projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
Aquest servei inclou totes aquelles actuacions adreçades a influir sobre els factors de risc i de protecció davant el consum de tòxics.
Les actuacions interaccionen entre si de manera complexa i la seva importància relativa varia en funció de les persones destinatàries de l'acció i del context de la intervenció.
Aquests recursos es coordinen amb la intervenció específica del Departament de Salut.
L'actuació del Departament en aquest servei es concreta mitjançant el contracte programa amb els ens locals i el programa de subvencions a entitats.
El servei de prevenció de drogodependències s'adreça a la població general o als col·lectius més vulnerables.
El presten els ens locals i les entitats d'iniciativa social.
La Xarxa d'atenció a les drogodependències (XAD) forma part de la xarxa sanitària d'utilització pública i disposa de centres d'atenció i seguiment que ofereixen tractament especialitzat.
Diverses cultures han consumit drogues, de manera més o menys controlada i acceptada socialment, i lligada a cerimònies o fets religiosos.
Malgrat això, és a partir de la segona meitat del segle XX quan la producció, la comercialització i el consum de drogues irromp en la dinàmica de lliure mercat als països industrialitzats.
La Llei 12/2007, d'11 d'octubre, de serveis socials, aprovada per unanimitat pel Ple del Parlament de Catalunya, garanteix l'accés als serveis socials a totes les persones amb necessitats socials i posa en funcionament un nou model d'atenció que constitueix el quart pilar de l'estat del benestar a Catalunya.
L'article 7 d'aquesta Llei explicita les situacions amb necessitat d'atenció especial i entre els destinataris hi ha les persones amb drogodependències i altres addiccions.
El Sistema públic de serveis socials té com a finalitat assegurar el dret de les persones a viure dignament durant totes les etapes de la vida mitjançant la cobertura de llurs necessitats personals bàsiques i socials; especialment, té com a destinatàries les persones que es troben en situació de risc social, com és el cas de les persones amb drogodependències.
S'estructura en serveis socials bàsics i en serveis socials especialitzats.
Els serveis especialitzats s'organitzen atenent la tipologia de les necessitats, per donar resposta a situacions i necessitats que requereixen una especialització tècnica o la disposició d'uns recursos determinats.
És en aquest nivell on s'enquadra l'atenció a persones amb drogodependències i/o altres addiccions.
La Generalitat va participar en l'elaboració del Pla director de salut mental i addiccions que defineix la Xarxa d'atenció a les drogodependències (XAD) com una xarxa integrada per centres dependents de diversos organismes (administracions locals, organitzacions no governamentals, ICS).
Les seves activitats estan coordinades per l'Òrgan Tècnic de Drogodependències, i compten amb la col·laboració del Departament pel que fa als serveis residencials i als programes de reinserció.
Si voleu orientació o més informació sobre els serveis d'atenció a les persones amb discapacitat, us podeu adreçar a qualsevol Centre d'Atenció a Persones amb Discapacitat (CAD) o a la Direcció General de l'Autonomia Personal i la Discapacitat.
També us podeu posar en contacte de forma general amb el Departament.
Per a consultes relacionades amb qüestions d'accessibilitat i autonomia personal, podeu dirigir-vos al Centre per a l'autonomia personal - Sírius.
Les grans línies estratègiques de treball de la Generalitat de Catalunya en l'àmbit de l'atenció social a les persones amb discapacitat han estat definides per diversos plans d'actuació, que han marcat un abans i un després en les mesures de suport social a aquest col·lectiu.
Aquest Pla va néixer per promoure i garantir els drets i l'autonomia de les persones amb discapacitat, amb l'objectiu d'aconseguir la seva participació normalitzada en la societat.
Els objectius d'aquest Pla eren la integració de les persones amb discapacitat al mercat de treball ordinari i la promoció del treball protegit.
Actualment, la inserció sociolaboral de persones amb discapacitat és competència del Departament de Treball.
Aquest Pla garanteix l'atenció multidisciplinària que requereixen els infants i adolescents amb discapacitat intel·lectual, física o sensorial, o amb risc de tenir-ne.
Aquest servei el duen a terme persones jurídiques sense ànim de lucre, dedicades a la protecció de persones incapacitades.
L'objectiu és evitar possibles situacions de desemparament o indefensió de les persones incapacitades quan les persones físiques que en tenen la tutela ja no se'n poden fer càrrec.
