projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
Barcelona, 2013, Escola d'Administració Pública de Catalunya, 100 pàg, DOI 10.2436/10.8030.03.5, ISBN-13978-84-695-9384-4.
Quan parlem d'absentisme, estem davant d'una qüestió que ofereix molts més matisos dels que a primera vista es podria pensar.
No és solament una qüestió de compliment o incompliment d'obligacions laborals, sinó també un fenomen amb moltes facetes.
Per això, aquest estudi intenta respondre la pregunta què considerem que és l'absentisme analitzant les vessants jurídica, econòmica, mèdica, psicosocial i politològica del concepte per aportar, finalment, el nostre propi concepte d'absentisme, una tipologia del fenomen i la nostra preferència respecte als indicadors emprats per mesurar el problema.
De manera empírica, hem determinat la magnitud del problema i quin és l'índex d'absentisme de les organitzacions sense oblidar la dificultat de comparar les dades existents (escasses i mesurant magnituds diferents).
Per acabar, partint de les diferents experiències que hem conegut, hem proposat iniciatives i solucions per combatre l'absentisme.
Proposem que les mesures de control i disminució de l'absentisme passin per actuar sobre les "tres barreres".
Les primeres mesures que caldria emprendre són de caire preventiu, és a dir, les que incrementen la motivació i reforcen la percepció de la capacitat d'assistir.
També és legítim actuar sobre la barrera d'absentisme, aquella que ha de superar la persona que està indecisa entre assistir a la feina o faltar-hi.
Aquí hi ha les tres principals vies d'acció: la moral, la racional i la coactiva.
La darrera barrera sobre la qual cal incidir és la de reincorporació.
En tot cas, entenem que la gestió de personal en les administracions públiques és un sistema integrat per subsistemes, de tal manera que pretendre treballar només sobre un dels elements del sistema, obviant les interaccions que generarà en la resta d'àmbits, és un greu error.
Apostem per un model de gestió integral en què cada organització determini amb antelació, i de manera clara, concisa i precisa, els seus llocs de treball? funcions i tasques?, els seus objectius i les competències requerides a les persones que hi treballen.
Això permetrà desenvolupar un sistema
avaluatiu optimitzador de resultats en les administracions públiques.
En aquesta dinàmica de gestió integral del personal, l'absentisme serà residual.
[Melilla (Espanya), 1965] és catedràtic de Ciència Política i Administració de la Universitat de Barcelona.
Les seves línies de recerca estan centrades en l'Administració pública, especialment en la funció pública i en l'administració militar.
Veure més informació: http://www.ub.edu/grapa/es/equipo/rafa-martinez
(Barcelona, 1970) és doctorand en Ciència Política i de l'Administració a la Universitat de Barcelona.
Des del 2001 ha treballat a l'administració autonòmica i local catalana.
En els darrers anys ha anat ocupant diferents llocs en l'àmbit de la gestió econòmica, l'organització i els recursos humans.
Veure més informació: http://www.ub.edu/grapa/ca/equip/pep-jane
6.3.1 Penitenciaris: de la presència efectiva al rendiment
6.3.2 Ajuntament de Barcelona: paga i control
Grup de recerca: Universitari (Escola Superior d'Arxivística de la Universitat Autònoma de Barcelona)
Podem anar cap a una Administració més intel·ligent?
En aquest treball de recerca s'apunten diverses pautes que permeten anar fins a una fase avançada de l'Administració electrònica.
Tot això, gràcies a l'aplicació d'una metodologia innovadora, l'Administrative Process Study (APS), explicada a l'Escola Superior d'Arxivística i Gestió de Documents, que permet analitzar, de forma sistemàtica i detallada, els camps d'informació que conformen l'expedient associat a la prestació d'un servei, en tramitacions estandarditzades.
S'ha fet una anàlisi en profunditat de quatre procediments en tres administracions locals de mides semblants: Llagostera, Palamós i Sant Vicenç de Castellet.
S'han escollit serveis que ofereixen totes les administracions locals d'una determinada grandària: la llicència urbanística de primera ocupació, la llicència d'activitats (comunicació ambiental), l'atorgament de subvencions directes a entitats i associacions, i la contractació d'un bé per procediment obert.
Els casos escollits poden arribar a generar fins al 25% de la producció documental en aquestes administracions.
