I. Objecte del Dictamen i intervenció d'aquesta Comissió
El conseller de Cultura i Mitjans de Comunicació ha tramès a aquesta Comissió Jurídica Assessora el Projecte de decret sobre accés, avaluació i tria de documentació.
Es tracta d'una disposició de caràcter general i, més en particular, d'un reglament que desplega la Llei 10/2001, de 13 de juliol, d'arxius i documents.
D'acord amb el que estableix l'article 8.2.b) de la Llei 5/2005, correspon a aquest alt òrgan consultiu dictaminar amb caràcter preceptiu sobre els projectes de reglaments o de disposicions de caràcter general que es dictin per desplegar les lleis o el dret comunitari, que és la situació en què es troba el Projecte que s'examina.
L'abast de la intervenció substantiva de la Comissió Jurídica Assessora en aquesta mena d'expedients comporta, segons ha reiterat en diversos dictàmens (223/03, 157/05, 182/05, 238/06, 251/06 i 41/07, entre d'altres), l'examen de l'habilitació del Govern; la verificació dels tràmits procedimentals previstos en la llei, especialment, l'anàlisi de la legalitat, i, finalment, la formulació, si escau, de suggeriments respecte del text del Projecte.
El contingut del Projecte s'emmarca en la competència exclusiva en matèria de cultura, que, d'acord amb l'article 127.1.b) i c) de l'Estatut, comprèn el patrimoni cultural i dels arxius que no són de titularitat estatal, i que abasta l'accés, la protecció i la conservació del patrimoni cultural de Catalunya i l'establiment del règim jurídic dels béns dipositats en els arxius no estatals.
Igualment la Generalitat de Catalunya té competència per regular la composició i el funcionament de la Comissió Nacional d'Accés, Avaluació i Tria de Documentació, d'acord amb la previsió que fa l'article 150 de l'Estatut quant a l'atribució, també d'una forma exclusiva, sobre l'organització de l'Administració.
Aquest Projecte, que constitueix un desplegament parcial de la Llei 10/2001, de 13 de juliol, d'arxius i documents, troba l'habilitació sectorial en els articles 9, 13.e) i 19.1, que es refereixen, respectivament, a l'avaluació dels documents públics, a les responsabilitats dels titulars de documents privats integrats en el patrimoni documental, i a la Comissió Nacional d'Accés, Avaluació i Tria de Documents.
Aquestes habilitacions singulars encaixen en l'atribució genèrica que l'ordenament fa al Govern de la potestat reglamentària, d'acord amb l'article 68.1 de l'Estatut.
El Projecte sobre el qual ara es dictamina ha estat objecte d'una llarga tramitació 'més de quatre anys-, que no és explicada.
El Projecte tramès a la Comissió ha anat precedit d'una versió inicial promoguda per la Direcció General del Patrimoni Cultural, de 2 de desembre de 2002, que quedà suspesa fins al gener de 2005, amb una nova interrupció fins al final de l'any 2006.
A partir d'aquesta data, se'n reprèn la tramitació, que acaba el mes d'agost de 2007, amb la tramesa a aquest òrgan consultiu.
La singularitat d'aquesta dilatada tramitació requereix que s'hi hagi de dedicar una especial atenció.
A) El procediment seguit, que s'ha d'ajustar a les previsions dels articles 63 i següents de la Llei 13/1989, planteja una sèrie de qüestions, de les quals la més destacable és la relativa al tràmit d'audiència, ja que aquest es va fer l'any 2003 i ara, al 2007, és a dir, quatre anys després, es considera que és un tràmit que no cal repetir, especialment tenint en compte que s'ha complementat amb altres intervencions.
Aquest és un punt particularment delicat, atès que l'ordenament considera que es tracta d'un tràmit preceptiu i essencial i, en conseqüència, la seva mancança pot viciar de nul·litat la disposició reglamentària afectada.
Aquest principi està consagrat al més alt nivell en l'article 105.c) de la Constitució i després és recollit en la legislació (a Catalunya, en l'article 64 de la Llei 13/1989, de 14 de desembre, d'organització, procediment i règim jurídic de l'Administració de la Generalitat de Catalunya; i a l'Estat, en l'article 24 de la Llei 50/1997, de 27 de novembre, del Govern), així com per la doctrina jurisprudencial (sentències del Tribunal Suprem de 4 de juliol de 1987, de 21 de novembre de 1990, de 15 de juliol de 2003 i de 17 de desembre de 2004, entre d'altres).