L'entitat tutelar representa la persona, n'assegura la protecció, administra i guarda els seus béns i vetlla perquè tingui una bona qualitat de vida.
Són titulars dels drets establerts a la Llei, els ciutadans i les ciutadanes espanyols que compleixin els requisits següents:
El Govern estableix, previ acord amb el Consell Territorial del Sistema per a l'Autonomia i Atenció a la Dependència, les condicions d'accés al Sistema per a l'atenció a la dependència dels emigrants espanyols retornats.
Segons la necessitat d'ajuda que té una persona per realitzar les activitats bàsiques de la vida diària, a partir del barem de valoració de la dependència (BVD) s'estableixen tres graus de dependència: dependència moderada (Grau I), dependència severa (Grau II), i gran dependència (Grau III).
Es considera que una persona té un grau de dependència moderada quan necessita ajuda per realitzar diverses activitats bàsiques de la vida diària, almenys una vegada al dia, o té necessitats d'ajuda intermitent o limitada per a la seva autonomia personal.
(De vint-i-cinc a quaranta-nou punts al BVD).
Es considera que una persona té un grau de dependència severa quan necessita ajuda per a diverses activitats bàsiques de la vida diària dues o tres vegades al dia, però no requereix la presència permanent d'una persona cuidadora o té necessitats d'ajuda extensa per a la seva autonomia personal.
(De cinquanta a setanta-quatre punts al BVD).
Es considera que una persona té una gran dependència quan necessita ajuda per realitzar diverses activitats bàsiques de la vida diària unes quantes vegades al dia i, per la seva pèrdua total d'autonomia mental o física, necessita la presència indispensable i contínua d'una altra persona o té necessitat d'ajuda generalitzada per a la seva autonomia personal.
(Igual o major a setanta-cinc punts al BVD).
L'estadística sobre la població amb discapacitat de Catalunya és fruit de l'explotació d'una base de dades que es nodreix de la informació registrada als serveis de valoració i orientació dependents de la Direcció General de Protecció Social.
Podeu consultar les dades disponibles sobre la població amb discapacitat de Catalunya ordenades per anys en ordre decreixent, així com la descripció de les variables utilitzades per a l'elaboració.
Aquestes dades proporcionen una visió de les principals característiques d'aquest col·lectiu i s'utilitzen per dissenyar polítiques adreçades a millorar-ne la integració i la qualitat de vida.
Totes les estadístiques fan referència al territori de Catalunya i les dades es presenten dividides per comarques i/o per municipis de més de vint mil habitants.
El servei prelaboral s'adreça a persones amb algun dels diagnòstics inclosos en la definició dels Trastorns Mentals Severs (TMS), estabilitzades i compensades de la seva malaltia.
Aquest recurs promou la integració laboral de les persones amb malaltia mental mitjançant l'aprenentatge de les habilitats socials i laborals bàsiques durant un període de temps determinat.
La paraula "club" fa referència a un grup de persones que s'organitzen en col·lectivitat amb unes normes i uns objectius comuns (esportius, lúdics, culturals, etc.) en relació amb unes aficions compartides.
En el cas dels clubs per a persones amb malaltia mental, hi ha un vessant assistencial que es configura amb la tasca d'un equip professional i amb l'orientació rehabilitadora de la seva activitat.
El servei de club social és un programa de suport a la integració i inserció comunitària mitjançant el lleure adreçat a persones amb malaltia mental en situació de dependència.
Es basa en la creació i l'estímul de vincles relacionals per millorar el sentiment de pertinença de la col·lectivitat en la lluita contra l'estigmatització social.
Aquest servei té dues modalitats, que es distingeixen pel nombre de persones usuàries, el nombre d'activitats que es realitzen i el nombre d'hores d'activitat.
Les llars amb suport són habitatges on viuen tres o quatre persones amb un suport extern eventual.
Generalment, són pisos integrats en una comunitat de propietaris que acullen persones amb malaltia mental que gaudeixen d'un bon nivell d'autonomia i que necessiten suport extern en el procés d'inclusió social.
Tenen per objecte facilitar un entorn substitutiu a la llar adequat i adaptat a les necessitats d'assistència de la persona que permeti potenciar l'autonomia personal i social, afavorint la integració a la vida comunitària.
Aquestes persones viuen amb la supervisió i el suport d'un equip professional que treballa per la seva plena integració a l'entorn comunitari normalitzat.
El servei de llar amb suport, constitueix, per tant, un recurs intermedi entre les llars residència i la vida autònoma.
