projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
Es diu sovint que la millor escola de govern són els ajuntaments.
Hi ajuda, molt, la necessària –jo diria que imprescindible- connexió amb la realitat, amb el dia a dia, amb les persones.
És en un Ajuntament on s'és més sensible als efectes de les decisions preses, sobretot quan t'ho fan saber, de tu a tu, els mateixos veïns o familiars, les persones amb qui comparteixes lleure, botiga, o passeig...
Ateses les reivindicacions dels usuaris de residències
Comencen uns treballs llargament esperats que tindran un cost de 800 mil euros, en una 1a fase
Els polígons industrials de la comarca treballaran plegats
El Govern destinarà 1,5 MEUR per rehabilitar La Mercè
Un futur de 4.000 llocs de treball
Fa unes setmanes, ens aplegàvem a Tarragona un bon nombre de representants de la ciutadania –sobretot als ajuntaments- membres del govern, agents socials, representants de la societat civil, mitjans de comunicació.
I el motiu era la commemoració dels 25 anys –dels 25 primers anys- de la URV...
Acord amb els alcaldes per a garantir l'aigua
Medalles i plaques al treball President Macià
Premi de la URV i de Política Lingüística
Violència envers les dones: mai més, enlloc, per a ningú
Això, aquesta negativa sense dubtes, és el que he volgut expressar a l'acte institucional del Dia internacional per a l'eliminació de la violència envers les dones que ha tingut lloc a Reus, amb la presència de la consellera de la Presidència i portaveu del Govern, Elsa Artadi.
I més negatives que hauríem de posar: per part de ningú, sota cap circumstància, sense excusa... les que vulgueu.
No hi ha prou maneres de dir no a aquesta xacra que és la violència envers les dones.
I aquesta n'és la raó principal, que és una violència perquè són dones.
Absolutament gratuïta, obscena.
Una violència que ens interpel·la a tots.
La separació, la línia, no és entre homes i dones, sinó entre agressors i víctimes, i no es pot ser neutral.
El 25 de novembre commemorem el Dia internacional per a l'eliminació de la violència envers les dones.
És una d'aquelles commemoracions que volem esborrar del calendari com més aviat millor.
Però no com aquell que amaga el que no vol veure perquè li fa vergonya o angúnia, no.
Perquè no calgui, perquè sigui només un record del passat, d'aquells que et fa feliç haver-los superat, i que, si de cas, tens present perquè no torni mai més.
A Catalunya, ens hem dotat d'eines per a lluitar contra aquest mal.
Ara fa deu anys es va aprovar la llei del dret de les dones a eradicar la violència masclista, que més aviat hauria de ser la llei del dret de les dones a viure en pau i en llibertat, i del deure de tothom, homes i dones, a eradicar la violència masclista.
El Concurs de Castells de Tarragona, un èxit un cop més
Els dies 6 i 7 d'octubre, Tarragona va ser un cop més l'escenari del Concurs de Castells.
Durant dos dies, Catalunya es presenta al món amb un esdeveniment únic, que no necessita traduccions, i que fascina, emociona, sedueix, i fa vibrar arreu.
Durant dos dies milers d'homes i dones, de totes les edats, de molts orígens, de tota condició, demostren –es demostren- què som capaços de fer a partir de la recepta tan coneguda de força, equilibri, valor i seny, a la qual, potser, podríem afegir un polsim d'atreviment i un xic de bogeria.
Enguany es consolida i augmenta la projecció internacional del Concurs i del mateix fet casteller, i ho fa en tots els sentits.
Per una banda, pel nombre de mitjans acreditats.
Mitjans de tot el món segueixen el Concurs i expliquen, a audiències que potser no saben ben bé on és Catalunya, que en aquest racó de món s'aixequen unes torres humanes inversemblants.
Per altra banda, arriben cada cop més colles d'indrets amb nul·la tradició castellera, però on hi ha gent –primer, catalans desplaçats; ara, gent de tota mena- fascinada pels castells fins al punt de de formar colles a Xile, a Londres, a Mont-réal, o a la Xina.
Els castells s'han fet universals, i ho han fet a còpia de ser qui són, d'estar profundament arrelats a una terra i a una cultura.