És per aquesta circumstància que cal analitzar amb rigor la validesa actual d'aquell tràmit efectuat fa quatre anys, ja que el tràmit de referència és el que garanteix la consulta i sobretot la participació, que, si bé sempre ha tingut, com s'ha vist per la jurisprudència citada i la regulació legal, una rellevància determinant, cada vegada va adquirint una força expansiva més indiscutible.
Cal reconèixer que l'Administració té una àmplia discrecionalitat a l'hora de prendre decisions relatives a la iniciativa, suspensió o prossecució del procediment d'elaboració de les disposicions de caràcter general, encara que aquesta discrecionalitat no arribi al cesarisme empíric d'acomplir o no el procediment pel que fa a la participació (Sentència del Tribunal Suprem de 17 de desembre de 2004, i altres).
Més rellevant resulta el principi de conservació, que, si bé és veritat que en la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de règim jurídic de les administracions públiques i del procediment administratiu comú (LRJPAC), està configurat pels actes i els tràmits que s'han de mantenir arran de les declaracions de nul·litat o anul·labilitat (article 66 de la LRJPAC), no sembla que hi hagi inconvenient perquè es prengui com a referència també en els casos de la tramitació de disposicions de caràcter general, ja que, per damunt de tot, la formulació que conté el precepte esmentat no és altra cosa que un principi general del dret i, per tant, d'aplicació general.
Plantejat en aquests termes, i per tal d'examinar si aquell tràmit pot seguir tenint validesa, o no, a parer d'aquesta Comissió, cal considerar els aspectes següents: a) Comparació i permanència de la identitat o similitud del text llavors sotmès a audiència amb el text actual, per tal de veure si ha estat objecte de canvis substantius; b) Examen de la suficiència del tràmit d'audiència i si s'han produït variacions (estructurals) de les entitats objecte d'audiència, que haurien requerit una nova intervenció, i c) Si en l'interval referit, és a dir, els quatre anys transcorreguts, han aparegut nous organismes o entitats que s'haurien hagut de consultar.
L'aspecte enunciat sota la lletra a) és prioritari i determinant, ja que, si els textos a comparar no són substancialment iguals, qualsevol consideració addicional resultaria supèrflua i requeriria la retroacció de les actuacions, atès que s'estaria davant d'un vici invalidant.
De l'examen comparatiu dels dos textos, és a dir, el que es va sotmetre al tràmit d'audiència i l'actual, cal arribar a la conclusió que el segon incorpora diverses modificacions, tot i que no són substantives.
D'entre les observacions efectuades, destaquen les de l'Associació d'Arxivers de Catalunya i les de la Comissió Nacional d'Avaluació i Tria de Documentació, de 4 de març de 2003 (pàg.
59 a 65), que juntament amb d'altres són valorades per la Subdirecció General d'Arxius, el 4 de gener de 2005, i les fa seves l'Assessoria Jurídica del Departament.
Les observacions referides s'hauran de completar amb les que van fer l'Agència de Protecció de Dades i el Gabinet Jurídic de la Generalitat de Catalunya.
Les afectacions es produeixen en molts articles, però amb escassa transcendència, com ho acrediten les modificacions introduïdes en els articles 1 a 5; 7 a 11; 9 a 12; llevat de la relativa a l'article 14, que mereix una referència especial.
En efecte, aquest article es correspon amb l'inicial 12, que regulava la 'Secció d'Accés a la Documentació', com a òrgan de la Comissió Nacional d'Accés, Avaluació i Tria Documental.
Doncs bé, aquest òrgan ha canviat de denominació, composició i funcions amb l'abast que es passa a descriure.
Deixa de ser una 'Secció' (que no s'ha de confondre pròpiament amb una unitat administrativa, malgrat la coincidència de denominació), per passar a denominar-se 'Comissió Permanent'; la composició s'amplia: incorpora al plenari, igual que abans, un professor o una professora d'universitat, d'història contemporània, un altre o una altra de dret constitucional o administratiu; igualment hi incorpora les persones representants de l'Associació d'Arxivers de Catalunya i de l'Agència Catalana de Protecció de Dades.