L'accés a la llar amb suport es tramita mitjançant el programa d'ajuts per a l'accés als habitatges amb serveis comuns.
L'usuari o usuària participa en el cost del servei mitjançant una aportació econòmica que s'estableix en funció de la naturalesa del cost de referència i el seu nivell de renda.
El servei de llar amb suport pot tenir caràcter temporal o permanent.
Els requisits per accedir a aquest servei són els mateixos que els que s'estableixen per accedir al servei de llar residència.
Llistat d'establiments col·laboradors del Departament, organitzats per comarques, que presten serveis de llar residència i de llar amb suport per a persones amb malaltia mental.
Les llars residència són establiments d'atenció permanent i flexible en què les persones amb malaltia mental de llarga evolució i problemàtica social greu poden viure les vint-i-quatre hores i rebre el suport d'un equip multidisciplinari de professionals.
Els professionals de les llars residència tenen com a objectiu la plena integració i normalització social de les persones usuàries, així com la prevenció i el tractament del deteriorament produït per la cronicitat de la malaltia.
L'accés a les llars residència es tramita mitjançant el programa d'ajuts per a l'accés als habitatges amb serveis comuns.
L'usuari o usuària participa en el cost del servei mitjançant una aportació econòmica que s'estableix en funció de la naturalesa del cost de referència i el seu nivell de renda.
El servei de llar residència pot tenir caràcter temporal o permanent.
A aquest servei, hi poden accedir totes aquelles persones que compleixin els següents requisits:
El compliment de requisits s'ha d'acreditar mitjançant un informe social i clínic que ha de ser formalitzat, datat i signat pel centre de salut mental de referència vinculat a la xarxa de salut mental.
Llistat d'establiments col·laboradors del Departament, organitzats per comarques, que presten serveis de llar residència i de llar amb suport per a persones amb malaltia mental.
Aquest servei ofereix orientació i suport a les persones amb problemàtica social derivada de malaltia mental que viuen soles, en parella o conviuen amb altres persones (màxim, quatre) i que plantegen determinades necessitats o tenen carències que no poden satisfer elles mateixes.
Té per objecte contribuir al desenvolupament de la persona en les activitats de la vida diària, tant a la seva llar com en la comunitat, possibilitant la seva autonomia.
La tinença de la llar pot correspondre a la pròpia persona usuària, a una de les persones usuàries o a l'entitat prestadora del servei.
Hi poden accedir totes les persones majors d'edat amb malaltia mental que necessitin suport per mantenir-se autònomes en la seva vida diària (organització i ordre de la llar, assistència a visites mèdiques, millora de les situacions d'aïllament i solitud, acompanyament a la comunitat, etc.) i que compleixin els requisits següents:
Un dels objectius estratègics del Departament és promoure la formació de la comunitat professional dels seus àmbits competencials, com és el cas de l'àmbit de les persones amb dependència.
Els objectius de la formació especialitzada tenen un triple vessant:
Des d'aquest apartat podeu accedir als programes de formació especialitzada per a la comunitat de professionals que atenen els col·lectius que es troben en situació de dependència o en risc de patir-ne.
Totes les estadístiques fan referència al territori de Catalunya i les dades es presenten dividides per comarques i/o per municipis de més de vint mil habitants.
Les variables utilitzades per la Secretaria d'Inclusió Social i de Promoció de l'Autonomia Personal en l'elaboració de les estadístiques sobre persones amb discapacitat són les següents:
Atenent aquests grans grups, des de l'any 1996 s'ha optat per una classificació tipològica més desagregada i més operativa per als treballs de planificació.
La tipologia que s'explota estadísticament inclou els col·lectius següents: discapacitat física -motòrica i no motòrica- visual, auditiva, psíquica i derivada de malaltia mental.
Es distribueix en tres grans grups.
El primer grup inclou els graus de discapacitat entre el 33% i el 64%, en el qual hi ha persones amb discapacitat que tenen un nivell d'autonomia personal prou important per inserir-se socialment i laboralment, si més no en un sistema de treball protegit.
El segon grup comprèn els graus de discapacitat d'entre el 65% i el 74%, corresponents a persones que, en termes generals, presenten més dificultats per aconseguir una plena integració social i laboral.
El tercer grup, amb graus de discapacitat iguals o superiors al 75%, registra persones molt afectades que són susceptibles de requerir instruments altament especialitzats per a la integració social.
