L'empresari és qui determina l'organització preventiva de l'empresa d'acord amb el que estableix la normativa d'aplicació.
El Reial decret 39/1997, de 17 de gener, que aprova el Reglament dels serveis de prevenció, estableix que:
El contingut dels concerts entre els serveis de prevenció aliens i les empreses es detalla a l'article 20 del Reial decret 39/1997, de 17 de gener, pel qual s'aprova el Reglament dels serveis de prevenció.
Entre d'altres aspectes, aquests concerts han d'incloure una relació de les especialitats preventives assumides pel servei de prevenció aliè (SPA) i de les accions que es desenvoluparan durant la vigència del concert, entre les quals ha de figurar la planificació de l'activitat preventiva i la programació de la seva aplicació proposada pel SPA i aprovada per l'empresa.
També ha de constar al concert el compromís del SPA de dedicar els recursos necessaris per desenvolupar l'activitat contractada.
Per la seva banda, l'empresa ha d'incloure al concert el seu compromís de comunicar al SPA els danys derivats del treball que es produeixin, així com l'existència a l'empresa d'altres recursos preventius, per a la seva coordinació.
Les activitats preventives no assumides pel servei de prevenció mancomunat es poden cobrir amb qualsevol altra modalitat de l'organització preventiva (treballadors designats o serveis de prevenció aliens).
Si l'empresa opta per cobrir les especialitats preventives no assumides pel servei mancomunat amb un servei de prevenció aliè (SPA) és la mateixa empresa i no pas el servei de prevenció mancomunat qui ha d'assumir el concert amb el SPA, tal com estableix l'article 16 del Reial decret 39/1997, de 17 de gener, que aprova el Reglament dels serveis de prevenció.
Per al càlcul del rati o promig de treballadors atesos per un tècnic del servei de prevenció aliè, treballant a jornada completa, es tindrà en compte, entre d'altres, el següent:
En el supòsit que l'empresa tingui almenys una de les seves activitats identificades a l'annex I esmentat, la normativa reguladora no contempla la possibilitat que només quedi afectada una part de l'empresa, per la qual cosa cal considerar el conjunt de l'empresa inclosa en aquest annex a tots els efectes.
Per saber quins són els serveis de prevenció aliens acreditats per les autoritats laborals de Catalunya es poden consultar els registres de serveis de prevenció aliens dels Serveis Territorials del Departament de Treball, Afers Socials i Famílies.
També es pot consultar l'apartat de seguretat i salut laboral del web d'aquest Departament, on hi ha el llistat complet dels serveis de prevenció aliens acreditats per la Generalitat de Catalunya.
Per saber quins són els serveis de prevenció acreditats per altres comunitats autònomes, cal adreçar-se a l'administració autonòmica corresponent, o bé fer la consulta en l'aplicatiu SERPA del Ministeri d'Ocupació i Seguretat Social.
Per a què un empresari pugui dur a terme la gestió de la prevenció a la seva empresa cal que l'activitat econòmica de l'empresa reuneixi els següents requisits: no estar inclosa en l'annex I del Reial decret 39/1997 de 17 de gener, pel qual s'aprova el Reglament dels serveis de prevenció (que recull les activitats especialment perilloses); tenir fins a 10 treballadors, o bé fins a 25 en cas que l'empresa tingui un únic centre de treball; i que l'empresari desenvolupi de forma habitual la seva activitat al centre de treball.
El nivell de formació en prevenció que ha de tenir l'empresari varia segons les funcions que calgui assumir, d'acord amb el que estableix el capítol VI de l'esmentat Reial decret.
En cada cas concret s'ha de verificar si les accions preventives que cal realitzar son assumibles amb les capacitats i aptituds aconseguides amb els nivells bàsic, intermedi i superior de formació en prevenció de riscos laborals, respectivament.
Cadascun d'aquests nivells formatius capaciten per a unes determinades funcions especificades als articles 35 a 37 del Reial decret 39/1997.
Així, si cal assumir la planificació de l'activitat preventiva, és necessari comptar amb formació de nivell superior.
Les persones amb formació de nivell intermedi poden assumir entre d'altres funcions la informació i formació bàsica de treballadors.
Finalment, les persones amb formació de nivell bàsic poden promoure els comportaments segurs i la correcta utilització dels equips de treball i protecció, fomentar l'interès i cooperació dels treballadors en l'acció preventiva, així com altres funcions específiques.
Ara bé, en el cas que a l'avaluació inicial de riscos no es detectés cap risc o aquests s'haguessin esmenat, el propi empresari podria assumir la prevenció tot i comptar només amb la formació de nivell bàsic.
L'empresa haurà de recórrer a un servei de prevenció aliè en totes aquelles activitats o funcions no assumides per l'empresari.
Així mateix haurà de sotmetre el sistema de gestió de la prevenció implantat a l'empresa al control d'una auditoria o avaluació externa.