Són –som, que jo sóc casteller!- una aportació genuïnament catalana a la cultura universal.
Sense anar en contra de ningú, sense excloure ningú, comptant amb tothom.
I és així com els punyeteros castells hem despertat l'interès de mig món.
I, a més, aquests dies ho hem fet des de Tarragona.
L'anunci més internacional de la ciutat, la projecció més universal que Tarragona ha tingut, arriba de la mà dels castells.
Les diades nacionals, les dates singulars en la història dels països, més o menys oficialitzades, tenen sovint un aire de litúrgia, de cerimònia establerta per a dotar-les d'una continuïtat, i es pot dir que, en bona mesura, són sempre similars, si no iguals.
Això passa també, en part, amb l'Onze de Setembre.
Enguany, però, no ha estat així, i menys al Camp de Tarragona.
Quan fa tres mesos vam acordar que la commemoració institucional de la Diada seria a Cambrils, poc ens podíem imaginar que seria tan oportú –tan tristament oportú- fer-hi acte de presència, amb motiu d'una diada que també commemora un fet luctuós.
Però també una diada que, malgrat aquest origen –fins i tot, per aquest mateix origen- la volem ben viva, mostra d'una voluntat de vida i de futur que no ens deixarem arravatar per ningú.
Es diu que el dotze de setembre, l'endemà de la derrota, a Barcelona la gent va sortir al carrer: anava a treballar, les botigues obrien, i hi havia la imatge esforçada d'una ciutat que funcionava normalment.
Les garrotades van venir després, és clar, però era una manera pràctica, silenciosa i efectiva de dir que no ens donàvem per vençuts, que continuàvem endavant.
A Cambrils, com arreu de Catalunya, també vam sortir al carrer.
Ho vam fer per molts motius: el primer de tots, per demostrar el rebuig absolut a la violència.
Però també pel mateix que arreu de Catalunya molta gent va sortir al carrer.
Ho van fer molts professionals sanitaris, lliures de servei, que sense que ningú ho demanés van anar al seu centre, segurs que serien útils.
Ho va fer la molta gent que va aguantar hores de cua per a donar sang.
Ho van fer taxistes portant gent a casa, de franc, i hotels i botigues obrint portes per a refugi de gent espantada i necessitada.
Ho van fer, sobretot, aquests magnífics professionals de la policia de Catalunya, del servei d'emergències, de les policies locals, tots al servei de la gent, de sempre, però ara amb més proves, i ho ara ho sap tothom.
Totes les Diades són semblants, però també totes tenen el seu to específic.
La Diada a Cambrils, aquest 2017, ha anat d'això.
Ha anat de tornar a dir –com sempre- que no ens donem per vençuts.
Que la gent, tota la gent, amb la seva determinació per la pau, per la solidaritat, per la llibertat, és la vencedora davant de la força, de la imposició, i de la iniquitat.
I si aquest és el contingut de l'11 de Setembre, ens està molt bé repetir-lo totes les vegades que calgui.
Adjudicat el projecte per al CRT a Hard Rock Internacional
Com ja és conegut, s'ha fet l'adjudicació del projecte de nous usos al CRT, a Vila-seca i a Salou, i s'ha fet a favor de Hard Rock Internacional.
El que tècnicament no deixa de ser una fase més de la tramitació administrativa suposa, també, la culminació de cinc anys de treball.
Des del llunyà estiu de 2012 fins avui, hi ha hagut un llarg procés que en podríem dir de decantació.
Hem passat, en aquests cinc anys, a una idea més o menys voluntariosa, però també força indefinida i d'unes dimensions que, si més no, en podríem dir considerables, a un projecte molt més concret, més cenyit a les possibilitats reals, i més practicable.
S'ha posat ordre, criteri, i mesura.
Tot això, a més, s'ha fet amb dues informacions públiques del planejament urbanístic, per assegurar que tothom tenia l'oportunitat de dir-hi la seva, a més d'explicacions públiques, una comissió de seguiment, i un diàleg fluït amb les administracions locals.
Segur que tot és millorable, és clar, però la mateixa existència de debat públic en tots aquests anys ens demostra, per una banda, l'interès a parlar-ne, i, per l'altra, la circulació contínua d'informació.
Ara ja arriba el moment dels fets.
