En aquest número 30, la Revista d'Estudis Autonòmics i Federals – Journal of Self-Government (REAF-JSG) inclou un total de sis contribucions acadèmiques de recerca.
Les quatre primeres estan relacionades amb l'anàlisi dels drets i de les polítiques lingüístiques en les democràcies actuals, tant des d'una perspectiva teòrica relacionada amb les teories de la "justícia lingüística" desenvolupades en els darrers anys a Europa i Nord-amèrica, com des d'una perspectiva comparada i d'anàlisi de casos a les democràcies actuals.
Es tracta de la reelaboració de les recerques més destacades presentades en el workshop "Llengües i autogovern", realitzat a la seu de l'Institut d'Estudis de l'Autogovern (juny 2019).
Les dues darreres contribucions analitzen, respectivament, l'autogovern de Catalunya en relació amb les polítiques universitàries i els referèndums d'independència en el context europeu.
La pregunta analítica bàsica de la primera contribució és si el marc polític i normatiu actual de l'Estat de les autonomies permet o no desenvolupar polítiques universitàries pròpies a les institucions de la Generalitat.
D'altra banda, la darrera contribució d'aquest número de la REAF-JSG ofereix una anàlisi dels referèndums d'independència en el context europeu, dels seus límits i possibilitats, a partir dels casos recents de referèndums celebrats a Escòcia i Catalunya i del Brexit britànic.
A càrrec de Ferran Requejo, director de l'IEA
Grup de Recerca en Teoria Política de la Universitat Pompeu Fabra
Resum: En el marc de la teoria o la filosofia polítiques, les teories de la justícia lingüística s'ocupen d'establir principis amb vocació d'universalitat per determinar què són polítiques lingüístiques justes i, alhora, ofereixen eines per analitzar i avaluar l'adequació de les polítiques lingüístiques existents d'acord amb els principis considerats.
D'una banda, aquestes teories identifiquen valors i interessos associats a les llengües i, de l'altra, proposen models per distribuir-los d'una manera justa.
Aquest article presenta, en primer lloc, els paradigmes actuals de la justícia lingüística: el seu marc filosòfic, les principals teories contemporànies (l'instrumentalisme, el territorialisme i el pluralisme lingüístics) i els models d'organització de la diversitat lingüística que suggereixen.
En segon lloc, en fa una anàlisi crítica centrada en tres punts identificats com a dèficits: la manca d'atenció a la dimensió relacional de la llengua, la visió dicotòmica de la comunicació i la identitat com a valors associats a les llengües, i la subestimació de la rellevància dels contextos empírics tant en la concepció com en l'aplicació dels marcs teòrics.
Finalment, proposa una aproximació contextual al cas de Catalunya, tenint en compte la relació entre la política lingüística i l'evolució del sistema d'autogovern.
Paraules clau: teoria política; política lingüística; justícia lingüística; instrumentalisme lingüístic; territorialisme lingüístic; pluralisme lingüístic; autogovern; Catalunya.
Professor agregat del Departament de Filologia Catalana i degà de la Facultat de Traducció i d'Interpretació de la Universitat Autònoma de Barcelona
Resum: El propòsit d'aquest article és fer una proposta sobre el règim lingüístic per a Catalunya més adient amb els casos comparables de les democràcies multilingües europees.
En primer lloc, presentem la noció de règim lingüístic com a conjunt de llengües oficials i la posem en relació amb tres nivells administratius (estatal, regional i municipal).
En segon lloc, defensem el postulat segons el qual el règim lingüístic d'un territori és independent del seu nivell d'autogovern: a Europa hi ha regions autònomes i unitats federades monolingües i plurilingües de la mateixa manera que hi ha estats monolingües i plurilingües.
En tercer lloc, defensem el postulat segons el qual els territoris lingüísticament heterogenis tendeixen a tenir règims plurilingües, i també l'il·lustrem amb exemples del context europeu.
