projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
Els treballadors de la Central de salt de Cledes, Les, aconsegueixen aquesta fita el 19 d'octubre de 1936
Esquema dels torns de treball de la Central
Projecte de construcció de la central de salt.
Obrer de la Central provant el nou martell hidràulic de l'empresa Ingersoll-Rand
La Central de Cledes és la primera de les centrals de salt de la Val d'Aran.
El 26 d'agost de 1929, es comunica que s'han acabat les obres del salt i de la central i aquesta indústria hidroelèctrica entra en funcionament.
En aquells primers anys, el personal de la central es divideix en tres departaments.
El Departament de direcció format per un topògraf, un sots cap de la central, un comptable, un ordenança, una cuinera, una serventa i tres ajudants de cuina.
El Departament d'Explotació comptava amb tres operadors, tres maquinistes, un vigilant i tres guardes de la "restanca" i un vigilant de la central.
En el Taller treballaven un encarregat, dos mecànics, un electricista, un xofer i un ajudant.
El 29 d'agost de 1936, es produeix la confiscació de la Central, segons la circular 18 del comitè Central de Control Obrer de les Empreses de Gas i Electricitat.
El 31 d'aquest mateix mes, els treballadors manifesten la seva conformitat a la col·lectivització de la central al Subcomitè Central de Incautació de la Societat Productora de Forces Motrius.
La Central serà supervisada pel comitè Control Obrer (UGT) PFM-Cledes.
El 14 d'octubre de 1936, es rep una carta a on es comunica que el Comitè Central ha disposat que del dia 19 el personal de les centrals treballi 8 hores diàries amb un total de 40 hores setmanals i 2 dies de festa per setmana.
Aquesta era una de les reivindicacions bàsiques dels treballadors de tot el món.
La Guerra Civil va canviar aquesta fita i el 3 de març de 1938, una circular de la Comissió Interventora insta a donar compliment a un decret de govern a on la setmana de treball s'amplia a 48 hores setmanals, encara que es diu que l'increment també comportarà un augment del salari.
A la fi de la Guerra, l'1 d'abril de 1939 es va restablir en totes les empreses col·lectivitzades el seu règim anterior.
La Central de Cledes va deixar de funcionar quan es va posar en marxa la Central de Pònt de Rei.
El 29 de juliol de 1960, queda definitivament fora del sistema i en 1965 es tanca definitivament.
La descripció del fons de la Central de Cledes, Les, es pot consultar a través de l'opció Arxius en línia: cercador de fons i documents de la Xarxa d'Arxius Comarcals de Catalunya.
La Festa Internacional del Treball fou instituïda pel moviment obrer com una jornada de lluita pels drets dels treballadors, uns drets que, com molts d'altres, es veurien aixafats per la maquinària repressiva del franquisme que va dur a il·legalitzar els sindicats que fins a aquell moment s'havien constituït a l'Estat.
Pamflet del Partit del Treball d'Espanya
Encara no havia finalitzat la Guerra Civil que es promulgava la Llei de Responsabilitats Polítiques (Llei de 9 de febrer de 1939), la qual en el seu article primer declarava la responsabilitat política de les persones, tant jurídiques com físiques, que, des del primer d'octubre de 1934 i abans del 18 de juliol de 1936 havien contribuït a crear o agravar la "subversión de todo orden de que se hizo víctima a España" i d'aquelles altres que a partir del 18 de juliol de 1936 s'oposessin al Movimiento Nacional amb actes concrets o passivitat greu.
Així, en virtut d'aquell article queden fora de la Llei partits polítics i sindicats, com la CNT, la UGT, o la Unió de Rabassaires.
I aquells que en formaven part o n'havien format part, foren perseguits i reprimits, tal com podem veure en el fons del Tribunal de Responsabilitats Polítiques, del Centre Penitenciari de Ponent (Presó de Lleida), o del Govern Civil.
Un exemple el veiem en la Secció d'Ordre Públic del fons del Govern Civil, en la sèrie d'informes d'anecedents político-socials, en els quals es feia constar, entre altres, si la persona de la qual s'informava havia estat membre d'algun partit o sindicat.