L'administració ha fet la seva feina, que era preparar el terreny, generar el marc adequat, exigir i donar garanties –cadascú en el seu paper- en definitiva, ordenar –en el sentit d'ordre, sobretot, però també en el de manar-.
Ara, doncs, ja tenim un compromís concret sobre la taula –el de Hard Rock Internacional- amb uns números d'inversió, amb una proposta concreta d'ordenació, i amb unes garanties que això no és fum.
En tot aquest temps hi ha hagut qui ha expressat queixes pel suposat retard.
Veus que alertaven de la marxa dels possibles inversors pels problemes o pels pals a les rodes.
Però calia, aquest temps, si volíem fer les coses ben fetes.
Calia també el temps de les dues informacions públiques si volíem –i ho volíem- que tothom tingués l'oportunitat de pronunciar-se, i l'havia de tenir, si les propostes –d'un Pla director a l'altre- eren prou diferents, i bé que ho eren.
S'ha fet una passa de gegant, però no s'ha acabat.
Des del Govern es van fixar una sèrie de condicions, a través de molts instruments –la llei del CRT, el concurs, el Pla director urbanístic- i ara s'ha adjudicat el projecte concret.
A partir d'aquest moment toca, doncs, vigilar que l'execució del projecte es fa complint tots els compromisos, vigilar que els imprevistos es resolen amb respecte a la llei i al pla, i amb el mateix esperit de mesura, i facilitar que tots els esforços, públics i privats, conflueixin en l'objectiu de la creació d'ocupació –que hem de fer que sigui de la millor qualitat possible- i d'un avenç significatiu en la qualitat i en la potència del sector turístic.
Presentat el projecte del nou Hospital Joan XXIII
Ara fa unes setmanes, el conseller de Salut va venir a Tarragona a presentar el projecte de transformació de l'actual hospital universitari Joan XXIII.
Un projecte ambiciós i realista, que es proposa renovar instal·lacions obsoletes, redistribuir espais, i adequar el servei a les necessitats assistencials futures.
Un nou continent per a un nou contingut, que continua garantint les altes cotes de qualitat.
Aquest projecte, però, no parteix de zero.
Més enllà del programa presentat, cal tenir en compte les actuacions ja dutes a terme, en un procés de millora permanent.
Així, en el trienni 2015-2017, ja s'ha fet una inversió global de més de set milions i mig d'euros, que ha servit per a la segona fase de la reforma del servei d'urgències, la reforma dels espai de Cirurgia major ambulatòria, la nova UCI pediàtrica, i l'adequació del servei de rehabilitació conjunt entre l'Hospital i el Sociosanitari Francolí.
El compromís amb la renovació de l'Hospital, doncs, és una realitat que es compleix ja ara mateix.
Però a més de les reformes fetes, cal una renovació integral dels espais que han quedat obsolets, que van ser fruit d'una concepció molt diferent de l'assistència sanitària.
No es tracta només de prestar millor el servei, que també és un objectiu bàsic.
Es tracta que d'adequar-se a les noves necessitats assistencials i a una concepció diferent de la salut pública, que s'expressa a través del Pla estratègic sanitari del Camp de Tarragona, exigeix noves eines.
El Pla preveu, en tres fases, la gradual substitució de gairebé tots els edificis de l'Hospital actual.
En una primera fase, es construiria un nou edifici, d'uns 40.000 m2 de sostre, que permetrà acollir els serveis dels edificis a enderrocar i substituir.
Aquesta I fase té un cost estimat de 48 milions d'euros, i al llarg del 2017 se n'aprovarà el pla funcional i es farà el concurs d'idees per al projecte global, per a executar les obres a partir del 2019.
No, si volem fer les coses ben fetes.
Perquè, mentre es vagi fent aquesta renovació, l'Hospital continuarà funcionant, és a dir, les persones seran ateses, i ho seran amb l'alt nivell de professionalitat i dedicació que ja ara tenim, i això vol dir que durant un temps hauran de conviure el servei i les obres.
Això no serà fàcil, i caldrà una programació molt curosa, molt minuciosa, per evitar improvisacions.
Un projecte que, en certa mesura, no és una novetat.
No ho és, perquè el compromís amb un bon servei no és nou.
