entra a l'Església fins al presbiteri on es lliguen els cinc penjolls de pomes amb una garlanda ornamental de pa d'àngel i galetes a la brancada.
Seguidament, el Pi és hissat, de cap per avall, damunt del presbiteri fins a l'alçada en què es troba la imatge de Santa Coloma.
En aquest moment els galejadors, en un acte de gran emotivitat i sentiment, entonen l'Himne de Santa Coloma.
Per acabar, a les set del vespre un grup de galejadors protagonitza una darrera galejada des de dalt del campanar, mentre la banda interpreta per darrera vegada el pasdoble de costum, també des de dalt del campanar.
La festa té un epíleg el dia dels Reis, 6 de gener, quan, a la una del migdia, es reuneixen els galejadors i reparteixen entre ells, el propietari del Pi, la Parròquia i l'Ajuntament, els poms de pomes i les garlandes que penjaven del Pi.
Acte seguit despengen el Pi i el treuen fora de l'església, on tothom qui ho vol n'arrenca unes branques i se les enduu a casa, amb la qual cosa finalitza definitivament la festa.
Dels elements que conformen la festa del Pi de Centelles, mereixen una menció especial la parella de bous i la carreta.
Galejadors tallant el pi al bosc
L'arbre carregat dalt del carro
Els bous tiren de la carreta on hi ha el pi
Entrada del 'arbre a l'esglèsia
L'Ofici és l'acte religiós més important de la festa major i se celebra a Santa Maria cada 27 de juliol a les deu del matí.
És una missa major dedicada a les Santes com a protectores de la ciutat de Mataró.
Des del primer ofici dedicat a les Santes, datat al 1773, és costum que el mestre de capella de torn escrigui una obra o triï una composició d'algun altre autor, que complementi les parts principals de la litúrgia de l'eucaristia.
L'any 1848 s'estrenà una Missa de Glòria per a l'ofici de les Santes, obra del mataroní Manuel Blanch, que s'ha interpretat de forma gairebé continuada cada 27 de juliol a l'església de Santa Maria, fet pel qual se la coneix popularment com a "la Missa de les Santes", esdevenint un element central de la Festa.
Segons experts musicòlegs, aquesta missa estrenada l'any 1848 i amb clares influències de l'estil operístic italià, és una de les escasses romanalles de la música litúrgica i religiosa vuitcentista.
El dia 27 de juliol del 1773 va tenir lloc la primera celebració normalitzada dedicada a Les Santes a Mataró.
Les despeses del primer ofici queden reflectides en els llibres de la sèrie de funerària de l'Arxiu de Santa Maria i també als llibres de comptes de la Confraria de Sant Desideri, que és l'entitat que des de l'arribada de les relíquies es fa càrrec de les despeses que genera el culte a les Santes.
Actualment Les Santes es celebren del 24 al 29 de juliol inclosos, el 27 és la Diada de la festa major, tot i que uns dies abans tenen lloc diversos actes organitzats per entitats culturals i esportives.
Podem dir que la festa de Les Santes sempre es troba en construcció i reinvenció: tot i que la majoria d'actes són fixos, també n'hi ha de mòbils en funció del calendari, sempre mantenint l'essència de l'estructura ritual de la festa.
L'estructura actual de la festa es pot dividir en quatre blocs: el Portal, que marca el temps d'espera i és l'arrencada de la festa; la Crida del dia 25 de juliol entesa, en sentit ampli, com la proclamació i inici de la festa; la Diada, que comprèn el dia 27 de juliol, festivitat de les patrones de Mataró, santa Juliana i santa Semproniana, i els actes de programa del dia 28, que conjuntament constitueixen el nucli central de la Festa Major.
Per últim es celebra l'Epíleg o comiat de Festa Major, el dia 29 de juliol.
Dels elements que conformen Les Santes de Mataró, mereixen una especial menció la família Robafaves amb els nans, la Missa de Glòria de Mossèn Blanch o missa de les Santes i el ritual de la dormida.
El primer senyal de festa es dóna a la una del migdia del dia 7, al Replà, amb la tronada, que és aviada per l'home i la dona més vells de la vila (tradicionalment era l'home més vell de la vila qui aviava la tronada de la festa major.
Des de l'any 1983 gaudeixen del goig d'encendre-la, conjuntament, la dona i l'home de major edat), i el tritlleig de campanes.
A dos quarts de deu del vespre, una processó de borgencs es trasllada al santuari de la Mare de Déu de la Riera, a uns 800 metres de la vila, on recollirà la imatge i es traslladarà fins al temple parroquial.
Hi assisteixen l'Ajuntament, el clero i una gran quantitat de fidels duent uns fanalets de paper.
El seguici s'atansa lentament a l'ermita tot resant el rosari.
Arribats al santuari, després del cant de la Salve Gregoriana pel Cor parroquial, s'inicia la tornada.
