Esther Arroyo Amayuelas, Maria Mercè Darnaculleta i Gardella, Francesc Esteve i Balagué, Alfredo Galán Galán, Judith Gifreu i Font, Francesc Homs i Molist, Marc Marsal i Ferret, Carles Mundó i Blanch, Joan Pagès i Galtés, Eva Pons i Parera, Sonia Ramos i González, i Antoni Vaquer i Aloy, i essent-ne ponent el Sr.
Agustí Cerrillo i Martínez, ha aprovat el Dictamen següent:
El 20 de març de 2018, va tenir entrada en un ajuntament un escrit de la Sra.
A, mitjançant representació lletrada, pel qual presentava una reclamació de responsabilitat patrimonial davant l'Ajuntament pels danys soferts, el 8 de gener de 2016, amb motiu d'una caiguda en un carrer d'aquest municipi, que valorava en 75.028,31 euros.
Així mateix, demanava que s'admetés com a prova diversa documentació que adjuntava a l'escrit, que s'incorporés a l'expedient l'informe de la policia municipal emès el dia dels fets –que adjuntava a la reclamació, tanmateix– i que es practiqués la prova testifical als agents de policia que hi van intervenir.
També demanava que s'ampliés la reclamació a l'entitat asseguradora de la responsabilitat civil de l'Administració i a altres possibles responsables del manteniment de les vies públiques.
El 22 de juny de 2018, el tècnic de Serveis de l'Ajuntament va emetre un informe sobre l'indret on, presumptament, havia tingut lloc la caiguda.
El 27 de juliol de 2018, va entrar a l'Ajuntament un escrit de la representant de la reclamant, al qual adjuntava dos informes de la rehabilitació practicada a aquesta, a fi que el consistori pogués valorar les lesions produïdes.
El 29 d'octubre de 2018, el lletrat municipal va emetre un informe en què concloïa que s'havia de desestimar la reclamació per la manca de relació de causalitat entre els danys patits i el funcionament dels serveis públics municipals.
Per sengles escrits de 12 de novembre de 2018, el lletrat municipal va disposar el tràmit d'audiència, per un termini de deu dies, a la reclamant, a la corredoria d'assegurances i a l'entitat asseguradora de l'Ajuntament.
El 27 de novembre de 2018, va entrar a l'Ajuntament un escrit d'al·legacions de la representant de la reclamant, en què manifestava disconformitat amb l'informe del lletrat, es reafirmava en la petició de responsabilitat i reiterava les peticions addicionals fetes en l'escrit inicial.
El 29 de gener de 2019, la Policia Municipal va emetre un informe que ampliava l'informe emès el dia dels fets.
El 10 de juny de 2019, el lletrat de l'Ajuntament va emetre un nou informe, en què assenyalava que les al·legacions de la reclamant no aportaven cap element nou que no hagués valorat en l'informe anterior i que, per tant, es reafirmava en la desestimació de la reclamació per manca de nexe de causalitat entre els danys i el funcionament del servei públic municipal.
El 29 de juliol de 2019, la Junta de Govern Local va acordar sol·licitar el dictamen preceptiu a la Comissió Jurídica Assessora i suspendre el termini per a resoldre i notificar el procediment, per aquest motiu.
Per un escrit de 30 d'abril de 2020, l'entitat asseguradora hi va presentar al·legacions, en què afirmava que calia desestimar la reclamació perquè no existia cap nexe causal entre els danys i el funcionament de l'Administració municipal.
Subsidiàriament, valorava la indemnització en 20.594,71 euros.
El 6 de maig de 2020, la cap dels Serveis Jurídics de l'Ajuntament va emetre una proposta de resolució, en el sentit de desestimar la reclamació per manca de relació de causalitat entre les lesions patides per la persona interessada i el funcionament normal o anormal dels serveis públics municipals.
A més, proposava que l'Alcaldia avoqués la competència per a resoldre el procediment, atès que estava delegada en la Junta de Govern Local.
El 25 de juny de 2020, va entrar al Departament de la Presidència la petició de dictamen de la Comissió Jurídica Assessora, juntament amb una còpia de l'expedient.
