La Comissió Jurídica Assessora, reunida el 31 de març de 2020, amb la presidència del Sr.
Maria Mercè Darnaculleta i Gardella, Marta Franch i Saguer, Alfredo Galán Galán, Marc Marsal i Ferret, Carles Mundó i Blanch, Joan Pagès i Galtés, Eva Pons i Parera, Sonia Ramos i González, Lluís Saura i Lluvià, Joan Manuel Trayter i Jiménez, i Antoni Vaquer i Aloy, i essent-ne ponent el Sr.
El 27 de novembre de 2019, el vicerector d'Infraestructures de la Universitat de Lleida va dictar una resolució, per delegació del rector, mitjançant la qual es va iniciar un procediment per a resoldre el contracte amb l'empresa Grayfor per a subministrar 6.000 fulls dissenyats per a poder enquestar els estudiants, per un import de 754,50 euros, IVA exclòs.
També es va resoldre donar audiència al contractista durant deu dies naturals i, en cas d'oposició d'aquest, trametre l'expedient a la Comissió Jurídica Assessora.
Mitjançant un escrit de 4 de desembre de 2019, l'empresa contractista es va oposar a la resolució del contracte, al·legant que no hi havia cap causa de resolució prevista en la normativa.
Per un escrit de 15 de gener de 2020, el rector de la Universitat de Lleida va demanar que se sol·licités el dictamen de la Comissió Jurídica Assessora.
El 23 de gener de 2020, va entrar a la Comissió Jurídica Assessora la petició de dictamen de la consellera d'Empresa i Coneixement.
En la sessió de 30 de gener de 2020, el Ple de la Comissió Jurídica Assessora va admetre a tràmit la petició referida i en va nomenar ponent.
Per un escrit de 3 de febrer de 2020, el president de la Comissió Jurídica Assessora va informar la consellera d'Empresa i Coneixement que mancava un document preceptiu en l'expedient, la proposta de resolució, i li va demanar de traslladar la petició a la Universitat de Lleida.
La petició es va formular amb la suspensió del termini per a emetre el dictamen.
El 5 de febrer de 2020, el vicerector d'Infraestructures, per delegació del rector, va dictar una resolució per la qual va suspendre el procediment fins que la Comissió Jurídica Assessora no n'emetés el dictamen.
Mitjançant un correu electrònic de 9 de març de 2020, la Universitat de Lleida va trametre la proposta de resolució dictada pel vicerector d'Infraestructures, per delegació del rector, a la Comissió Jurídica Assessora, que va aixecar la suspensió del termini per a emetre dictamen.
És objecte d'aquest Dictamen la resolució d'un contracte adjudicat per la Universitat de Lleida a la mercantil Gráficas y Formularios del Vallès, SL (Grayfor), per al subministrament de 6.000 fulls dissenyats especialment per a poder enquestar els estudiants.
La Universitat considera que el material lliurat és defectuós i que ha de resoldre el contracte, així com exigir a l'empresa contractista una indemnització per danys i perjudicis, d'acord amb els articles 190 i 194.1 de la Llei 9/2017, de 8 de novembre, de contractes del sector públic, per la qual es transposen a l'ordenament jurídic espanyol les directives del Parlament Europeu i del Consell 2014/23/UE i 2014/24/UE, de 26 de febrer de 2014 (LCSP).
L'article 8.3.e) de la Llei 5/2005, de 2 de maig, reguladora de la Comissió Jurídica Assessora, estableix el dictamen preceptiu d'aquest òrgan consultiu, en relació amb les resolucions de contractes, quan així ho prevegi la normativa de contractació administrativa.
Així, l'article 191.3.a) de l'LCSP disposa que, per a l'exercici de la prerrogativa de resolució de contractes, és necessària la intervenció preceptiva de l'òrgan consultiu quan hi ha oposició del contractista.