Cal tenir present, però, que les empreses de fins a 50 treballadors les activitats de les quals no estiguin incloses a l'annex I del Reial decret 39/1997 (activitats especialment perilloses), que duguin a terme les actuacions de prevenció amb recursos propis i en les quals l'eficàcia del sistema preventiu resulti evident sense necessitat de recórrer a una auditoria pel limitat nombre de treballadors i l'escassa complexitat de les activitats preventives, estan exemptes de l'obligació d'auditar la seva organització preventiva.
En el cas de les empreses de construcció el mateix empresari no pot assumir personalment les tasques de prevenció atès que la construcció és una de les activitats d'especial risc incloses a l'annex I del Reial decret 39/1997, de 17 de gener, que aprova el Reglament dels serveis de prevenció.
Les empreses que optin per aquesta modalitat preventiva han de respectar les condicions següents:
Els treballadors designats per l'empresari per assumir les funcions de l'organització preventiva de l'empresa estan sotmesos al règim següent:
L'empresa ha de recórrer a un servei de prevenció aliè en totes aquelles activitats o funcions no assumides pels treballadors designats.
Així mateix, quan ho estableixi la normativa, ha de sotmetre el sistema de gestió de la prevenció implantat a l'empresa al control d'una auditoria o avaluació externa.
Les empreses de fins a 50 treballadors les activitats de les quals no estiguin incloses a l'Annex I del Reial decret 39/1997 (activitats especialment perilloses), que duguin a terme les actuacions de prevenció amb recursos propis i en les quals l'eficàcia del sistema preventiu resulti evident sense necessitat de recórrer a una auditoria pel limitat nombre de treballadors i l'escassa complexitat de les activitats preventives, estan exemptes de l'obligació d'auditar la seva organització preventiva.
Els treballadors autònoms que no tenen treballadors al seu càrrec no tenen l'obligació de comptar amb una organització preventiva determinada, ja que no estan inclosos a l'àmbit d'aplicació de la Llei 31/1995, de 8 de novembre, de prevenció de riscos laborals.
En el cas que els treballadors autònoms disposin de treballadors assalariats, llavors el treballador autònom té la consideració d'empresari a efectes laborals i per tant li és d'aplicació el conjunt de la normativa.
D'acord amb la normativa preventiva vigent res impedeix que un tècnic de prevenció pugui treballar per a més d'un servei de prevenció aliè.
Sí, les funcions d'auditoria de prevenció poden ser desenvolupades per entitats privades, persones físiques o jurídiques, tal com estableix el Reial decret 39/1997, de 17 de gener, que inclou el Reglament dels serveis de prevenció.
Per desenvolupar les funcions d'auditoria de prevenció una persona física ha de ser experta de nivell superior en qualsevol de les quatre especialitats o disciplines preventives i, a més, ha de tenir formació o experiència provada en gestió i realització d'auditories i en tècniques auditores.
En qualsevol cas, tant les persones físiques com jurídiques que porten a terme funcions d'auditoria de prevenció han de comptar amb l'autorització de l'Autoritat laboral competent del lloc on es trobin les seves instal·lacions principals.
No, les entitats o persones autoritzades que realitzin l'auditoria del sistema de prevenció d'una empresa no poden mantenir vincles comercials, financers o de qualsevol altre tipus diferents de les pròpies de la seva actuació com auditores que puguin afectar a la seva independència o influir en el resultat de les seves activitats, d'acord amb l'article 32.2 del Reial decret 39/1997, de 17 de gener, que aprova el Reglament dels serveis de prevenció.
No obstant, en la Circular de la Direcció General de Relacions Laborals sobre criteris d'acreditació dels serveis de prevenció aliens i d'autorització d'entitats auditores, de 24 de desembre de 1999, s'indica que s'accepta que una entitat auditora (i només auditora) en d'altres matèries (qualitat, medi ambient, comptes, etc.) pugui exercir també com a entitat auditora en prevenció de riscos laborals en les mateixes empreses que efectua auditories d'altres matèries, sempre que l'activitat no afecti a la seva independència.
No, no és possible compatibilitzar aquestes dues activitats, ja que la normativa estableix que les entitats auditores no poden fer activitats en qualitat d'entitat especialitzada per actuar com a servei de prevenció.
La coordinació d'activitats preventives consisteix en la mútua aportació, per part de totes les empreses i autònoms en situació de concurrència –és a dir, que estiguin desenvolupant la seva feina en un mateix centre de treball-, de la informació sobre els riscos que generen les activitats respectives, així com en la identificació i avaluació conjunta dels riscos que puguin sorgir d'aquesta interacció dins un mateix espai.
La informació a intercanviar entre les diferents empreses i autònoms ha de ser l'estrictament necessària i rellevant per a la prevenció de riscos laborals.
Per tant, no té sentit aportar gran quantitat d'informació si aquesta no és d'interès per garantir la seguretat i salut dels treballadors o costa identificar els elements d'interès per a la coordinació.
L'intercanvi d'informació s'ha de fonamentar en la relació interpersonal entre els membres de les diferents empreses concurrents.
Aquesta relació interpersonal és particularment recomanable a l'hora de fer la identificació i avaluació conjunta dels riscos que pugui generar la interacció a un mateix espai físic de treballadors de diverses empreses i autònoms, ja que facilita poder dur a terme una anàlisi tècnica rigorosa i adoptar decisions conjuntes sobre les mesures preventives a adoptar.