El 8 de juliol de 2020, el tècnic de la Sub-direcció General d'Assistència Jurídica i d'Innovació a l'Administració Local va emetre un informe, amb el vistiplau de la sub-directora del 9 de juliol, favorable a trametre l'expedient a la Comissió Jurídica Assessora, una vegada analitzats els aspectes formals i del procediment.
El 13 de juliol de 2020, va tenir entrada a la Comissió Jurídica Assessora la petició de dictamen tramesa pel secretari d'Administracions Locals i de Relacions amb l'Aran, per delegació, d'acord amb la Resolució PRE/1384/2019, de 21 de maig, de delegació de competències de la persona titular del Departament de la Presidència (DOGC núm. 7882, de 24 de maig).
A la petició s'adjuntava una còpia de l'expedient relatiu al procediment instruït.
El 16 de juliol de 2020, el Ple de la Comissió va admetre a tràmit la petició de dictamen i en va nomenar ponent.
Constitueix l'objecte d'aquest Dictamen la reclamació de responsabilitat patrimonial instada davant d'un ajuntament per la Sra.
A pels danys i perjudicis patits per una caiguda en un pas de vianants del municipi, i que atribueix a unes llambordes que sobresortien.
La intervenció de la Comissió Jurídica Assessora en aquest expedient és preceptiva d'acord amb el que disposen l'article 81.2 de la Llei 39/2015, d'1 d'octubre, del procediment administratiu comú de les administracions públiques (LPAC); l'article 86 de la Llei 26/2010, de 3 d'agost, de règim jurídic i de procediment de les administracions públiques de Catalunya; i els articles 8.3.a) de la Llei 5/2005, de 2 de maig, reguladora d'aquest òrgan consultiu, i 26.1 del seu Reglament d'organització i funcionament, aprovat pel Decret 69/2006, d'11 d'abril, ja que la quantia de la reclamació és de 75.028,31 euros, superior als 50.000 euros mínims previstos per a la intervenció preceptiva.
El règim jurídic de la responsabilitat patrimonial de l'Administració pública per les lesions sofertes pels particulars en llurs béns i drets, com a conseqüència del funcionament dels serveis públics, es regula en l'article 106 de la Constitució, que reconeix, en l'apartat segon, el dret dels particulars a ser indemnitzats per qualsevol lesió que pateixin en qualsevol dels seus béns i drets, llevat dels casos de força major, sempre que la lesió sigui conseqüència del funcionament dels serveis públics.
Aquest precepte es desplega amb caràcter bàsic en els articles 32 a 37 de la Llei 40/2015, d'1 d'octubre, de règim jurídic del sector públic (LRJSP), així com en els articles 65, 67, 81, 91 i 92 de l'LPAC respecte a les especialitats del procediment de responsabilitat patrimonial.
Aquestes normes van entrar en vigor el dia 2 d'octubre de 2016 i van derogar el que regulava la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de règim jurídic de les administracions públiques i del procediment administratiu comú (LRJPAC).
Així mateix, dins la normativa catalana, els articles 81 a 87 de la Llei 26/2010, de 3 d'agost, són els que despleguen els principis i el desenvolupament de la responsabilitat patrimonial.
En el cas dels ens locals, també cal tenir present que l'article 174 del text refós de la Llei municipal i de règim local de Catalunya (TRLMRLC), aprovat pel Decret legislatiu 2/2003, de 28 d'abril, disposa que aquests responen directament dels danys i perjudicis causats als particulars en llurs béns i drets com a conseqüència del funcionament dels serveis públics, en els termes previstos per la legislació general sobre responsabilitat administrativa.
Per a determinar la normativa aplicable a les reclamacions de responsabilitat patrimonial, segons doctrina reiterada d'aquesta Comissió, cal diferenciar el règim substantiu del procedimental.
Des del punt de vista substantiu, el règim aplicable és l'establert en la normativa vigent en el moment en què es va produir el fet o acte que motiva la reclamació.
Des del punt de vista procedimental, el règim aplicable correspon al vigent en el moment d'iniciar-se la reclamació.
En el cas que s'examina, els fets es van produir el 8 de gener de 2016 i la reclamació va entrar a l'Ajuntament el 20 de març de 2018.
D'aquesta manera, el règim substantiu aplicable és el contingut en l'LRJPAC, mentre que, pel que fa al procediment, cal tenir en compte el que disposa l'LPAC.