D'una manera anàloga, es conté una exigència d'aquestes característiques en l'article 109.1.d) del Reglament general de la Llei de contractes de les administracions públiques (RGCAP), aprovat pel Reial decret 1098/2001, de 12 d'octubre; reglament que encara està vigent.
En el cas que s'examina, es dona aquesta oposició del contractista.
Marc normatiu i naturalesa jurídica del contracte
La Universitat de Lleida és una universitat pública, creada per la Llei 34/1991, de 30 de desembre.
L'article 160 de la Llei 1/2003, de 19 de febrer, d'universitats de Catalunya, estableix que la contractació de les universitats públiques resta subjecta a la normativa reguladora dels contractes de les administracions públiques.
Per a poder determinar la normativa aplicable, tal com ha recordat retiradament aquest òrgan consultiu (per tots, Dictamen 210/2019), s'ha de diferenciar entre la regulació del procediment de resolució contractual i la que resulta aplicable als aspectes substantius relatius als efectes, el compliment i l'extinció del contracte.
El contracte es va adjudicar mitjançant la comanda tramesa per la Universitat a la mercantil, per un correu electrònic de 26 d'abril de 2019.
Per tant, el règim jurídic del contracte és el que preveuen l'LCSP, l'RGCAP, així com el Reial decret 817/2009, de 8 de maig, pel qual es desplega parcialment la Llei 30/2007, de 30 d'octubre, de contractes del sector públic.
A aquests efectes, i d'acord amb el que estableix l'LCSP en l'article 3, les universitats no només es determina que formen part del sector públic, sinó que són considerades administració pública als efectes de llurs procediments de contractació.
Aquesta consideració és important per a la qualificació de qualsevol contracte que subscrigui la universitat com a contracte administratiu d'acord amb el que estableix l'article 25 de l'LCSP.
Això comporta, entre d'altres, que li sigui d'aplicació la preceptivitat del dictamen en el moment que es planteja una resolució contractual, com és el cas.
Pel que fa als aspectes de procediment, la Comissió ha dictaminat reiteradament (per tots, el mencionat Dictamen 210/2019) que el procediment de resolució contractual s'ha de regir per la legislació vigent a l'inici d'aquest.
Atès que el procediment es va iniciar mitjançant la resolució, per delegació, del vicerector d'Infraestructures, de 27 de novembre de 2019, cal aplicar l'LCSP i, supletòriament, d'acord amb la disposició final quarta d'aquesta Llei, la Llei 39/2015, d'1 d'octubre, del procediment administratiu comú de les administracions públiques (LPAC), i la Llei 26/2010, de 3 d'agost, de règim jurídic i de procediment administratiu de les administracions públiques de Catalunya.
En relació amb la naturalesa jurídica del contracte, l'article 118.1 de l'LCSP estableix que "Es consideren contractes menors els contractes d'un valor estimat inferior a 40.000 euros, quan es tracti de contractes d'obres, o a 15.000 euros, quan es tracti de contractes de subministrament o de serveis [...]".
L'objecte del contracte consisteix a subministrar 6.000 fulls dissenyats especialment per a poder passar enquestes als estudiants.
En concret, es tracta de fulls de resposta per a la lectura òptica, impressió a dues tintes, offset de 90 g/m2 i mida 30,5 x 21 cm. L'import del contracte és de 754,50 euros, més IVA.
Per tant, el contracte s'ha de considerar com a contracte menor.
L'article 212.8 de l'LCSP estableix un termini de vuit mesos per a instruir i resoldre el procediment.
Aquest es va iniciar el 27 de novembre de 2019 per la resolució del vicerector d'Infraestructures, òrgan que va dictar posteriorment una resolució de suspensió del termini, el 5 de febrer de 2020, amb motiu de la petició del dictamen a la Comissió Jurídica Assessora.
Tanmateix, cal tenir en compte que és aplicable al present procediment la disposició addicional tercera, sobre suspensió de terminis administratius, del Reial decret 463/2020, de 14 de març, pel qual es declara l'estat d'alarma per a la gestió de la situació de crisi sanitària ocasionada pel COVID-19, publicat al Butlletí Oficial de l'Estat de 14 de març de 2020, la qual preveu que se suspenen termes i s'interrompen els terminis per a la tramitació dels procediments de les entitats del sector públic.
