L'Arxiu Comarcal del Baix Llobregat conserva documentació textual amb informació sobre els oficis i professions de la gent de Sant Feliu de Llobregat
Tasques de llaurar la terra amb la mula a Torre Abadal.
Imatge cedida per Pepita Güell.
Grup de cambrers de la Unió Coral, darrera la barra.
El cafè es va crear alhora que es va fundar l'entitat, el 1892.
Imatge cedida per la Unió Coral.
Grup de forners del forn de cal Rabassa, d'Antònia Camprubí, després Torrents Camprubí, a la carretera de Laureà Miró.
Col•lecció ciutadana d'imatges.
Portada d'un treball de recerca fet amb documentació de l'Arxiu Comarcal del Baix Llobregat
El fons més important que recull informació sobre aquest tema és el de l'Ajuntament de Sant Feliu de Llobregat.
Les sèries documentals que tracten sobre els oficis i professions són els padrons municipals d'habitants i la matrícula industrial i de comerç (després llicència fiscal i més tard impost d'activitats econòmiques o IAE).
L'Arxiu custodia padrons d'habitants de 1828 fins al 1996, una part dels quals són accessibles a través d'Internet per mitjà d'"Arxius en Línia". *(Veure enllaç al final de página)
També, a través del cercador dels padrons d'habitants, que recull la informació buidada dels padrons, es pot conèixer el ventall de professions
Els primers padrons no concreten gaire les professions i, en el cas de les dones, a la casella corresponent de la professió, o no posa res, o bé diu "su sexo", és a dir que només són mestresses de casa, només hi figuraven les minyones.
Tanmateix se sap per altres fonts, que treballaven al camp, a la botiga i a la fàbrica, a partir de l'últim terç del segle.
Les classificacions bàsiques més importants eren "labrador", "jornalero" (normalment de camp), "obrero textil", però també s'observen "albañil", "carpintero", "arriero", "sirvienta" (doc. 1).
El padró municipal d'habitants de 1936 proporciona una informació excepcional que no hi és en altres padrons d'habitants, com són les empreses en què treballen cadascun dels treballadors i treballadores, a banda de recollir una part important de les professions de les dones (doc. 2).
Una altra font fonamental és la matrícula industrial i de comerç que gravava les activitats econòmiques i professionals.
Es tracta d'una font fiscal, que s'inicia el 1845 amb la reforma d'Alejandro Món, i enllaça de forma ininterrompuda amb la llicència fiscal i després l'impost d'activitats econòmiques (IAE).
L'impost s'organitzava en diverses tarifes d'acord amb les activitats.
En aquesta font es veuen els establiments comercials i les ocupacions de la gent de Sant Feliu, llevat de les persones dedicades a l'agricultura.
Si es tria la matrícula de l'any econòmic 1869-1870, com a exemple (doc. 3), es veuen les professions següents:
En el sector alimentari, hi ha dues botigues de pernils i cansalada, quatre de bacallà, dues lleteries, set fleques amb venda de pa, una botiga de pastes per a sopa i tres botiges de queviures en general.
També hi ha tres botigues de plats i olles i una llauneria.
Altres oficis del moment són els talladors de carn, amb tres persones que s'hi dediquen.
A l'engròs treballen un especulador de blat, un tractant de ramaderia de llana i un proveïdor de carn.
Com establiments de lleure hi consten dos cafès i tres tavernes.
Entre les persones dedicades a l'elaboració i comercialització de manufactures, artesania i confecció, hi apareixen dos cadiraires de boga, tres terrissaires, quatre espardenyers, tres sastres, quatre ferrers, tres boters (fabricants de botes de fusta), un fabricant de botes de pell, un manyà, i dos mercaders de cintes.
També hi ha fàbriques artesanals, com una fàbrica d'espart o de sabó.
En el sector sanitari hi figuren dos metges, una llevadora i dos farmacèutics.
Els professionals dedicats a la construcció són dos mestres d'obres, cinc aparelladors, sis fusters, manyans i un fabricant de rajoles.
Per al proveïment d'energia per a les llars hi ha els carboners i les carboneres.
Els oficis vinculats amb el transport de mercaderies són dotze carreters amb vint-i-quatre carros; tres constructors de carros i un baster (persona que fabricava basts, selles i altres guarniments de bèsties cavallines).