Legitimació activa i competència per a instruir i resoldre el procediment
L'advocada que presenta la reclamació assenyala en l'escrit que actua en nom de la persona que va patir els presumptes danys.
No obstant això, no consta en l'expedient l'acreditació de la representació de la reclamant (article 5.3 de l'LPAC), que es pot dur a terme per qualsevol mitjà vàlid en dret (article 5.4 de l'LPAC).
Tampoc no hi ha constància en l'expedient de cap document d'identificació de la persona interessada que permeti verificar-ne la identitat en el procediment administratiu (article 9.1 de l'LPAC).
Com aquesta Comissió ha posat sovint de manifest, cal que s'incorpori a l'expedient el DNI de les persones interessades o un altre document equivalent que permeti verificar-ne la identitat.
L'Administració instructora ha de comprovar la identitat dels reclamants i les signatures dels escrits de reclamació, i deixar-ne constància en l'expedient, i l'Administració ha d'esmenar-ne l'absència abans de dictar la resolució corresponent (entre d'altres, dictàmens 164/2017, 223/2018, 247/2019 i 305/2019).
La competència per a tramitar el procediment correspon a l'Ajuntament, atès que la presumpta caiguda va succeir en un carrer del terme municipal d'aquesta ciutat.
Segons disposen els articles 66.3.d) i 67.a) del TRLMRLC, així com els articles 25.2.d) i 26.1.a) de la Llei 7/1985, de 2 d'abril, reguladora de les bases del règim local (LBRL), els ajuntaments tenen atribuïdes competències en matèria de pavimentació, conservació i manteniment de les vies públiques urbanes.
La competència per a resoldre el procediment correspon a l'Alcaldia, d'acord amb l'article 21.1.s) de l'LBRL i l'article 53.1.u) del TRLMRLC.
El dret a reclamar prescriu al cap d'un any que s'hagi produït el fet o l'acte que motivi la indemnització o que se'n manifesti l'efecte lesiu.
En cas de danys de caràcter físic o psíquic a les persones, el termini comença a computar-se des de la cura o la determinació de l'abast de les seqüeles (article 67.1 de l'LPAC).
La reclamant assenyala que la caiguda va tenir lloc el 8 de gener de 2016 i que li va causar seqüeles.
A fi d'establir el dies a quo del termini de prescripció i per a poder determinar la temporalitat de l'acció, cal fixar quan es van curar aquestes seqüeles o, si no es podien curar, quan se'n va determinar l'abast.
En aquest sentit, el Dictamen 405/2019 diu: "[...] la doctrina d'aquesta Comissió i la jurisprudència situen el dies a quo del termini de prescripció en el moment d'estabilització dels danys; moment que sol coincidir amb la data de l'informe de l'alta mèdica o de l'informe assistencial on s'especifiquin les seqüeles resultants.
A fi de determinar el dies a quo en el cas que s'examina, és rellevant destacar que l'existència de visites i proves mèdiques posteriors en relació amb el dany no implica necessàriament que aquest estigui encara pendent d'estabilització.
Cal analitzar si, en el cas concret, aquestes assistències són de tipus curatiu o si, altrament, tracten de disminuir els símptomes d'un dany que no es preveu mèdicament que millori."
Segons es desprèn de la documentació aportada amb la reclamació, després de la caiguda, la interessada va estar de baixa per incapacitat temporal per contingències comunes fins que va rebre l'alta el 16 d'octubre de 2016.
El comunicat mèdic d'alta assenyala "lleu millora, segueix RHB".
Per acreditar-ho aporta un informe mèdic que únicament explica l'evolució seguida per la pacient i assenyala que la darrera visita va ser el 5 de setembre de 2017.
Pel que respecta a l'abast de la rehabilitació practicada, la reclamant aporta un primer document que acredita els dies que va rebre sessions de rehabilitació, fins al 29 de setembre de 2016, i un segon document que acredita la rehabilitació practicada el 2017.
D'acord amb el primer document, l'estat funcional de l'alta és "persistència de rigidesa a 110o de flexió"; el motiu de l'alta és "alta per curació o remissió de la patologia per la qual ha estat tractat", "alta per millora amb estabilització de la patologia per la qual ha estat tractat" i "alta per estabilització sense canvis significatius respecte a l'estat previ a l'inici del tractament rehabilitador", i s'observa que "després de 17 sessions valorem seguir".