D'altra banda, dels dos representants que hi havia dels col·legis oficials de secretaris, interventors i tresorers de l'Administració local, es passa a un.
Els canvis més importants es fan en relació amb les funcions, ja que les inicials eren les 'd'emetre informe sobre les reclamacions de les persones i les entitats que considerin vulnerat llur dret a l'accés als documents i emetre informe sobre les derogacions singulars de la normativa sobre accés als documents', i ara les atribuïdes a la Permanent són les 'd'estudiar les propostes que han de ser tractades en el Plenari de la Comissió Nacional, i les de realitzar un seguiment dels acords del Plenari i de les qüestions que aquest li encarregui'.
Certament, aquest canvi, des d'un punt de vista organitzatiu, especialment per la variació de funcions, s'ha de considerar substantiu.
Però, malgrat això, als efectes que comentem, i en particular respecte del tràmit d'audiència, té una rellevància menor, ja que aquesta variació de funcions va a favor de retornar-les al Plenari i la nova regulació no suposa cap limitació, ans al contrari.
Per acabar aquesta exposició, només cal afegir que s'introdueix la vigència de les ordres dictades pel conseller en desplegament del Decret 117/1990, de 3 de maig, sobre avaluació i tria de documentació de l'Administració pública, en allò que no s'oposi al present Decret i s'introdueix una disposició final que faculta el conseller o la consellera competent en matèria de cultura per dictar les disposicions necessàries per desplegar aquest Decret.
Les consideracions anteriors permeten afirmar que els textos acarats són, encara que amb matisos, substancialment iguals, per la qual cosa aquest aspecte no planteja obstacle.
Malgrat que una situació com la descrita no ha estat coneguda per aquest òrgan consultiu, sí que ha tingut ocasió de pronunciar-se sobre els efectes de les modificacions introduïdes en els projectes arran del tràmit de participació, i ha resolt la qüestió sobre la base del caràcter substancial de les modificacions.
Així, en el Dictamen 69/07 (fonament jurídic IV) es va dir que 'entenem que les modificacions que els projectes sofreixen [es referia durant la tramitació] no obliguen a repetir els tràmits procedimentals, sempre que no signifiquin una alteració essencial de les seves característiques'.
Quant als aspectes assenyalats sota les lletres b) i c), és a dir, el de la suficiència del tràmit d'audiència i si s'han produït variacions (estructurals) de les entitats objecte d'audiència, i si en l'interval referit, és a dir, el dels quatre anys, han aparegut nous organismes o entitats que s'haurien hagut de consultar, suggereixen les consideracions següents.
Com ja s'ha deixat entendre més amunt, el tràmit d'audiència s'ha fet en diverses fases, és a dir, de forma successiva i acumulativa.
El 27 de gener de 2003, el director general del Patrimoni Cultural va trametre el Projecte a les entitats i departaments següents: Associació Catalana de Municipis i Comarques; Associació d'Arxivers de Catalunya; Consell de Col·legis de Secretaris, Interventors i Dipositaris de l'Administració Local de Catalunya; Federació Catalana de Municipis i Comarques; i als secretaris generals dels departaments de la Generalitat de Catalunya següents: Agricultura, Ramaderia i Pesca; Benestar i Família; Economia i Finances; Ensenyament; Governació i Relacions Públiques; Justícia i Interior; Medi Ambient; Treball, Indústria, Comerç i Turisme; Presidència; Política Territorial i Obres Públiques; i Universitats, Recerca i Societat de la Informació.
També és notificà a la Direcció de l'Arxiu Nacional de Catalunya.
El 17 de març de 2003, el mateix director general va fer una altra tramesa a l'oficial major del Parlament de Catalunya, a la secretària general del Síndic de Greuges i a la del Síndic de Comptes, i als rectors de les universitats de Barcelona, Autònoma de Barcelona, Politècnica de Catalunya, Pompeu Fabra, Rovira i Virgili, de Girona i de Lleida.
Inicialment estranya que no hagi estat objecte de consulta i audiència el Departament de Salut, malgrat que així es feia notar en un breu escrit de l'Assessoria Jurídica del Departament de Cultura al director general del Patrimoni Cultural, que no ha merescut cap valoració.
