projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
El número 104 de Nota d'Economia és un volum monogràfic sobre les potencialitats i reptes de futur de l'economia catalana.
Presentació de la Nota d'Economia número 104
Descarregueu el resum executiu en format PDF
Descarregueu el capítol L'economia catalana abans i després de la crisi en format PDF
Descarregueu el capítol Catalunya en el marc de la recuperació econòmica mundial en format PDF
Descarregueu el capítol Un balanç sobre la productivitat a Catalunya des de l'any 2000 en format PDF
Descarregueu el capítol Demografia.
Situació actual i escenaris de futur en format PDF
Descarregueu el capítol Capital humà i sistema educatiu com a determinants del creixement i del progrés social en format PDF
Descarregueu el capítol Tecnologia i reptes laborals, educatius i socials en format PDF
Descarregueu el capítol Impulsem la recerca en format PDF
Descarregueu el capítol Catalunya, ecosistema innovador? en format PDF
Descarregueu el capítol Breus reflexions sobre el sector exterior català en format PDF
Descarregueu el capítol L'expansió estructural de les exportacions de béns a Catalunya en format PDF
Descarregueu el capítol Demanda interna i saldo exterior català en format PDF
Descarregueu el capítol Geografia i creixement econòmic en format PDF
Descarregueu el capítol Infraestructures de transport i creixement econòmic en format PDF
Roger Medina, amb la col·laboració de Martí Jiménez i Elisenda Lamana
Descarregueu el capítol Institucions inclusives i desenvolupament econòmic en format PDF
El número 105 de Nota d'Economia és un volum monogràfic sobre l'impacte i els reptes de la revolució digital a Catalunya.
Presentació de la Nota d'Economia número 105
Descarregueu-vos la presentació en format PDF
Descarregueu-vos el capítol Catalunya, una nació digital en format PDF
Descarregueu-vos el capítol L'impacte laboral de la indústria 4.0 a Catalunya en format PDF
Descarregueu-vos el capítol Economia digital i mercat de treball en format PDF
Descarregueu-vos el capítol La bretxa de gènere en l'àmbit de la tria d'estudis STEM i TIC en format PDF
Descarregueu-vos el capítol El comerç electrònic i les zones rurals en format PDF
Descarregueu-vos el capítol L'impacte de les plataformes de lloguer turístic sobre el mercat de l'habitatge en format PDF
Descarregueu-vos el capítol Transformació digital i productivitat de l'empresa industrial a Catalunya en format PDF
Descarregueu-vos el capítol Digitalització del sector energètic en format PDF
Descarregueu-vos el capítol Revolució digital i competència en format PDF
Descarregueu-vos el capítol Anàlisi dels reptes de l'economia digital en l'àmbit tributari en format PDF
Descarregueu-vos el capítol La transformació digital aplicada al món tributari en format PDF
Descarregueu-vos el capítol L'impacte econòmic de la transformació digital del sistema de salut públic de Catalunya en format PDF
Descarregueu-vos el capítol L'Estat com a plataforma en format PDF
Informació en format multimèdia sobre l'economia catalana
Publicació mensual que recull informació sobre els principals indicadors de conjuntura econòmica de Catalunya i del seu entorn.
Anàlisi de la situació econòmica i financera de les empreses catalanes a partir de les fonts estadístiques oficials de la Central de Balanços del Banc d'Espanya.
Aquest projecte té per objectiu estimar els fluxos comercials que es produeixen a escala interregional i intraregional; quantifica els intercanvis de mercaderies amb la resta d'Espanya segons comunitat autònoma d'origen i destinació, segons productes i segons modes de transport.
Números especials de la publicació trimestral 'Nota de Conjuntura Econòmica'
Nota de Conjuntura Econòmica número 110
Nota de Conjuntura Econòmica número 105
Nota de Conjuntura Econòmica número 100
Nota de Conjuntura Econòmica número 95
Nota de Conjuntura Econòmica número 90
Nota de Conjuntura Econòmica número 85
Nota d'Economia és una revista que té l'objectiu de potenciar l'anàlisi i la reflexió sobre temes rellevants i d'actualitat per a l'economia catalana i el sector públic, com ara:
Nota d'Economia té una llarga trajectòria.