L'anàlisi comparativa s'ha desenvolupat aplicant la metodologia APS —àmpliament contrastada en administracions i empreses—, a partir de la confecció d'un diagrama d'estructura per cada procediment, que n'identifica els documents, les unitats de treball i els processos administratius.
Així, aconseguim l'avantatge estratègic que comporta focalitzar la reenginyeria en la seqüència de documents del procediment i no en la successió de tasques o operacions materials per a materialitzar-los.
Escollim treballar amb el docflow (flux de documents) enfront del tradicional workflow (flux de treball), amb el qual habitualment es treballa fins a nivells de detall majors, que tants problemes operatius ocasiona i que dificulta l'automatització i l'intercanvi de solucions.
A manera de resum, per convergir vers l'e-Administració, cal considerar, entre d'altres, aquestes premisses:
a) Per poder informatitzar, primer cal simplificar.
La simplificació dels processos administratius va més enllà del redisseny i la millora dels expedients o de les variables dels documents que intervenen en la confecció de l'expedient.
El dret administratiu i la pràctica de la gestió dels processos ofereixen fórmules, tant jurídiques com d'operativitat, que s'han de tenir en compte en qualsevol procés de simplificació.
b) Hi ha una gran variabilitat en els continguts d'informació al llarg del temps.
La perdurabilitat de les variables associades a referències en el decurs del temps és, de mitjana, d'un 42%, fet que comporta una volatilitat molt elevada en els continguts d'informació que contenen els documents (expedients analitzats amb un decalatge de 10 anys).
c) No és sostenible tantes formes diferents de tramitar els mateixos serveis.
Cal que les administracions d'ordre superior (consells comarcals, diputacions, Generalitat) s'impliquin en trobar models que permetin estandarditzar les tramitacions dels ens locals, siguin de la grandària que siguin.
Aquest treball de recerca va en aquesta direcció.
Aquest treball estudia la gestió a Catalunya tant dels tributs de les entitats locals com de les seves multes (sobretot les imposades per infraccions de trànsit), i proposa diverses mesures per millorar-la.
Les dades estadístiques posen de relleu que encara hi ha un cert recorregut per incrementar l'eficàcia en la recaptació d'aquests ingressos.
Entre els factors que determinen la manca d'eficàcia, destaquen la falta de mitjans materials de molts municipis i el fet que l'ordenament jurídic limiti l'actuació de les administracions locals fora del seu àmbit territorial, una restricció que dificulta en gran mesura les actuacions en fase de recaptació executiva.
Tenint en compte aquest context, la cooperació interadministrativa és un dels mecanismes més adients perquè les entitats locals puguin avançar en la millora de la gestió dels seus recursos.
Fins ara, aquesta cooperació s'ha concretat principalment a través de convenis de delegació de competències dels ajuntaments a les diputacions i de convenis de col·laboració entre les administracions locals i les administracions central i autonòmica.
Aquestes fórmules, com es constata al llarg del treball, s'han anat perfeccionat en els darrers anys i estan donant resultats satisfactoris.
Sens perjudici de continuar emprant aquests instruments, el present estudi proposa mesures noves i el reforçament de determinats mecanismes ja existents.
Així, per exemple, se suggereix la creació d'un sistema d'indicadors de gestió tributària local que permeti avaluar els resultats que aporten els mecanismes de col·laboració, l'establiment d'un registre de convenis per facilitar-ne el coneixement, o el foment de la interoperabilitat i dels mitjans informàtics en la gestió tributària.
En el cas dels impostos de gestió compartida, com ara els que recauen sobre els béns immobles, les activitats econòmiques i els vehicles, s'evidencia que caldria agilitzar la gestió de la informació continguda a les bases de dades estatals del cadastre i del registre de vehicles.
Grup de recerca: Universitari (Universitat Oberta de Catalunya)
Des de finals del segle passat i principis del XXI la societat ha estat marcada per l'evolució de les noves tecnologies de la informació i comunicació (TIC).
Això ha provocat un canvi al nou paradigma industrial i a les relacions ciutadanes.
S'han creat noves formes de participació i comunicació ciutadana com són el comerç electrònic i la utilització d'Internet.
Per aquesta raó la comunicació del ciutadà i les empreses amb l'administració pública també ha canviat.
Els municipis han anat incorporant les TIC i la paraula e-government ha anat apareixent dins de les administracions públiques.
Els diferents governs han estat destinant part dels seus pressupostos a la incorporació i millora de les TIC als municipis per apropar-se al ciutadà.