Aquesta consulta era pertinent, atès que és evident que el Departament de Salut té un fons documental molt important i molt qualificat que es genera al llarg dels processos assistencials, ja que no únicament produeix una abundant documentació, no clínica, pròpia de les tasques administratives, sinó que també en genera, de forma paral·lela, en l'àmbit de la salut pública.
Malgrat que el Projecte sobre el qual ara s'informa fa referència a l'accés, l'avaluació i la tria de documents, s'ha de tenir present que, d'altra banda, existeix una normativa de sanitat específica, amb una finalitat més àmplia (com són la Llei 21/2000, de 29 de desembre, sobre drets d'informació concernent la salut o autonomia del pacient i la documentació clínica; i la Llei 41/2002, de 14 de novembre, reguladora de l'autonomia del pacient i drets i obligacions en matèria d'informació i documentació clínica).
Estranya que no hi hagi cap explicació d'aquest silenci, el qual tal vegada cal cercar-lo en el fet que l'Institut Català de la Salut té redactades des de l'any 2006 unes 'Guies tècniques de gestió, conservació i destrucció de documents'.
En definitiva, es troba a faltar la justificació de l'exclusió de la intervenció de l'esmentat Departament de Salut i la interrelació existent entre els dos grups normatius, ja que malgrat que no tinguin els mateixos àmbits sí que tenen zones comunes, començant pel mateix concepte de document, segons es defineix en la Llei 9/1993, de 30 de setembre, del patrimoni cultural català, a la qual es remet la Llei 10/2001, i que es defineix com a 'tota expressió en llenguatge oral, escrit, d'imatges o de sons, natural o codificat, recollida en qualsevol mena de suport material, i qualsevol altra expressió gràfica que constitueixi un testimoni de les funcions i les activitats socials de l'home i dels grups humans, amb exclusió de les obres d'investigació o de creació'.
En definitiva, es considera que s'ha de demanar el parer al Departament de Salut.
En aquest ordre de consideracions i atès l'objecte i l'amplitud de l'àmbit de la Llei 10/2001, de 13 de juliol, d'arxius i documents, hauria estat aconsellable també un tràmit de participació més ampli; això no obstant, aquesta circumstància es pot considerar relativament pal·liada per la intervenció preceptiva del Consell Nacional d'Arxius, d'acord amb l'article 18 de la Llei esmentada, atesa l'àmplia i diversa composició, que segons la redacció del Decret 56/2006, de 28 de març, que el regula, incorpora representacions sindicals, de Localret, de l'Institut d'Estudis Catalans, del Col·legi de Notaris de Catalunya i d'alguna associació empresarial (aquest Decret va substituir el 177/2003, de 8 de juliol, que tenia el mateix objecte i que segurament no es va aplicar per raó de la suspensió del procediment).
En el present cas, consta en l'expedient la certificació que acredita que, en la sessió del dia 17 de juliol de 2006, es va aprovar per unanimitat el Projecte de decret sobre el qual es dictamina.
Aquesta Comissió ha manifestat algunes reserves sobre la consideració anterior.
Així, en la Memòria de 1992 va dir que la 'substitució del tràmit d'audiència o informació pública per l'emissió d'un informe per part d'òrgans col·legiats de l'Administració en els quals figura una representació de diversos interessos col·lectius.
Les formes de participació orgànica en les estructures administratives permeten incorporar en l'actuació de l'Administració de forma més estable l'opinió i la voluntat dels sectors ciutadans de naturalesa diversa.
Però sovint la intervenció fins i tot preceptiva en virtut de lleis sectorials, respecte de projectes reglamentaris, no és suficient per donar veritable satisfacció a les exigències constitucionals'.
Aquest criteri s'ha anat mantenint, com també es dedueix de les reflexions de la Memòria d'activitats d'aquesta Comissió de 2006, malgrat que també és cert que s'ha flexibilitzat en aquells supòsits en els quals, de la valoració de conjunt, es pot arribar a la conclusió que la participació en l'elaboració de la norma s'ha produït, i que, com en el present cas, si bé no ha estat òptima, no es pot qualificar d'insuficient fins al punt de crear un vici invalidant.
La preocupació per aquesta matèria ha estat especialment descrita en el recent Dictamen 233/07 (fonament jurídic V), la part necessària del qual donem per reproduïda.
Malgrat tot, sovint s'han introduït també matisos en funció de l'objecte del Projecte, així com de l'apreciació general de les circumstàncies de la tramitació.