Neix l'any 1983 com un tríptic mensual sobre conjuntura catalana que s'acompanya d'un article publicat en una separata.
L'any 1986 augmenta de volum i se n'espaia la periodicitat.
Pel que fa a la difusió, si bé en una primera etapa Nota d'Economia es publicava només en paper, entre els anys 2000 i 2012 aquest suport va conviure amb l'electrònic.
Actualment, seguint les recomanacions del Consell Editorial de la Generalitat, només es publica en format electrònic.
Avisos de noves publicacions del Departament de la Vicepresidència i d'Economia i Hisenda.
La revolució digital a Catalunya
Potencialitats de l'economia catalana
Anàlisi i eines per fer front a la pobresa i la desigualtat
L'avaluació econòmica com a eina per a la presa de decisions
La competitivitat de l'economia catalana
Catalunya i les polítiques comunitàries europees
L'estat de benestar a Catalunya (II)
L'estat de benestar a Catalunya (I)
El capital tecnològic a l'economia catalana
El mercat de treball a Catalunya en el context de l'Estratègia europea per a l'ocupació
Delimitació, competitivitat i posicionament de la Regió Metropolitana de Barcelona
El sector de la cultura a Catalunya: una aproximació econòmica
Finançament autonòmic i dèficit fiscal
La política de defensa de la competència
L'economia catalana i les multinacionals
Fòrum de noves tecnologies i estratègies de creixement econòmic
Nota de Conjuntura Econòmica és una publicació trimestral sobre l'evolució de les principals magnituds de l'economia catalana.
Consta de vuit capítols, en els quals es tracten els temes següents:
- l'evolució de l'activitat econòmica a Catalunya i al seu entorn de referència,
- l'evolució dels preus i dels salaris,
- els àmbits monetari, financer i borsari i
Avisos de noves publicacions del Departament de la Vicepresidència i d'Economia i Hisenda.
El Govern ha aprovat, en data 5 de setembre de 2017, l' Informe de la Comissió Interdepartamental de l'Economia Col·laborativa: propostes per a un bon encaix de l'economia col·laborativa i de plataformes a Catalunya.
Els objectius principals de l'Informe es vehiculen mitjançant una sèrie de propostes que han de permetre:
L'Informe recull vint-i-quatre propostes que abasten diferents àmbits, les quals se centren a:
El present treball té com a objectiu fonamental quantificar el salari mínim de referència català (SMR) que s'ajusti a les recomanacions realitzades des del Parlament de Catalunya i també des de diverses institucions europees (com el Parlament Europeu i el Comitè Europeu de les Regions), segons les quals el salari mínim ha de representar com a mínim el 60 % del salari mitjà o medià del territori, per tal de garantir un salari digne i limitar les disparitats salarials.
L'estudi es divideix en cinc seccions.
La primera analitza l'evolució recent de la dinàmica salarial i el seu impacte social.
La secció 2 presenta el salari mínim en perspectiva comparada amb els països de l'entorn de Catalunya.
La secció 3 revisa la literatura sobre els efectes dels salaris mínims sobre aspectes com els nivells d'ocupació o la productivitat.
A la secció 4 es presenten les estimacions de l'SMR i la seva incidència potencial en el mercat de treball català.
L'estudi acaba amb un apartat de conclusions que resumeix els elements més destacats.
El present treball ha de permetre orientar l'Administració i els agents socials per avançar cap a una Catalunya més pròspera, amb unes condicions laborals dignes que contribueixin a un creixement sostenible i inclusiu, en línia amb els Objectius de Desenvolupament Sostenible establerts per les Nacions Unides.
Informe del departament de la Vicepresidència i d'Economia i Hisenda que recull l' impacte econòmic del coronavirus en perspectiva de gènere.