Segons el segon document, la finalitat del tractament era "minimitzar les seqüeles que la fractura va suposar" i s'hi assenyala que va acabar el 31 de juliol de 2017, si bé no hi consta quin dia havia començat.
Per tant, cal tenir en compte que quan la pacient va ser donada d'alta mèdica el 16 d'octubre de 2016, una vegada havia completat el tractament de rehabilitació el 29 de setembre anterior, ja estaven estabilitzades les seqüeles.
El fet que posteriorment se sotmetés a un nou tractament de fisioteràpia per a afavorir la recuperació i minimitzar les seqüeles, no significa que aquestes no estiguessin estabilitzades.
A banda, tampoc no s'ha acreditat una continuïtat de la rehabilitació, atès que no s'ha indicat en quina data va començar el segon tractament.
Per tot l'anterior, cal concloure que el dret a reclamar havia prescrit quan es va presentar la reclamació, el 20 de març de 2018.
Tanmateix, la Comissió ha considerat, en nombrosos dictàmens, que el fet d'apreciar la prescripció de l'acció de reclamació no impedeix entrar, encara que sigui succintament, en altres aspectes de l'assumpte plantejat (per tots, Dictamen 55/2019).
Tramitació del procediment i conformació de l'expedient administratiu
L'expedient està indexat, numerat i ordenat cronològicament i, per tant, cal entendre que la seva conformació és correcta d'acord amb el que disposen els articles 46.2 de la Llei 26/2010 i 70.2 de l'LPAC.
A més, s'hi ha incorporat l'acreditació de les notificacions efectuades (art. 56.2 de la Llei 26/2010).
La reclamació s'ha tramitat, en termes generals, de conformitat amb el que disposen l'LPAC i la Llei 26/2010.
Això no obstant, de la lectura de l'expedient es desprèn que no s'han seguit escrupolosament tots els tràmits previstos en la legislació vigent.
En l'expedient no consta que s'hagi informat a les persones interessades del termini màxim de sis mesos per a resoldre el procediment i del sentit negatiu d'un eventual silenci administratiu (articles 21.4, paràgraf segon, de l'LPAC i 50.1.a) de la Llei 26/2010).
Amb relació als informes, s'ha incorporat a l'expedient l'informe emès pel tècnic de Serveis de l'Ajuntament sobre el lloc dels fets, que s'ha d'entendre com l'informe del "servei el funcionament del qual hagi ocasionat la presumpta lesió indemnitzable" (article 81.1 de l'LPAC).
També s'han incorporat a l'expedient l'informe de la Policia Local del dia dels fets, dos informes jurídics i un informe de la Policia Local d'ampliació del que havia emès (article 50.1.c) de la Llei 26/2010).
Tanmateix, no consten en l'expedient les peticions d'aquests informes (article 79 de l'LPAC).
Quant a la prova, s'observa que no es va practicar la prova testifical demanada per la reclamant, però no consta que s'hagi dictat una resolució motivada de denegació de la prova (articles 77.3 de l'LPAC i 50.1.b) de la Llei 26/2010).
No obstant això, la prova demanada consistia en el testimoni dels policies locals presents el dia de l'accident, els quals ja havien redactat l'informe sobre els fets, i la prova testifical es pot qualificar d'innecessària perquè no hauria aportat cap element nou de judici, per tant, no s'ha produït en aquest cas indefensió.
Pel que fa al tràmit d'audiència, segons es desprèn de l'expedient, es va atorgar durant deu dies a l'entitat asseguradora, a la corredoria d'assegurances i a la reclamant (articles 82 de l'LPAC i 51 de la Llei 26/2010).
Tant l'asseguradora com la reclamant van presentar un escrit d'al·legacions.
Això no obstant, cal observar que l'audiència a la reclamant va ser atorgada per la mateixa persona que va elaborar els dos informes jurídics i que, quan li va notificar aquest tràmit, li va comunicar que proposaria desestimar la reclamació, sobre la base del primer informe i de l'informe tècnic, qüestionant l'objectivitat de la fase d'instrucció.
