Tots els infants tenen risc de caure durant l'ingrés hospitalari, però existeixen mesures per tal de realitzar un pla de prevenció per reduir-ne la seva incidència i conseqüències.
El Departament de Salut, dins la seva estratègia en seguretat dels pacients, publica un estudi amb els objectius de conèixer la prevalença del risc de caigudes en pediatria dins l'àmbit hospitalari.
La prevenció i actuació davant del risc de caigudes a les àrees maternal, neonatal i pediàtrica en l'àmbit hospitalari es consideren una prioritat per al Departament.
L'Organització Mundial de la Salut (OMS) defineix una "caiguda" com un "esdeveniment involuntari que fa perdre l'equilibri i fa que el cos topi amb el terra o una altra superfície ferma que el detingui" i estan definides dins dels estàndards de qualitat per la seguretat dels pacients del Sistema Nacional de Salut (SNS) en el projecte SENECA.
Les caigudes en aquest àmbit es qualifiquen com un problema greu per les conseqüències que tenen tant en el pacient i la família com en el centre sanitari.
La incidència entre infants ingressats és baixa, entre el 2% i el 10% dels pacients per any/estada, però no s'ha de descuidar l'aplicació de mesures preventives.
L'avaluació de la prevalença d'aquest risc de caigudes es va realitzar en infants fins a 18 anys ingressats més de 24 hores a un total de sis hospitals de Catalunya.
Els resultats del treball permeten extreure una sèrie de mesures preventives consensuades entre els autors de l'estudi.
Existeixen diverses escales per valorar el risc de caiguda a pediatria, però la més recomanada seria la de Humpty Dumpty, ja que recull de manera més acurada les característiques pròpies dels infants hospitalitzats.
Les xifres ens indiquen que, del total de 211 pacients pediàtrics que van participar a l'estudi, un 30,8% van presentar risc baix de caigudes i un 69,2%, un risc alt.
Dins dels infants amb risc alt de caigudes, el 50,7% era menor de 3 anys, un 10,9% tenia entre 3 i 7 anys i el 7,5% entre 7 i 13 anys.
Tots els infants presentaven, en cert grau, alguna mena de risc de caigudes dins l'hospital.
Els algoritmes d'actuació davant la caiguda d'un pacient pediàtric passen en primer lloc per l'atenció clínica a l'infant.
Després, s'haurà de registrar a la història clínica, notificar-ho al sistema d'esdeveniments adversos i transferir la informació entre els professionals sanitaris.
Un cop s'ha registrat la incidència, és necessària la presència d'un responsable d'avaluació i seguiment de caigudes que realitzi avaluacions periòdiques dels esdeveniments notificats, amb una posterior comunicació als professionals.
D'aquesta manera es podrà fer a cada centre un anàlisi de les causes/conseqüències per a la implantació de mesures de millora.
En relació a la prevenció, l'estudi proposa una sèrie de recomanacions en funció de la fase de l'ingrés hospitalari en la què es trobi l'infant.
Cal assegurar que el llit o bressol estigui adequat a l'edat del pacient i que las baranes laterals estiguin ben col·locades.
Durant l'ingrés hospitalari, s'ha de garantir l'acompanyament de l'infant, assegurar-se que té a l'abast els mitjans per sol·licitar ajuda (timbre, alarma) o facilitar una il·luminació correcta i un entorn lliure d'obstacles.
La primera vegada el professional ha de fer la mobilització de l'infant i, per altres ocasions, s'ha informar el pacient i/o la família per prevenir marejos.
S'ha d'aixecar el capçal del llit, deixar el pacient 5 minuts en sedestació, fer-lo seure a la vora del llit amb el cap alt i els peus alts durant 5 minuts i fer que s'aixequi lentament, sempre sota la supervisió d'un professional sanitari i en cas que no es maregi.
S'ha d'assegurar que el personal sanitari coneix els dispositius de trasllat per assegurar les mobilitzacions, així com fer una avaluació prèvia abans del trasllat.
S'han d'assegurar de forma exhaustiva els dispositius que porta el pacient i cal mantenir les baranes laterals durant tot el procés del trasllat.