Competència per a incoar i resoldre el procediment
Pel que fa a la competència per a la incoació, l'LCSP no determina expressament l'òrgan competent per a iniciar el procediment de resolució del contracte.
La Comissió ha reiterat (per tots, Dictamen 210/2019) que "davant la manca d'indicació legal expressa cal entendre que la competència correspon al mateix òrgan que la té atribuïda per a resoldre el contracte", és a dir, l'òrgan de contractació.
Efectivament, l'article 212.1 de l'LCSP disposa que la competència per a resoldre el procediment correspon a l'òrgan de contractació.
En aquest sentit, l'article 185 dels Estatuts de la Universitat de Lleida estableix que el rector és qui subscriu els contractes en què intervé la Universitat, en nom i representació d'aquesta.
Pel que fa als contractes menors, l'apartat 8.1 de la Resolució de 28 de maig de 2019, per la qual s'aprova la delegació de competències del rector de la Universitat de Lleida en diversos òrgans unipersonals de la Universitat, delega en el vicerector d'Infraestructures "Totes les actuacions necessàries per tal de donar compliment a la iniciació, la preparació, l'adjudicació, la formalització, l'extinció i els efectes de tots els contractes administratius qualificats com a menors per la Llei de contractes del sector públic, si hi ha document contractual, i els negociats".
En el cas que s'examina, la resolució d'incoació va ser dictada pel vicerector d'Infraestructures, per delegació del rector.
Però es dona la particularitat que la proposta de resolució també la va signar el vicerector, per delegació del rector.
S'ha d'assenyalar que l'article 50.1.g) de la Llei 26/2010 estableix que la funció de formular la proposta de resolució correspon a l'instructor o instructora.
Tanmateix, aquesta persona no consta identificada en l'expedient.
Atès que el vicerector d'Infraestructures és l'òrgan que va formular la proposta de resolució, es considera que la resolució del procediment hauria de ser dictada pel rector, a fi d'evitar que un mateix òrgan formuli la proposta i resolgui el procediment.
D'una manera prèvia, el rector hauria d'avocar la competència per a resoldre, actualment delegada en el vicerector.
L'article 212.1 esmentat de l'LCSP disposa que la resolució del contracte l'ha d'acordar l'òrgan de contractació, "seguint el procediment que les normes de desplegament d'aquesta Llei estableixi".
Davant la manca de desplegament reglamentari de l'LCSP, cal entendre que la remissió continguda en l'article 212.1 es fa a l'encara vigent RGCAP, en concret, a l'article 109, "Procediment per a la resolució dels contractes".
Es constata que el procediment instruït ha seguit els tràmits previstos en aquest article 109 de l'RGCAP.
El vicerector d'Infraestructures va incoar el procediment, per delegació del rector.
A banda, consta en l'expedient un informe del cap de l'Assessoria Jurídica de la Universitat, en el qual es considera necessari iniciar el procediment per a resoldre el contracte.
S'interpreta que aquest informe, malgrat no estar datat, és previ a la resolució d'incoació, la qual ha servit de fonamentació.
Amb la incoació del procediment, es va donar audiència a l'empresa contractista durant un termini de deu dies naturals, la qual va presentar un escrit d'al·legacions en què s'oposava a la resolució del contracte.
La resolució d'incoació també disposava que s'efectués la petició de dictamen de la Comissió Jurídica Assessora en el cas que hi hagués oposició del contractista, com així va ser.
A banda, el vicerector d'Infraestructures va suspendre el procediment fins que l'òrgan consultiu no n'emetés el dictamen.
Consta en l'expedient la proposta de resolució del vicerector d'Infraestructures de la Universitat, per delegació del rector, motivada en l'incompliment del contractista.