El document analitza en perspectiva de gènere l'impacte de la crisi sobre les oportunitats laborals, la situació econòmica de les llars, i les dificultats de conciliació laboral i familiar derivades del confinament.
També posa de relleu l'impacte especialment negatiu sobre col·lectius específics com les llars monoparentals, les dones maltractades i les treballadores de la llar.
Al marge de l'anàlisi, el document proposa un seguit de mesures perquè el nou escenari laboral i familiar no suposi un retrocés en la igualtat de gènere ni impliqui una sobrecàrrega laboral i emocional sobre les dones.
Articles sobre l'economia catalana i el seu entorn escrits per experts de la Direcció General d'Anàlisi Econòmica.
Autor: Jaume Domènech - Setembre 2018
Autor: Roger Romagosa - Setembre 2018
Autor: Jaume Domènech - Juny 2018
Us pot interessar: Trets estructurals de l'economia catalana - Distribució de la renda i pobresa
El 2015 l'activitat portuària a Catalunya va presentar un fort dinamisme.
En aquest requadre s'analitzen les principals estadístiques de trànsit als ports de Barcelona i Tarragona.
La Mediterrània ha esdevingut un punt clau del comerç internacional entre Àsia i Europa, i això obre moltes oportunitats de negoci als ports mediterranis enfront dels grans centres portuaris del nord europeu.
La posició estratègica de Catalunya, el seu teixit productiu, i les seves infraestructures portuàries i intermodals dibuixen un panorama de gran potencialitat com a centre logístic del sud d'Europa.
Catalunya té una economia molt diversificada que combina un pes de la indústria superior a la mitjana europea i una important presència del turisme.
Les activitats turístiques representen un 12% de l'economia catalana, amb una important oferta turística que fa de Catalunya una de les principals destinacions europees: Segons les dades d'Eurost at, l'oferta de places turístiques d'allotjament de Catalunya representa un 22,2 % d'Espanya i un 2,5 % de la UE.
Un fet poc conegut de l'economia catalana és que la taxa d'ocupació és molt similar a la corresponent a la UEM.
La taxa d'ocupació es l'indicador que relaciona ell nivell d'ocupació d'una economia amb la seva població en edat de treballar (Eurostat considera que és la població de 15 a 64 anys).
L'any 2015, les exportacions internacionals de béns han assolit un xifra rècord de 63.860 milions d'euros, el que suposa un repunt interanual del 6,1%.
Les exportacions catalanes ja concentren el 25,5 % del total de vendes a l'exterior de l'Estat espanyol.
Us pot interessar: Trets estructurals de l'economia catalana: El comerç internacional de béns
Les darreres dades anuals de la Central de Balanços del Banc d'Espanya disponibles fan referència al 2017 i mostren la continuïtat del canvi de tendència iniciat l'any 2014 amb la millora de la rendibilitat dels fons propis, de l'actiu net i de l'actiu net no financer.
La informació disponible per al 2018 són dades trimestrals de la mateixa Central de Balanços, amb una mostra menor i que, per tant, s'han de prendre amb una precaució especial.
El 2018 ha seguit augmentant la rendibilitat dels fons propis i de l'actiu net, mentre que la rendibilitat dels actius no financers retrocedeix després del creixement iniciat el 2014.
Amb tot, els indicadors de rendibilitat del 2017 i 2018 s'aproximen als nivells previs a la crisi.
La tradició empresarial que caracteritza l'economia catalana es fa palesa en l'elevada densitat d'empreses.
Segons les darreres dades de demografia empresarial harmonitzada corresponents al 2017, a Catalunya hi ha 88,9 empreses per cada 1.000 habitants, una taxa que és superior a la dels països de l'entorn però lleugerament inferior a l'any anterior.
La taxa anual de naixements d'empreses el 2017 s'ha reduït fins al 9,5 %, similar a la d'Espanya, França o Països Baixos, i superior a la d'Alemanya i Itàlia.