A més, amb posterioritat al tràmit d'audiència, es va incorporar a l'expedient un informe d'ampliació de la Policia Local i un segon informe jurídic, emesos amb posterioritat al tràmit d'audiència, de manera que les persones interessades no hi van poder accedir.
Cal recordar que, segons disposa l'article 82 de l'LPAC, el tràmit d'audiència s'ha de disposar quan ha finalitzat la instrucció i immediatament abans de redactar la proposta de resolució.
De tota manera, cal posar de manifest que aquests informes no aporten cap dada addicional que pugui ser determinant en la resolució del procediment, per la qual cosa cal considerar que no s'ha produït indefensió.
Després de l'audiència, la Junta de Govern Local va acordar demanar el dictamen a la Comissió Jurídica Assessora i suspendre el procediment per aquest motiu (article 81.2 de l'LPAC).
La petició efectiva, però, es va fer després d'emetre la proposta de resolució, com estableix la normativa.
Quant a la suspensió (article 22.1.d) de l'LPAC), cal tenir en compte que el termini per a la resolució del procediment ja s'havia exhaurit.
Tot i això, és d'aplicació a aquest procediment la disposició addicional tercera, sobre suspensió de terminis administratius, del Reial decret 463/2020, de 14 de març, pel qual es declara l'estat d'alarma per a la gestió de la situació de crisi sanitària ocasionada per la COVID-19, publicat al Butlletí Oficial de l'Estat de 14 de març de 2020, la qual preveu que se suspenen termes i s'interrompen els terminis per a la tramitació dels procediments de les entitats del sector públic, i que ha estat derogada, amb efectes d'1 de juny de 2020, per l'apartat segon de la disposició derogatòria única del Reial decret 537/2020, de 22 de maig, pel qual es prorroga l'estat d'alarma declarat pel Reial decret 463/2020, de 14 març, publicat al Butlletí Oficial de l'Estat de 23 de maig de 2020.
El darrer tràmit va consistir en l'emissió de la proposta de resolució (article 88.7 de l'LPAC) per la cap dels Serveis Jurídics i no pel lletrat que havia dut a terme la instrucció (article 50.1.g) de la Llei 26/2010).
La proposta no inclou una valoració dels danys, amb caràcter subsidiari (article 91.2 de l'LPAC), tal com la Comissió ha assenyalat reiteradament (per tots, el Dictamen 404/2019).
A més, destaca la demora, de més d'un any, en l'emissió de la proposta després de l'audiència, quan la normativa disposa que l'audiència ha de tenir lloc "immediatament abans de redactar la proposta de resolució" (article 82.1 de l'LPAC).
La Comissió ha indicat en diverses ocasions que les dilacions injustificades en el procediment no s'avenen amb el dret a una bona administració (per tots, el Dictamen 129/2019).
Aquest dret es reconeix, entre altres normes, en l'article 30 de l'Estatut d'autonomia de Catalunya i en l'article 22 de la Llei 26/2010, el qual inclou com un dels drets de la ciutadania el dret a obtenir una resolució expressa i la notificació corresponent dins del termini establert legalment.
La reclamant, de 48 anys en el moment dels fets, manifesta que el 8 de gener de 2016, aproximadament a les 11.25 hores, va caure davant la sortida de l'hospital, quan anava a creuar un pas zebra, acompanyada d'un fill.
La caiguda va ser conseqüència d'unes llambordes que sobresortien del terra.
La caiguda va ser presenciada per dos agents de la Policia Local que estaven comprovant els vehicles aparcats, els quals van assistir la reclamant i la van acompanyar al Servei d'Urgències de l'hospital.
També van emetre un informe sobre els fets, en què assenyalaven que el terra estava aixecat, en mal estat, i que la reclamant va ensopegar amb un forat i amb llambordes que sobresortien.
A conseqüència de la caiguda, es va fracturar l'espatlla dreta i va patir altres lesions que consten en els informes mèdics aportats.
Posteriorment, va ser diagnosticada de capsulitis adhesiva i va iniciar sessions de rehabilitació i fisioteràpia.
La instant valora la indemnització en 75.028,31 euros, pels conceptes de perjudici personal molt greu, perjudici personal bàsic, seqüeles i perjudici patrimonial.
La posició de l'entitat asseguradora
L'entitat asseguradora considera que els desperfectes eren perfectament visibles caminant amb normalitat, a plena llum del dia, i més per a la reclamant, que treballava a prop i transitava habitualment per la zona.