Tot i que els expedients d'aquesta sèrie no són gaire voluminosos, ja que tot just inclouen aquest petit informe en un full a mena d'enquesta, molts inclouen documents personals que reforcen aquesta pertinença al partit o sindicat, com carnets personals.
La victòria del franquisme va significar l'obligatoritat del sindicalisme mixt, amb la Central Nacional Sindicalista i l'Organització Sindical, la documentació de la qual també conservem a l'Arxiu.
En aquell moment la festivitat del l'1 de maig no es celebrava, i només a les darreries del franquisme veiem algun intent de manifestació, com succeïa el 1976 en què el Partit del Treball d'Espanya havia distribuit uns fulls de "propaganda subversiva", segons nota informativa de la Guàrdia Civil:
Malgrat la seva ubicació i el seu paisatge, l'Alt Urgell és una comarca amb una destacada presència industrial.
L'Arxiu obre l'aparador de la seva història i del seu present amb a prop de 1.000 documents a través de dues exposicions, un recull de premsa i un repertori bibliogràfic.
Manifestació de suport a Taurus a Barcelona (19 de febrer de 1993).
Fargues, molins, centrals hidroelèctriques, tèrmiques, cimenteres, formatgeres, multinacionals... l'Alt Urgell depassa els seus límits administratius en el camp industrial i s'erigeix com una de les comarques més industrialitzades dels Pirineus.
L'Arxiu Comarcal mostra una pinzellada del present i passat industrial de la comarca de l'Alt Urgell a través de quatre recursos de difusió.
Enceta el repertori un complet recull de premsa sobre la història de la crisi de la Taurus, entre 1992 i 1998, empresa radicada a Oliana que a l'actualitat és una de les grans multinacionals del sector de l'electrodomèstic amb factories a la Xina, Índia, Sud-àfrica, Mèxic i França.
La documentació, integrada per més de 500 notícies, prové del fons personal de Ventura Roca, alcalde d'Oliana protagonista indiscutible durant la crisi i, molt destacadament, el procés de salvació de l'empresa.
La producció d'energia hidroelèctrica troba el seu espai amb dues exposicions que rememoren més de mig segle de pantans a l'Alt Urgell: la primera, sobre la pressa d'Oliana inaugurada l'any 2009 amb motiu del 50à aniversari de la seva construcció; i una segona en forma de documental sobre el 20è aniversari (1999-2019) de la inauguració del pantà de Rialb (comarca de la Noguera) que va anegar, a l'Alt Urgell, el poble de Bassella.
Finalment, una completa mostra documental de l'any 2008 producte d'un estudi retrospectiu sobre el patrimoni industrial de la comarca amb el títol "La indústria oblidada.
Patrimoni industrial de l'Alt Urgell", així com una actualitzada selecció bibliogràfica sobre activitats industrials a l'Alt Urgell, tanquen l'oferta de l'Arxiu Comarcal dins del món del treball.
Amb motiu del Primer de Maig us mostrem diferents recursos on line de l'Arxiu Comarcal del Baix Llobregat sobre el món del treball
Grup de sindicalistes en una manifestació de suport als treballadors de l'empresa FORSA de Cornellà de Llobregat en vaga.
Per estudiar el treball agrícola us recomanem tres revistes d'àmbit comarcal d'èpoques diferents, La Revista de la Cámara Agrícola Oficial del Bajo Llobregat (1906-1916), impulsada pels grans propietaris de la comarca, L'Eina (1982-1997), portaveu del sindicat de la Unió de Pagesos del Baix Llobregat i Notícies del Parc Agrari (1998-2008), amb informació sobre aquest parc.
També es pot veure la pel·lícula sobre el conreu de les roses Arte y ciencia de la rosa, feta per Joan Nicolau l'any 1970.
Una pel·lícula que mostra el procés que seguia el roserista Pere Dot per a l'obtenció de noves varietats de roses.
Les fonts per conèixer els oficis al llarg de la història s'expliquen a través d'un dossier que recull els principals documents que custodia l'Arxiu sobre aquest tema.