Així, per exemple, en el Dictamen 107/07 (en particular, el fonament jurídic V), en el qual se superaren les deficiències dels tràmits formals de participació per entendre que la participació de les organitzacions i entitats representades en òrgans que intervenen en el procediment, en especial 'en aquell cas-, a través del Consell de Treball Econòmic i Social i del Consell General de Serveis Social, podien donar resposta a aquella exigència, ateses les circumstàncies del cas.
El Consell Nacional d'Arxius ha estat objecte d'una modificació 'com ja s'ha vist en el paràgraf anterior' durant la tramitació del Projecte, però els canvis introduïts no suposen un inconvenient per valorar positivament la intervenció preceptiva, ans al contrari, ja que la regulació actual, o sigui la del Decret 52/2006, conté una ampliació de la composició notablement més nombrosa i variada que la regulada en l'anterior Decret 177/2003.
B) L'article 63 de la Llei 13/1989 exigeix que la proposta ha d'anar acompanyada d'una memòria que ha d'expressar 'prèviament' el marc normatiu en què s'insereix la proposta, ha de justificar l'oportunitat i l'adequació de les mesures proposades als fins que es persegueixen i, en definitiva, a les consultes i altres dades que s'han tingut en compte en l'elaboració de la norma.
S'ha d'adjuntar també un estudi econòmic en termes de cost-benefici, sens perjudici de la determinació del cost del servei si es tracta de nova creació (article 63.3).
Això a banda, s'ha de determinar la taula de vigències amb la consignació de les normes que queden totalment o parcialment derogades.
Així, pel que fa a la memòria, es constata que, en el present cas, el tràmit d'audiència inicial es va fer sense la dita memòria, en contra del que pretén la norma i del que ha interpretat, des de fa molt, aquesta Comissió Jurídica Assessora.
En efecte, ja en la Memòria d'aquest òrgan de l'any 1992 es va remarcar el paper que l'ordenament atorgava a la memòria que calia efectuar sobre la disposició general projectada, i recordava, primer, que aquesta ha d'existir i acompanyar el Projecte i, segon, que ha de tenir un contingut valoratiu respecte de la justificació suficient de l'oportunitat i l'adequació de les mesures als fins perseguits, cosa que al mateix temps significa una valoració expressa de les exigències de la legalitat (Dictamen 470/98).
Per això s'ha insistit també que la memòria ha de ser objecte d'audiència i, si escau, d'informació pública, com s'ha reiterat en diversos dictàmens i, en particular, en el Dictamen 98/06, recollit en la Memòria d'activitats de la Comissió d'aquest mateix any.
La memòria no pot ser una mera descripció del Projecte, ja que això impedeix conèixer la veritable finalitat de la norma (Dictamen 123/98).
Aquest poc protagonisme jurídic que s'atorga a la memòria del Projecte fa que, en ocasions, com esdevé ara 'segons es dedueix del contingut estricte de l'expedient-, s'elabori amb posterioritat, quan en realitat havia d'haver acompanyat el Projecte des del principi, sense perjudici que es reelabori al llarg de la tramitació, ja que, com també es va assenyalar en la Memòria esmentada de la Comissió (1992), la memòria que acompanya el Projecte té un caràcter dinàmic.
Aquestes qüestions també es varen posar de manifest en el Dictamen 48/07 d'aquesta Comissió, fonament jurídic III, en dir que la successió lògica i, per així dir-ho, cronològica dels preceptes al·ludits posa en relleu que quan la norma entra en el període o tràmit d'informació pública o d'audiència, s'han d'haver acomplert els requisits de maduresa procedimental exigits per l'article 63, de manera que es pugui tractar d'un projecte de disposició acompanyat dels documents necessaris per fer comprensible el text, la motivació, la justificació, el marc normatiu i les disposicions afectades (Dictamen 48/07).
En el cas examinat, si bé no consta que hi hagi memòria justificativa inicial, sí que es troba en una fase més avançada del procediment, el 4 de gener de 2005, quan ja ha estat elaborada complidament.
Pel que fa als informes de contingut econòmic, cal fer les consideracions següents.
84) s'emet un informe econòmic, confegit per la Subdirecció General d'Arxius, en el qual es posen de manifest els dèficits de personal per al funcionament de la Comissió Nacional, i s'acaba per demanar la creació d'una plaça per a una 'persona tècnica' del cos d'arxivers de la Generalitat de Catalunya.
