projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
Coca de Sant Joan, la gastronomia té un paper destacat en la celebració de les festes.
El cicle festiu de Catalunya inclou una mescla de celebracions paganes, religioses i civils, tant d'origen ancestral com de recent aparició.
Un calendari de festes tradicionals i costums en què la gastronomia té un gran protagonisme.
I és que una bona celebració no es pot entendre sense un bon àpat, una manifestació de la identitat col·lectiva i la cohesió social.
Cada festa s'associa a un menjar característic, i en són exemples la crema catalana de Sant Josep, la coca de Sant Joan, les castanyes i els panellets de Tots Sants, la mona de Pasqua o la diversitat de plats nadalencs (escudelles, pollastres, canelons, torrons, neules, etc.).
A Catalunya, prohibicions de tradició catòlica com la de no menjar carn durant la Quaresma han acabat fent populars la cuina del bacallà o postres com els bunyols.
També es dóna el cas que celebracions d'origen religiós com els aplecs, romeries i pelegrinatges s'han acabat convertit en trobades gastronòmiques col·lectives (costellades, arrossades, sardinades, calçotades o cargolades).
El calendari festiu també inclou celebracions més familiars i íntimes vinculades al cicle vital, com els banquets de noces, les xocolatades dels batejos, els berenars de comunió i els àpats per celebrar sants i aniversaris.
Sala interior del Museu, amb algunes de les obres que s'hi conserven.
Com a conseqüència de les desamortitzacions del segle XIX, bona part del patrimoni artístic de l'Església es va dispersar o privatitzar.
Amb la Renaixença catalana es va intentar recuperar i protegir tot aquest llegat amb iniciatives com el Museu de Lleida: Diocesà i Comarcal, fundat el 1893 seguint l'exemple del Museu Episcopal de Vic.
Actualment gestiona un important llegat artístic provinent de les terres de ponent i de l'antiga Diòcesi de Lleida, que cobreix des de la prehistòria fins l'edat moderna.
El 2007 s'inaugura la nova seu que planteja criteris de museïtzació moderns.
Durant la visita al museu cal fer parada obligatòria davant algunes peces destacades.
Entre elles hi ha un cap de sàtir romà, frontals d'altar del segle XIII i fragments escultòrics romànics i retaules gòtics de la Seu Vella.
Del Renaixement i Barroc trobem obres del pintor Pere Nunyes, escultures de Gabriel Joly i Damià Forment i diverses obres del pintor Antoni Viladomat.
De tota la col·lecció permanent destaquen dues peces úniques: el joc d'escacs del segle X-XI de Sant Pere d'Àger i la Mare de Déu de Bellpuig de les Avellanes, una de les obres gòtiques més importants del patrimoni català.
- Exposicions temporals, conferències, concerts... complementen l'exposició permanent.
- Durant els festius i les vacances els infants de fins a 12 anys poden participar en activitats lúdiques.
- El Museu de Lleida ofereix a la comunitat educativa un programa adaptat a tots els cicles i visites escolars.
Museu de Lleida: diocesà i comarcal
Els escacs de Sant Pere d'Àger, un cap de sàtir romà o retaules de La Seu Vella.
La col·lecció del Museu de Lleida té molt per oferir-te.
Placa de vidre estereoscòpica 'A l'estació de les Planes'.
Són diverses les institucions i arxius que conserven el patrimoni fotogràfic de Catalunya.
Un dels fons més importants és el del Centre Excursionista de Catalunya, amb 750.000 imatges d'excursionisme i muntanya, però també del patrimoni artístic i arquitectònic i la vida quotidiana arreu del país.
Per volum i varietat, també destaca la col·lecció de l' Institut d'Estudis Fotogràfics de Catalunya amb prop de 800.000 fotografies.
A la Biblioteca de Catalunya hi ha arxivats 250.000 documents fotogràfics que van des de mitjans del segle XIX i fins l'actualitat.
En destaca la col·lecció Josep Salvany, amb 10.000 imatges de paisatges i cultura popular de Catalunya.