La taxa anual de tancaments d'empreses ha disminuït fins al 7,9 %, i també és relativament elevada.
L' activitat emprenedora també caracteritza la cultura empresarial de l'economia catalana.
Així, segons l'informe Global Entreprenership Monitor:
L'anàlisi salarial per sectors i per variables sociodemogràfiques de l'Enquesta anual d'estructura salarial del 2017 permet observar diferències importants a l'estructura salarial:
Per grups d'ocupació les diferències salarials més destacables són:
El gènere és una de les variables que més incideixen en els salaris:
La desigualtat entre el quartil superior i inferior de la distribució salarial es manté gairebé estable durant el període 2008-2017.
Així, el quocient entre el salari brut mitjà per jornada de treball del quartil superior de la distribució (el salari que separa el 25 % de les persones assalariades que reben les retribucions més altes de la resta) i el salari brut mitjà del quartil inferior (que separa el 25 % que rep les remuneracions més baixes de la resta) és de 2,1 l'any 2017, una dècima més que l'any 2008.
No obstant això, les diferències s'accentuen si es consideren valors més extrems de la distribució salarial.
El salari brut per jornada de treball del decil superior (que separa el 10 % de la població assalariada que percep els ingressos més alts de la resta) és 4,8 vegades el salari brut per jornada de treball del decil inferior (que separa el 10 % que rep les retribucions més baixes de la resta).
El 2017 aquest quocient és 4 dècimes superior al del 2008, tot i que amb la crisi va augmentar i el 2014 va arribar al seu màxim (5,4), i des de llavors s'observa una caiguda de la desigualtat salarial.
D'altra banda es pot constatar que l'augment de la desigualtat salarial d'aquests anys es va concentrar a la part baixa de la distribució.
Així, la ràtio D5/D1 (quocient entre la mediana i el decil 1) cada vegada presenta un pes més gran a l'hora d'explicar la ràtio D9/D1, si bé des del 2014, junt amb la caiguda de la desigualtat en general, també s'observa una lleugera reducció d'aquest pes.
L'evolució de la remuneració mitjana per assalariat presenta dues fases ben diferenciades del 2000 ençà:
L'expansió econòmica va impulsar el creixement de la retribució mitjana de les persones assalariades.
En el conjunt del període 2000-2008 el salari mitjà per hora de treball assalariat va créixer a una taxa de variació anual acumulativa del 4,1 %, per sobre de la inflació (3,6 %).
Tot i l'inici de la crisi, durant el 2009 els salaris encara van créixer notablement.
Els anys posteriors reflecteixen un procés de devaluació interna, que es va traduir en una pèrdua de poder adquisitiu dels salaris i una recuperació de la competitivitat en costos respecte de la zona euro.
Així, entre els anys 2010 i 2014 la remuneració per assalariat va augmentar un 0,4 % anual acumulatiu, mentre que la inflació ho va fer a un 2 %.
Durant el període de recuperació, la remuneració per assalariat presenta un ritme de creixement molt baix (del 0,2 % anual acumulatiu en el període 2014-2018), per sota de la inflació, de l'1 %.
Per tant, en aquest període les persones assalariades segueixen perdent poder adquisitiu.
La remuneració per assalariat en aquest període ha crescut menys que en els anys 2010-2014, si bé el poder adquisitiu no ha caigut tant degut a la moderació de la inflació.
La població activa, que havia crescut notablement durant les darreres dècades a Catalunya, es va quedar estancada els primers anys de crisi mentre que els primers anys de recuperació econòmica (fins al 2016) va disminuir per la reducció de la població en edat de treballar (resultat, al seu torn, del gradual envelliment de la població i de l'estancament de la immigració).
En canvi, la taxa d'activitat va mantenir-se en valors molt alts.
Els anys més recents la població en edat de treballar ha registrat un cert augment, en bona mesura perquè la immigració ha tornat a augmentar lleugerament, i també la població activa ha recuperat les taxes de creixement positives.
