El Codi de consum de Catalunya va entrar en vigor el 23 d'agost de 2010.
Moltes de les obligacions que estableix aquest Codi ja eren vigents abans que entrés en vigor.
Les noves obligacions que estableix el Llibre Segon d'aquesta Llei, referent a les relacions de consum no seran exigibles als empresaris que tenen la consideració de microempresa o de petita o mitjana empresa fins al 23 de juliol de 2011.
Per a la resta d'empreses aquestes obligacions són exigibles a partir del 23 de gener de 2011.
S'ha de destacar que aquest termini d'adaptació només és per a noves obligacions.
Consulteu la nota informativa als empresaris i comerciants com a conseqüència de l'entrada en vigor de la Llei 22/2010, de 20 de juliol, del Codi de consum de Catalunya.
Garantir la defensa i la protecció de les persones consumidores i establir, en l'àmbit territorial de Catalunya, els principis i les normes que han de regir per millorar la qualitat de vida de les persones consumidores.
L'article 111- 2 estableix diverses definicions que s'han de tenir en consideració en aquesta Llei.
Entre aquestes defineix a les persones consumidores i usuàries com les persones físiques o jurídiques que actuen en el marc de les relacions de consum en un àmbit aliè a una activitat empresarial o professional.
D'acord amb aquesta definició, n'estan excloses les persones físiques o jurídiques que actuen en l'àmbit d'una activitat empresarial o professional, les quals no queden emparades per aquest Codi de consum.
No obstant això, aquestes persones, com a usuaris de serveis o productes sempre estan emparades pels drets atribuïts per la normativa sectorial als usuaris de serveis i productes.
Es considera que totes les actuacions dutes a terme per una societat mercantil (limitada o anònima) es fan en el marc del seu objecte social i, per tant, en l'àmbit de la seva activitat empresarial o professional.
Per tant, les relacions de consum que du a terme una societat anònima o limitada no estan emparades per aquest Codi.
Quant a les persones físiques o a les societats civils, es considera que actuen en l'àmbit d'una activitat empresarial o professional si es desgraven fiscalment o com a despeses de la seva activitat empresarial la factura corresponent al servei o producte objecte de la relació de consum.
En aquest cas, tampoc no seria aplicable el Codi de consum.
També defineix la relació de consum com qualsevol relació que s'estableix entre, d'una banda, empresaris, intermediaris o l'Administració com a prestadora de béns i serveis i, d'una altra les persones consumidores.
Aquesta relació comprèn la informació, l'oferta, la promoció, la publicitat, la comercialització, la utilització, la venda i el subministrament de béns i serveis, i també les obligacions que se'n derivin.
D'acord amb l'article 112-3, els drets que atorga aquesta Llei als consumidors són irrenunciables i és nul qualsevol pacte que els exclogui.
L'article 133-4 dóna a l'adhesió al sistema arbitral per part de les empreses una importància rellevant, en la mesura que estableix l'adhesió a l'arbitratge de consum com a mèrit objectiu en la valoració de premis a la qualitat que tingui establerts o pugui crear.
També disposa que les administracions públiques catalanes han de tenir en compte l'adhesió a l'arbitratge de consum en l'atorgament d'ajuts i subvencions a les empreses i els establiments que ofereixin béns o serveis a les persones consumidores.
Pel que fa a les empreses públiques sotmeses al dret privat tenen l'obligació d'establir necessàriament, en les condicions generals de contractació i en els contractes amb les persones consumidores, clàusules d'adhesió o de compromís a l'arbitratge de consum per resoldre els conflictes i les reclamacions derivats de la prestació dels serveis, l'aplicació de les quals depèn directament de la voluntat de la persona consumidora.