La Mare de Déu, dalt del tabernacle, adornat amb flors, comença la seva davallada mentre els fidels canten cants litúrgics i el ball de diables precedeix el seguici amb l'encesa de les carretilles a les maces.
En arribar la processó a la vila, pel Pont de l'Oriol, la imatge és posada sota tàlem i tot seguit s'efectua l'entrada a la vila, a la plaça de Sant Antoni, on l'espera una gran gernació de borgencs que la reben entre aplaudiments i visques.
Després de la rebuda, es fa un silenci respectuós mentre el batlle de la vila li lliura el bastó de comandament i l'anomena Alcaldessa d'Honor per tots els dies que romandrà a la vila.
L'ofici de Completes i l'ofici Solemne són els moments religiosos de la celebració.
Els actes solemnes comencen amb el seguici festiu que acompanya les autoritats a Completes després de la saludada de l'Àliga davant de l'ajuntament.
El seguici va fins a l'església prioral de Sant Pere per tal que les autoritats assisteixin a l'ofici de Completes.
En arribar a l'església, emmarcats pels pilars dels castellers s'encén la teiera i es fa la ballada conjunta.
Durant l'acte es treu la imatge del sant, guardada tot l'any a l'altar tancada sota tres panys.
Des de 1625, amb l'arribada de la relíquia, la diada de Sant Pere esdevé essencial del calendari festiu reusenc.
La Festa Major de Sant Pere de Reus es celebra en el seu honor, començant el 24 de juny i acabant el 29, diada del sant.
L'estructura fonamental de la festa està perfectament ritualitzada, començant la vetlla de Sant Pere i acabant al final de la diada, i s'ha mantingut estable durant prop de quatre segles.
Documentalment, des del segle XVII, els balls populars i les figures festives han acompanyat al consistori en el seguici.
Les accions rituals teixeixen un programa ampli, que conté el toc de campana anunciador de la festa; l'encesa solemne de la teiera en el marc del seguici; l'ofici de Completes i l'ofici Solemne, els moments religiosos de la celebració; les diferents tronades al llarg dels dies de festa; la processó amb el reliquiari del sant; i en especial la singularitat de les tres claus necessàries per treure el reliquiari i que són custodiades pel prior, l'alcalde i el síndic de la comunitat.
Dels elements que conformen la Festa Major de Sant Pere de Reus, mereixen una menció especial la tronada, la mulassa, els nanos, el ball de bastons, els Gegants Indis, Moros i Vitxets i els grallers dels gegants.
L'esclat final de la tronada de Reus
Els gegants en l'anada a Completes
Els gegants Indis en l'anada a Ofici
Ball Solemne de l'Àliga de Reus
Les Enramades de Sallent es troben documentades des del segle XIV, i tenen el seu origen en la voluntat de guarnir els carrers pels quals havia de passar la processó del Corpus, per tal de retre honor a l'Eucaristia i solemnitzar encara més aquest acte de religiositat popular.
Ja fa anys, però, que el caràcter eminentment religiós de la celebració s'ha vist desplaçat per un caire més lúdic i festiu, canvi en el qual hi tingué molt a veure la supressió del Corpus Christi com a festa de precepte obligatori i la pèrdua de la seva condició de dia festiu.
Malgrat tot, els carrers de Sallent continuen guarnint-se i engalanant-se any rere any.
El cap de setmana abans de Corpus tenen lloc els actes preliminars de la celebració, consistents en l'anada al bosc per tal de collir els boixos que s'utilitzaran els dies següents per guarnir i engalanar els carrers de la població.
Ja la setmana de Corpus s'acaben d'enllestir la resta de decoracions, i el dimecres, vigília de Corpus, s'enramen els carrers amb els boixos recollits el cap de setmana abans i es col•loquen la resta de guarniments.
Aquests guarniments, elaborats al llarg de l'any amb molta paciència per part dels veïns, poden ser dels materials més diversos, des del paper fins al metall passant pel plàstic, la fusta i el filferro.
A part d'aquests actes previs, la festa s'inicia pròpiament el Dijous de Corpus i s'allarga fins al dilluns següent.
Actualment, els guarniments han deixat de ser simplement elements decoratius i diversos carrers es decoren amb clares referències a temes moderns i d'actualitat.
El què ve d'antic i es continua duent a terme és el costum dels embotits, un element diferenciador de les enramades sallentines que fa referència a tot un seguit de ninots grotescos que es col•loquen pels carrers i places.
Aquests ninots són plens o embotits (d'aquí l'origen del seu nom) de palla, i fan referència a personatges històrics o llegendaris de la vila.
Un altre acte que cal destacar són les típiques Balladetes que es fan a la plaça de Sant Bernat.
L'enramada i els embotits, anys 30
Preparant el carrer per guarnir
Detall del guarniment d'un carrer