L'arribada de la industrialització al segle XIX i els canvis en el món del treball, fruit dels avenços tecnològics i de la transformació de les relacions de producció, són en l'origen dels nous grups socials: els empresaris (propietaris dels medis de producció) i la classe obrera o proletariat (que lloga la seva força de treball a canvi d'un salari).
Sobre aquests temes podeu consultar el dossier Documentar la industria i accedireu a documents estadístics, fiscals, fotogràfics, tecnològics i empresarials de la industrialització.
El capitalisme incrementa la bretxa salarial entre els homes i les dones i els fons d'empresa de l'Arxiu en són testimoni.
L'Arxiu també conserva alguna pel·lícula que documenta l'acció empresarial per promoure activitats de confraternització amb els treballadors i les treballadores amb la finalitat de combatre les reivindicacions i mobilitzacions obreres creixents.
Un exemple és la pel·lícula, dels anys 1972-1973, Hispano Suiza.
50 aniversario primera part i segona part, d'en José Guitart Milá, sobre la fàbrica santfeliuenca de bateries de cuina i electrodomèstics, coneguda popularment com l'"Alumini".
Aquesta pel·lícula recull imatges sobre una visita dels directius i treballadors de l'empresa al monestir de Poblet, un banquet al Casal de l'Espluga de Francolí i l'acte de lliurament dels obsequis de Reis als fills i filles dels treballadors i treballadores.
També tenim documents textuals i fotogràfics de conflictes, vagues i manifestacions del moviment obrer del Baix Llobregat.
Algunes d'aquestes imatges apareixen en l'audiovisual Primers de Maig, manifestacions i actes de solidaritat obrera (1974-2018 ).
1 de maig de 2020, Festa del Treball, un altre esdeveniment que a causa de la crisi sanitària hem de viure d'una altre manera
En el Collsacabra, al nord d'Osona, antigament es feia servir una dita quan algú treballava molt, massa pels ulls dels altres: 'treballes com els dimonis del Vilar'.
En realitat aquesta expressió ve d'una llegenda popular recollida en el llibre El Cabrerès de Fortià Solà i la història passa al mas el Vilar de Sant Bartomeu Sesgorgues del municipi de L'Esquirol, diu:
En hora que el blat rossejava, l'amo del Vilar, que no trobava segadors, digué amoïnat que llogaria qualsevol, baldament fos dimoni.
A pocs passos de la casa, veié dessota d'una aulina tres segadors ajaçats que esperaven feina.
Els menà al seu quintar, i en un moment tot foren garbes i garberes i modolons al voltant de l'era.
L'amo Vilar manà als tres pallardaços que voltessin de paret tota l'heretat, i en un girant d'ulls, boscos i quintanes quedaren faixats d'un mur de pedra.
L'amo s'esglaià; mes la patrona cridà als carabruts, i féu a l'un: "Renta aquest pellot negra fins que sigui blanc"; a l'altre: "Omple la cisterna amb aigua de la Gorga pujada amb un garbell", i al darrer: "Ensenya la Doctrina a aquest nin de tres mesos".
Al cap de set dies i set nits, els tres segadors, cansats i fadigats, digueren a l'amo Vilar: "O mudem de feina, o desfem el tracte".
I giraren cua Gorgues avall, com uns cans bastonejats.
La moralitat religiosa original d'aquesta llegenda és molt diferent de l'ús popular de l'expressió comentada.
De fet les llegendes són fàcils d'adaptar als interessos de qui les interpreta i no és estrany que l'ús popular apel·lés més a l'admiració de la feina feta independentment de qui l'hagués fet.
Aquí ho deixem... el que és cert que... qui de jove no treballa, de gran dorm a la palla.
Àlbum de fotografia d'oficis de l'Arxiu Comarcal d'Osona
Avui, 1 de maig: Día Internacional del Treball recordem com unes poques generacions anteriors a la nostra depenien estretament del treball al camp, així com també les feines relacionades indirectament, com els treballadors del vímet o cànem, esclopers, forjadors, vidriers, basters, corders, boters, entre d'altres.