V. La conformació de l'expedient
L'expedient està ordenat cronològicament i adjunta un índex numerat de tots els documents que conté (art. 46.2 de la Llei 26/2010 i 70 de l'LPAC).
En relació amb l'expedient de la contractació, l'article 118.1, segon paràgraf, de l'LCSP exigeix, en els contractes menors, l'informe de l'òrgan de contractació que motivi la necessitat del contracte, l'aprovació de la despesa i la incorporació de la factura corresponent.
Es constata que en l'expedient només consta el pressupost elaborat per l'empresa, un correu electrònic de la Universitat adreçat a l'empresa en què es formula la comanda i la factura posterior emesa per l'empresa.
El 26 d'abril de 2019, la Universitat de Lleida va trametre a Grayfor una comanda, per correu electrònic, de 6.000 fulls dissenyats especialment per a poder passar enquestes als estudiants, d'acord amb el pressupost que l'empresa havia facilitat el dia anterior.
En concret, l'objecte del contracte consistia en 6.000 fulls de resposta per a la lectura òptica, impressió a dues tintes, offset de 90 g/m2 i mida 30,5 x 21 cm.
L'import pressupostat del contracte era de 754,50 euros, més IVA.
En l'expedient consta la factura de 8 de maig de 2019, per l'import pressupostat, i l'albarà de lliurament de la mercaderia, de 9 de maig de 2019.
Mitjançant un correu electrònic d'11 de juny de 2019, la Universitat va informar la contractista que els fulls de resposta havien estat lliurats als estudiants perquè contestessin l'enquesta del segon semestre, però que després la màquina lectora pròpia de la Universitat no havia pogut fer-ne la lectura, atès que els fulls no estaven dissenyats correctament.
En concret, s'assenyala que "va ser en el moment de llegir els fulls de lectura òptica que ens vam adonar que n'hi havia amb les marques òptiques en diferents posicions.
El posicionament correcte és el que té el marge dret de 0,25 mm, però hem trobat 3 mides més: 0,30 mm, 0,35 mm i 0,40 mm".
En el correu s'afegeix que va ser necessari llogar una màquina lectora calibrada per a poder llegir els fulls amb el marge dret de 0,35 mm i 0,40 mm. Així, es van crear dos fitxers, que després es van haver d'unir manualment per a obtenir un únic fitxer.
Tota aquesta tasca va requerir un gran nombre d'hores de recursos humans.
En un segon correu del mateix dia 11 de juny de 2019, la Universitat va comunicar a la contractista les despeses generades, consistents en 1.700 euros, més IVA, de lloguer de la màquina lectora, i 3.528,33 euros del cost d'una persona a jornada completa durant dos mesos.
En l'expedient consta un correu electrònic de 24 de maig de 2019, amb el pressupost del lloguer de la màquina lectora, d'un import de 1.700 euros, més IVA.
El 12 de setembre de 2019, la contractista va comunicar a la Universitat que l'asseguradora havia denegat la reclamació i que no cobriria els costos derivats del material defectuós subministrat.
El 24 de setembre següent, la Universitat va comunicar a la contractista que entenia que aquesta havia d'assumir les despeses generades, les quals finalment havien estat de 5.409,27 euros, IVA inclòs, amb el detall següent: 800 euros, més IVA, del lloguer de la màquina lectora; 3.528,33 euros, d'una persona a jornada completa durant dos mesos, i 754,50 euros, més IVA, de la comanda.
Consta en l'expedient la factura del lloguer de la màquina lectora per l'import de 800 euros, més IVA.
L'1 d'octubre de 2019, la contractista va remetre un burofax a la Universitat, en el qual assenyalava que només era responsable de reposar el material subministrat en el cas que fos defectuós i inviable per a l'ús, però que no era el cas perquè el material s'havia fet servir; que és obligació de qualsevol client verificar el material abans de fer-lo servir; que el material es podia fer servir, però la Universitat va barrejar-lo amb un lot amb marques de lectura diferents; que la Universitat és responsable de tenir el personal format per a la recepció de la mercaderia, i que la contractista va oferir l'abonament del lot lliurat.
