L'Albert estava al menjador de la comissaria fent el "divuit", mirant la paret, entre permutes i altres anuncis en va veure un que li va cridar l'atenció, era diferent: L'Anna demanava ajuda.
Al seu fill Asier li havien diagnosticat un tumor cerebral que es coneix amb el nom de Glioma Pontino Intrínsec Difús (DIPG).
Acabava de passar per una situació personal complicada, la seva dona havia estat intervinguda preventivament per evitar una malaltia genètica que havia acabat amb la vida de familiars propers.
Gràcies a la investigació i els avenços sanitaris li havien detectat un gen que multiplicava exponencialment el risc d'exposició a una malaltia molt greu, però tot i que la solució era molt dura, almenys hi havia una opció preventiva.
L'Asier no tenia aquesta opció, la seva era una malaltia incurable que afecta a nens d'entre 5 i 9 anys, a l'Albert li semblava injust i havia de fer alguna cosa.
L'experiència de la malaltia de la seva dona juntament amb el fet d'haver sigut pare va fer que empatitzés molt amb la mare de l'Asier, i encara ara, s'emociona recordant les paraules de l'Anna quan la va trucar per explicar-li els seus plans i les dues abraçades que es van al llarg de tot el camí.
Una d'elles va ser el dia 54 del Camí per l'Asier quan al seu pas per Manresa va conèixer a l'Asier i la seva família, un record inoblidable per l'Albert.
Al cap de pocs dies de la seva visita però, va arribar el dia més trist de la travessia, l'Asier s'havia mort.
Després de gaire bé 100 dies caminant va arribar a Santiago de Compostel·la i va complir la seva promesa, però encara li quedava per complir amb una altra fita.
Caminar fins a Finisterre amb el Pere, un caporal del cos que tenia una filla amb una malaltia de la pell crònica.
L'Anna li va preguntar al seu pare si per ella no caminava ningú.
Llavors l'Albert i el Pere ho van tenir clar, per descomptat que caminarien per ella, i plegats.
La història de la caminada és ja coneguda.
L'Albert va fer 3.000 km caminant per recaptar fons per la investigació de la malaltia de l'Asier.
La intenció inicial era omplir la seva samarreta amb patrocinadors que compressin els quilòmetres que anava fent, però no va tenir l'èxit que esperava.
Va aconseguir recaptar prop de 34.000€, una xifra per sota de les seves expectatives inicials, però gens menyspreable si tenim en compte que va ser gràcies només a les aportacions desinteressades de particulars, companys i l'empresa que li va fer les samarretes "Estampats Llop".
L'Hospital Sant Joan de Déu és punter en la investigació d'aquesta malaltia i només es finança privadament
La recaptació de la campanya va ser entregada íntegrament a l ́únic hospital d'Espanya que investiga la malaltia de l'Asier.
Concretament, a l'Hospital Sant Joan de Déu de Barcelona.
Per a ells, segons l'Emma Perrier, responsable del Departament d'Atenció al Donant, la xifra és molt important.
Recalca que gràcies a la campanya de l'Albert poden pagar íntegrament un investigador durant un any i part d'un dels assajos clínics que s ́han fet.
El DIPG és l'únic tumor infantil que no té cura, ens informa l'Emma, per això és tant important per nosaltres investigar-lo, tot i que sigui molt residual.
En altres tipus de tumors, la probabilitat de superació arriba fins al 80%.
Per Sant Joan de Déu l'estudi d'aquesta malaltia és una de les principals línies d'investigació.
De fet, al desembre de l'any passat van fer un avenç molt important a l'aconseguir fer el primer "model animal" del món.
És a dir, és un tipus de tumor que no creix in vitro i van aconseguir recrear el tumor en ratolins.
D'altra banda, també és l'únic centre a tot el món que té un assaig de tractament d'immunoteràpia.
Consisteix en un tipus de vacuna amb cèl·lules de pacients que l'han patit i que serveix per entrenar el sistema immunitari a reconèixer les cèl·lules malignes del tumor a nens als que els hi ho acaben de diagnosticar.
L'Hospital disposa d'un laboratori clínic dedicat exclusivament al càncer infantil i es financia únicament amb les donacions de particulars, empreses i fundacions.
L'Emma Perrier només té paraules d'agraïment i lloa l'acció que va fer l'Albert, comenta que quan va rebre la seva primera trucada li semblava increïble que algú pogués fer una proesa així.
A mesura que anava rebent més informació de la iniciativa va ser quan es va adonar que realment anava seriosament.
"És una de les campanyes que va tenir més ressò a les xarxes socials i amb molts bons resultats, el que va fer és importantíssim", conclou l'Emma.
El març de 2016 l'Albert va començar una caminada solidària molt especial des de Roma i la va acabar 100 dies més tard a Santiago de Compostel·la