La globalització ha fet estralls en l'ofici de pagès –les grans superfícies, les marques blanques...- i paral·lelament han aparegut feines com professors de coaching, experts en tractament de residus industrials, experts en bancs de dades, hackers, community managers, auditors, nanotecnòlegs...
La desaparició de la pagesia tradicional també comporta la mort dels pastors, esquiladors d'ovelles, carboners, mossos de pagès, llenyataires, segadors...
Aquestes feines estaven i estan encara molt condicionades per la meteorologia pròpia de cada època de l'any; hi ha labors que convé fer-les en una estació, o en un mes, o en una setmana determinades.
La complexitat resultant de la gran varietat de treballs agrícoles d'abans ha deixat magnífiques imatges, un mostreig de les quals podeu consultar-lo si cliqueu a: https://tuit.cat/i35A1
Exposició centrada, com a context històric genèric, en la immediata postguerra i el primer franquisme (1939-1959) i, pel que fa a Santa Coloma, en l'impacte que hi va tenir la indústria tèxtil.
L'exposició 'Indústria tèxtil i primer franquismea Santa Coloma de Farners' tenia un caire socioeconòmic evident: presentava l'origen i l'evolució de la indústria tèxtil a Santa Coloma, en el període comprès entre 1922 i 1973.
L'any 1922 es crea la primera activitat tèxtil de forma industrial (utilitzant maquinària) a càrrec de Josep Riera Gubau i el 1973 és l'any d'inici de la primera gran davallada del sector, coincidint amb la coneguda "crisi del petroli".
La realització de l'exposició va suposar, per una banda, la posada al dia d'alguns aspectes ja coneguts del passat franquista, però, per l'altra, una recerca, fins ara inèdita, sobre l'activitat industrial lligada al sector tèxtil a la ciutat, que ha estat sens dubte cabdal per al desenvolupament i el benestar de la població.
Es pot afirmar que a Santa Coloma el progrés hi va arribar amb el gènere de punt i la confecció, i tot això malgrat un règim polític dictatorial poc propici a millorar les condicions de vida dels ciutadans.
Es va voler aprofitar també l'aportació de testimonis d'aquest passat industrial i per això es va parlar amb una persona vinculada a alguna de les diferents empreses protagonistes i, alhora, de cada sector professional o d'ocupació.
Aquesta exposició fa una primera aportació a un possible estudi més aprofundit sobre la industrialització de Santa Coloma de Farners i el seu impacte socioeconòmic.
La indústria tèxtil va tenir molta rellevància a Santa Coloma de Farners fins als anys 90 del segle passat.
S'amplia el termini per a la presentació d'originals
El concurs literari de relats breus per a la gent gran que organitza l'Àrea de Serveis Socials del Consell Comarcal del Solsonès i l'Arxiu Comarcal del Solsonès allarga el termini per a la presentació d'originals fins el 24 de maig.
Poden participar-hi les persones de 60 anys o més.
Hi ha dues modalitats: prosa i poesia.
Els treballs han de ser originals i en català i no poden haver estat premiats en altres certamens.
Els treballs es presentaran mecanografiats a 1,5 d'interlineat, mida A-4 i escrits per una sola cara amb un extensió màxima de 5 fulls en la prosa i 75 versos en la poesia.
El jurat format per un representant d'Òmnium Cultural del Solsonès, un representant del Consell de la Gent Gran del Solsonès, un representant dels Serveis Socials Bàsics i un representant de l'Arxiu Comarcal del Solsonès i estarà presidit per la consellera d'acció social, igualtat i joventut del Consell Comarcal del Solsonès.
Es pretén afavorir la participació activa d'aquest col·lectiu, implicant-los en el concurs i oferint una plataforma que serveixi per donar a conèixer i recollir les vivències d'aquestes generacions.
Per més informació us podeu dirigir -via correu electrònic- a l'Arxiu Comarcal del Solsonès o a l'Àrea de Serveis Socials del Consell Comarcal del Solsonès.