A més, s'assenyalava que el full de pressupost que la Universitat havia acceptat esmentava que "el present pressupost se subjecta a les normes i condicions generals de contractació, distribució i venda, admeses i practicades com a usos de comerç per les indústries gràfiques", les quals especifiquen que el comprador ha d'examinar la qualitat i la quantitat del material lliurat; que les reclamacions s'han de fer per escrit en els vuit dies següents a la recepció de la mercaderia, i que el venedor només és responsable del resultat de l'activitat realitzada en la seva indústria.
Per tot això, la contractista rebutjava tots els costos que li imputava la Universitat i demanava el pagament dels fulls utilitzats, així com els costos de gestió amb l'asseguradora i de la visita a la Universitat per a tractar la reclamació.
La posició de la Universitat de Lleida
Es considera que, si bé la Universitat va donar la conformitat al pressupost elaborat per la contractista, en el qual s'assenyalava que estava subjecte a les normes del comerç de les indústries gràfiques, el contracte és administratiu i està regit per l'LCSP.
La comprovació dels fulls rebuts no era fàcil, atès que s'havien de passar per la màquina lectora, o bé comprovar-ne la mida manualment amb un regle.
No es va poder determinar la irregularitat del subministrament per l'existència de vicis ocults.
La solució emprada per la Universitat –llogar una màquina lectora– va ser correcta, atès que els fulls s'havien emplenat i no era una solució rebre'n un nou lliurament.
S'assenyala que l'article 190 de l'LCSP disposa la prerrogativa de l'òrgan de contractació de resoldre el contracte i determinar els efectes de la resolució, i l'article 194.1 preveu que l'Administració ha d'exigir al contractista la indemnització per danys i perjudicis amb motiu del compliment defectuós del contracte.
A més, l'article 300.4 de l'LCSP estableix la responsabilitat del subministrador pels vicis o defectes ocults dels productes peribles i l'article 305 disposa que l'existència de vicis ocults durant el termini de garantia dona dret a reclamar al contractista la reposició o la reparació dels béns lliurats.
L'empresa s'oposa a la resolució del contracte perquè considera que no es dona cap causa establerta en l'article 211 de l'LCSP.
L'article 307.1 de l'LCSP estableix que, si el contracte es resol, cal retornar els béns i els imports pagats i, si no és possible, l'Administració ha d'abonar el preu dels béns lliurats i rebuts en conformitat.
L'article 211.f) de l'LCSP disposa que els incompliments han d'estar previstos en els plecs o en el document descriptiu.
En aquest cas, només hi ha un pressupost acceptat per la Universitat que determina l'aplicació de les normes i condicions generals de contractació, distribució i venda admeses i practicades com a usos de comerç per les indústries gràfiques.
Aquestes normes i condicions especifiquen que el comprador ha d'examinar la qualitat i la quantitat del material lliurat; que les reclamacions s'han de fer per escrit durant els vuit dies següents a la recepció de la mercaderia, i que el venedor només és responsable del resultat de l'activitat realitzada en la seva indústria.
L'única causa de resolució és imputable a la Universitat, atès que no ha pagat la factura emesa.
La Universitat hauria d'haver verificat el material subministrat abans de fer-lo servir; verificació que era senzilla, atès que es podia haver fet un mostreig de deu o quinze fulls i comparar-los amb els romanents de subministraments anteriors, amb els quals es volien barrejar.
A més, la Universitat coneixia les característiques de l'ús del material, atès que havia fet comandes des del 2014.
No hi va haver cap error en el disseny, atès que les màquines de lectura van poder llegir els fulls lliurats, ajustant-les a llur calibrat.
La diferència de mides no significa que no puguin fer-se servir els fulls, sinó només que no es poden barrejar.
El mal ús dels fulls és responsabilitat de la Universitat i no es pot imputar a la contractista.
