Catedràtic emèrit de Dret Constitucional i Administratiu de la Universitat de Hannover
Resum: L'objecte de l'article és l'estudi de la primera fase de reforma del federalisme, que va entrar en vigor l'1 de setembre de 2006, i que, partint de les nombroses reformes constitucionals empreses des de la creació de la República Federal d'Alemanya, ha portat a la reorganització del sistema de distribució de competències entre Bund i Länder.
Després d'estudiar les causes últimes de la reforma, l'autor analitza el procediment per dur-la a terme, els treballs de la Comissió sobre el federalisme i la culminació de la reforma després de les eleccions generals.
Després de considerar tant els assoliments com les qüestions no resoltes per la reforma, l'autor conclou que no es pot considerar que hi hagi hagut un guanyador clar com a conseqüència dels canvis introduïts, i es mostra crític amb alguns resultats de la reforma, especialment en l'àmbit competencial i, en particular, en relació amb la nova tècnica competencial que permet en certes matèries al Bund i als Länder dictar normes que substitueixin successivament les de l'altre ens.
Paraules clau: reforma constitucional; Alemanya; competències; procediment legislatiu.
Resum: La qüestió del finançament dels ens territorials subestatals és un tema rellevant que a Espanya és objecte d'un controvertit debat polític i jurídic.
Ens trobem davant d'una qüestió interna i, per això, cada estat membre és
l'encarregat de regular-ne l'articulació, de conformitat amb cada marc constitucional nacional.
Tanmateix, aquesta llibertat de regulació interna ha d'ajustar-se en tot cas al marc jurídic comunitari i no entrar en contradicció amb cap norma comunitària, molt en particular, amb les relatives al règim jurídic dels ajuts d'Estat.
Així, el Tribunal de Justícia de la Unió Europea ha anat elaborant una jurisprudència que es va iniciar en el cas Açores (2006) i que s'ha confirmat en l'assumpte UGT-Rioja (2008), en virtut de la qual es determinen els criteris que s'han de presentar perquè un subsistema fiscal autonòmic –com el del País Basc i Navarra– pugui conviure harmònicament amb el sistema fiscal nacional sense incórrer en la vulneració del règim jurídic dels ajuts d'Estat previst en els tractats constitutius.
Aquests criteris es poden sistematitzar en dos: d'una banda, l'existència d'una asimetria competencial reconeguda constitucionalment entre el territori subestatal i el territori nacional al qual s'integra i, de l'altra, que l'ens subestatal disposi d'una autonomia suficient tant en l'àmbit institucional com en el procedimental i en l'econòmic.
Paraules clau: finançament autonòmic; subsistemes fiscals; competències de la Unió Europea; harmonització fiscal; ajuts d'Estat; asimetria competencial; concert basc; autonomia total; autonomia suficient; autonomia institucional; autonomia procedimental; autonomia econòmica.
DEA en Relacions Internacionals i Integració Europea (IUEE), responsable jurídica de la Direcció General de Participació Ciudadana de la Generalitat de Catalunya
Resum: L'adopció dels Acords de la Conferència per a Assumptes Relacionats amb les Comunitats Europees (CARCE) el 2004 ha configurat el model espanyol de participació directa de les seves regions en el Consell de la Unió Europea.
Aquests Acords admeten la participació autonòmica dins de la delegació estatal en quatre formacions del Consell de Ministres, en els grups de treball corresponents, i doten de més atribucions la Conselleria per a Assumptes Autonòmics en la Representació Permanent d'Espanya davant de la Unió Europea.
Aquest article fa una descripció dels Acords de la CARCE de 2004, n'analitza el funcionament, examina la participació de Catalunya com a comunitat autònoma designada per a la representació autonòmica directa i la incidència de la reforma de l'Estatut d'autonomia, i finalment fa propostes de millora del model a fi d'atenuar-ne o eliminar-ne les deficiències observades.
Paraules clau: Acords CARCE 2004; participació de les comunitats autònomes en els assumptes europeus; Consell de la Unió Europea; Estatut d'autonomia.
Professor d'Investigació del Centro de Ciencias Humanas y Sociales (CSIC)
Resum: En aquest article s'analitza de manera descriptiva i normativa el procés de federalització d'Espanya.
Al principi es presta atenció al considerable pes de la història i a les interpretacions històriques en la conformació d'actituds, d'idees i de percepcions sobre la unitat i la pluralitat territorial d'Espanya.
En la secció subsegüent s'analitzen els efectes de la diversitat de les llengües espanyoles, de les polítiques identitàries i de les identitats duals com a base cultural i social de la lògica federal a Espanya.
A continuació, es discuteix sobre les opcions d'estructuració confederal o federal de l'Estat autonòmic a l'Espanya del segle XXI.
Els comentaris finals incideixen en la conveniència 'aprofundir la federalització de facto, com a evolució derivada de la lògica autonòmica.
Es tractaria de prosseguir, en la realitat de les coses, la via d'acomodació i d'integració de la pluralitat interna d'Espanya i la consolidació d'un projecte polític compartit en clau federal.
Paraules clau: autogovern; confederalització; Estat de les autonomies; federalització; govern compartit; identitats duals.
Professora titular de Dret Constitucional de la Universitat de Barcelona
Catedràtic de Dret Constitucional de la Universitat Rovira i Virgili, i conseller del Consell Consultiu de la Generalitat de Catalunya
Resum: En aquest article s'analitza la regulació de la llengua de l'ensenyament no universitari obligatori en aquelles comunitats autònomes que disposen d'una llengua pròpia, distinta de la castellana, i que, en virtut d'això, tenen una competència general de normalització lingüística.
A partir de l'examen del marc constitucional i internacional, s'analitzen els models lingüístics educatius vigents a l'Estat espanyol des de la perspectiva predominant de la llengua vehicular, que és la que ha generat més debat, tant constitucional com social.