La població ocupada va registrar un creixement notable en el període anterior a la crisi, però durant el període 2007-2013 registra un descens anual acumulatiu d'un 3,1 %.
Amb la recuperació econòmica l'ocupació comença a millorar, i en el període 2013-2018 creix a una taxa mitjana acumulativa d'un 2,5 % anual.
El darrer any (2018) el creixement de l'ocupació és d'un 2,7 %.
Arran de la crisi, la pèrdua de llocs de treball va arribar a situar la taxa d'atur en un màxim d'un 23,1 % l'any 2013.
Tanmateix, a partir d'aquell any, amb la recuperació econòmica millora la situació i la taxa d'atur ha anat baixant fins arribar l'any 2018 a un 11,5 %.
Per gènere, en les darreres dècades la taxa d'atur femenina ha estat més alta que la masculina, tret del darrer període de crisi, en què la taxa dels homes va créixer més.
A partir del 2015 la taxa d'atur masculina baixa amb més força i torna a situar-se per sota la femenina, però les diferències entre les dues taxes són ara inferiors que al període previ a la crisi.
El col·lectiu de joves va ser un dels més castigats per la recessió, de manera que la seva taxa d'atur va disparar-se (va arribar a superar el 50 % els anys 2012-2013).
Els anys de recuperació econòmica s'ha reduït de manera significativa, però encara segueix en valors molt alts (27,7 % l'any 2017), i molt superiors a la taxa d'atur juvenil a la zona euro (d'un 18,8 %).
D'altra banda, la proporció d'atur de llarga durada (persones en atur que cerquen feina des de fa un any o més) va arribar a màxims amb la crisi, fins a assolir un 60,5 % de l'atur l'any 2014.
Els anys posteriors s'ha reduït tant el volum d'aturats de llarga durada com el seu pes sobre el total, que ha baixat fins a un 45,3 % el 2018.
La proporció d'atur de molt llarga durada (aturats que cerquen feina des de fa més de dos anys) va baixar l'any 2018 fins a situar-se en un 29,1 %.
Durant el període 2000-2008 la taxa d'ocupació de la població de 15 a 64 anys va ser força més alta a Catalunya que a la zona euro.
La crisi va provocar que en el període 2009-2013 aquesta taxa caigués fins a valors força inferiors als de la UEM-19 i que la taxa d'atur arribés a màxims històrics, molt superiors als de la zona euro.
Tanmateix, a partir del 2014 aquesta dinàmica s'inverteix, gràcies a la millora del mercat de treball, amb un augment de la taxa d'ocupació i un descens de la taxa d'atur.
Així, el 2016 és el primer any posterior a la crisi que la taxa d'ocupació de l'economia catalana torna a superar la taxa mitjana de la zona euro, fet que s'intensifica en els anys següents.
Com en la majoria de les economies desenvolupades, el sector de serveis concentra la major part de l'activitat econòmica de Catalunya: un 73,0 % del valor afegit brut (VAB) el 2018.
Des de l'any 2000 el sector de serveis ha incrementat el pes en el VAB de Catalunya en 10,9 punts percentuals.
Bàsicament, això és conseqüència de:
A Catalunya tenen menys pes les activitats de l'Administració pública, la defensa i la seguretat social obligatòria (5,8 % a Catalunya, per sobre del 8,4 % a Espanya, Alemanya, Itàlia i França).
En canvi, tenen més pes a Catalunya el comerç i les activitats artístiques i recreatives.
Els serveis relacionats amb el turisme (activitats d'allotjament, menjar i begudes) tenen un pes inferior al d'Espanya però superior al del conjunt europeu.
Segons les dades de l'INE, el pes del sector de serveis de Catalunya en el conjunt de l'Estat espanyol (19,8 %) és similar al del conjunt de l'economia (19,0 %), però hi ha diferències destacables per branques:
Durant més d'una dècada, l'evolució del VAB del sector de serveis ha estat millor que la del conjunt de l'economia:
L'economia catalana té una gran tradició industrial.