En quart lloc, abordem el règim lingüístic dels municipis i explorem com es produeix la tria de règim lingüístic a escala municipal.
I finalment formulem una proposta sobre el règim lingüístic de Catalunya, sigui quin sigui l'estatus polític de Catalunya (regió autònoma, unitat federada o estat independent).
Aquesta proposta descarta el monolingüisme al nivell "central" però introdueix la possibilitat d'implantar-lo en municipis lingüísticament homogenis, en la línia del que fan democràcies avançades del continent europeu.
Paraules clau: règim lingüístic; política lingüística; llengua oficial; monolingüisme; multilingüisme; autogovern; sociolingüística.
Professor titular i director del Departament de Filologia Catalana i Lingüística i del Centre de Recerca en Sociolingüística i Comunicació, Universitat de Barcelona
Resum: En aquest article, i seguint les demandes dels organitzadors del Seminari "Llengües i Autogovern" (Barcelona, 6 de juny de 2019), es reflexiona sobre quines serien les polítiques lingüístiques més adequades per a Catalunya a partir de tres operacions.
En primer lloc, s'analitza la classificació de polítiques lingüístiques presentada com a base per a la discussió i, un cop presentades les seves limitacions, es reemplaça per una nova proposta.
En segon lloc, es posen damunt de la taula algunes característiques inherents a la diversitat lingüística que resulten rellevants per a la regulació de les societats plurilingües.
Finalment, es passa revista a una sèrie de casos concrets de polítiques lingüístiques que permeten visualitzar la necessitat de sincronitzar les polítiques amb la dinàmica dels principals factors macrosocials de les societats afectades i, a partir de tot el que s'ha exposat, es revisa el model de política lingüística de Catalunya, se n'assenyalen algunes limitacions i es proposen algunes correcc ons factibles.
Paraules clau: política lingüística; territorialisme; instrumentalisme; pluralisme lingüístic; diversitat lingüística; variació lingüística; Catalunya; català.
Catedràtic de Dret Administratiu de la Universitat Autònoma de Barcelona
Advocada de la Generalitat de Catalunya, cap de l'Àrea d'Assessorament Jurídic de la Secretaria d'Universitats i Recerca del Departament d'Empresa i Coneixement
Advocada de la Generalitat de Catalunya, responsable de coordinació i anàlisi normativa de la Secretaria d'Universitats i Recerca del Departament d'Empresa i Coneixemen
Resum: Passat un quindecenni des de l'aprovació de la Llei d'universitats de Catalunya (LUC), aquest article fa un recorregut, necessàriament breu, per la història universitària posterior als traspassos de competències a la Generalitat en matèria universitària, des d'un enfocament jurídic, i agafant com a fil conductor la LUC i les polítiques públiques anteriors i posteriors resultants del marc jurídic propi de Catalunya.
Tot i la indissociable relació entre universitats i recerca, l'article se centra en l'impacte de les iniciatives sobre l'espai pròpiament universitari.
Fa una exposició de les accions més destacades impulsades per la Generalitat juntament amb les universitats, descriu els instruments legals que les sustenten i fa referència a la conflictivitat competencial generada al llarg dels anys amb més impacte en la implementació i consolidació d'aquestes polítiques.
L'objectiu és exposar indicativament els diferents àmbits en què s'ha incidit de manera més significativa, que recauen principalment en la política de professorat i en la qualitat universitària.
També pretén oferir al lector interessat informació i referències per aprofundir-hi.
Conté unes reflexions a tall de conclusió, que es poden resumir en la conveniència de continuar treballant per un sistema universitari força consolidat, però necessitat de reformes prof ndes i de polítiques consensuades i econòmicament estables.
Paraules clau: universitat; sistema universitari de Catalunya; Llei d'universitats de Catalunya; personal docent i investigador; qualitat universitària; conflictivitat competencial; polítiques públiques universitàries.