La tercera variable fa referència als grups d'edat per oferir una informació més ajustada per a la planificació i l'assignació de recursos i serveis a les persones amb discapacitat, amb l'objectiu de respondre a les necessitats educatives, socials, laborals i sanitàries que es presenten al llarg de la seva vida.
També s'utilitza el barem de dificultat de mobilitat com a variable, en el sentit de si se n'ha emès un informe favorable.
Aquest barem és l'instrument per valorar l'existència o no de dificultats de mobilitat per utilitzar transports col·lectius.
El barem de necessitat de tercera persona també s'introdueix com a variable en els diferents documents estadístics, en el sentit de si se n'ha emès un informe favorable.
Fa referència a la necessitat o no d'ajuda d'una altra persona, a causa de les limitacions de la pròpia discapacitat, per realitzar les activitats de la vida diària.
És una prestació personal i periòdica, i està subjecta al grau i al nivell de dependència i capacitat econòmica de la persona beneficiària.
Està destinada a la cobertura de les despeses dels serveis previstos al Programa individual d'atenció (PIA) quan no és possible l'atenció per part d'un servei públic o concertat per manca de disponibilitat.
Aquests serveis són els següents:
En aquests casos, l'Administració autonòmica assumeix el cost d'una entitat o un centre privat acreditat per a l'atenció a la dependència.
Aquest servei està pendent de desplegament.
El servei, previst per la Cartera de serveis socials, s'adreçarà a persones de seixanta-cinc anys i més en l'àmbit rural per atendre les necessitats assistencials en el seu entorn habitual.
Els seus objectius són facilitar els serveis assistencials a domicili o en centres plataforma que proveeixin diferents programes d'atenció de forma continuada i integral a les expectatives i necessitats de les persones grans, i de suport a les famílies o persones cuidadores.
Totes les sol·licituds de reconeixement de la situació de dependència són derivades als equips dels Serveis de valoració de la dependència (SEVAD), encarregats d'emetre una proposta de grau i nivell de dependència d'acord amb els barems vigents.
Aquests equips estan formats per professionals dels àmbits de la infermeria, la teràpia ocupacional, la fisioteràpia, el treball social, la psicologia i la medicina.
La seva funció és estudiar la informació de les sol·licituds, analitzar els informes de salut, fer una entrevista personal amb les persones sol·licitants i elaborar l'informe de valoració.
Aquest servei s'adreça a persones grans i a persones amb discapacitat en situació de dependència, i la seva funció és prevenir l'aparició o l'agreujament de malalties o discapacitats i de les seves seqüeles.
Es concreta en actuacions de promoció de condicions de vida saludables, així com programes específics de caràcter preventiu i de rehabilitació que duen a terme de manera coordinada els serveis socials i de salut.
Informació sobre la tramitació de la sol·licitud de dependència, relació de la documentació general i específica que cal lliurar i accés als diferents formularis.
Explicació detallada del procés de reconeixement de la situació de dependència, des del lliurament de la sol·licitud fins a l'emissió de la resolució.
Un cop s'ha reconegut la situació de dependència, per resoldre quins dels ajuts i serveis previstos s'ajusten millor a les necessitats de la persona amb dependència, els serveis socials públics dissenyen el Programa individual d'atenció (PIA).
Aquests ajuts econòmics, tal com estaven regulats fins a l'entrada en vigor de la Llei de la dependència, han quedat derogats.
Des de començaments de l'any 2008 ja no són vigents i només els continuen percebent aquelles persones que el van demanar al seu dia.
La prestació vigent equivalent a aquests ajuts és la prestació econòmica per a cures en l'entorn familiar i suport als cuidadors no professionals.
Per accedir-hi, cal tenir reconeguda la situació de dependència i sol·licitar-la a través del PIA (Programa individual d'atenció).
L'objectiu d'aquests ajuts és facilitar el manteniment de les persones de més de seixanta-cinc anys i amb nivell de dependència greu o moderat a l'entorn social i familiar habitual, i respectar així la voluntat de permanència al propi domicili.
El sistema nerviós dels infants, quan neixen, encara és immadur, i es desenvolupa al llarg de la primera etapa de la vida.
Quan aquest procés no es produeix dins dels marges del que es pot considerar normalitat, pot ser que l'infant presenti un trastorn del desenvolupament i, per tant, que necessiti ajuda.
El trastorn del desenvolupament pot ser crònic o transitori i és molt important identificar-lo el més aviat possible.