La història de la fotografia, des dels inicis fins a la producció més contemporània, és el que contempla el fons de 40.000 exemplars del Museu Nacional d'Art de Catalunya, amb noms destacats com Pere Casas Abarca, Agustí Centelles, Pere Català Pic, Francesc Català Roca, Colita, Joan Fontcuberta, Pere Formiguera, Oriol Maspons, Kim Manresa, Josep Masana o Joan Colom.
El MACBA també custodia, per exemple, el llegat de Xavier Miserachs.
Per la seva banda, als fons personals de l' Arxiu Nacional de Catalunya s'hi poden trobar obres de fotògrafs com Josep Gaspar, els Brangulí, Gabriel Casas i Bert i Claret o Frederic Cuyàs.
Els mercats són una lloc de trobada social amb un assortiment de qualitat.
Des d'abans de l'edat mitjana se celebren fires i mercats gastronòmics a Catalunya.
Van néixer com a necessaris punts de trobada entre comerciants i compradors, i ha esdevingut també en lloc d'articulació social.
Els mercats tal i com els coneixem avui van sorgir com a resposta a l'escassetat de subministraments fruit de les concentracions humanes: calia fixar unes dates per a l'intercanvi comercial.
Un dels mercats catalans més antics dels quals es té constància és el de Bellcaire, al segle XIV.
Les fires, en canvi, depenien dels moviments del bestiar i de les rutes comercials, anaven lligades a festivitats religioses i acostumaven a tenir una periodicitat anual.
Actualment encara hi ha poblacions com Guimerà, Peratallada, Batea, Vic o Montblanc que un cop l'any celebren aquestes fires per rememorar les de l'edat mitjana.
La imatge i els productes dels mercats i fires catalans són avui molt diferents.
El que no ha variat és el seu caràcter d' esdeveniment social i tradicional, i el fet que són sinònim d'assortiment de qualitat.
Així, actualment existeix un extens calendari de fires i mercats arreu del territori, i també s'han creat rutes gastronòmiques per promoure els productes locals.
La Biblioteca Nacional té com a principal missió formar la Bibliografia Catalana amb l'adquisició dels fons bibliogràfics impresos a Catalunya.
Amb l'objectiu de catalogar, preservar i difondre el patrimoni bibliogràfic de Catalunya el 1983 la Generalitat va crear el Col·lectiu del Patrimoni Bibliogràfic de Catalunya (CCPBC).
Gestionat per la Biblioteca de Catalunya, el CCPBC és un projecte de catalogació cooperativa obert a tot tipus d'institucions que disposin de fons bibliogràfics de caràcter patrimonial.
Conté la descripció bibliogràfica de documents impresos que van des dels inicis de la impremta fins a principis del segle XX, i també de manuscrits i altres tipologies de fonts documentals d'interès patrimonial conservades a les biblioteques de Catalunya.
Algunes de les principals biblioteques amb bibliografia d'interès patrimonial són, a banda de la pròpia Biblioteca de Catalunya, les d'institucions com l' Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona, l' Abadia de Santa Maria de Poblet, l'Ateneu Barcelonès, la Biblioteca de Montserrat, la Biblioteca Episcopal de Vic, Casa Àsia, el Centre Excursionista de Catalunya, la Fundació Josep Pla, l'Institut d'Estudis Catalans, el Museu Nacional d'Art de Catalunya i el Museu d'Arqueologia de Catalunya, entre d'altres.
El CCPBC col·labora en l'elaboració del patrimoni bibliogràfic de l'Estat espanyol des del 1992, i des del 2007 també forma part del Catàleg Col·lectiu de les Universitats Catalanes (CCUC).
La Nau de Llevant és la més antiga de l'edifici, actualment és una sala de lectura.
La història de la bibliografia catalana no es pot entendre sense la tasca d'adquisició, conservació i difusió de col·leccions de gran interès literari, artístic i científic que es realitza a la Biblioteca de Catalunya des de la seva creació, l'any 1907.
En el seu fons aproximat de tres milions d'exemplars destaquen la col·lecció de prop de 20.000 manuscrits i 500.000 cartes.
Hi trobem meravelles medievals com ara les Homilies d'Organyà (s.