Us proposem decorar aquesta flor en una Caplletra d'un llibre del segle XVI
Pinta la teva rosa per Sant Jordi
Rosa pintada per Blanca de 6 anys
Rosa pintada pel personal de l'Archiu Generau d'Aran
Rosa pintada pels companys de la Bibliotèca Generau de Vielha
Aquest Sant Jordi us proposem pintar la rosa que surt en una Caplletra d'un dels llibres del fons patrimonial de Çò de Joanchiquet de Vilamòs.
Totes les roses pintades sortiran en una publicació que estem preparant per a commemorar el Bicentenari de la Casa deth Senhor, edifici a on es troba l'Arxiu.
La Caplletra la podeu baixar clicant el botó dret del ratolí.
Una vegada pintada, la podeu enviar al correu electrònic: [EMAIL]
El llibre, datat al 1525, es conserva dins la Biblioteca de la família Aunòs de Çò de Joanchiquet de Vilamòs.
Despauteri va ser professor i va escriure diversos llibres de gramàtica llatina ( Syntaxis, Ars versificatoria, Grammatica pars prima y Ortographia ), que es van utilitzar a l'ensenyament de l'idioma en Europa.
Els joves estudiants de la família Aunòs el van utilitzar en els seus estudis universitaris dels segle XVIII.
Consulteu l'exposició en línia 'Sant Jordi des de l'Arxiu', que us permetrà conèixer com hem viscut aquesta festivitat a Vilafranca del Penedès
Parada de llibres del Centre Excursionista Penedès a la Rambla Sant Francesc.
Des de l'Arxiu Comarcal de l'Alt Penedès (ACAP) ens hem sumat al projecte, impulsat per la Xarxa d'Arxius Comarcals de Catalunya, 'Catalunya des dels arxius.
Esdeveniments i festes digitals', a través del qual podreu reviure moltes de les festes i esdeveniments que enguany no podrem gaudir presencialment a causa de les circumstàncies tant excepcionals que ens toca viure.
En aquesta ocasió, des de l'ACAP, us proposem una nova exposició en línia titulada 'Sant Jordi des de l'Arxiu', que us permetrà recordar com hem viscut tradicionalment la festivitat de Sant Jordi a Vilafranca, a través d'una selecció de fotografies de fons fotogràfics de l'Arxiu, com ara el fons fotogràfic de l'Ajuntament de Vilafranca del Penedès, el de Jordi Valls, el fons Codorniu o, entre altres, el de Tomàs Martorell.
Accediu a l'exposició 'Sant Jordi des de l'Arxiu' i feu un tomb per la sala d'exposicions que us hem preparat.
A l'ACVO tenim una sèrie de fons que ens permeten veure com es celebra la festa de Sant Jordi a la nostra comarca a través dels anys.
Virtualment, a través dels portals XAC Premsa i Arxius en Línia, podeu fer cerques de la paraula Sant Jordi i us sortiran algunes referències.
Per exemple, us mostrem aquí dues caricatures de Sant Jordi fetes pel famós dibuixant de còmics Josep Escobar (creador entre altres de Zipi i Zape i Carpanta ) publicades a la revista Ronçana amb motiu d'aquesta diada.
Aquest caricaturista va viure molts anys al Vallès Oriental, primer a Granollers i després a Santa Eulàlia de Ronçana.
A l'edifici de l'ACVO trobareu, a més, el seu fons personal que pertany a l'Arxiu Municipal de Granollers.
Sant Jordi és el dia del Llibre i en aquest sentit podem dir que a l'ACVO, a banda del fons d'Hemeroteca, tenim un ric fons de llibres o monografies locals de tots els municipis del Vallès Oriental.
Alguns d'ells tenen un segle d'antiguitat i altres són més recents, ja que procurem obtenir quasi tot el que es publica.
Són molts els historiadors, investigadors i estudiants que ens visiten per a consultar aquests llibres per iniciar o completar les seves recerques històriques.
Cercavila matinera de Sant Jordi.
La diada de Sant Jordi ja és tradicional al Pla de l'Estany.
