projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
Saló del Tinell on es creu que Cristòfor Colom va ser rebut pels Reis Catòlics.
Façana de la Casa Padellàs, seu central del MUHBA.
Estudiar, conservar i divulgar la història de la ciutat; el Museu d'Història de Barcelona (MUHBA) articula un discurs explicatiu sobre la ciutat a través d'un extens fons i de diversos espais patrimonials extraordinaris.
El museu recull la cultura material que explica el passat i el present i això es tradueix en una col·lecció rica i heterogènia que no para de créixer.
El MUHBA és un mirall de les múltiples cares de la ciutat: un important nucli històric, una ciutat nova modernista i un conjunt divers d'antigues viles i de barris de nova creació.
El conjunt monumental de la plaça del Rei és el nucli fundacional del Museu d'Història de Barcelona des que es va crear l'any 1943.
Al subsòl de la Casa Padellàs s'hi pot veure una part important de l' antiga Barcino; la visita permet passejar pels carrers de la Barcelona romana, atansar-se a la muralla de l'època, entrar en una tintoreria del segle II dC, veure els vestigis de la primera comunitat cristiana de la ciutat, etc. El conjunt es completa amb importants edificis medievals com el Palau Reial Major i el Saló del Tinell.
Però a més d'aquests espais emblemàtics, la seu central del MUHBA conté l' exposició permanent, amb peces sobre l'antic règim municipal, els gremis i confraries barcelonines, la indústria de les indianes, la imatgeria popular i festiva de la ciutat, la Barcelona vuitcentista i la reforma urbana.
Amb els anys, aquest nucli històric s'ha ampliat considerablement i actualment recull fins a 15 espais patrimonials repartits per la ciutat.
En destaquen el Temple d'August, la Via Sepulcral Romana, el Call, el Park Güell, Santa Caterina, el Turó de la Rovira o la Fabra i Coats, entre altres.
No et perdis l'extensa oferta del Museu d'Història de Barcelona per conèixer el passat i el present de la ciutat: itineraris, visites guiades, cursos i seminaris, exposicions i activitats didàctiques pensades per al públic escolar.
Vista del Pont romànic de Besalú.
Passejar pel nucli antic de Besalú és fer automàticament un viatge a l'Edat Mitjana.
El traçat actual de la vila no respon fidelment al seu estat original, però sí que possibilita a grans trets la lectura de la urbanització de l'edat mitjana amb l'existència d'importants edificis: l'església del Monestir de Sant Pere de Besalú, l'antic hospital de pelegrins, la casa Cornellà, l'església de Sant Vicenç o la Sala gòtica del Palau de la Cúria reial.
El call té com a principal parada la mikvé, una de les escasses restes de banys rituals jueus i una de les millors vistes del riu Fluvià.
Però sens dubte, el símbol de la ciutat és el Pont Vell de Besalú: una construcció que destaca tant per les dimensions com per l'aparença en forma d' angle recte sobre el riu.
El document més antic on apareix referenciat és de 1075, data probable de la seva construcció original.
Però les inundacions, riuades i necessitats defensives de la ciutat van fer necessària la seva reconstrucció al segle XIV, que es va mantenir d'empeus fins la Guerra Civil.
La imatge del pont actual és una reconstrucció de principis dels anys 60.
La importància monumental de Besalú ve donada fonamentalment pel seu gran valor de conjunt, per la seva unitat, que la determina com una de les mostres més importants i singulars dels conjunts medievals de Catalunya.
Besalú ofereix al visitant un ampli catàleg d'activitats relacionades amb el seu passat històric, el patrimoni medieval i la natura i paisatge que envolten la població.
Oficina de turisme Ajuntament de Besalú
A 600 metres sobre un turó del Montseny, el Castell de Montsoriu és una fusió entre la fortificació romànica exterior i el palau gòtic interior.
Una fortalesa medieval de gran bellesa que ha resistit el pas del temps i l'embat de diverses batalles.
La construcció s'estén des del segle X al XV.
Són 500 anys durant els quals el conjunt arquitectònic es transforma per adaptar-se als diferents usos.
La fortalesa s'estructura en 3 recintes emmurallats concèntrics i esglaonats: el recinte Sobirà, el Pati d'Armes i el recinte Jussà.
El recinte Sobirà (s.X-XII) és el més elevat i hi destaca la Torre de l'Homenatge, que dibuixa la fesomia del castell.
També hi trobem la capella preromànica de Sant Pere, que conserva pintures romàniques i la sala gòtica.
A un nivell inferior hi ha el Pati d'armes, espai central del castell.
Construït entre els segles XII i XIV, estava cobert parcialment per una galeria porxada.
A partir del segle XIV el castell es transforma en palau residencial i s'hi construeixen diverses dependències com la sala menjador i la cuina.
Per últim, el recinte Jussà és un espai uniforme amb 4 torres rectangulars destinades a protegir la petita porta d'accés al castell.
Actualment al cim del turó hi resten dempeus gran part dels murs defensius romànics, les seves torres i l'interior gòtic que va ser la luxosa residència dels vescomtes de Cabrera.
El castell de Montsoriu ofereix al visitant l'oportunitat de recular més de cinc-cents anys en el temps i reviure la història i la manera de viure a la Catalunya feudal.
Gaudeix-la des del cim del Montseny!
Façana principal del Monestir de Sant Feliu de Guíxols.
La història de Sant Feliu de Guíxols es pot arribar a resumir a partir del monestir benedictí, on es combinen estils arquitectònics que van del segle V al XVIII.
Sobre estructures d'època romana, es va erigir el primer monestir que es remunta al segle X i del qual es conserva la Porta Ferrada, que va ser integrada com a pòrtic d'entrada.
Més tard, es van anar incorporant elements i construccions, entre ells l'església gòtica o el nou convent del segle XVIII.
Actualment es pot visitar part de l'edifici juntament amb les torres del Fum i del Corn, situades a cada costat de l'església.
En el seu moment actuaven de torres de guaita.
A la primera d'elles, s'emetien senyals de fum fets amb palla humida.
El municipi de Sant Feliu de Guíxols va néixer i créixer al voltant del conjunt monacal.
Per això, es va escollir aquest edifici tan significatiu per acollir el Museu d'Història de la Ciutat i el de la Salut i el Metge Rural.
Però la història del monestir es continua escrivint.
I és que a les dependències de l'antic Palau de l'Abat s'hi pot trobar l' Espai Carmen Thyssen dedicat a exposicions temporals.
- Durant la visita podràs gaudir tant de l'edifici com del que actualment acull: el Museu d'Història de la Ciutat.
- Diverses activitats familiars i educatives t'acostaran a la vida monàstica a Sant Feliu de Guíxols i et descobriran els racons del Monestir.
Museu d'Història de Sant Feliu de Guíxols
Així és com es coneix el Monestir de Santa Maria de Ripoll i no és estrany.
Fundat pel comte Guifré el Pelós l'any 879, sota la direcció de l'abat Oliba esdevé un centre religiós i cultural de primer ordre, amb un temple romànic ampli i majestuós i un scriptorium amb una gran producció literària, a l'alçada d'altres abadies europees d'aquest període.
La portalada del monestir, del segle XII, és la gran protagonista del conjunt.
Dóna la benvinguda a fidels i curiosos i és una de les grans peces escultòriques del romànic europeu.
Està totalment esculpida amb escenes de l'Antic Testament i al•legories.
D'aquí que sigui coneguda com "la Bíblia de pedra".
La seva monumentalitat testimonia la grandesa que va viure Ripoll.
No en va, durant molts anys el monestir va ser també el panteó dels comtes de Besalú i de Girona.
L'edifici va passar per diverses ampliacions i reconstruccions motivades per la falta d'espai, incendis, un terratrèmol i pillatges.
Al 1886, el bisbe de Vic, Josep Morgades, encarrega la reconstrucció del monestir a l'arquitecte Elies Rogent.
Ripoll recupera l'església i el claustre del monestir del segle XI amb una interpretació neoromànica.
Actualment Santa Maria de Ripoll es pot visitar i s'ha habilitat un centre d'interpretació i una exposició permanent sobre l' scriptorium, on s'explica la seva importància.
Participa en les visites guiades per a tots els públics al Monestir i no et perdis ni la portalada ni el seu cèlebre scriptorium.
La intervenció de conservació-restauració va deixar al descobert la policromia medieval del pantocràtor
Vista del Castell de Mur, al Pallars Jussà.
Al cim d'un turó que domina la Conca de Tremp, hi trobem un conjunt monumental que podria sintetitzar bona part de la vida medieval: el Castell de Mur i, a un centenar escàs de metres, la Col·legiata de Santa Maria de Mur.
Aquests dos edificis són símbols del domini militar i espiritual d'un territori de frontera acabat de conquerir als musulmans.
Unes terres que es trobaven sota la jurisdicció d'un dels noms propis del Pallars medieval: Arnau Mir de Tost.
L'estructura arquitectònica del castell és simple però molt singular i consta d'un perímetre murat, de planta en forma de vaixell, que disposa d'una única porta d'accés al sud.
Es tracta d'una obra exemplar de l' arquitectura civil militar del segle XI, que conserva excepcionalment sencers els murs perimetrals.
Tota l'obra està construïda amb carreus petits i regulars, característics del primer romànic i es conserva, dins el recinte, la torre mestra de planta circular i uns 16 m d'alçada, dividida en quatre pisos i amb finestres espitllerades.
Per fer una immersió total al temps del Romànic, combina la visita al Castell de Mur amb la de la Col·legiata de Santa Maria de Mur.
La seva ubicació privilegiada et farà aturar el temps.
3,25€ entrada reduïda, aplicable a grups superior a 20 adults i a infants de 8 a 16 anys
A cent metres del Castell es troba la Col·legiata de Santa Maria de Mur.
Aquí podràs veure el procés de reproducció de les pintures romàniques de l'església
Enmig dels boscos de Castellar de N'Hug (Berguedà), l'industrial Eusebi Güell va aixecar la fàbrica Asland, la primera d'Espanya a produir ciment pòrtland, més ràpid i resistent que els conglomerats que s'utilitzaven fins llavors.
Es tracta d'un imponent edifici modernista, que va ser un símbol de modernitat a la seva època i que avui segueix sorprenent els visitants que s'hi acosten.
La Fàbrica, propietat de la Companyia General d'Asfalts i Pòrtland Asland, entra en funcionament l'any 1904.
L'edifici és obra de l'arquitecte Rafael Guastavino, que el construeix de forma esglaonada per aprofitar la potència dels salts d'aigua del riu Llobregat.
A causa de les baixes temperatures de la zona, la construcció havia de protegir tot l'espai ocupat per la maquinària.
Per fer-ho, es va optar per una solució arquitectònica innovadora: la volta catalana, voltes de maó de pla que es recolzaven sobre una estructura metàl·lica.
La volta és la que dóna singularitat a la façana de la fàbrica.
Posteriorment, Rafael Guastavino va exportar aquesta tècnica tradicional als Estats Units, on va patentar el Guastavino system.
Aquest sistema per a revestir grans voltes amb rajoles i capes de morter va fer fortuna i va deixar empremta en icones arquitectòniques com la Grand Central Station, el Carnegie Hall o el Museu Americà d'Història Natural, entre altres.
El conjunt industrial de Castellar de N'Hug funciona fins l'any 1975, però el 2002 torna a obrir convertit en Museu del Ciment, un espai que permet repassar la història de la construcció a casa nostra.
El museu, format per un centre d'interpretació i un itinerari extern per les ruïnes de la fàbrica, està adscrit al Museu de la Ciència i la Tècnica de Catalunya.
Amb la visita, es contextualitza la importància del complex en un moment de fort creixement de la societat industrial.
Endinsa't en la història del ciment, el morter o la volta catalana i recorre els espais més importants de la pròpia fàbrica amb una visita al Museu del Ciment Asland que ocupa part de l'antiga fàbrica.
La volta catalana és una cobertura en forma de cúpula o closca creada mitjançant maons col·locats per la part plana.
El poder dels monjos de l'orde de Sant Bruno, establert a Escaladei des del segle XII, era tan important que van arribar a posar el nom de tot el comtat: el Priorat.
De l'antiga esplendor només es conserven les ruïnes de la cartoixa Santa Maria d'Escaladei, la primera de les que es van construir després a tota la península Ibèrica.
El monestir d'Escaladei va ser fundat el 1163 per petició del rei Alfons I la casta, amb la intenció de colonitzar i cristianitzar la Nova Catalunya dels musulmans.
El lloc escollit va ser la Vall d'Oliver, als peus de la serra del Montsant, on consta la llegenda que un pastor havia somiat amb els àngels que ascendien al cel per una escala: Escaladei, l'escala de Déu.
Al sòl rocós de la zona es va estendre el conreu de vinyes i olives per a l'oli, dos elements que van permetre la revitalització comercial de tota la regió.
El moment de major esplendor va començar al segle XVI, quan va ser el focus de l'inici del renaixement a Catalunya i va durar fins al segle XVIII, aquests tres segles, el complex monàstic s'amplia fins a la seva configuració final.
Actualment, es conserven les estructures de l'antic complex cartoixà d'Escaladei, ara com una ruïna romàntica.
La visita permet fer un recorregut exterior dels 3 claustres (un d'ells reconstruït), l'Església, el refectori i una cel·la reconstruïda.
Són les restes de 600 anys d'història d' un dels monestirs medievals i moderns més importants de Catalunya.
La crema catalana va aconseguir molta popularitat a partir del s.XVI. Lobo / Wikimedia Commons - modificada.
Durant l'època moderna es posen les bases de la cuina catalana rural.
Excepcionalment refinada i completa, la gastronomia del Renaixement, Barroc i la Il·lustració és l'avantsala de la cuina tradicional catalana.
Del segle XVI al XVIII, es viu una revolució amb l'arribada de nous productes procedents d'Amèrica: tomàquet, pebrot, mongetes, blat de moro, cacau, gall dindi o vainilla.
A més, s'introdueixen canvis en els sabors, amb la distinció entre dolç i salat, i es popularitzen nous gustos com les begudes fredes, les amanides, la xocolata, l'arròs i la pasta.
Les classes populars i els convents són els més receptius a aquests nous productes, mentre que els aristòcrates i els burgesos són més continuistes amb la cuina medieval.
Els testimonis escrits més destacats de la cuina catalana de l'època moderna són Nuevo arte de cocina (Juan Altimiras), el Llibre dels secrets d'agricultura, casa rústica i pastoril (fra Miquel Agustí), Instrucció breu i útil per los cuiners principiants (Francesc del Santíssim Sagrament), Avisos y instrucciones per lo principiant cuyner (Francesc Orri), El llibre de l'art de quynar (fra Sever d'Olot) i el Llibre de cuina de Scala Dei (monestir de Banyoles).
Entrada principal de la Universitat de Cervera amb la corona reial al capdamunt.
Cervera acull una de les construccions barroques més belles de Catalunya.
La imponent sobrietat de l'edifici de la Universitat és la petja que en queda de la institució que el va aixecar.
Les circumstàncies polítiques són les que fan possible la creació d'aquesta institució d'ensenyament superior.
La funda el rei Felip V l'any 1717 com a compensació pels danys soferts durant la Guerra de Successió, i es converteix en centre intel·lectual de Catalunya.
L'arquitectura majestuosa de l'edifici segueix un esquema propi de l' arquitectura militar, amb una planta rectangular amb torres als angles.
La façana principal és d'estil barroc moderat i s'adapta al caràcter local, mentre que la segona façana, la interior, representa les noves tendències neoclàssiques.
L'espai més significatiu d'aquest majestuós edifici és el paranimf o saló d'actes, que inclou també la capella.
A l'altar hi ha un retaule barroc realitzat pel mestre Jaume Padró, un petit absis amb escultures d'alabastre de Sarral envoltades de marbres de colors.
Presideix el conjunt la Immaculada Concepció, patrona de la Universitat i representant de la Saviesa.
-S'organitzen diversos tipus de visites: guiades i teatralitzades per conèixer l'Universitat, l'Església i el poble de Cervera.
Una breu introducció a com va néixer i es va transformar la que a partir del Decret de Nova Planta va ser l'única universitat de Catalunya.
Pati d'Armes del castell, amb l'església inacabada a l'esquerra.
El major monument de Catalunya és també la fortalesa abaluartada més gran d'Europa.
El Castell de Sant Ferran ocupa 550.000 m2 al capdamunt d'un turó de Figueres.
Com a bon castell fronterer, la seva situació és immillorable: té bones panoràmiques de la Serra de l'Albera, que fa frontera amb França, i del golf de Roses.
Precisament es va aixecar davant la necessitat de reforçar la frontera després de la Pau dels Pirineus de 1659 i deu el seu nom al rei Ferran VI.
La fortificació, inaugurada el 1766, però acabada de construir el 1892, està formada per dos recintes.
L'interior, de més de 325.000 m2, consta de sis baluards units per panys de muralla.
No passa desapercebuda la magnitud de l'edifici: cavallerisses amb capacitat per a 500 cavalls, magatzems per guardar queviures per a 10.000 persones en un any, una gran plaça d'armes, nou pavellons per a l'allotjament de les autoritats i les seves famílies, i quatre grans cisternes amb una capacitat total de nou milions de litres d'aigua.
El recinte exterior, amb un perímetre de 3.120 metres, l'integren tres hornabecs, set revellins i dues contraguàrdies.
Està separat de l'exterior per un gran fossat de 10 hectàrees, que actualment es pot visitar, incloses les galeries subterrànies.
Les seves monumentals dimensions han fet sempre difícil i molt costosa la seva activitat militar que freqüentment ha estat per sota de les seves possibilitats.
Des del 1997 s'organitzen visites guiades regulars al Castell de Sant Ferran.
- Es realitzen dos tipus de visites al castell: les independents es fan al recinte interior; les complementàries es fan a l'exterior i als espais subterranis amb un guia.
Detall de la façana que es veu des de la Rambla de Barcelona.
Travessar les portes del Palau Moja significa descobrir com vivia l'alta burgesia de la Barcelona del segle XVIII i XIX.
En van ser els propietaris dos prohoms de la ciutat, que el van convertir en punt de trobada de l'alta societat de l'època.
Josep de Copons, marquès de Moja, i la seva esposa, Maria Lluïsa Descatllar, en van encarregar la seva construcció a l'arquitecte Josep Mas.
El 1784 es va inaugurar l'edifici, que combinava elements del Barroc amb influències del Neoclassicisme francès.
D'aquesta primera etapa, són destacables el Gran Saló, amb pintures de Francesc Pla, "El Vigatà", i les façanes.
I és que en aquells moments la Rambla encara era una riera que tot just es començava a urbanitzar.
Al 1870, el marquès de Comillas, sogre d'Eusebi Güell, va comprar el Palau i el va adequar al gust de l'època.
Una de les reformes més visibles va ser l'escala d'honor.
També daten de llavors els salons blau, rosa i verd.
Jacint Verdaguer hi va viure durant 15 anys com a capellà de la família i almoiner.
Desprès de l' incendi del 1971, el palau va quedar abandonat durant onze anys.
Actualment és la seu de la Direcció General del Patrimoni Cultural del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya.
Si passeges per les Rambles de Barcelona, atura't davant d'aquest palau reflex de l'alta burgesia barcelonina i admira'n l'entrada i l'escala principal.
Aquest palau està destinat a les oficines de la Direcció General de Patrimoni Cultural.
Només és visitable quan s'hi celebren exposicions o amb visita concertada.
La catedral de Santa Maria va ser construïda entre el segle XII i XIV en el punt més alt de la ciutat, en un emplaçament ple d'història.
Anteriorment hi havia hagut una mesquita del segle X, una basílica cristiana d'època visigòtica i, abans, un temple romà.
I és que a Tarragona la catedral amaga en els seus fonaments un antic temple dedicat a August.
L'existència d'aquest edifici es coneixia per referències escrites i numismàtiques, tot i que no se'n citava la ubicació.
El més lògic era que es trobés al fòrum de l'antiga Tàrraco, on segles més tard s'hi van alçar els temples cristians.
L'any 2010, un equip d'arqueòlegs va excavar la nau central de la catedral i va posar al descobert les restes del temple romà.
La catedral, per la seva banda, és una obra de transició entre el romànic i el gòtic; el primer encara és vigent avançat el segle XII a molts indrets de la Catalunya Nova.
A Tarragona conviu amb estils posteriors com el gòtic, l'art renaixentista i el barroc.
Destaquen les tres portes del temple, que corresponen a les seves tres naus: la principal és gòtica i les altres dues, romàniques.
A l'alçar la vista, però, es pot comprovar que la catedral està inacabada, a causa dels estralls causats per la pesta negra.
El claustre gòtic, que porta al Museu Diocesà, brilla per una decoració escultòrica extensa.
Els visitants més curiosos hi poden trobar una inscripció àrab amb data de l'any 960 de l'antiga mesquita i la representació de la llegenda popular de l'enterrament del gat per les rates.
A l'interior, el presbiteri i l'absis central tenen un element plenament romànic que pot passar desapercebut: el paviment.
Està fet amb pedra i marbre, de colors blanc, negre, taronja i groc i amb dibuixos geomètrics entrellaçats.
El que no passa desapercebut és l' orgue, de grans dimensions.
Va ser realitzat al segle XVI, tot i que al 1929 es van substituir el mecanisme i els tubs pels de l'òrgan romàntic del Palau Maricel de Sitges.
A les capelles, construïdes a partir del segle XIV, és on es manifesta més el canvi cap a l'estil gòtic i posteriors.
La peça més destacada és el retaule major, d'alabastre policromat, on hi ha les escultures de Santa Tecla, Santa Maria i Sant Pau.
Vine a descobrir records històrics i les bellíssimes obres d'art de la Catedral de Tarragona.
Galeria Gòtica al primer pis, obra de l'arquitecte Marc Safont.
Pati dels Tarongers, a l'interior del Palau.
El Palau de la Generalitat, situat al barri gòtic de Barcelona, és un dels pocs edificis d' origen medieval a Europa que es manté com a seu del govern i de la institució que el va construir.
La casa original, al carrer Sant Honorat, es va adquirir el 1400 i durant tot el segle XV es va ampliar i convertir en un nou palau gòtic, obra de Marc Safont.
Entre els elements millor conservats d'aquesta etapa hi ha la Galeria gòtica i la Capella de Sant Jordi.
Durant el segle XVI el Palau de la Generalitat creix amb nous elements respectuosos amb l'estil gòtic previ com la Cambra Daurada i el primer Pati dels Tarongers.
Els canvis més radicals vénen amb l'ampliació cap a la plaça Sant Jaume (1597-1619): l'actual façana principal s'inspira en el Renaixement italià, i hi destaquen quatre columnes dòriques d'origen romà datades del segle II.
Els darrers canvis importants en l'edifici són de l'etapa de la Mancomunitat de Catalunya (1914-1925): es van afegir elements com l' escala d'honor i l' estàtua eqüestre de Sant Jordi.
A partir dels anys 70 també destaca l'adquisició de més d'un centener de peces d' art modern, avantguardista i contemporani d'autors com Montserrat Gudiol, Josep Maria Subirachs, Antoni Clavé, Joan Hernández Pijuán o Antoni Tàpies.
- El Palau de la Generalitat ofereix visites concertades guiades i gratuïtes a grups i a particulars el segon i el quart cap de setmana de cada mes.
- La diada de Sant Jordi (23 d'abril), el dia de la Mercè (24 de setembre) i l'Onze de Setembre són dies de portes obertes.
Palau de la Generalitat de Catalunya
Vols veure tots els detalls de l'edifici de la Generalitat de Catalunya?