Les inversions fetes aquest darrer trienni –fetes, executades, en marxa, visibles i palpables- i totes les anteriors, així ho demostren.
Farem, és cert, un salt qualitatiu, amb el nou Hospital, però no serà un salt en el buit, sinó amb la seguretat que dóna la feina ja feta.
Reportatge TAC12: L'actual Hospital Joan XXIII s'enderrocarà
Obre al públic el nou parc temàtic de Ferrari Land
Des de fa poc, hi ha un motiu més per visitar i gaudir a la Costa Daurada, al Camp de Tarragona, a Catalunya, o al marc que vulgueu.
Ferrari Land –que aquest és el motiu- s'ofereix a tot el món, i no posa cap frontera a la seva capacitat d'atracció.
I, a més, seria difícil, perquè és el segon Ferrari Land que es fa al món.
Si la posada en marxa d'un atractiu important com aquest ja és una bona notícia per al sector turístic a Catalunya –i específicament a la Costa Daurada- també és una bona notícia el que ha motivat aquesta tria.
El segon parc Ferrari Land del món, vol dir que hi havia –que hi ha- molt per triar.
I, comptat i debatut, la tria ha estat aquí.
I com que una inversió com aquesta, d'uns 100 milions d'euros, no es fa sense sospesar pros i contres, hem de pensar que hi ha hagut molts pros.
El de ser una de les destinacions turístiques punteres d'Europa, un bon clima, unes bones comunicacions –amb alguns peròs, això sí, que ara diuen que sí, que s'hi posaran i ho arreglaran- i, sobretot, un teixit de serveis i de professionals que fa que una activitat com aquesta pugui confiar que podrà funcionar bé.
De tots aquests factors, i algun més que hi deu haver, em sembla que aquest és el més important, sobretot perquè és el que més depèn de nosaltres.
No sempre és fàcil de trobar, i en canvi és imprescindible per a funcionar bé.
Al Camp de Tarragona, aquesta especialització turística –que no és l'única- acompanyada de la recerca i el coneixement del Parc científic del turisme i l'oci de la URV, genera un entorn fiable, professional, capaç, que també cal traduir en bones condicions de treball per a tothom, i, en definitiva, en progrés econòmic general i ben repartit.
Aquesta incorporació a l'escenari turístic de la Costa Daurada, doncs, no l'hem de veure com una competència, sinó com una complementarietat, com una peça més, que s'afegeix a una destinació amb una gran diversitat d'atractius.
És una porta d'entrada més –important, sens dubte- a una realitat turística rica i diversa.
Si Ferrari Land pot ser una experiència irrepetible, i això atrau gent d'arreu del món, descobrim-los que no és una experiència aïllada, que té al voltant un seguit d'experiències de tot tipus, per a totes les edats i per a tots els gustos.
Des de les platges a l'enoturisme, passant pel turisme esportiu, el nàutic o el senderisme, hi ha espais per a tothom, i tothom hi és benvingut.
Suport a la candidatura del Priorat com a Patrimoni de la Humanitat
El passat 1 de març, el vicepresident del Govern i conseller d'Economia i Hisenda, Oriol Junqueras, va formalitzar el suport del Govern al Manifest d'Escala Dei i, per tant, a la candidatura Priorat-Montsant-Siurana a Patrimoni Mundial de la Unesco.
La candidatura fou debatuda al Consejo de Patrimonio Histórico, del Ministeri de Cultura, en la sessió que va tenir lloc a Canàries el 9 de març, per a decidir les candidatures que optaran al reconeixement de la UNESCO l'any 2018.
En la seva avaluació, el Consejo ha tingut molt en compte el contingut del dossier de candidatura i, de manera especial, l'apartat del sistema de gestió i de protecció que l'acompanya, que ha considerat excepcional.
Consegüentment, es continua treballant per reforçar els valors universals excepcionals de la candidatura per tal que, el proper febrer de 2018, sigui presentada al Centre del Patrimoni Mundial de la UNESCO per a ser inscrita, si s'escau, el 2019.
Més enllà del fet concret de la candidatura, el vicepresident ja va manifestar que no era sinó una baula més en la cadena d'un model de desenvolupament i d'equilibri territorial que compta amb el suport del Govern de la Generalitat.