Aquest informe es complementa amb un altre de la mateixa Subdirecció, de 4 de abril de 2007, que conté una major precisió.
En aquest sentit, a banda de reiterar la necessitat ja esmentada, la identifica amb major propietat i es demana una plaça de tècnic d'arxiu A-21, segons els acords de la Mesa de Negociació de l'Administració de la Generalitat de Catalunya de 22 de gener de 2007 i de 15 de febrer de 2007, que representen un cost de 29.225,22 euros.
A més, es fa un càlcul de costos previsibles de la Comissió Nacional, atesa la seva ampliació, que es quantifica en 4.335,85 euros anuals, i també una previsió (que sembla que conté alguna imprecisió) pel que fa a les dietes de la Comissió Permanent.
En aquest mateix informe s'exposen els beneficis ja obtinguts entre 1995 i 2006, per tant, amb la normativa anterior, i que, entre d'altres, ha suposat una eliminació controlada de 27.137 metres lineals de documentació.
I assenyala, a més, altres beneficis, com són: l'estalvi de recursos de custòdia, assegurar la custòdia de la documentació valuosa, desenvolupament de la metodologia d'avaluació documental, etc. Malgrat el desfasament temporoprocedimental, la justificació s'ha de considerar suficient.
C) La llista de disposicions afectades es troba en un informe de la mateixa data que l'anterior (4 de gener de 2005), que conté una relació detallada de les normes afectades i degudament agrupades pel grau d'afectació.
En total són vint-i-tres disposicions (dos decrets i la resta, ordres).
D) Respecte d'altres informes, i en particular dels preceptius, cal relacionar els següents:
El Consell Nacional d'Arxius ha complert en intervenir, d'una forma preceptiva, d'acord amb l'article 18 de l'esmentada Llei 10/2001, segons ja s'ha dit més amunt, i segons consta en la certificació corresponent (pàg.
La Comissió Nacional d'Avaluació i Tria de Documentació (aquesta era la denominació anterior) va estudiar el Projecte els dies 6 i 20 de febrer de 2003 (pàg.
59 i següents) i va suggerir un seguit d'observacions que milloren el text de la versió inicial.
L'Agència Catalana de Protecció de Dades va emetre un informe, el 5 de juny de 2007, en què formulava una sèrie de propostes que varen ser degudament valorades, en el sentit de motivar les que s'acceptaven i les que es refusaven.
Aquest informe té caràcter preceptiu, d'acord amb el que estableix l'article 5.1.j) de la Llei 5/2002, de 19 de abril, de l'Agència Catalana de Protecció de Dades.
Consta també en l'expedient la petició de l'informe de la Comissió de Govern Local de Catalunya, formulada a través del Departament de Governació i Administracions Públiques, però no la resposta.
Respecte d'aquest punt, el secretari de la Comissió esmentada contesta amb una carta, el mes de juliol de 2007, on indica que resten a l'espera que, un cop realitzades les eleccions municipals, l'Associació Catalana de Municipis i la Federació de Municipis de Catalunya facin les propostes de nomenaments dels nous membres.
No hi cap altra referència sobre aquesta circumstància, que no s'adiu amb el règim ordinari de la permanència dels òrgans administratius i la continuïtat dels seus titulars, en funcions, fins que són designats els qui els han de substituir.
S'ha incorporat també l'informe d'impacte de gènere de caràcter preceptiu, com ha recordat aquesta Comissió (dictàmens 445/01, 446/01 i 471/01, entre d'altres), exigit per la Llei 4/2001, de 9 de abril, modificadora de l'article 63.2.d) de la Llei 13/1989, emès per l'Institut Català de les Dones, que és l'òrgan competent per fer-ho segons l'Acord de Govern de 15 de maig de 2001.
Aquest informe, després d'una llarga exposició, proposa un nou article que, sota el títol de 'paritat de gènere', i tant pel que fa a la Comissió Nacional d'Accés, Avaluació i Tria Documental, com a la seva Comissió Permanent, garanteixi la presència d'un mínim del 50 % de dones.
Proposta que és refusada, ja que la representació del 41 % de membres correspon a vocalies d'entitats i institucions a les quals no es pot imposar quin gènere han de tenir els seus representants (pàg.