Els danys reclamats no han estat acreditats per la Universitat.
Primer, la factura del material per 754,50 euros, més IVA, no s'ha cobrat; segon, el lloguer de la màquina lectora no s'ha acreditat ni s'ha justificat que fos necessari, i tercer, pel que fa al cost de 3.528,33 euros de recursos humans, no es detalla la persona, ni la seva remuneració, ni el temps que va necessitar per a llegir les enquestes.
En vista de les causes d'incompliment invocades i de les al·legacions formulades pel contractista, correspon a la Comissió verificar si aquestes compleixen els requisits exigits legalment per a considerar la resolució contractual, i, en cas afirmatiu, valorar si el contractista n'és culpable, als efectes del que preveu l'article 213 de l'LCSP.
La Universitat assenyala que el material subministrat és defectuós i fonamenta la resolució del contracte en els articles 190 i 194.1 de l'LCSP, que estableixen, respectivament, que l'Administració té la prerrogativa de resoldre el contracte i que ha d'exigir una indemnització per danys i perjudicis a l'empresa contractista en el supòsit d'un compliment defectuós.
La prerrogativa que té l'Administració de resoldre els contractes administratius, recollida en els articles 190 i 211 de l'LCSP, és un poder exorbitant que queda justificat quan així ho requereixi l'interès públic inherent a qualsevol contracte de l'Administració, per la qual cosa és necessari apreciar d'una manera estricta les causes que habiliten la resolució contractual en el context dels fets acreditats en l'expedient.
Així ho ha reiterat aquesta Comissió, entre d'altres, en els dictàmens 314/2015, 231/2016, 38/2017, 293/2017, 292/2018, 115/2019, 218/2019 i 232/2019.
Els contractes menors estan subjectes a un règim simplificat, que es justifica per la conveniència d'agilitzar el procediment de contractació en els casos de poca quantia econòmica.
Com s'ha dit, l'article 118 de l'LCSP exigeix determinats tràmits, però no existeix l'obligació d'elaborar plecs de prescripcions tècniques ni de clàusules administratives, ni tampoc no s'ha de formalitzar un document contractual.
Tanmateix, la naturalesa de contracte menor no eximeix del compliment estricte dels requisits necessaris per a procedir a reclamar-ne la resolució unilateral per part de l'Administració.
En aquest sentit, el primer que cal fer notar en el present cas és que la Universitat no especifica la causa concreta de la resolució plantejada.
L'article 211.1 de l'LCSP identifica les causes de resolució dels contractes, i a la proposta de resolució hauria d'haver-se fet constar d'una manera precisa quina d'elles s'invoca, més enllà que, pel context general, es pugui deduir que es fa referència a la lletra f) de l'esmentat article, on s'inclou "l'incompliment de l'obligació principal del contracte".
I a continuació s'afegeix: "Així mateix, són causes de resolució del contracte l'incompliment de les obligacions essencials restants sempre que aquestes últimes s'hagin qualificat com a tal en els plecs o en el document descriptiu corresponent, quan concorrin els dos requisits següents: 1r Que aquestes respectin els límits que l'apartat 1 de l'article 34 estableix per a la llibertat de pactes.
2n Que figurin enumerades de manera precisa, clara i inequívoca en els plecs o en el document descriptiu, i no són admissibles clàusules de tipus general."
En segon lloc, tot i que la documentació és escassa com a conseqüència de la naturalesa del contracte, es poden identificar com a rellevants per al cas els aspectes següents: ha quedat acreditat que es van subministrar fulls amb diverses mides del marge dret (0,25 mm; 0,30 mm; 0,35 mm, i 0,40 mm).
En l'expedient consten fulls de mostra de diferents mides, i l'empresa contractista reconeix aquest fet.
D'altra banda, l'empresa havia subministrat el material a la Universitat altres vegades, tal com aquesta assenyala en la resolució d'incoació i en la proposta de resolució –"la contractació amb l'empresa Grayfor ha estat recurrent en els últims anys"– i la contractista reconeix, quan assenyala que va rebre comandes des del 2014.