Amb aquests diners els ajuntaments han creat planes web on els ciutadans poden comunicar-se d'una manera més ràpida i eficient, disminuint així els tràmits burocràtics.
Les TIC han obert un ampli espectre de possibilitats als municipis en el sentit que els han permès millorar la seva eficiència en qüestions de gestió interna (sobretot als grans municipis) i també de gestió externa, tant la relacionada amb la qualitat dels serveis, com amb la rapidesa amb què s'ofereixen als ciutadans.
La nostra recerca ha tingut per objecte mostrar l'estat del procés d'implantació del govern electrònic al territori nacional a nivell local.
Hem analitzat les vuit unitats o àmbits territorials que defineix l'Idescat.
La metodologia emprada en aquest projecte ha estat una enquesta en línia enviada als ajuntaments de tots els municipis de Catalunya.
Els resultats ens mostren un elevat nivell de desenvolupament tant pel que fa a la disponibilitat de serveis públics digitals com a la possibilitat d'ús dels mateixos per part dels ciutadans.
Les principals conclusions que se'n deriven són el fet que els nostres municipis estan situats en la tercera de les fases de maduresa, l'anomenada finestreta 24 hores, on es pot realitzar una gestió global de tots els serveis oferts per l'Administració; i una molt bona part d'ells estan evolucionant cap a la quarta fase, l'e-democràcia, on el ciutadà pot participar activament dins de l'Administració a través del web.
Però per arribar a aquest punt els ajuntaments han de crear més demanda d'altres serveis per part dels ciutadans i les empreses.
Hem observat també un diferent comportament dels vuit àmbits respecte als aspectes analitzats, fet que ens permet dir que tenen camí per recórrer allà on es troben pitjor posicionats.
Grup de recerca: Universitari (Observatori de Dret Públic – IDP)
La innovació s'ha convertit en els darreres anys en matèria prioritària, tant per a la Unió Europea, com per als Estats membres econòmicament més desenvolupats.
En aquesta direcció, un pas significatiu ha estat l'aprovació de la Research Innovation Strategies for Smart Specialisation-RIS3 que promou l'especialització de les regions en aquells àmbit de la recerca on es trobin especialment avançats.
En aquest context, Catalunya s'ha caracteritzat des de fa dècades per haver pres consciència de les seves potencialitats en matèria d'innovació i ha anat construint un sistema d'innovació modern i pioner en molts àmbits.
Tanmateix, després de l'anàlisi d'aquest sistema es detecten alguns aspectes que requereixen millora i permetran millorar la gestió de la innovació catalana.
Els àmbits en què s'ha detectat en el treball una necessitat de millora són els següents: la governança pública i gestió del sistema d'innovació; la planificació i prioritats en el sistema d'IDi; la col·laboració públicoprivada en aquest camp; i, finalment, la transferència de coneixement i resultats.
Per tal de proposar millores en aquests quatre camps, aquest treball ha pres com a referència tres models comparats, Alemanya, Àustria i Regne Unit, atès el seu avançat sistema de recerca.
Les propostes de millora del treball se centren en els següents aspectes:
(1) Respecte de la governança pública dels sistema científic: la rellevància i conseqüències de l'assumpció de competències en política científica; la col·laboració científica entre els diversos nivells de poder públic; i el valor i repercussions de la bona governança en política científica.
(2) Respecte de la planificació i prioritats científiques: l'elaboració de les estratègies; la coordinació de les prioritats científiques a través de les mateixes; els instruments complementaris de les estratègies; el contingut de les estratègies; i el realisme de la planificació i la seva avaluació.
(3) Respecte de la col·laboració científica públicoprivada i la transferència de coneixement i resultats: els diversos instruments de promoció de la col·laboració i la transferència científica; l'avaluació dels instruments de promoció de col·laboració i transferència; i la influència de les estratègies d'especialització-RIS3 en la col·laboració i transferència científiques.
El treball de recerca pretén analitzar com implementar la transparència en l'àmbit de la gestió pública de l'urbanisme.
La situació de crisi econòmica, l'aparició de la corrupció en matèria urbanística i les conseqüències socials que se'n deriven justifica la necessitat d'estudiar i dur a terme una sèrie de propostes que permetin aplicar a l'àmbit de l'urbanisme les exigències del nou marc legal de la transparència.