XIII), del Llibre de l'orde de cavalleria, de Ramon Llull i de les quatre grans Cròniques; o manuscrits moderns cabdals com ara l' Oda a la Pàtria, de Bonaventura C. Aribau (1833), o L'Atlàntida, de Jacint Verdaguer.
També són destacables les reserves d'hemerografia i patrimoni sonor, així com les col·leccions gràfiques, amb gravats, dibuixos, mapes i fotografies des del segle XVI i fins l'actualitat.
La Biblioteca de Catalunya també custodia el Museu del Llibre Frederic Marès, format per més de 1.500 documents que va donar el col·leccionista a la institució.
I també l' Arxiu Joan Maragall, ubicat a l'antiga residència del poeta.
Des del 1939 la Biblioteca de Catalunya té la seu a l' antic Hospital de la Santa Creu de Barcelona, un dels conjunts més importants del gòtic civil del segle XV a Catalunya.
Fruit de la fusió dels diversos hospitals de la Barcelona medieval, va ser durant molts segles l'equipament sanitari més gran del país.
- S'ofereixen visites guiades tant per al públic en general com per a escoles per a conèixer l'antic Hospital de la Santa Creu.
- El programa d'activitats inclou concerts, teatre, presentacions i exposicions
Vídeo de l'Ajuntament de Barcelona explicant la història de l'equipament en l'any del centenari
Façana de Casa de l'Ardiaca, seu de l'Arxiu.
L ́ Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona (AHCB) és la institució que s'encarrega de la custòdia, conservació, tractament i difusió de la documentació històrica que ha generat el govern de la ciutat des del segle XIII, quan es va crear el règim municipal de Barcelona, i fins a la revolució liberal de mitjans del segle XIX.
Amb el temps s'han incorporat una gran diversitat de materials arxivístics, bibliogràfics o hemerogràfics d'interès històric que l'han convertit en un dels centres arxivístics més importants de Catalunya i lloc de consulta imprescindible per a historiadors.
Des del 1920 la seu de l'arxiu és la Casa de l'Ardiaca, un edifici fruit de la refosa de diferents immobles construïts al damunt d'un segment de l' antiga muralla romana.
D'estil gòticorenaixentista, també incorpora elements de caire modernista.
A la dècada dels noranta va ser objecte d'una profunda remodelació que va modernitzar les instal·lacions i les va adequar a la conservació i consulta.
Actualment els fons i col·leccions de l'Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona s'estructuren en tres seccions principals: fons documentals, la biblioteca i l'hemeroteca.
- L'arxiu ofereix la realització de visites comentades per a grups universitaris i de recerca.
- També s'organitzen activitats com cursos, jornades i congressos per difondre la història de la ciutat a partir dels documents conservats.
Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona - Casa de l'Ardiaca
El 19 de juny del 2014, festivitat de Corpus, la Casa de l'Ardiaca va obrir les portes
La Biblioteca del Cinema de la Filmoteca és una de les biblioteques més importants de cinema d'Europa.
A finals del segle XIX a Europa, les imatges, fins llavors estàtiques, prenien vida gràcies a l'invent del cinematògraf.
Al 1897, Fructuós Gelabert va filmar Baralla en un cafè, el que es considera la primera pel·lícula de ficció de la història del cinema català i espanyol.
A partir d'aquí, molts altres films han marcat un abans i un després en l'evolució del setè art a Catalunya.
Així, una de les pel·lícules clau del surrealisme cinematogràfic, Un chien andalou (1928), és fruit d'una intensa de setmana de Luis Buñuel a Cadaqués amb Salvador Dalí.
Per la seva banda, Montserrat és el principal escenari de rodatge de la superproducció Parisfal (Daniel Mangrané, 1951).
Durant la Guerra Civil, Espoir/Sierra de Teruel (André Malraux, 1938) es converteix en un valuós document sobre l'actuació del bàndol republicà, tot i que no es podrà estrenar fins al 1978.
Ja en ple franquisme, Los Tarantos (Rovira Beleta, 1963 ) és un cru testimoni sobre les perifèries urbanes.
I la Transició espanyola no es pot entendre sense La ciutat cremada (Antoni Ribas, 1976).
