La revista Science de 15 de juny de 2020 ha publicat diversos articles sobre anticossos neutralitzants del SARS-CoV-2 que afegeixen una millor comprensió de la immunitat davant d'aquest virus, així com per a la generació de vacunes i la utilització d'anticossos monoclonals com a teràpia per a la COVID-19.
En els diversos estudis, sembla clar que els anticossos que tenen una potència neutralitzant més elevada són els que es dirigeixen contra una zona concreta de la proteïna S que coincideix amb la regió d'unió al receptor (RBD, Receptor Binding Domain ) que és la proteïna ACE2 de les cèl·lules humanes.
En el medi de cultiu de teixits, s'han pogut aïllar virus amb mutacions en l' RBD que no són neutralitzats per algun d'aquests anticossos.
Aquests resultats indiquen la importància d'incloure en les estratègies terapèutiques una combinació d'anticossos neutralitzants dirigits contra diferents zones de la proteïna S i, pel que fa a la generació de vacunes, la de dissenyar un antigen que indueixi anticossos neutralitzants contra diverses regions de la proteïna S. També es demostra en models animals que la transferència passiva de determinats anticossos monoclonals en el cas de ratolins els confereix protecció contra la inoculació amb el virus SARS-CoV-2, la qual cosa indica que la resposta humoral per si sola (independent de la resposta cel·lular) és capaç de controlar la infecció, i augmenta l'evidència de l'alta eficàcia que tindran les futures vacunes que indueixin una potent resposta humoral.
Tant el SARS com el SARS-CoV2 presenten similituds estructurals i genètiques i es classifiquen dins d'un mateix gènere (betacoronavirus) i subgènere (sarbecovirus).
L'observació d'anticossos neutralitzants contra les regions d'aquests dos virus i altres de similars suggereix que podria haver-hi dianes comunes per a la generació d'una vacuna davant de tots dos virus.
Es van aïllar anticossos monoclonals contra la proteïna S del SARS-CoV-2 de tres persones convalescents de la COVID-19.
S'hi van trobar 84 anticossos contra múltiples antígens virals, 19 dels quals inhibien el SARS-CoV-2 amb una potència neutralitzant diferent: 14 d'aquests s'unien a l'RBD, i, d'aquests, 7 es van categoritzar com a neutralitzants potents d'un pseudovirus SARS-CoV-2, i 2, com a neutralitzants potents d'un virus SARS-CoV-2 salvatge.
La caracterització estructural d'aquests anticossos potents pot servir de guia per al disseny de vacunes.
Se suggereix que, per oferir més seguretat i efectivitat en la prevenció i el tractament de la COVID-19, s'han d'utilitzar teràpies basades en anticossos que reconeguin dianes múltiples d'epítops presents en l' RBD i en regions no-RBD.
S'aïllen, del plasma de 17 donants amb una infecció resolta pel SARS-CoV-2, 1.800 anticossos diferents, dels quals se'n seleccionen 33 amb una potència neutralitzant més elevada contra dos epítops de l' RBD i un en la proteïna S però en un lloc diferent de l'RBD.
Es dissenya un model animal amb hàmsters de Síria als quals s'inoculen altes dosis del SARS-CoV-2 i es demostra la capacitat de la protecció passiva utilitzant els anticossos neutralitzants davant d'RBD seleccionats, mentre que contra l'altra regió de la proteïna S no es va observar cap protecció.
S'investiga el desenvolupament de la resistència in vitro davant de quatre anticossos neutralitzants, administrats de manera individual i combinadament.
En presència d'un únic anticòs neutralitzant, es va observar una ràpida selecció de mutants que va resultar en una pèrdua de la capacitat de neutralització.
També es va observar l'aparició de mutants d'escapament quan es van administrar anticossos dirigits a regions solapades de la proteïna S. Quan es va administrar una combinació d'anticossos dirigits a zones no solapades, no es va observar cap selecció de mutants resistents i es va mantenir l'efecte neutralitzant.
S'hi descriu la generació d'anticossos d'un model animal (ratolins genèticament humanitzats) i plasma de persona convalescent.
Es van seleccionar, entre una gran quantitat d'anticossos contra la proteïna S, aquells amb capacitat per unir-se al virus i neutralitzar-lo.
Entre aquests, es van seleccionar parelles amb una alta potència neutralitzant, que es van unir simultàniament a l'RBD, que podrien ser candidats a formar part de combinacions terapèutiques per tractar el virus alhora que s'evitaria la selecció de mutants resistents.
Es va recopilar un repertori de les cèl·lules de memòria B d'un cas recuperat de la malaltia pel SARS de 2003.
S'hi van identificar 200 anticossos amb una unió a diferents regions conservades de la proteïna S del SARS-CoV-2.
Una gran proporció d'anticossos no neutralitzants van mostrar uns nivells alts de hipermutació somàtica i reaccions creuades amb coronavirus circulants HCoVs, i això suggereix una activació de les cèl·lules B de memòria durant la infecció pel SARS que havien estat generades prèviament per contacte amb els HCoVs.
Es va observar que diversos anticossos tenien una neutralització creuada amb el SARS-CoV, SARS-CoV-2, i el virus similar al WIV1 SARS de ratapinyada.
Aquests anticossos podrien ser utilitzats per a intervencions terapèutiques, i també van posar de manifest les possibles dianes per dissenyar vacunes útils per als diferents virus pertanyents al subgènere sarbecovirus.