El criteri adoptat permet establir una primera divisió general en dos grans sistemes lingüístics escolars: el sistema de conjunció lingüística i el sistema de separació lingüística, basats en el tipus de relació establerta entre la llengua pròpia i la castellana, actualment matisat per la introducció de llengües estrangeres.
Les comunitats autònomes que són objecte de tractament són les de Catalunya, País Valencià, Illes Balears, País Basc, Navarra i Galícia.
L'anàlisi de la normativa autonòmica permet palesar la diversitat de models lingüístics existents, àdhuc dins d'un mateix sistema d'ensenyament, i l'evolució en curs en distints territoris, que fa difícil parlar de sistemes tancats definitivament.
L'objectiu principal del treball és oferir una panoràmica general de l'àmbit d'estudi, forçosament descriptiva atesa la seva complexitat i amplitud, i alhora valorativa de l'acompliment pels diferents models dels objectius constitucionals i estatutaris.
Paraules clau: educació; llengua; comunitats autònomes; competències.
Catedràtic de Dret Administratiu de la Universitat de Barcelona, i president de la Comissió Jurídica Assessora
Professor ajudant de Dret Administratiu de la Universitat Oberta de Catalunya
Resum: Aquest treball fa una aproximació als diferents models de participació local en els procediments normatius autonòmics que es preveuen en l'actual procés de reformes estatutàries.
Partint de la tradicional consideració que l'autonomia local constitucionalment reconeguda no té un nivell de protecció adequat en el nostre ordenament jurídic, els nous estatuts d'autonomia han introduït una sèrie de previsions i instruments dirigits a reforçar el sistema de govern i Administració local en el seu conjunt, entre els quals destaca la creació d'òrgans específics de representació local als quals s'atribueix, principalment, funcions consultives en el procediment normatiu autonòmic.
Això no obstant, la notable heterogeneïtat amb què s'han configurat aquests nous òrgans de participació local en els diferents textos estatutaris i la necessitat de clarificar alguns dels aspectes més rellevants del seu règim jurídic concret justifiquen l'objecte d'aquest estudi, el qual se centra, sobretot, en la determinació de les funcions i la composició dels òrgans esmentats, així com en la determinació dels efectes jurídics que deriven de la seva intervenció.
Paraules clau: estatuts d'autonomia; Administració local; autonomia local; relacions interadministratives.
Departament de Ciència Política i de l'Administració de la Universidade de Santiago de Compostela
Resum: L'objectiu d'aquest treball és posar de manifest la manera en què Alsàcia, regió administrativa pertanyent a un estat unitari tradicionalment centralista com França, tracta de defensar els seus interessos en la presa de decisions de la Unió Europea.
A més de l'anàlisi de fonts primàries i secundàries, es van fer entrevistes personals a membres de l'elit política alsaciana responsable d'assumptes europeus durant una estada d'investigació a la regió el febrer de 2007.
La dada més significativa és la focalització de l'estratègia d'influència d'Alsàcia a Brussel·les en l'accés a persones clau, la qual cosa possibilita el dens capital social que caracteritza aquesta regió.
Paraules clau: Unió Europea; regions; Alsàcia.
Catedràtic acreditat de Dret del Treball de la Universidad de Córdoba i llicenciat en Sociologia i en Ciències Polítiques i de l'Administració
Resum: El present estudi aborda la regulació de l'ocupació i les relacions laborals en l'Estatut d'autonomia d'Andalusia.
L'article analitza la construcció d'aquest àmbit material en la norma estatutària, però amb caràcter previ estableix la seva inserció i significació en el procés global de reformes territorials.
Seguint aquest doble fil conductor, i després d'aquesta primera contextualització de la matèria tractada, en la seva segona part el treball aborda el tractament conferit a la matèria en l'Estatut andalús, tot seguint la sistemàtica dels preceptes continguts en el capítol II del títol VI de la norma estatutària, per concloure tot ponderant-ne la significació, així com apuntant algun possible risc de desbordament en l'exercici per la Comunitat de les competències executives en matèria laboral.
Paraules clau: estatuts d'autonomia; Estat federal; ocupació; relacions laborals.
Professor titular de Dret Administratiu de la Universitat Autònoma de Barcelona, i director del Centre de Recerca en Governança del Risc (UOC-UAB)
Doctora en Prevenció i Seguretat Integral, investigadora del Centre de Recerca en Governança del Risc (UOC-UAB)
Resum: El present article pretén analitzar les possibilitats competencials a nivell autonòmic i local en el procés de desplegament de les antenes de telefonia mòbil a Catalunya atès que aquestes infraestructures tenen enorme rellevància per les afectacions urbanístiques, ambientals i de salut pública que impliquen; afectacions que poden permetre l'exercici de potestats administratives de planificació i de policia administrativa que contribueixin a un desplegament eficient tot evitant la fractura digital.
El marc competencial de l'ordenació de les telecomunicacions a l'Estat espanyol, tot i atribuir-ne la competència exclusiva a l'Estat, permet que, en el cas de Catalunya, la Generalitat i els ens locals puguin tenir-hi una incidència indirecta mitjançant la regulació d'àmbits competencials connexos, com ara l'ordenació del territori, la salut pública o la qualitat ambiental.
És, per tant, en exercici d'aquestes competències exposades que les administracions públiques de Catalunya poden bastir un model de governança en relació amb el desplegament de les infraestructures de telefonia mòbil que permeti superar la conflictivitat derivada d'una construcció social dels riscos associats a les immissions que generen i evitar el supòsit de fractura digital territorial per manca de cobertura de servei.
Paraules clau: telefonia mòbil; competències administratives; regulació local; governança del risc.