Per tant, es pot deduir que qualsevol modificació en el material subministrat s'hauria d'haver comunicat a la Universitat, tret que es tractés d'un defecte que no hagués estat advertit pel fabricant.
A més, en el pressupost i en la factura consta l'expressió "REF 113055", que sembla referir-se al tipus de material subministrat i que indicaria que la nova comanda havia de ser igual a les comandes subministrades anteriorment.
Tot i l'exposat, la Universitat va utilitzar el material lliurat, encara que va haver de requerir un altre maquinari per fer-ne la lectura corresponent.
Amb relació a la naturalesa dels incompliments, la Comissió ha dictaminat reiteradament el següent (per tots, Dictamen 5/2016): «"Com ja se sap, la doctrina i la jurisprudència han mantingut que no tot incompliment és causa de resolució, sinó que el principi de proporcionalitat exigeix que es tracti d'incompliments rellevants i no nimis o sense transcendència, i per això cal interpretar-los a la vista de la naturalesa i la realitat del contracte.
Així ho ha entès aquesta Comissió Jurídica Assessora en diverses ocasions i, en conseqüència, cal determinar quin ha estat l'incompliment que s'imputa a l'empresa i analitzar si pot ser considerat com a incompliment de les obligacions essencials que fonamentin en aquest cas la resolució del contracte."
Únicament l'incompliment greu i de naturalesa substancial pot fonamentar una resolució contractual (Sentència del Tribunal Suprem de 25 de juny de 2002, RJ 2002/7226).»
En el present cas, a partir del que consta acreditat a l'expedient, la Comissió conclou que s'han produït incompliments en la mesura que queda demostrat que el material lliurat no complia estrictament tots els requisits esperats, però alhora aquests incompliments no tenen la nota d'essencialitat exigida perquè l'Administració pugui recórrer al poder exorbitant que representa la resolució contractual d'acord amb les previsions de l'article 211.1.f) de l'LCSP.
De fet, queda acreditat a l'expedient que la Universitat va utilitzar el material lliurat, malgrat que no fos estrictament l'esperat o, simplement, tingués elements defectuosos.
En aquest marc, l'Administració té al seu abast el que prescriu l'article 194 de l'LCSP, que estableix explícitament que es poden exigir responsabilitats per danys i perjudicis en cas de supòsits d'incompliment parcial o un compliment defectuós del contracte, entre d'altres circumstàncies, i que coincideix amb la qualificació que la mateixa Universitat fa respecte del material subministrat per l'empresa, quan a la proposta de resolució es refereix a "l'incompliment del contracte [...] pel subministrament defectuós del material i pel fet dels danys i perjudicis que ha provocat aquest fet a la Universitat".
Però l'opció que la normativa ofereix per a recórrer al mecanisme de la resolució contractual, com s'ha manifestat, exigeix no només que s'hagi produït un incompliment contractual o un compliment defectuós, sinó que aquests es puguin considerar suficientment greus i de naturalesa substancial.
I, a la vista de la documentació que consta en l'expedient i de la valoració que en fa la mateixa Universitat, la Comissió considera que no es pot concloure que s'apreciïn les causes que han d'habilitar la proposta de resolució contractual d'aquest cas.
En la mesura que no es considera pertinent en el present cas el recurs a la resolució contractual per no complir-se els requisits exigits legalment, en bona lògica no és possible que la Comissió en determini els efectes, sens perjudici, com s'ha apuntat, de les accions que la Universitat pugui emprendre en virtut del que estableix l'article 194 de l'LCSP, però que no requereixen el pronunciament preceptiu d'aquesta Comissió.
S'informa desfavorablement sobre la resolució del contracte subscrit per la Universitat de Lleida amb l'empresa Grayfor per al subministrament de 6.000 fulls dissenyats especialment per a poder passar enquestes als estudiants.