"Vaig néixer a Avià l'any 1975, vaig cursar la Llicenciatura de Ciències Polítiques i de l'Administració i a posteriori un master, postgraus i altres estudis en diversos centres universitaris de Barcelona, tant en l'àmbit de la gestió pública, com en la privada.
Sóc pare de 2 fills, membre de la Penya Blaugrana d'Avià i com a europeista congènit, sóc vicepresident del Casal d'Europa del Berguedà.
Professionalment, em dedico a la gestió pública, tinc el plaer de portar la gerència de l'Agència de Desenvolupament del Berguedà i de l'Associació pel Desenvolupament Rural de la Catalunya Central (entitat que aplega a 61 municipis de bona part de la Catalunya Central).I quan puc, m'agrada "xerrar" o fer de docent en universitats"
Des de que vaig començar l'any 1999 la meva jornada laboral gira -per voluntat pròpia- al voltant de les 10 hores diàries de mitjana, sóc d'aquells que lluny de desconnectar m'agrada aprofitar per trobar exemples o inspiracions de millora en qualsevol lloc.
Com molts sóc paladí d'allò de "troba una feina que t'agradi i deixaràs de treballar".
Ara bé, sempre tracto de no balafiar el meu temps, tenint una certa dieta hipoinformativa a l'hora de no llegir exhaustivament mails o informes per exemple, o aplicant la llei de Pareto o principi 80/20.
Bàsicament podríem inferir que diu que el 80% dels resultats els aconsegueixes amb el 20% d'activitats.
Tracto de treballar, doncs, ja que m'autorrealitza, miro trobar el màxim espai personal i, sobretot, "ser present" quan estic amb els meus.
Avancem cap a un "futur present" marcat per l'acceleració i basat en un món de prefixos (info, tele, nano, robo, bio, geno, etc. i les seves corresponents combinacions), per tant, vivim en una societat de la informació construïda al voltant de la imaginació i de la innovació.
Amb tot, seguint un to volgudament humanista, quan em toca parlar de competitivitat territorial, més enllà de les infraestructures, la situació geoestratègica d'un territori, dels recursos naturals... una ciutat o país avança sobretot per la seva gent!
Per això, considero del tot oportú parlar de valors i de la qualitat humana (en la meva opinió, una manera de ser, una combinació de coneixement, criteri i sensibilitat) com a veritables motors per millorar les oportunitats personals i les dinàmiques empresarials, i, alhora, per construir una societat més productiva, més competitiva i socialment més justa i cohesionada.
Tot recordant en relació als valors, que tots plegats en som portadors, transmissors i constructors diàriament.
La veritat és que quan era molt i molt petit tenia clar que em dedicaria al món de les relacions internacionals o a la diplomàcia.
Ara bé, la possibilitat de poder entrar a treballar al Berguedà l'any 1999 em va fer apartar d'aquesta idea i dedicar-me a especialitzar-me en l'àmbit del desenvolupament econòmic local i viure per tant al Berguedà.
Fa un parell d'anys, vaig tenir la possibilitat d'enrolar-me de nou en aquest camí de la diplomàcia i ho vaig declinar, i qui sap si en el futur acabarem vivint o no a fora de Catalunya, ja es veurà, no em desagradaria.
En segon lloc, més enllà de temes personals com són els naixement dels meus fills Joan i Eduard, crec que em va canviar la meva vida el repte de crear l'Agència de Desenvolupament del Berguedà l'any 2004.
Vaig decidir deixar "una zona de confort" per col·laborar en crear un instrument de concertació territorial, clau pel desenvolupament de la comarca del Berguedà.
En primer lloc, continuar comprometem-ne al màxim per la meva família, per la societat en la que visc i en la meva feina.
Un altre repte es basa en la virtut de la "studiositas", de saber dedicar temps a aprendre constantment, en el seu defecte quedes obsolet intel·lectualment i perds la teva pròpia legitimitat.
Respecte al lloc de treball, em veig molts i molts anys en el món de la gestió pública, i el dia que no m'apassioni la gestió pública, passaré a la gestió privada.
Va vinga posem-ne una a nivell macroeconòmic.
El 2015 va significar una notable accentuació de la recuperació de l'economia catalana on el PIB va augmentar un 3,4% respecte del 2014.