Durant la seva intervenció, Junqueras ha destacat que el Priorat "és un bon exemple de territori rural que patia grans dificultats i que, gràcies a un model compartit per tothom (sector privat i públic) se n'ha sortit i s'ha convertit en un model per a altres zones rurals que miren de prosperar de manera equilibrada i respectuosa amb el seu territori i la seva pròpia tradició".
S'ha constituït el Consell Territorial Consultiu de Coordinació de la Salut Pública al Camp de Tarragona.
Aquest òrgan, que compta amb la participació de les administracions locals, dels agents socials, i dels professionals, entre d'altres, ha de servir per a posar en comú demandes, experiències, i propostes sobre la salut pública.
Amb aquest Consell, el departament de Salut fa un pas més en la línia de tractar la salut des d'un punt de vista transversal, que comprèn totes les polítiques del Govern.
En el marc d'aquesta sessió del Consell s'ha presentat un primer diagnòstic de salut del territori a partir de les dades demogràfiques, de desigualtat, i d'acord amb els indicadors bàsics de salut, estils de vida i determinants socials per dur a terme una estratègia de salut a totes les polítiques públiques, entre les quals el control de la qualitat de l'aire, la seguretat viària, o el foment de l'activitat esportiva.
En aquesta primera reunió ha quedat palès que la salut és un bé individual, però també és un patrimoni comú a cuidar i una responsabilitat de tots que mereix l'esforç conjunt de tots per promoure la salut, l'equitat i la sostenibilitat, en la línia dels 17 Objectius de Desenvolupament Sostenible de l'Agenda 2030 de les Nacions Unides.
Es diu sovint que la millor escola de govern són els ajuntaments.
Hi ajuda, molt, la necessària –jo diria que imprescindible- connexió amb la realitat, amb el dia a dia, amb les persones.
És en un Ajuntament on s'és més sensible als efectes de les decisions preses, sobretot quan t'ho fan saber, de tu a tu, els mateixos veïns o familiars, les persones amb qui comparteixes lleure, botiga, o passeig.
I si és així –i ho és- resulta enormement interessant aquest debat obert sobre com podem millorar el món local.
Un debat obert, en marxa, on calen totes les veus, de tot arreu.
Ara fa uns dies, el passat 19 de gener, ens aplegàvem a Poblet dotzenes d'alcaldes, de regidors i regidores, convidats –que no dirigits- pel Departament de Governació de la Generalitat i per les entitats municipalistes del país.
En qualsevol enquesta sobre confiança en les institucions, els ajuntaments surten ben parats.
I, a la vegada, si anéssim un per un, trobaríem també moltes demandes.
Això és així perquè hi ha un alt grau d'exigència: demanem molt, al nostre ajuntament.
I ho fem perquè hi confiem, perquè sabem que els tenim a prop, que són els de casa.
I, tot i així, no n'hi ha prou.
Volem fer-ho millor, perquè tenim empenta, idees, voluntat, de fer més i millors coses per a les nostres ciutats, les nostres viles, els nostres pobles; en definitiva, per a la nostra gent.
Per a fer-ho millor, necessitem noves eines, noves maneres de fer.
I aquestes eines no poden venir dibuixades i ordenades des de ves a saber on, potser amb bones intencions, però sense aquell coneixement real dels problemes i de les necessitats de la gent a les ciutats.
Aquestes eines han de venir pensades, previstes, a partir de la realitat, del món local, de la gent.
Només si tenen en compte –molt en compte!- l'experiència local, les necessitats, les errades comeses –també!- les provatures fetes, algunes de molt reeixides, només amb tot això, podem generar un nou model de món local, de competències, d'organització, de recursos, de governança, de manera de relacionar-nos, que sigui veritablement útil.
A Catalunya, l'edifici de l'ajuntament és conegut popularment com la Casa de la Vila.
La Casa és un àmbit familiar, que convida, que implica benestar, acolliment.
Fem que els nostres ajuntaments siguin, cada cop més, la Casa de la Vila, que vol dir la casa de tothom.
La resposta popular a l'edició d'enguany de la Marató de TV3 ha estat impressionant, com sempre.
En un sol dia, una recaptació que s'acosta als 11 milions d'euros.