El darrer informe jurídic ha estat emès el 10 de juliol de 2007 i té el vistiplau de l'advocat de la Generalitat (pàg.
Finalment, en l'expedient consta la certificació del secretari del Consell Tècnic, que acredita que en la sessió del dia 18 de juliol de 2007 el secretari general del Departament de Cultura i Mitjans de Comunicació informà sobre el 'Projecte de decret sobre accés, avaluació i tria de la documentació', tràmit que té caràcter preceptiu i és previ al dictamen d'aquesta Comissió, segons l'article 8.1.a) del Decret 128/2005, de 21 de juny, pel qual s'aprova el Reglament del Consell Tècnic.
El Projecte es conclou amb la remissió pertinent a aquesta Comissió Jurídica Assessora d'acord amb el que s'estableix en la Llei 5/2005, de 2 de maig.
El Projecte consta d'un preàmbul, setze articles, una disposició addicional, una de derogatòria i una de final.
Els setze articles estan agrupats en tres capítols: el primer es refereix a les qüestions generals, com són l'objecte, l'àmbit d'aplicació i les definicions; el segon regula l'avaluació de la documentació, la fixació dels criteris d'accés a la documentació pública, la regulació de l'informe de les reclamacions d'accés als documents i les anomenades derogacions singulars de la normativa d'accés als documents públics, i, finalment, el tercer regula la composició i el funcionament de la Comissió Nacional, que en aquest Projecte passa a denominar-se d'Accés, Avaluació i Tria Documental', és a dir, que s'hi ha afegit la referència a l'accés.
Les qüestions relacionades amb la gestió documental de les organitzacions públiques, i en particular pel que fa a l'avaluació i la tria de documents, es van regular en el Decret 117/1990, de 3 de maig, sobre avaluació i tria de documents de l'Administració pública, el qual després fou modificat pel Decret 128/1994, de 16 de maig.
D'acord amb aquesta normativa, el Departament de Cultura i Mitjans de Comunicació, a proposta de la Comissió Nacional d'Avaluació i Tria de Documentació, ha regulat àmpliament aquesta matèria mitjançant un seguit d'ordres d'aprovació de les taules d'avaluació.
Però avui, amb l'experiència assolida i tenint en compte l'existència de la Llei 10/2001, de 13 de juliol, d'arxius, que va substituir l'anterior Llei 6/1985, de 26 de abril, s'aconsella una adequació de la regulació, segons s'exposa al preàmbul del Decret.
Segons aquest mateix text, les novetats de la regulació són: a) la previsió de l'avaluació de documents privats que formin part del patrimoni documental català, segons la Llei d'arxius, a fi de vetllar per una gestió més eficient; b) l'adaptació del text, pel que fa especialment a l'avaluació i les previsions de la norma ISO 15489:2001, 'Informació i documentació.
Gestió documental'; c) la regulació en matèria d'accés a la documentació de les administracions públiques, aspecte del qual no tractava, i que tracta el Decret 117/1990, de 3 de maig, que deroga el present; d) determina la composició de la Comissió Nacional d'Accés, Avaluació i Tria Documental.
Aquesta Comissió, en comparació amb l'ampliació anterior, conté dues modificacions, ja que ara comprèn també l'accés (com es pot comprovar amb la regulació de l'article 5.1 i 2, l'article 8.1, l'article 11 i l'article 12), i s'ha produït també una ampliació de les vocalies o representacions, i, e) finalment, es crea una Comissió Permanent de la Comissió Nacional.
El text articulat proposat no planteja -des del punt de vista material- cap problema de legalitat.
Per tant, des d'aquesta perspectiva, no hi ha cap dificultat, ja que es troba dins el marc de la Llei 10/2001, de 13 de juliol, d'arxius i documents, i en allò que resulta pertinent també de la Llei 9/1993, de 30 de setembre, del patrimoni cultural català i, més en particular, per la relació amb l'article 19 de la Llei esmentada.
Des d'un altre punt de vista, el text suggereix les qüestions següents:
Pel que fa al títol del Projecte, i per tal de guanyar exactitud, se suggereix que s'utilitzi exactament la mateixa nomenclatura que la continguda en la Llei 10/2001, o cercar una redacció més específica, que es podria aconseguir afegint, després de la paraula 'documentació', 'tant administrativa com privada que forma part del patrimoni documental català'.