La caiguda va ser deguda a la manca de diligència de la reclamant i aquest fet trenca el nexe causal amb el funcionament de l'Administració.
Subsidiàriament, valora la indemnització en 20.594,71 euros, i considera que les seqüeles van quedar estabilitzades el 29 de setembre de 2016, quan va acabar el tractament al centre de rehabilitació on va anar.
Els informes dels serveis de l'Ajuntament
Les actuacions realitzades al llarg de la instrucció han estat les següents:
L'informe de la Policia Local assenyala que dos agents es trobaven el dia dels fets posant denúncies dels vehicles a la zona d'estacionament prohibit de l'hospital; que un d'ells era al pas de vianants situat entre l'aparcament i l'entrada de l'hospital, i que va veure que la reclamant i el fill anaven a creuar-lo; i que la dona es va entrebancar amb unes llambordes que sobresortien del terra i va caure.
Els agents van assistir-la i la van acompanyar al Servei d'Urgències de l'hospital.
Segons es recull en l'informe, la reclamant es va entrebancar amb un forat per manca de llambordes i perquè n'hi havia d'altres que sobresortien.
Posteriorment, la Policia Local va emetre un informe d'ampliació que assenyalava que el 28 de gener de 2019 un dels agents que va assistir la reclamant va tornar al lloc dels fets per a fer-hi unes noves fotografies, atès que no tenia les originals.
Afirma que la zona ha estat reparada lleument, però que té deficiències semblants a les del dia dels fets, com mostren les fotografies adjuntes.
En l'expedient també consta l'informe tècnic, en què s'afirma que s'han produït enfonsaments, aixecaments i separacions dels llambordins, amb desnivells de 3 a 5 cm, per una col·locació incorrecta, un drenatge deficient i una pèrdua de material del llit de morter de col·locació.
En diverses ocasions, la brigada municipal d'obres va realitzar reparacions de segellat de les juntes dels llambordins, però que no poden solucionar els enfonsaments i els aixecaments.
Finalment, també conformen l'expedient dos informes jurídics.
El primer informe considera que la caiguda era evitable si s'hagués deambulat amb la diligència i observança exigible a tot vianant i que és un lloc de pas habitual dels pacients de l'hospital, sense problemes aparents.
A més, s'havien fet reparacions de segellat de les juntes dels llambordins.
En el segon informe s'assenyala que les al·legacions de la reclamant no aporten cap dada nova que pugui fer variar la posició de l'informe anterior.
La proposta de resolució considera que cal desestimar la reclamació per manca de relació de causalitat entre el dany i el funcionament dels serveis públics municipals.
Arriba a aquesta conclusió a partir del contingut dels dos informes jurídics, als quals es remet, sense fer-hi cap consideració addicional.
D'acord amb els articles 81 de la Llei 26/2010 i 139 de l'LRJPAC, la ciutadania té el dret a ser indemnitzada per les administracions públiques de Catalunya per tota lesió que pateixi en qualsevol dels seus béns i drets, sempre que sigui conseqüència del funcionament normal o anormal dels serveis públics, excepte en els casos de força major o de danys que tingui el deure jurídic de suportar d'acord amb la llei.
El dany ha de ser efectiu, avaluable econòmicament i individualitzat en relació amb una persona o un grup de persones.
En el supòsit examinat, no hi ha dubte que la reclamant ha patit un dany, en els termes que estableix la normativa, com es desprèn dels informes mèdics i del lletrat que consten en l'expedient.
Així mateix, el dany va ser causat per una caiguda al pas de vianants en la data i el lloc indicats per la reclamant, com es deriva de la lectura de l'informe de la Policia Local que s'integra a l'expedient, en què s'exposa que dos agents eren a la zona i que un d'ells va presenciar la caiguda de la reclamant al pas de vianants.
L'entitat asseguradora, tot i considerar en les al·legacions que cal desestimar la reclamació perquè no existeix cap nexe causal entre els danys i el funcionament de l'Administració municipal, valora d'una manera subsidiària la indemnització en 20.594,71 euros.
Finalment, la proposta de resolució no conté una proposta d'indemnització.