L'objectiu del treball és concretar una sèrie de propostes que siguin aplicables als gestors públics de l'urbanisme, ja sigui administració autonòmica com local, ja siguin municipis amb major o menor nombre d'habitants, especialment, respecte aquests darrers amb menys recursos per fer front al compliment del mandat del principi de transparència.
El projecte subvencionat ha permès estudiar l'aplicació de les administracions urbanístiques, bàsicament, administracions locals, de la Llei 19/2014, del 29 de desembre, de transparència, accés a la informació pública i bon govern.
S'ha realitzat un estudi de dret comparat de la legislació italiana en matèria de transparència que ha permès examinar el règim jurídic de la transparència en matèria urbanística que expressament estableix la legislació i veure possibles propostes de millora aplicables a la legislació catalana.
Un dels objectius principals del projecte de recerca era l'obtenció de resultats per la consecució d'una gestió pública de l'urbanisme més transparent.
S'ha dut a terme un examen de la incidència del principi de transparència en el procediment d'elaboració de plans urbanístics i s'ha analitzat la informació urbanística en diferents portals de la transparència, en municipis amb diferent nombre d'habitants i governats per partits polítics diferents.
El treball ha permès concretar un llistat de mesures que d'aplicar-se permetrien una millor implementació de la llei catalana.
S'ha comprovat que la informació urbanística que sorgeix de l'aplicació de la Llei no és la mateixa per tots els municipals i d'altra banda, la pròpia llei introdueix alguns conceptes com la rellevància pública de les resolucions judicials i administrativa que cal determinar.
En darrer terme, s'han examinat aspectes concrets de la llei catalana en matèria de transparència respecte de la seva relació amb l'urbanisme, els procediments de participació existents i mesures de foment del govern obert.
El treball que presentem dona continuïtat a una línia de recerca interessada en analitzar fins a quin punt les administracions públiques són capaces d'innovar en el disseny i la implementació de les seves polítiques.
A banda de la dimensió estrictament acadèmica, es tracta d'un assumpte d'especial rellevància i d'una pregunta difícil de respondre.
La rellevància de la temàtica es justifica per la necessitat de trobar noves respostes a nous problemes.
I la resposta no és senzilla, ja que la pròpia naturalesa de les administracions públiques les converteix en institucions pensades per oferir seguretat i garanties, de manera que tenen moltes barreres alhora d'assumir determinats riscos i, com és sabut, sense risc no és possible generar innovació.
En aquest marc, el projecte que presentem ofereix dues novetats que ens permeten aprofundir en la trajectòria ja iniciada.
En primer lloc, situem l'anàlisi empírica en 6 petits municipis (menys de 5.000 habitants) de les comarques de Girona.
Aquestes institucions són molt abundants (representen més del 80% dels municipis de Catalunya) i, tanmateix, molt poc estudiades.
En segon lloc, ens preguntem de manera específica com aquests petits municipis han reaccionat davant la crisi de 2007, cercant fins a quin punt han disposat de les eines i de la capacitat per adaptar-se i oferir respostes més o menys innovadores als nous reptes que se'ls han presentat.
Amb aquests objectius, l'informe s'estructura en diversos apartats.
En el primer desgranem les preocupacions i els objectius del projecte d'investigació.
En el segon oferim un marc teòric que, d'una banda, es basa en el que ja vam desenvolupar per la recerca de 2012-2013 i, d'altra banda, incorpora algunes novetats vinculades a la realitat dels petits municipis i a l'enfocament teòric de la innovació social.
En tercer lloc, presentem els estudis de cas realitzats en 6 municipis de la província de Girona, primer amb una aproximació estrictament descriptiva i posteriorment amb una mirada analítica que pretén interpretar l'estudi empíric amb els conceptes presentats en la part conceptual.
Finalment, apuntem algunes conclusions i recomanacions per afavorir la capacitat innovadora en els petits municipis.
Grup de recerca: Universitat Oberta de Catalunya
El projecte que plantegem pretén mostrar l'estat del procés d'implantació de l'e-government al territori nacional a nivell local, tot i identificant les necessitats més comunes dels ajuntaments més endarrerits en el procés i les bones pràctiques dels ajuntaments més avançats.
L'estudi s'ha basat en dos aspectes, per una banda l'elaboració de l'índex EGDI i dels tres índex que el composen, a nivell tant provincial com d'unitats territorials.
I per altra banda, en les dinàmiques de grup dutes a terme amb els representants d'alguns dels ajuntaments catalans.