A l'apartat de professions vinculades amb el jutjat de primera instància hi ha dos advocats; quatre procuradors causídics, que portaven causes als tribunals i tres escrivans, que en realitat eren notaris.
Altres oficis que s'hi troben són dos barbers, un llauner i tres sabaters.
Només hi apareix un fabricant tèxtil.
La vila de Sant Feliu era sobretot agrícola, amb molts oficis relacionats amb el sector primari.
Aleshores ja s'havia consolidat com a centre administratiu i començava la industrialització.
Els fons notarials també proporcionen dades sobre els estris que hi havia a les cases relacionats amb els oficis.
Aquesta informació apareix en els inventaris "post morten" que es feien després de la mort dels pagesos o menestrals.
En aquests inventaris, a més de les propietats (cases i masos i peces de terra), s'esmenten les diverses estances de les cases pairals.
A la planta baixa, acostuma a haver-hi els estables, on hi podia haver algun matxo o mul, tossinos, bous, caps de bestiar de llana, mules i carretes amb guarniments, arades, etc. La cuina, amb diversos objectes, com la taula, cadires, la pastera, calderó, culleres de fusta, plates, plats, galledes, torra pa, molls, trespeus (per aguantar l'olla), una pala de ferro per remoure la llar de foc, els clemàstecs (cadenes de les quals penjaven olles o calderes damunt de les brases de la llar de foc).
Al primer pis, acostumava a haver-hi la sala, amb la roba de la llar i la del difunt (pantalons, capots, gecs, armilles, camises, gambetos, etc.).
Diverses caixes, armaris, contenen la roba de la llar (llençols, vànoves, tovalles, flassades, tovalloles i eixugamans).
Alguns quartos tenien diferents tipus de fil per fer tasques de manufactura domèstica, molt habitual en les cases pairals i els masos (com cabdells de fil d'estopa, de fil de bri, etc.).
Algunes estances eren per dormir amb llits de pots i bancs, o de peu de gall, amb vànoves i màrfegues, entre altres robes (docs 4 i 5.).
Per conèixer el significat d'aquestes paraules, moltes de les quals han caigut en desús, es pot consultar el diccionari Català-Valencià-Balear, d'A. M. Alcover i F. de B. Moll http://dcvb.iecat.net/
L'Arxiu té bibliografia i treballs de recerca inèdits, alguns d'ells fets amb la documentació que custodia.
Bibliografia feta amb documentació de l'Arxiu Comarcal del Baix Llobregat:
"Aproximació a l'estructura sòcio-professional de Sant Feliu de Llobregat al segle XVIII".
El pas de la societat agrària i industrial, Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1995, p.
De la manufactura a la fàbrica.
Sant Feliu de Llobregat: Centre d'Estudis Comarcals del Baix Llobregat,.
Treball inèdit de recerca de batxillerat. tutor: Pasqual Navarro, 2005, 103 p.
S ant Feliu de Llobregat: recull gràfic 1887-1965.
El Papiol: Efadós, 2001, (Col·lecció l'Abans) 653 p.
Oficis, establiments i indústria al segle XIX a Sant Feliu de Llobregat.
Treball inèdit de recerca de batxillerat. tutor: Pasqual Navarro, 2005, 72 p.
Altres llibres de la comarca del Baix Llobregat i de Barcelona sobre el tema:
Cadilla, Biel: 41 oficis: reflexions contemporànies sobre artesania.
Fullana, Miquel: Diccionari de l'art i dels oficis de la construcció.
Martí i Vila, Carles i Goicoechea i Orsolich, Manuel: Els oficis a Sant Boi cent anys enrera.
Ajuntament de Sant Boi de Llobregat, cop.
Muset i Pons, Assumpta: Oficis tradicionals de Montserrat i el seu entorn.
Povo, Marta: 53 oficis de Barcelona: guia il·lustrada d'artesans tradicionals.
Relacions Ciutadanes; Esplugues de Llobregat: Plaza & Janés, DL 1985, 150 p.
Ajuntament del Prat de Llobregat.
Oficis per al record, oficis d'avui: Pagesos, artesans, obrers...
Prat del Llobregat: Ajuntament.