Per Marc Bosch, arqueòleg i Josep Ramis, historiador
Plantada a Canyamars 30 d'abril de 2019.
Plantada a Canyamars, 30 d'abril de 2019.
A les portes del mes de maig, tres pobles del Maresme d'interior reviuen una tradició ancestral, singular i molt poc coneguda.
En efecte, Dosrius, Canyamars i Òrrius, els dos primers a la tarda i vespre del 30 d'abril i el tercer el segon dissabte del mes, celebren la Plantada del Maig, una particular festa de l'arbre que es practica des de temps immemorials i, alhora, un ritual ben viu de cultura popular, un acte transgressor i de cohesió social.
L'arbre, de grans dimensions, generalment un esvelt pollancre, se selecciona rigorosament, es talla, es transporta i es planta a la plaça del poble.
A Dosrius, a la plaça de Catalunya, davant de l'ajuntament; a Canyamars, a la plaça de l'Església de Sant Esteve; i, a Òrrius, a la plaça recentment anomenada del Maig, al darrere de l'església de Sant Andreu.
En tots tres casos, el forat ja està preparat i protegit amb una tapa, perquè no s'hagi de cavar cada any.
La festa de la Plantada del Maig s'inscriu en un conjunt de tradicions europees que tenen com a protagonista un element de la natura tan simbòlic com és l'arbre, i que alhora encarna la pervivència i la regeneració.
Són molts els rituals que se celebren, a Catalunya, consistents en el culte a l'arbre i que simbolitzen el caràcter cíclic de la vida i de la natura.
Aquestes manifestacions culturals tenen lloc al llarg de tot l'any, però es concentren al solstici d'hivern (tió, arbre de Nadal, Festa del Pi de Centelles...) i al maig.
Són diverses les interpretacions antropològiques que s'han fet d'aquests actes culturals i, sigui amb un caràcter sagrat o profà, són, sens dubte, manifestacions rellevants de cohesió social.
La Plantada del Maig se celebra en una trentena de poblacions catalanes, com, per exemple, a Folgueroles, Sant Llorenç Savall, Castell d'Aro, el Figaró-Montmany i Vinebre.
La Plantada d'Òrrius és una de les més conegudes, amb la singularitat que durant la matinada del segon dissabte de maig, una vegada feta la plantada, els joves recorren el poble i s'enduen objectes dels patis de les cases o del mobiliari urbà per dipositar-los al peu del pollancre com a penyores.
A Canyamars i Dosrius, la plantada se celebra el darrer dia d'abril, i tradicionalment hi ha hagut una forta rivalitat entre els dos veïnats, un factor que, històricament, ha estat una tònica en molts altres aspectes.
Fa uns anys, la Plantada a Dosrius es feia amb una grua, però actualment es fa manualment, a tots dos pobles.
A la tarda-vespre, els veïns localitzen l'arbre que es plantarà en un bosc de ribera proper.
Es tala i es transporta fins a la plaça del poble, on hi ha un forat fet a terra que es destapa; es pela l'escorça de l'arbre fins ben amunt i s'hi deixen una branca o més d'una, a tocar de la copa.
Amb cordes, eines de ferro i la perícia dels voluntaris més experimentats, l'arbre s'encasta al forat i acaba assolint la verticalitat.
Disposem de molt poques referències escrites i gràfiques d'aquesta tradició, però sabem que l'acte ha experimentat variacions, al llarg de la història.
Per exemple, Joan Amades relata que a Dosrius l'arbre es plantava al mig de la plaça i que s'hi penjaven botifarres i altres aliments que els joves intentaven abastar.
A diferència de l'actualitat, l'arbre romania en aquest lloc tot l'any; quan arribava el següent, se substituïa per un de nou, i el vell es plantava a l'interior de l'església, davant de l'altar major.
Era un acte tan intens que a "un rector que s'hi va oposar per poc cuiden matar-lo".
Els joves del poble, acompanyats d'un flabiolaire i d'un tamborinaire, eren els que s'ocupaven de triar i plantar l'arbre, sovint sense el consentiment dels propietaris dels boscos, que vetllaven els grans arbres perquè no se n'apoderessin.
Segons Amades, l'arbre s'havia de conduir "a pes de braços; no podia ésser portat a llom d'animal ni de vehicle ni arrossegat".
Cap dels tres casos és un acte oficial ni anunciat.
La plantada, i la tallada, a finals de mes, es fa de manera espontània, sense una organització aparent i sense el suport de cap institució ni entitat municipal.
Aquest és el factor més important i alhora atractiu per entendre la gran participació dels veïns i les veïnes dels pobles, en especial de la joventut.
La festa de la Plantada del Maig té com a protagonista un element de la natura tan simbòlic com és l'arbre, que encarna la pervivència i la regeneració.
Col·lecció "Estudis del Patrimoni etnològic de Catalunya/06" Departament de Cultura.