Ambdós aspectes combinats han de servir d'ajuda a l'hora de formular estratègies i dissenyar polítiques favorables, en darrer terme, al desenvolupament econòmic del país.
Aquest és l'objectiu primordial del projecte: augmentar l'eficiència de la gestió pública local, perquè aquest increment es tradueixi en millores en el creixement de l'economia.
El punt de partida de l'estudi ha estat l'anàlisi de les dades de l'enquesta en línia dirigida als 947 ajuntaments de Catalunya duta a terme en el marc de l'anterior projecte EAPC 13: "Amb e-government els municipis de Catalunya no tenen límits", així com les dinàmiques de grup presencials amb els ajuntaments.
Els resultats ens mostren la presència de diferències importants marcades per un aspecte primordial: la mida dels municipis.
Aquest és el principal condicionant a l'hora de distingir entre les unitats territorials que assoleixen un nivell més baix en l'índex d'infraestructura de telecomunicacions, que acaba repercutint en l'índex de serveis electrònics i per tant, en l'índex global de governança electrònica.
I aquest també va ser un dels principals aspectes que van posar sobre la taula els municipis com a gran condicionant de les seves activitats.
La resta foren la necessitat d'adaptar les eines i el nivell d'exigència a la mida dels municipis, la integració eficient de les diverses eines existents i l'elaboració d'un full de ruta factible i realista, que es dugui a terme en diferents fases (en funció novament de la mida de la població) i sota un únic lideratge institucional.
Oferir a les unitats territorials diferents actuacions segons el seu desenvolupament d'e-government constitueix un pas endavant en les polítiques fetes fins ara incrementant així la seva eficiència.
L'anàlisi qualitativa brinda l'oportunitat de poder transferir coneixement a les administracions locals tot reflexionant sobre els èxits i fracassos de les accions dutes a terme per tal d'implementar les noves tecnologies a Catalunya, mentre que la qualitativa possibilita el coneixement comparat de les diverses actuacions realitzades en aquest àmbit.
En la contractació pública, els sobre costos d'obra i l'incompliment del termini d'execució representen una de les principals preocupacions de les Administracions contractants.
Són constants les informacions que apareixen en els mitjans de comunicació sobre les importants desviacions econòmiques que han presentat diferents liquidacions d'obres de projectes públics de rellevància i, també, el retard en la seva finalització i conseqüentment de la seva posada a disposició a la societat.
Tots els sistemes de control de costos d'obra orientats a l'Administració contractant utilitzen com a font d'informació únicament les valoracions periòdiques dels treballs realitzats fins a final d'aquest període.
Les possibles modificacions de treballs, les disminucions o augments de volum d'obra de partides establertes en el projecte o qualsevol altre canvi, no es veuran manifestats en la relació valorada i inclosos en la corresponent certificació d'obra fins que realment no es produeixin a obra, amb independència que el fet fos conegut amb anterioritat a la seva execució, cosa que passa en la majoria d'ocasions.
El plantejament del treball es fonamenta en aquesta observació, tot donant una solució per incorporar la informació econòmica que esdevé base de les futures desviacions econòmiques i d'incompliment de termini en el precís moment que aquesta es detecta i amb independència de en quin moment es porti a terme.
D'aquesta manera, és possible disposar de la previsió actualitzada de tancament d'obra (EAC), que permet avançar en l'aplicació de mesures de rectificació molt abans de que el procés tradicional de control de costos faci evident aquesta desviació econòmica.
A més, aquesta estructura també permet registrar puntualment les causes de desviació econòmica, la qual cosa facilitarà enormement l'anàlisi periòdic i final del resultat de la liquidació d'obra facilitant centrar els esforços en establir directrius que evitin o minimitzin les desviacions en futures contractacions d'execució d'obres.
Aquest model s'ha de creat amb un doble objectiu: ser útil per gestionar les accions correctores que han d'emprendre els responsables del projecte i de l'execució de l'obra; Director de l'obra, Director de l'execució material i del Project Manager i; ser informatiu, clar i útil des del punt de vista de l'Administració pública contractant per prendre decisions.
Seria desitjable que aquest doble objectiu es veiés reflectit en un sistema d'informació gerencial que fos capaç de transmetre els resultats econòmics operacionals de l'execució del procés d'execució d'obres amb qualitat, oportunitat, quantitat i rellevància dins d'un quadre de comandament idoni d'ús generalitzat en l'Administració pública.