Sobre això, cal tenir present que aquesta Comissió demana que la proposta de resolució inclogui una valoració subsidiària dels danys al·legats per al supòsit que es dictamini sobre la reclamació en sentit favorable (entre d'altres, dictàmens 160/2019 i 404/2019).
El dany ha de ser conseqüència del funcionament normal o anormal dels serveis públics.
En efecte, la sola existència d'un dany no determina la responsabilitat de l'Administració, ja que és necessari que es pugui observar una relació de causalitat entre el dany i el funcionament normal o anormal de l'Administració, i que el dany sigui antijurídic.
En particular, en el cas de les reclamacions de danys derivats de caigudes a la via pública, no només cal demostrar que la caiguda es va produir en el lloc indicat, sinó que cal poder concloure que la caiguda es va produir com a conseqüència de l'estat de la via pública, tenint en compte, alhora, l'atenció normal i necessària exigible en transitar i les condicions concurrents en el moment de produir-se l'accident.
La reclamant atribueix les lesions sofertes al mal estat de la vorera.
Al seu torn, l'entitat asseguradora considera que "els desperfectes eren perfectament visibles i per tant evitables caminant amb normalitat i més tenint en compte que la caiguda es produeix a les 11.25 h del matí, a plena llum de dia i davant de l'hospital, i que la perjudicada era treballadora de [un centre proper], per tant no es tractava d'un element sorpressiu o inesperat, sinó conegut i habitual del seu trànsit habitual pel carrer".
D'altra banda, l'Administració desestima les al·legacions presentades per la reclamant en considerar que manca la relació de causalitat necessària entre les lesions patides per la persona interessada i el funcionament normal o anormal dels serveis públics municipals, en assumir l'informe del lletrat, en què, entre d'altres consideracions, s'afirma que "hi ha enfonsaments i separació dels llambordins al llarg de la rodada dels vehicles, que han ocasionat desnivells de baixa intensitat de 3 a 5 centímetres perfectament visibles i en general aquest espai de la via és uniforme".
La doctrina de la Comissió, extensa i reiterada en aquestes qüestions, assenyala que "la imputació del dany, en termes generals, dependrà de l'estàndard de conservació de la vorera i de l'entitat del desperfecte –en el sentit de considerar-lo suficient per a generar un risc als vianants que no sigui fàcilment superable–, i de la conducta de la víctima –qui ha de caminar amb una mínima diligència i pel lloc habilitat–" (Dictamen 65/2016).
I també, perquè el dany sigui antijurídic, cal que el desperfecte o la irregularitat tingui una entitat suficient i que, per a poder imputar la responsabilitat dels fets a l'Administració, el risc provocat pel servei públic ha de sobrepassar els estàndards de seguretat exigibles conforme a la consciència social (per tots, el Dictamen 101/2019).
En el cas que s'examina, l'entitat del desperfecte no pot generar un risc insuperable per a una persona que camini amb una mínima atenció.
Les fotografies mostren que la zona de pas era àmplia i lliure d'obstacles i, segons l'informe tècnic, eren uns "desnivells de 3 a 5 centímetres", que l'informe del lletrat qualifica com a "desnivells de baixa intensitat de 3 a 5 centímetres perfectament visibles".
D'altra banda, cal tenir en compte que la caiguda va tenir lloc a plena llum de dia, que no s'ha aportat al procediment l'acreditació d'altres caigudes en aquesta zona, que la reclamant no era una persona gran i que transitava habitualment per la zona.
Cal assenyalar que la Comissió ha dictaminat desfavorablement, d'una manera reiterada, sobre reclamacions plantejades amb relació a desperfectes que representaven desnivells mínims (dictàmens 280/2016 i 63/2017, que es refereixen a diversos dictàmens anteriors en el mateix sentit).
En aquest mateix sentit es pronuncia la jurisprudència.
En conseqüència, un cop analitzats tots els elements que concorren en el present expedient, la Comissió considera que no han quedat acreditades suficientment la relació de causalitat del dany amb el funcionament de l'Administració ni, tampoc, la seva antijuridicitat.
És procedent desestimar la reclamació de responsabilitat patrimonial instada davant d'un ajuntament per la Sra.
A pels danys i perjudicis patits per una caiguda en un pas de vianants, i que atribueix a unes llambordes que sobresortien.