A més de la producció cinematogràfica també cal tenir en compte la custòdia de tot aquest patrimoni.
Una de les principals institucions catalanes dedicades a la seva conservació i difusió és la Filmoteca de Catalunya, amb un fons que inclou mes de 8.000 pel·lícules i una intensa programació regular de projeccions.
Pel que fa al cinema alternatiu i experimental, la referència és l' Arxiu Xcèntric del CCCB.
El Museu del Cinema de Girona, alhora, mostra els prop de 8.000 aparells i objectes precinematogràfics de la col·lecció Tomàs Mallol.
Mostra de la col·lecció de guitarres que té el Museu.
El patrimoni musical de Barcelona i Catalunya és immens.
I una de les institucions que més ha fet per conservar-lo, estudiar-lo i difondre'l ha estat el Museu de la Música de Barcelona.
Ubicat a la segona planta de L'Auditori, custodia una col·lecció de 2.000 instruments musicals de tot el món i de 10.000 documents sonors, que han arribat a partir de llegats i donacions.
Està considerat com un dels fons musicals més importants de l'Estat Espanyol.
L'exposició permanent convida el visitant a viure el món de la música i a entendre que els instruments són documents vius del nostre passat, plens de sentit i d'informació sobre el nostre patrimoni musical.
En el recorregut es mostren més de 500 peces, explicades a través de recursos audiovisuals, sonors i textuals.
L'itinerari per l'exposició permet conèixer els instruments a partir de la història de la música: de les antigues civilitzacions, s'avança pel naixement i la difusió de la polifonia, el Barroc, el Classicisme i el Romanticisme fins a arribar als nous colors i la indústria del so al segle XIX i els nous estils i les noves tecnologies del segle XX.
Els instruments de corda són els que tenen més representació en el museu i en destaquen la col·lecció de guitarres i la d'instruments de teclat.
També mereixen una atenció especial els instruments de vent, que reflecteixen la important tradició constructora catalana i el seu ús en cultures sud-americanes i asiàtiques.
- Les persones amb disminució i els infants disposen d'activitats especialment dissenyades per a ells.
- El museu disposa d'un servei pedagògic i organitza visites guiades per a escoles.
- Compositors, intèrprets i estudiosos de la música poden accedir a l'Espai de Documentació i Recerca.
Pels volts del solstici d'estiu, les muntanyes de l'Alta Ribagorça, del Pallars Sobirà i del Principat d'Andorra s'omplen de llum, tradició i festa.
Són les Falles del Pirineu, que els joves solters porten enceses per celebrar el solstici o Sant Joan, segons la creença de cadascú.
Des d'avui, les Falles són Patrimoni Immaterial de la Humanitat, tal com ho ha decidit el comitè intergovernamental de la UNESCO reunit a Namíbia.
Una declaració llargament esperada pels impulsors de la candidatura.
Aquesta, sota el nom oficial de les Festes del Foc del Solstici d'Estiu dels Pirineus, aplega un total de 63 festes del Principat, d'Occitània, d'Andorra i de la Franja de Ponent.
La transversalitat (la candidatura comptava amb el suport oficial de tres estats) i la gran implicació dels organitzadores de les falles, que han aportat nombrosos materials i testimonis, han estat molt valorats pels representants de la UNESCO.
Troncs de grans dimensions, boles que es fan giravoltar, torxes... són moltes les varietats de falles que es practiquen als Pirineus Occidentals.
Totes elles espectaculars, d'una gran bellesa visual i ara, també, amb un mateix denominador comú: el fet de ser Patrimoni Immaterial de la Humanitat.
'Casa de les Punxes' de l'arquitecte Puig i Cadafalch
Els amants del Modernisme i la ciutat de Barcelona estan d'enhorabona.
D'aquí a uns mesos, obriran les portes al públic dos exponents més d'aquest estil artístic que, en el seu vessant arquitectònic, va fer fortuna a la ciutat.
Es tracta de la coneguda popularment com la "Casa de les Punxes", de Josep Puig i Cadafalch, i la Casa Vicens, obra primerenca d' Antoni Gaudí.
