Maria Rossell, 1920, 2a bibliotecària de les Borges Blanques.
Memòria Digital de Catalunya, UB.
La biblioteca de les Borges Blanques fou concedida en el segon concurs d'adjudicació dels centres, celebrat el 17 de juliol de 1916.
El fet que Maria Lois i López, esposa de Jordi Rubió (aleshores director de la Biblioteca de Catalunya) fos filla de José Lois i Lavanderia, procurador i secretari de l'Ajuntament de les Borges Blanques, va afavorir que el municipi s'interessés pel projecte i presentés una sol·licitud per a beneficiar-se'n.
A les Borges Blanques la biblioteca fou inaugurada durant l'alcaldia de Francesc Cortada i Pibernat, membre de la U.F.N.R. El dia de la inauguració, Cortada pronuncià unes paraules de gran elogi vers el nou projecte; per a ell la biblioteca fou: «una penyora de la gran força i vigoria de la pàtria».
La majoria de polítics de l'esquerra catalanista estigueren a favor del projecte bibliotecari que engegà la Mancomunitat de Catalunya.
De fet, en el cas de les Borges Blanques, Cortada no era l'únic polític de l'esquerra catalanista vinculat al projecte.
Per tirar endavant la gestió i la dinamització del centre també s'hi implicaren Pere Mías i Codina, del P.R.C, Alfred Pereña, diputat per la U.F.N.R i pel P.R.C a l'Assemblea de la Mancomunitat des de 1914 fins a 1923; i Francesc Macià, que aleshores era diputat al Congrés i que formà part del Patronat de la Biblioteca Popular.
Entre 1918 i 1922, els lectors menors de 12 anys foren els usuaris més nombrosos a les Borges Blanques.
Les xifres parlen per elles soles: més de la meitat d'usuaris foren nens i nenes d'entre 7 i 12 anys.
Rubió destacà aquest fet l'any 1920, quan redactà un dels seus informes per al Consell Permanent de la Mancomunitat: « A les Borges Blanques [...] pot dir-se que la quasi totalitat dels lectors la donen els infants.
En unes altres, com Vendrell, Canet i Sallent, les dues xifres estan quasi equilibrades.»
Així, gairebé sense voler-ho, aquesta biblioteca va servir per a cobrir unes necessitats socials de la mainada, que fins aleshores no havien estat ateses.
La primera bibliotecària que ocupà el càrrec de directora a les Borges Blanques, Maria Rosell, explicà que els camperols d'aquesta localitat no anaren mai a la biblioteca per manca de temps i de coneixements, encara que per contra, sí que ho feren els seus fills: « Haig de remarcar que un fort nucli de la classe popular i especialment el pertanyent a la pagesia, no ha pogut desgraciadament, acudir mai a la biblioteca per estar mancat de la indispensable instrucció elemental.
La sensible absència d'aquests elements està compensada per l'assiduïtat de llur fills.»
El patronat del centre va organitzar activitats més relacionades amb l'oci local que amb la promoció dels valors del noucentisme.
Els membres d'aquest ens, fins i tot, van deixar escrit en les seves memòries que, sovint, anaren més enllà del que fou estipulat perquè, segons el seu parer, la Mancomunitat de Catalunya no realitzava prou propostes ni feia res per a dinamitzar aquell fogar de cultura: «Suplint aquest Patronat la manca d'altres iniciatives i considerant la Biblioteca recinte a propòsit sostret com és a tots els prejudicis polítics, vol fer-la l'eix entorn del qual girin les més interessants manifestacions culturals que puguin produir-se en la localitat. »
Ara bé, també és cert que a la biblioteca de les Borges Blanques s'organitzaren unes conferències sobre història per tal de catalanitzar la població.
Concretament, es van organitzar uns cursets d'història sobre: «l'època més gloriosa de nostra aimada Catalunya ».
És a dir, els regnats de Pere I, Jaume I el Conquistador i Pere II, un període que no fou escollit per casualitat.
Segons l'expert en mitologia i història de Catalunya, Magí Sunyer, les històries de Jaume I i Pere II són importantíssimes, ja que a través de la figura d'aquests dos herois s'aconseguí vincular la identitat de la nació catalana a un període nacional català de plenitud.