Impressionant, no només pel que representa de generositat i de complicitat amb la recerca per a la salut, també perquè, amb motiu de la Marató –i això també és tradicional- s'organitzen dotzenes d'actes de tota mena per a recaptar diners: des d'un berenar popular a un partit de bàsquet, passant per una caminada, tot serveix per fer moure la gent, i cal dir que tampoc no costa gaire, perquè tots ens movem.
Aquest esclat de solidaritat i de generositat, de gent de tota mena, no ens ha de fer oblidar la necessitat de continuar treballant per una bona sanitat pública.
En aquest mateix butlletí parlem de les noves instal·lacions d'hemodinàmica a l'Hospital Joan XXIII de Tarragona, que formen part de l'esforç inversor que ja fa anys que s'hi dedica: més de vint milions d'euros pressupostats els darrers deu anys.
Joan XXIII és un bon hospital, amb un bon servei, i el fem, i el farem, encara millor, per a tot el Camp de Tarragona.
I també parlem d'un nou model de gestió de l'Hospital Sant Joan de Reus, per a garantir l'assistència sanitària pública de qualitat.
Un altre bon hospital, amb un bon servei, per a tot el Camp de Tarragona.
El sistema públic català de salut és un bon sistema.
Un servei d'alta qualitat per a tothom.
Amb problemes, és cert; amb dèficits que cal cobrir, i amb sacrificis personals que cal esmenar, sens dubte.
Però és, també, un motiu d'orgull, i un exercici de justícia i de solidaritat col·lectius.
Una de sanitat de tots i totes, per a tots i totes.
Aquestes frases, que poden funcionar en algun context, no ens serveixen, ben al contrari.
Perquè aquí el silenci no seria una bona notícia.
Traiem el primer número d'aquest butlletí digital amb la voluntat que sigui un canal més per donar servei i retre comptes.
Volem compartir l'activitat del Govern i, més concretament, la que duem a terme des d'aquesta Delegació...
Dilluns 12 de setembre va començar el nou curs escolar.
Enguany, al Camp de Tarragona hi ha 132.580 alumnes, 2.558 més que el curs passat, i 6.767 docents, 50 més que el curs 2015-16.
La Delegació Territorial del Govern a Tarragona va celebrar l'acte central de la Diada el dijous 8 de setembre, al teatre Bartrina de Reus, amb la presència de la presidenta del Parlament, Carme Forcadell.
El 16 de setembre passat, el vicepresident Oriol Junqueras va visitar Cambrils i Tarragona, per conèixer de primera mà diversos aspectes d'ambdues poblacions ( vídeo )...
L'executiva de la Unió de Pagesos va visitar l'edifici CAT112 i es va trobar amb el conseller d'Interior, Jordi Jané.
En la trobada es van analitzar les dades sobre delinqüència al camp, que demostren una certa davallada.
Tots a l'una per uns trens dignes (en cas de retard, tornem l'import del bitllet)
La nova variant se situa al sud-oest del nucli de Valls i té una longitud de 800 metres.
Està formada per dos carrils de circulació de 3,5 metres d'amplada i dos vorals d'1 metre i té amb una franja central zebrada de separació dels dos sentits, d'1 metre d'amplada.
Les obres han comptat amb una inversió de 2,6 milions d'euros i han suposat una millora en la mobilitat i la seguretat viària.
Les obres han inclòs la construcció d'un pont sobre el torrent del Puig de 85 metres de longitud, format per dos trams de 42,5 metres, amb una pila central circular de 9,6 metres d'alçada.
D'altra banda, s'ha aprofitat un pas inferior, format per un calaix de 7 metres d'amplada per donar continuïtat a un camí.
Addicionalment, s'ha condicionat un tram d'uns 200 metres de la carretera C-37 i s'hi ha construït una rotonda de 48 metres de diàmetre exterior.
A partir d'aquesta connexió amb la C-37, els vehicles poden accedir cap a l'autovia A-27.
Cal remarcar també en l'execució de les obres la pavimentació de camins, així com els treballs de drenatge (cunetes, baixants i col·lectors), senyalització de codi i d'orientació i instal·lacions d'enllumenat.
Les obres s'han complementat amb mesures d'integració ambiental com l'estesa de terra vegetal i la hidrosembra.