En l'article 2, que conté les definicions, tal vegada podria ser útil incorporar la definició de les 'taules d'avaluació', a les quals es refereix en els articles 6 i 8 del mateix text.
D'altra banda s'hauria de repensar, pel que fa a l'avaluació, l'expressió relativa als 'usos administratius, fiscals, legals i jurídics', ja que no és adequada.
Sembla que seria millor referir-se al valor jurídic, com ho fa l'article 9 de la Llei 10/2001.
En l'article 3, apartat a), quan es refereix a l'àmbit d'aplicació del Decret, pel que fa als documents públics de les institucions, entitats i persones jurídiques, seria convenient d'ajustar-se a la redacció de la Llei 10/2001, que en l'apartat 1, lletra f) es refereix als documents 'de les entitats de dret públic o privat vinculades a qualsevol de les administracions públiques que en depenen'.
Igualment, sembla que s'hauria d'incorporar l'apartat amb què la Llei es remet, amb la lletra f), als 'fedataris públics i els registres públics'.
Atès que el capítol 2 porta per títol 'Accés, avaluació i tria de documentació', seria millor que per raons de sistemàtica es comencés per la regulació de l'accés i no per la regulació de l'obligatorietat de l'avaluació documental, que és el que fa l'article 4.
D'aquest darrer article és destacable l'encert introduït en l'apartat quart, que recull una observació del Gabinet Jurídic, relatiu al fet que 'no es poden eliminar els documents mentre en subsisteixi el valor probatori de drets i obligacions [...]'.
La interrelació que existeix entre el dret a la informació, als documents, públics o privats, i el dret a la protecció de dades de caràcter personal ha quedat resolta en el text, en incorporar (en la darrera versió) a l'article 5.3 la remissió a la Llei orgànica 15/1999, de 13 de desembre, de protecció de dades de caràcter personal.
L'article 7 regula el procediment de les resolucions d'avaluació i accés documental.
Aquest precepte estableix, en l'apartat sisè, que les sol·licituds d'avaluació i accés s'han de resoldre i notificar en el termini de quatre mesos, però no preveu els efectes del silenci.
Els articles 13 i 14 regulen la composició i l'estructura de la Comissió Nacional d'Accés, Avaluació i Tria Documental.
Pel que fa a la composició, com s'ha dit en començar, s'ha efectuat d'acord amb l'habilitació específica continguda en l'article 19.1 de la Llei 10/2001 i conté una representació coherent amb la finalitat de la Comissió.
A més, com es va dir en el Dictamen 99/06 (fonament jurídic III), en relació amb el Projecte de decret sobre la 'composició i el funcionament' del Consell Nacional d'Arxius (i recordant l'anterior Dictamen 191/03 -que es va evacuar amb motiu de la regulació del Consell precedent-), el fet que el text reglamentari només es referís a la composició, que no és en sentit estricte el present cas, no impedeix que per via de reglament es dictin no solament regles sobre el funcionament, sinó també la creació d'una Comissió Permanent, atès el contingut especialment organitzatiu d'aquesta regulació.
A banda d'aquesta consideració, se suggereix que quan en la lletra c) d'aquest article es refereix a tècnics o professors 'd'una universitat' se substitueixi per l'expressió 'd'universitat', si el que es vol és acotar una determinada categoria professional.
Pel que fa a les disposicions addicional i derogatòria cal observar que l'anomenada 'addicional' es pot suprimir i quedar-ne dues de derogatòries, la primera de les quals quedaria integrada per l'única l'actual; i la segona, que correspondria a l'addicional del Projecte, amb el ben entès que hauria de contenir la relació de les ordres que es pretén que segueixin en vigor.
Aquesta relació podria indistintament incorporar-se en forma d'annex.
La disposició final faculta el conseller competent en la matèria per dictar les disposicions necessàries per desplegar aquest Decret.
Cal que aquesta facultat s'interpreti limitada als aspectes merament tècnics i complementaris, i sempre que es consideri dins l'àmbit organitzatiu vinculat al seu Departament, d'acord amb el que estableix l'article 61 de la ja citada Llei 13/1989.
Un cop considerades les observacions efectuades en el cos del Dictamen, es pot elevar al Govern, per a la seva aprovació, el Projecte de decret sobre accés, avaluació i tria de la documentació.