La manera de festejar-la ha variat a través del temps.
Ens ho mostra una capbussada a la nostra premsa històrica.
La desaparició del franquisme va permetre viure-la amb tota la seva intensitat.
Un exemple el trobem a la diada de 1977, relatada per Horizontes-Revista de Banyoles.
Un dels reportatges "La diada del Patró de Catalunya.
La Festa de Sant Jordi a Banyoles", a la pàgina 5, il·lustrat amb fotografies de Joan Comalat i Vilà, ens transporta a un Sant Jordi de la Transició democràtica.
A la plaça Major s'hi van instal·lar parades de roses i llibres.
I, a mig matí, una cercavila de joves, amb música i amb un drac i un gegant confeccionats per ells mateixos, va recórrer els carrers més importants.
Més tard, la cobla Baix Empordà va tocar sardanes, entre elles la Santa Espina.
Al vespre una concorreguda manifestació va anar fins a la Casa Consistorial per a reclamar l'Estatut d'Autonomia.
Més d'un miler de persones de totes les edats, amb senyeres, van omplir el passeig de la Indústria al crit de "Volem l'Estatut!".
Ja de nit, hi va haver ball a càrrec de l'Orquestra Sant Martirià.
Va ser un Sant Jordi de "llibres, gresca i xerinola".
La lluita en contra de la bretxa salarial és molt present en la vaga feminista d'aquest 8 de Març, però és una reivindicació històrica
Grup de treballadores de la fàbrica tèxtil Bertrand, davant de la façana d'una de les naus de Sant Feliu de Llobregat 1890.
Full del llibre de matrícula d'obrers i obreres de la fàbrica de pintats de Manuel Bertrand i Cortalé a Molins de Rei de 1858, signatura: ACBL-51-8-7
De sempre, el mateix treball no ha tingut el mateix salari per a homes i dones.
Sovint, els treballs pitjors remunerats han estat fets majoritàriament per dones.
Aquí teniu dos exemples de l'Arxiu Comarcal del Baix Llobregat que així ho acrediten:
Un cas ens l'ofereix, l'any 1858, la fàbrica de pintats de Manuel Bertrand i Cortalé a Molins de Rei, una de les primeres indústries tèxtils d'aquesta vila que aleshores portava dotze anys de funcionament.
Aquesta fàbrica es dedicava a fer mocadors estampats a mà.
Llavors la fàbrica tenia 39 treballadors i treballadores: 18 peons, 1 sereno, 3 majordoms, 1 fogoner, 1 carreter, 3 pintadors i 11 pintadores.
Tots treballaven a jornal, llevat dels pintadors pintadores, majoritàriament dones que treballaven a preu fet ( "a destajo").
Les dones tenien trajectòries laborals discontínues a partir del matrimoni.
La precarietat laboral es basava en el concepte de temporalitat i complementarietat del treball femení com a part de l'ingrés de la família.
Es considerava que eren els homes els qui tenien la responsabilitat de mantenir les famílies, tanmateix això era i és una fal·làcia perquè la família obrera per subsistir necessitava del treball i dels ingressos de tots els seus membres.
No hi ha constància documental dels ingressos de les pintadores, però l'ofici en el qual elles eren majoria es pagava a preu fet, la resta de les feines les feien els homes que cobraven a jornal.
Les dones només cobraven quan hi havia feina i es quedaven sense ingressos quan hi havia poca producció.
A partir de 1861, els Bertrand es van traslladar a Sant Feliu de Llobregat on van fundar una fàbrica tèxtil que incloïa tot el procés productiu.
Amb aquesta taula podem observar les diferències salarials, l'any 1957, entre homes i dones de la mateixa categoria d'aprenents de la fàbrica Bertrand de Sant Feliu de Llobregat.
"Llibre de matrícula d'obrers de la Fábrica de pintados de Manuel Bertrand i Cortalé a Molins de Rei de 1858", Materials del Baix Llobregat.
Sant Feliu de Llobregat: Centre d'Estudis Comarcals del Baix Llobregat, 2011, núm. 17, p.