Mentre que "l es Comarques centrals l'increment del VAB fou del 4,3%, emp è s pels serveis (4,9%), la ind ústria (3,6%) i la construcció (3,2%)".
Amb un territori confederat per comarques asimètriques a nivell de la composició de la seva estructura productiva (agricultura, indústria,...) que són alhora complementàries.
Comarques que hem d'adoptar una estratègia jo diria a dos nivells...D'entrada d'especialització i competitivitat territorial a partir de 4-5 projectes comuns tractors (innovació, economia circular, infraestructures, talent...) i, en segon lloc, irremeiablement, assolir una major cooperació.
Competir entre comarques i col·laborar o fer lobby entre elles.
M'explico, tot i que pot semblar eclèctic de ben segur hem d'impulsar 4-5 projectes amb certa economia d'escala que transcendeixin àmbits com pobles, ciutats i comarques per competir amb altres territoris de Catalunya.
Per tant, la Catalunya Central és un territori divers i ric patrimonialment i paisatgística, on la suma de les diverses estratègies territorials, ens haurien d'aportar a una petita colla d'accions concretes i enginyoses en benefici de les persones, les empreses i de les administracions.
Per sort la meva responsabilitat laboral fa que m'hagi tocat visitar molts i molts indrets de la Catalunya Central, però avui en triaré un de la meva comarca, el Berguedà.
Concretament, em ve de gust citar el Llac de Graugés, emplaçat al municipi d'Avià.
Graugés és un nucli on s'hi ubicà una antiga colònia agrícola i diu la llegenda que a finals del segle XIX l'industrial Agustí Rosal a l'oblidar-se completament de felicitar la seva dona el dia del seu aniversari, com a contraprestació ella li va demanar un llac com a espai de gaudi.
Sigui com sigui, sempre quan parlo de Graugés m'agrada dir que és una colònia agrícola molt singular i moderna a la seva època.
Avui dia el llac és un ecosistema molt interessant on es pot gaudir d'una magnífica vegetació centenària que dóna resguard a un camí arran de l'aigua, és un lloc de descans d'aus de pas, hi ha peixos i, sobretot, és un espai de força quietud.
Molts són els diumenges que quan busquem l'esbarjo familiar o volem observar els cignes i els ànecs...hi fem cap.
Llegir, escriure, observar, em declaro bastant sibarita gastronòmicament, visitar altres llocs i fer esport.
Sóc un exfutbolista amateur, que ara agafo la bicicleta de carretera i de novembre al mes d'abril, cada setmana el cap de setmana m'agrada fer cap a la neu, ja sigui per fer esquí alpí o esquí de fons.
Els que m'envolten ho pateixen...el meu temps lliure vol ser ple d'activitats.
No hi ha felicitat sense acció!
Diuen que "qui tot ho sap és que està mal informat", per això, normalment a la matinada miro de llegir diaris de diverses tendències, segueixo twitter...
I com no, els caps de setmana miro de llegir revistes o premsa de caire internacional.
Respecte a llibres no acostumo a llegir novel·les... acostumo fer lectura de quelcom relacionat amb les ciències econòmiques o socials...
D'entrada, el que no s'explica en els diversos canals existents avui dia no existeix, cal tenir clar què això de comunicar no és baladí, pensar és reflexionar el que un diu, i per tant, que cada mot oral o escrit és un prejudici!
Assistim a un nou mantra, si realment volem que els nostres serveis (i la nostra marca personal) sigui reconeguda i activa, hem d'activar les tres t: "talk, think, trust".
En el fons, la primera "t" ens ofereix la possibilitat d'informar unidirecccional als nostres usuaris i usuàries per mitjà de diversos formats, res de nou...En canvi, la segona "t" ens permet generar eines per tal de copsar informació, d'interactuar i entreveure la qualitat del producte i servei.
Per últim, especialment l'eclosió de blogs, fòrums, etc. ofereix la possibilitat a les organitzacions a tractar de guanyar la confiança; és recomanable posar en funcionament les tres "t".
Comunicar és clau, una curiositat, etimològicament la paraula comunicar prové del llatí "comunis" que significa "comú"; d'aquí que comunicar signifiqui transmetre idees, visions amb l'objectiu de posar-les en comú.
Salut i felicitat, com deia Sèneca: "ens preocupem més de viure molt que de viure bé, tot i que cadascú té a les seves mans el viure bé, però ningú és amo de viure molt".