En els Registres de la Propietat Intel·lectual es registren drets, que recauen sobre les obres susceptibles de protecció.
Aquestes obres són segons la legislació:
La propietat intel·lectual és un tipus de propietat que pertany a l'autor pel sol fet de la creació original d'una obra literària, artística o científica (art. 1 LPI), i que li confereix drets de caràcter personal i patrimonial, consistents en la plena disposició i el dret exclusiu a l'explotació de l'obra, sense més limitacions que les establertes a la llei.
Això implica que l'obra no pot ser utilitzada o usada sense la prèvia autorització, onerosa o gratuïta, de l'autor.
L'autor no té necessitat de fer cap tràmit administratiu per fruir de la propietat intel·lectual de la seva obra.
Per tant, la inscripció en el Registre de la Propietat Intel·lectual és sempre un tràmit voluntari.
Tanmateix la inscripció serveix com a mitjà de prova que acredita qui és l'autor i a qui corresponen els drets d'explotació.
La propietat intel·lectual té la seva manifestació en dos tipus de drets: els morals i els d'explotació.
A l'autor corresponen també en exclusiva els drets d'explotació de la seva obra en qualsevol forma.
Els principals drets d'explotació previstos a la llei són:
Els drets d'explotació duren en l'actual legislació, tota la vida de l'autor i 70 anys després de la seva mort o declaració de mort, moment en el qual l'obra passa al domini públic, podent ser utilitzada per qualsevol sempre que es respecti la seva autoria i integritat.
Els drets morals, pel seu caràcter personalíssim van vinculats a la vida de l'autor.
Tanmateix els drets d'autoria i integritat de l'obra poden ser exercits, sense límit de temps, pels hereus o persona designada per l'autor.
El dret a decidir la divulgació de l'obra inèdita de l'autor el poden exercir les mateixes persones, durant 70 anys des de la mort de l'autor.
Tot i que els autors de les obres gaudeixen d'un amplíssim ventall de drets sobre les mateixes, aquests han de cedir en determinats casos enfront un interès social més ampli de promoció i desenvolupament de la cultura.
Aquestes restriccions es concreten en la possibilitat de reproduir l'obra o part de la mateixa sense necessitat d'autorització expressa de l'autor en els següents casos:
Els drets morals són inalienables i irrenunciables.
Pel que fa als drets patrimonials són transmissibles tant "mortis causa" com "inter vivos", a qualsevol persona física o jurídica.
Tota cessió s'ha de formalitzar per escrit si vol tenir entrada en el Registre.
S'hi ha de fer constar els drets i modalitats cedits, l'àmbit territorial i temporal, i el preu (en cas que no sigui gratuïta).
La cessió pot ser en exclusiva (cal que consti expressament), cas en el qual dóna dret per explotar l'obra amb exclusió de qualsevol altra persona, inclòs el cedent.
El cessionari exclusiu pot transmetre a un tercer el seu dret amb consentiment exprés del cedent.
Si la cessió no és exclusiva, el cessionari queda facultat per utilitzar l'obra segons els termes de la cessió, en concurrència amb altres cessionaris i el propi cedent.
La transmissió a l'empresari dels drets d'explotació d'una obra creada en virtut de relació laboral es regeix per allò pactat en el contracte.
A falta de pacte escrit, es presumeix que es cedeixen en exclusiva, i que la cessió es fa amb l'abast necessari per a l'exercici de l'activitat habitual de l'empresari.
Excepte pacte en contrari, els autors d'obres reproduïdes en publicacions periòdiques conserven el seu dret a explotar-les en qualsevol forma que no perjudiqui la normal de la publicació en que s'hagin inserit.
Aquests drets patrimonials poden ser objecte d'hipoteca, de crèdits per la cessió dels drets, i no poden ser embargables en el cas de l'autor, però sí que ho poden ser els fruits o productes, considerats com a salaris.
Els drets reconeguts per la Llei de propietat intel·lectual tenen diferents vies de protecció previstes:
A més dels drets d'autor, la Llei de propietat intel·lectual protegeix també a les persones físiques o jurídiques en els següents casos:
La principal legislació aplicable en matèria de Propietat Intel·lectual és:
En virtut de convenis i tractats internacionals als quals s'ha adherit l'Estat espanyol, els autors espanyols estan protegits a gairebé tots els països del món.
Els ciutadans d'altres estats tenen la protecció que els correspon segons els convenis signats amb els seus països.
La legislació sobre propietat intel·lectual i industrial és competència exclusiva de l'Estat (art. 149 de la Constitució Espanyola) i l'execució d'aquesta legislació correspon a la Generalitat de Catalunya en virtut de l'article 11.3 de l'Estatut d'Autonomia.
Es tracta d'una normativa en constant desenvolupament atesa la importància que tenen en aquesta matèria els avenços tècnics.
A més, la normativa espanyola està cada cop més condicionada per la normativa comunitària que pretén harmonitzar en aquest camp la legislació de tots els països de la Unió Europea.
Els autors que creen una obra i volen fer totes les passes per protegir els seus drets es troben davant una sèrie de conceptes i entitats que els poden resultar confusos si no tenen experiència en el tema.