El pes del sector industrial en el valor afegit brut de l'economia és d'un 20,7 % l'any 2018, un pes superior al que té en l'economia espanyola (15,9 %) i en la majoria de les economies més grans de la zona euro (per sota del 20 % de mitjana a la zona euro i la Unió Europea).
D'acord amb la comptabilitat regional de l'INE, Catalunya concentra un 23,1 % del total de la indústria de l'Estat espanyol.
És especialment significatiu el pes que té Catalunya dins del conjunt estatal en branques com els productes farmacèutics i la química.
Les branques més importants en els sector industrial català són la química i refinació de petroli (14,3 %) i l'alimentació, begudes i tabac (13,5 %), seguides de la metal·lúrgia i fabricació de productes metàl·lics (8,7 %), el material de transport (8,2 %) i els productes farmacèutics (7,9 %).
Les branques que han guanyat més pes en l'estructura industrial des del 2000 són el sanejament i gestió de residus, les indústries químiques, l'energia i els productes farmacèutics.
Les que més pes han perdut són la industria tèxtil i el material de transport.
En comparació amb les economies més grans de l'entorn europeu, destaca l' especialització industrial de Catalunya en les branques de la indústria química i de productes farmacèutics, i en menor grau de les indústries de la fusta, paper i arts gràfiques, i de subministrament d'aigua, sanejament i gestió de residus.
Entre les branques relativament grans, la indústria d'alimentació té un pes lleugerament menor que a Espanya i a França; la metal·lúrgia i fabricació de productes metàl·lics té una rellevància menor que en les grans economies europees; i el pes del material de transport pesa menys que a les grans economies europees excepte Itàlia.
Malgrat la recuperació iniciada el 2014, la indústria ha perdut pes en l'economia catalana en comparació amb l'inici del segle XXI.
Aquesta tendència s'explica per un creixement moderat de la indústria durant l'etapa expansiva que es va caracteritzar per una inversió centrada en la construcció i la terciarització de l'economia, i perquè la indústria va veure's especialment afectada per la crisi econòmica global.
D'aquesta manera, la indústria passa del 26,9 % del VAB el 2000 al 20,7 % el 2018.
La pèrdua de pes industrial és un fenomen que afecta moltes economies, perquè s'ha incrementat la competència internacional i han emergit països que han absorbit parts creixents de la producció industrial mundial.
D'altra banda, els canvis tecnològics i organitzatius han propiciat que la frontera entre indústria i serveis sigui més difusa, en part per la segmentació i externalització d'activitats del sector industrial al sector serveis, de manera que activitats que abans es classificaven dintre del sector industrial ara es consideren del sector de serveis.
L'estructura productiva de Catalunya és diversa, però amb un pes especialment rellevant de les activitats terciàries.
El sector de serveis concentra un 73,0 % del VAB, pes lleugerament inferior al de l'entorn econòmic.
Catalunya presenta un pes major que Espanya en el comerç i les activitats professionals, científiques, tècniques i administratives, per bé que en aquest segon grup els valors són inferiors que les mitjanes europees.
Per contra, Catalunya es caracteritza per un pes molt més reduït del VAB provinent de l'Administració pública, educació, sanitat i serveis socials.
El sector industrial hi té un pes important, d'un 20,7 % del valor afegit brut (VAB) de l'economia, lleugerament superior al del conjunt europeu i especialment en comparació amb la resta de l'estat.
El sector de la construcció, després de les fortes caigudes que va experimentar durant la crisi, actualment té un pes del 5,4 %, inferior al d'Espanya i similar a les mitjanes europees.
En el cas de l'agricultura, el pes del sector (1,0 %) és inferior al de la mitjana europea, especialment en comparació amb Espanya.
El comportament del VAB dels grans sectors productius ha estat determinat pel cicle econòmic i dinàmiques particulars durant els últims anys:
L' estructura productiva del VAB ha evolucionat al llarg del temps: