Un recurs administratiu és un acte o manifestació d'una persona física o jurídica (que pot ser interessada o no, segons la matèria) mitjançant el qual sol·licita a l'Administració que ha dictat un acte, que l'anul·li o el reformi.
Per tant, és un mecanisme previst legalment per revisar els actes procedents de les administracions públiques a instància de les persones i la ciutadania en general.
El planejament territorial i urbanístic no pot ser objecte de recurs en via administrativa atès que té la consideració de disposició administrativa de caràcter general.
Així ho ha disposat la jurisprudència del Tribunal Suprem en determinar la impossibilitat d'interposar recursos en via administrativa contra les diferents figures de planejament territorial (plans territorials parcials) i urbanístic (plans directors, Pla d'ordenació urbanística municipal, plans parcials, plans de millora urbana, plans especials...), llevat que es qüestioni l'acte d'aprovació definitiva en els seus aspectes més formals (quòrum de constitució i procediment de l'acord).
Aquesta doctrina es fonamenta en la consideració de disposició de caràcter general que té el planejament urbanístic, al qual li és d'aplicació l'article 107.3 de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de règim jurídic de les administracions públiques i del procediment administratiu comú, el qual disposa que contra aquest tipus de disposicions no hi cap recurs en via administrativa.
En conseqüència, el contingut material d'aquestes disposicions és únicament impugnable en la via jurisdiccional d'acord amb l'article 1 de la Llei 29/1998, de 13 de juliol, de la jurisdicció contenciosa administrativa.
Vegeu les sentències del Tribunal Suprem de data 21.7.2010 referent al Text Refós del PGO del Masnou i de 19.3.2008 referent al PGOU d'Esparreguera.
No obstant això, les corporacions municipals i altres administracions tenen la possibilitat de sol·licitar l'anul·lació o revocació del planejament mitjançant el requeriment previ al recurs contenciós administratiu, d'acord amb allò establert a l'article 44 de la Llei 29/1998, de 13 de juliol, reguladora de la jurisdicció contenciosa administrativa.
En matèria d'ordenació del territori i urbanisme, únicament poden ser impugnats en la via administrativa els acords i les resolucions que són actes administratius.
En concret, aquests actes impugnables són:
El recurs d'alçada és aquell que es pot interposar davant el superior jeràrquic de l'òrgan que ha dictat l'acte que s'impugna.
Està regulat en els articles 114 i 115 de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de règim jurídic de les administracions públiques i del procediment administratiu comú.
Actes contra els quals es pot interposar: Actes de les comissions Territorials d'Urbanisme relatius a les autoritzacions en sòl no urbanitzable i autoritzacions provisionals.
També es poden interposar recursos d'alçada davant el conseller de Territori i Sostenibilitat contra resolucions del director general d'Ordenació del Territori i Urbanisme en matèria de protecció de la legalitat urbanística (ordres d'enderroc, sancions...).
També es pot plantejar respecte de l'acte d'aprovació definitiva del planejament en els seus aspectes més formals, com s'ha comentat anteriorment.
Termini per interposar-lo: Un mes a comptar a partir de la data de publicació de l'acte administratiu al DOGC o recepció de la notificació de l'acte impugnat.
Òrgan que el resol: Superior jeràrquic.
Termini per dictar i notificar la resolució: tres mesos
Transcorregut el termini de 3 mesos, en els 6 mesos següents, es pot interposar recurs contenciós administratiu.
Quan es produeix resolució expressa i els ciutadans estan disconformes amb el seu contingut no es pot interposar cap altre recurs administratiu, llevat del recurs extraordinari de revisió en casos molt excepcionals.
Amb la resolució expressa del recurs queda oberta la via jurisdiccional; el termini per a la interposició de recurs contenciós administratiu és de dos mesos des de la notificació o publicació de la resolució del recurs d'alçada.
El recurs de reposició és aquell que s'interposa davant el mateix òrgan que ha dictat l'acte que s'impugna.
Està regulat en els articles 116 i 117 de la Llei 30/1992.
Actes contra els quals es pot interposar: Actes que exhaureixen la via administrativa.
Els recursos de reposició es refereixen majoritàriament a resolucions del conseller de Territori i Sostenibilitat en matèries relatives a protecció de la legalitat urbanística, a resolucions del titular del departament relatives a peticions de responsabilitat patrimonial i a resolucions recaigudes en expedients d'expropiacions per Ministeri de la Llei (article 114 del text refós de la Llei d'urbanisme.
Òrgan que resol: Resol el mateix òrgan que ha dictat l'acte impugnat.
Termini per dictar i notificar la resolució: Un mes.
Transcorregut el termini d'1 mes, en els 6 mesos següents, es pot interposar recurs contenciós administratiu.
Quan es produeix resolució expressa i els ciutadans estan disconformes amb el seu contingut únicament es pot interposar recurs extraordinari de revisió en supòsits molt excepcionals.
Amb la resolució expressa resta oberta la via jurisdiccional amb un termini de dos mesos per a la interposició de recurs contenciós administratiu a comptar des de la notificació o publicació de
El recurs en via administrativa permet la impugnació d'una resolució que posa fi a un procediment o bé un acte de tràmit que decideixi directament o indirectament els fons de l'assumpte; també es pot interposar contra actes que determinen la impossibilitat de continuar el procediment, o bé produeixin indefensió o danys irreparables.
Per contra, l'al·legació és un dret de l'administrat de manifestar la seva voluntat i defensar els seus interessos durant la tramitació del procediment administratiu, i fonamentalment, durant els períodes d'informació pública dels actes i disposicions.
En la tramitació dels recursos en via administrativa, les persones interessades que no siguin recurrents també poden presentar al·legacions, d'acord amb allò disposat a l'article 112.2 de la Llei 30/1992.
La principal diferència és que el requeriment únicament pot ser interposat per una altra Administració pública, i no per una persona particular.
És potestatiu i està concebut com un mitjà entre administracions per tal d'evitar en la mesura que sigui possible haver de resoldre les diferències de criteri en la via judicial.
A més, en el cas dels requeriments, el termini per interposar-los és de dos mesos, i per dictar i notificar la resolució és d'un mes.
Una Administració pública pot manifestar la seva disconformitat amb un acte o disposició de caràcter general d'una altra Administració, abans d'impugnar-lo en la via contenciosa, mitjançant la presentació d'un requeriment en la via administrativa, sol·licitant la derogació de la disposició, l'anul·lació o revocació de l'acte, el cessament o modificació de l'actuació material, o iniciï l'activitat a la qual estigui obligada. (article 44 de la Llei 29/1998, de 13 de juliol, reguladora de la jurisdicció contenciosa administrativa).
Bàsicament estan legitimats per interposar recurs contenciós administratiu:
(Article 19 de la Llei 29/1998, de 13 de juliol, reguladora de la jurisdicció contenciosa administrativa)
Actes expressos: El termini per interposar un recurs contenciós administratiu és de dos mesos comptats des de l'endemà de la publicació de la disposició impugnada o de la notificació o publicació de l'acte que posa fi a la via administrativa.
Actes presumptes (aquells en què hi ha silenci administratiu): el termini serà de sis mesos, a comptar des del dia següent a aquell en què es produeixi l'acte presumpte, d'acord amb la seva normativa específica.
En el supòsit que s'hagi plantejat amb caràcter previ el requeriment entre administracions regulat per l'article 44 de la Llei reguladora de la jurisdicció contenciosa administrativa el termini és de dos mesos des del dia següent a aquell en què es rebi la comunicació de l'acord exprés o s'entengui presumptament rebutjat.
46 de la Llei 29/1998, de 13 de juliol, reguladora de la jurisdicció contenciosa administrativa).
L'article 139 de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de règim jurídic de les administracions públiques i del procediment administratiu comú estableix que els particulars tenen dret a ser indemnitzats per les administracions públiques corresponents, de tota lesió que pateixin en el seus béns i drets, excepte els casos de força major, sempre que la lesió sigui conseqüència del funcionament normal o anormal dels serveis públics.
El dany al·legat ha de ser efectiu, avaluable econòmicament i individualitzat en relació amb una persona o grup de persones.
Termini per plantejar l'acció: Un any des de la producció del dany o des de la fermesa de la sentència.
Es tracta d'una modalitat d'expropiació prevista a l'article 114 del Text refós de la Llei d'urbanisme, que s'aplica a aquells terrenys reservats per a sistemes urbanístics que, en virtut de les determinacions del POUM, hagin de ser necessàriament de titularitat pública i no estiguin inclosos, a efectes de llur gestió, en un polígon o en un sector, una vegada transcorreguts els terminis indicats legalment.
Aquesta modalitat d'expropiació no s'aplica a:
Cal tenir en compte també que la Llei 3/2012, de 22 de febrer, de modificació del Text refós de la Llei d'urbanisme aprovat per Decret legislatiu 1/2010, de 3 d'agost, en la seva disposició final tercera, preveu que el còmput dels terminis per advertir a l'Administració competent, per presentar el full d'apreuament i per adreçar-se al Jurat d'Expropiació de Catalunya resta suspès fins al 31 de desembre de 2013.