La primera, situada al rovell de l'ou de l'Eixample barceloní, es podrà visitar a partir de l'estiu de 2016.
Per la segona, en un discret carrer del barri de Gràcia, encara no hi ha data definitiva, però tot apunta a l'any 2017.
La Casa de les Punxes, aixecada entre 1903 i 1906, és l'únic edifici modernista de la ciutat que té tres façanes i accessos principals.
Coronada per sis torres en forma de punxa, Puig i Cadafalch es va inspirar en el Chateau de Pierrefonds per dissenyar l'encàrrec de la família Terradas.
Una construcció d'aires medievals que unifica tres edificis de pisos i que crida l'atenció de tot aquell que se la troba en plena ruta cap a la Sagrada Família.
Actualment s'hi estan fent obres de neteja, restauració i adequació per a la visita; en destaquen les façanes i terrasses, els ascensors originals i les columnes, també originals, que Puig i Cadafalch va utilitzar a l'interior de la construcció per substituir els pesats murs de càrrega.
A la Casa Vicens de Gaudí també s'hi faran obres per habilitar-la com a casa-museu.
Un futur centre d'interpretació del genial arquitecte que obrirà les portes al 2017.
Els treballs serviran per retirar elements afegits posteriorment i recuperar l'aspecte original de la casa que l'empresari Manuel Vicens Montaner es va fer construir a Gràcia per un jove i encara desconegut Antoni Gaudí.
Gastronomia i enoturisme, dos actius de Catalunya
La Generalitat de Catalunya vol potenciar el turisme que visita el país atret per la gastronomia i l' enoturisme; per això es destinaran més de dos milions d'euros – provinents de la taxa turística– en diverses accions que volen potenciar l'arribada de turisme atret pels itineraris culinaris i enològics.
En aquest sentit, una de les accions més destacades es el workshop que reunirà més de 150 operadors turístics internacionals especialitzats en aquests sectors que es farà el proper mes de juny.
La voluntat és que restaurants, cellers i empreses turístiques ofereixin els seus productes a experts provinents dels mercats tradicionals europeus i de nous mercats en els que Catalunya es vol obrir, com l'asiàtic i l'americà.
Per altra banda, també es farà una exposició dedicada al xef del restaurant El Celler de Can Roca, Joan Roca, que s'estrenarà pròximament al Palau Robert de Barcelona i que després viatjarà a diverses ciutats del país.
El web Turisme de Catalunya ja incorpora, a més, una amplia secció dedicada a Catalunya com a Regió Europea de la Gastronomia 2016.
Visions de Jesucrist i pelegrinatge a Rocamador i Sant Jaume de Galícia, Còdex de Sant Pere
Aquest proper 2016 es compliran 700 anys de la mort d'un dels màxims exponents de la cultura i el pensament a Europa, Ramon Llull.
La commemoració, que es materialitza en l' Any Llull, té com a objectiu divulgar la seva vida i obra en tots els seus vessants i reconèixer la que ha estat la figura més destacada de la cultura catalana de tots els segles arreu del món.
La declaració de l' Any Llull es va aprovar pel govern el març del 2014 i s'hi han previst conferències, exposicions, concerts, projectes editorials, acadèmics i educatius per entendre l'originalitat del seu pensament i la qualitat de la seva literatura.
L'obra de Llull, escrita principalment en català i llatí, s'ha editat, traduït i estudiat als centres de cultura més prestigiosos del món i ha influenciat grans pensadors des del segle XIV fins a l'actualitat.
L'Any Llull també serà commemorat pel Bisbat de Palma, la ciutat on va néixer el 1232.
Nascut en una família noble, arran d'una experiència mística inicià una nova vida al servei a Déu.
Aquesta etapa tingué tres objectius: predicació als infidels fins arribar al martiri, escriptura d'un llibre contra els errors d'aquests infidels i la creació d'escoles-monestirs on s'ensenyés l'àrab i altres llengües orientals per a instrucció de missioners.
Entre les seves obres més destacades hi figura el Llibre de contemplació en Déu, Art abreujada de trobar veritat o el Llibre de les bèsties, entre molts d'altres.