Els tres primers anys de vida són el període més crític i receptiu, tenint en compte les possibilitats de la plasticitat neuronal.
Per això, és durant aquest període que, prioritàriament, cal intervenir en tot el procés que suposa la detecció del problema, el diagnòstic i la intervenció terapèutica precoç.
Els serveis socials per a persones amb discapacitat tenen caràcter prioritari i es faciliten a través de l'oferta del Sistema públic de serveis socials, mitjançant centres i serveis públics o privats concertats degudament acreditats.
Hi poden accedir totes aquelles persones que hagin obtingut el reconeixement oficial de la situació de discapacitat en algun dels graus establerts.
El Sistema públic de serveis socials preveu que les persones amb discapacitat puguin accedir a determinats serveis socials bàsics i a serveis socials especialitzats.
Els Centres d'Atenció a les persones amb Discapacitat (CAD) presten serveis d'informació, orientació a les persones amb discapacitat, a les seves famílies i a la comunitat de professionals que ho requereixen.
Distribuïts arreu del territori, cadascú d'aquest centres té assignat un àmbit d'influència determinat.
En aquests centres s'ubiquen els equips de valoració i orientació (EVO), equips multiprofessionals formats per director/a, metge/essa, psicòleg/òloga, treballador/a social i personal administratiu.
Tot i que la dependència està estretament relacionada amb l'envelliment, pot esdevenir-se a qualsevol edat del cicle vital de les persones, per malaltia, discapacitat o altres limitacions.
El reconeixement de la situació de dependència d'infants menors de tres anys es duu a terme a partir de l' escala de valoració específica (EVE).
La Llei de la dependència també protegeix els infants menors de tres anys i les seves famílies i impulsa accions dirigides a la rehabilitació de les capacitats físiques, mentals i intel·lectuals d'aquests nens i nenes.
Els menors de tres anys que acreditin situació de dependència poden accedir a diverses prestacions econòmiques i de serveis socials per millorar la seva qualitat de vida i la del seu entorn familiar.
Tenen caràcter prioritari i es faciliten a través de l'oferta del Sistema públic de serveis socials mitjançant centres i serveis públics o privats concertats degudament acreditats.
Hi poden accedir totes aquelles persones que hagin obtingut el reconeixement oficial de la situació de dependència en algun dels graus establerts.
El Departament resol quins serveis socials s'assignen en cada cas a les persones amb dependència a partir del Programa individual d'atenció (PIA), segons la situació personal, l'entorn familiar i la disponibilitat de serveis.
El Sistema públic de serveis socials preveu que les persones en situació de dependència puguin accedir a determinats serveis socials bàsics i a serveis socials especialitzats.
En cas que no sigui possible l'atenció mitjançant algun d'aquests serveis (públics o concertats), s'atorgaran prestacions econòmiques vinculades, en tot cas, a l'adquisició de serveis.
Com es prioritza l'accés de les persones dependents als diferents serveis?
La prioritat a l'accés als diferents serveis es determina pel grau de dependència i, a igual grau, per la capacitat econòmica de la persona sol·licitant (renda i patrimoni).
L'ajuda té caràcter retroactiu?
Cada cas concret s'estudia quan s'elabora el Programa individual d'atenció (PIA).
L'ajuda no és contributiva i s'atorga a la persona dependent.
Les prestacions econòmiques públiques vinculades al servei per a cures en l'entorn familiar i d'assistècia personalitzada derivades de la Llei de dependència estan exemptes d'impostos.
La persona en situació de dependència ha de pagar pels serveis?
La Llei de la dependència estableix que la persona beneficiària d'un servei ha de pagar una quota mensual quan gaudeixi d'un servei.
És el que es coneix com a copagament.
L'import que s'ha de pagar no és una quantitat fixa, sinó que depèn de la capacitat econòmica de la persona beneficiària.
Des del 2007, s'ha implementat i desenvolupat progressivament la Llei 39/2006, de 14 de desembre, de promoció de l'autonomia personal i atenció a les persones en situació de dependència.
Des de gener del 2012, trimestralment el Departament facilita les dades de la dependència a Catalunya, amb la voluntat de fer arribar la informació a la ciutadania amb la major transparència i el màxim rigor.
La informació que es pot trobar tot seguit està detallada en quatre blocs:
Les dades, que mostren l'evolució anual i també la situació actual, es publiquen trimestralment en un document per tal de poder donar en tot moment una informació actualitzada.