La Roca dels Bous, un jaciment de referència en l'estudi dels neandertals
La zona arqueològica de la Roca dels Bous, a Camarasa (Noguera), és un lloc clau per a l'estudi de l'home de neandertal que va poblar el nord-est de la Península Ibèrica fa més de 50.000 anys.
Situat sobre el marge dret del riu Segre, a poc més d'un quilòmetre de Sant Llorenç de Montgai, l'assentament és, des d'aquesta setmana, bé cultural d'interès nacional en la categoria de zona arqueològica.
La declaració feta pel Govern determina el criteri bàsic que se seguirà en les intervencions a la zona.
Se'n garanteix així la preservació i es consolida el futur projecte didàctic sobre la prehistòria que gestionarà el Parc Arqueològic Didàctic Experimental de Sant Llorenç de Montgai.
Els investigadors afirmen que la Península Ibèrica va ser l'últim "refugi" per a les poblacions neandertals europees, que estaven sent reemplaçades pels humans moderns.
Es creu que aquests darrers ( homo sapiens ) van arribar a Europa des del Mediterrani oriental i es van estendre ràpidament per tot el continent.
Fa 50.000 anys, als Pirineus hi van cohabitar els grups de caçadors-recol·lectors neandertals i els humans moderns.
Canvis crítics en la seva subsistència, en l'organització social, un clima més fred i poca capacitat per adaptar-se a aquests canvis s'han proposat com a causes de la seva extinció.
La Roca dels Bous és un jaciment del Paleolític Mitjà situat a Sant Llorenç de Montgai.
El treball de recerca es va iniciar el 1988 i ha aportat un alt nivell de coneixement sobre aquest important moment en la història.
El lloc arqueològic es caracteritza per l'ús d'una tecnologia innovadora tant en l'estudi científic com en la difusió de les troballes al públic.
També ha estat un dels primers llocs del paleolític mitjà d'Espanya que estan oberts a les visites i disposa d'un programa educatiu per a escolars.
Malgrat les actuacions dels darrers anys i la posada en marca del Born Centre Cultural al 2013, els treballs arqueològics en aquest important jaciment no s'aturen.
Els experts afirmen que fins a un 60% del lloc resta sense excavar, tal com van posar de manifest durant el I Simposi Internacional d'Arqueologia del Born celebrat recentment a la ciutat.
Per això aquest estiu els arqueòlegs tornaran al Born per intentar ampliar la "fotografia" històrica d'aquest lloc emblemàtic que, sovint, no va més enllà de la Barcelona del segle XVIII arrasada per les tropes de Felip V.
Però se sap que, sota la Plaça Comercial, s'hi troba l'única necròpolis islàmica de la ciutat, localitzada durant les excavacions de 1991.
Els treballs van localitzar 32 cases i dues necròpolis, amb 17 inhumacions musulmanes i 15 enterraments tardorromans.
A finals de juny tornaran els pics i les pales al Born, i s'excavarà en dos llocs encara per determinar; l'objectiu serà conèixer una mica millor l'urbanisme i la història del barri de La Ribera i, en definitiva, de la ciutat de Barcelona.
Redescobrint el ric patrimoni cultural de la Seu d'Urgell - Mario Martí CC
Amb la Catedral de Santa Maria al capdavant (l'única romànica que es conserva a Catalunya), la Seu d'Urgell reivindica el potencial històric i patrimonial del seu nucli medieval i de la ciutat moderna.
I ho fa amb una nova pàgina web ( La Seu d'Urgell medieval ) i tres grans itineraris que difonen els punts d'interès històric, artístic i urbanístic de la ciutat.
El projecte convida a redescobrir la Seu a partir de la tecnologia i seguint els tres eixos marcats en els itineraris:
Els itineraris compten amb codis QR per ampliar informació i, al web, els visitants de la Seu hi trobaran podcasts, audioguies, mapes, vídeos i informació textual disponible en 5 idiomes.
L'elaboració del projecte turístic i cultural s'ha fet en base de diferents estudis, que han aportat informació fins ara desconeguda; aquests elements nous de la història de la ciutat i del seu creixement urbanístic es presentaran al llarg de 2016.