En aquest sentit, és important subratllar que, si bé no hi ha problema en intercanviar algun document sobre els riscos, la coordinació no es pot convertir, com passa massa sovint, en un mer intercanvi de documents, en molts casos poc útils i, fins i tot, entorpidors per a la eficaç prevenció dels riscos laborals.
La coordinació no consisteix tampoc en obtenir unes preteses garanties que les empreses i els autònoms subcontractats compleixen amb la normativa de prevenció, documentació que no eximeix de cap responsabilitat si no va acompanyada d'unes adequades mesures de coordinació.
La coordinació prevista a l'article 24 de la Llei 31/1995, de 8 de novembre, de prevenció de riscos laborals, obliga a les empreses que realitzin una activitat en un mateix centre a coordinar-se per aplicar la normativa de prevenció.
Aquest article ha estat desenvolupat pel Reial decret 171/2004, de 30 de gener, sobre aquesta matèria.
Quan una empresa cessa en la seva activitat està obligada a remetre a l'Autoritat laboral del territori corresponent (a Catalunya, el Departament de Treball, Afers Socials i Famílies) la següent documentació sobre prevenció de riscos laborals, tal com estableix l'article 23 de la Llei 31/1995, de 8 de novembre, de prevenció de riscos laborals (LPRL):
b) Avaluació de riscos per a la seguretat i salut a la feina.
c) Planificació de l'activitat preventiva.
d) Informes de les conclusions que es derivin dels reconeixements mèdics efectuats en relació amb l'aptitud dels treballadors pel desenvolupament del lloc de treball o bé amb la necessitat d'introduir o millorar les mesures de protecció i prevenció a fi que puguin desenvolupar correctament les seves funcions.
e) Relació dels accidents de treball i malalties professionals que hagin causat a treballadors una baixa superior a un dia de feina.
D'acord amb el criteri que des de fa anys manté l'autoritat laboral catalana, per raons d'agilitat i eficàcia administrativa, es considera que cal lliurar solament aquella documentació que pugui tenir especial transcendència i rellevància per a la protecció de la seguretat i salut dels treballadors de l'empresa.
Entre d'altres, es poden citar aquells documents que la normativa obliga a conservar durant un determinat nombre d'anys, com les avaluacions de riscos dels treballadors exposats a agents biològics, o cancerígens, o les de treballadors exposats a l'amiant.
Així mateix, és recomanable lliurar aquells documents que poden servir com a prova justificativa del compliment de requeriments fets per la Inspecció de Treball en matèria de prevenció de riscos i els documents elaborats com a conseqüència de la investigació d'un accident laboral.
D'altra banda, les dades sanitàries que formin part de l'historial clínic dels treballadors, elaborades o recollides per les modalitats organitzatives pròpies de la prevenció regulades pel Reial decret 39/1997, si fos el cas que n'hi haguessin, cal remetre-les a l'Autoritat sanitària del territori corresponent (a Catalunya, el Departament de Salut).
Cal recordar que l'historial clínic del treballador no està a disposició de l'empresari, atès que és l'organització preventiva de l'empresa qui elabora i custodia la documentació de caràcter mèdic, d'acord amb la normativa de prevenció de riscos laborals, la de protecció de dades personals, així com la relativa a l'autonomia del pacient i la documentació clínica.
Finalment, cal recordar la possibilitat de digitalitzar la documentació en matèria de prevenció de riscos laborals en format tractable, llegible i compatible amb els d'ús generalitzat.
Encara que la normativa específica de prevenció de riscos laborals no ho especifiqui, la normativa d'abast general reconeix la validesa del document digital, sempre que es respectin certes garanties.
De manera que, els processos de digitalització haurien de garantir l'autenticitat, integritat i conservació del document imatge mitjançat la corresponent signatura electrònica amb segell de temps, tal com es preveu en el cas de les Administracions Públiques i que es pot aplicar per analogia en aquest àmbit.
Malgrat que la normativa no obliga a comunicar la constitució d'un servei de prevenció propi a l'Autoritat laboral del territori on està domiciliada l'empresa que el constitueix, el Departament de Treball, Afers Socials i Famílies aconsella a les empreses que els constitueixin que li ho comuniquin, per poder tenir una relació fluïda amb l'Administració laboral.
Aquesta comunicació, adreçada als Serveis Territorials del Departament de Treball, Afers Socials i Famílies corresponents, ha de contenir les següents dades bàsiques:
L'acord de constitució d'un servei de prevenció mancomunat s'ha de comunicar amb caràcter previ a l'Autoritat laboral del territori on es trobin les seves instal·lacions principals, tal com estableix l'article 21.2 del Reial decret 39/1997, que conté el Reglament dels serveis de prevenció, modificat pel Reial decret 337/2010.
La única excepció a aquesta obligació és quan la constitució del SPM es decideix en el marc de la negociació col·lectiva.
Pel que fa als serveis de prevenció mancomunats constituïts en base a una decisió presa en el marc de la negociació col·lectiva, la Instrucció 2/2011 de la Direcció General de Relacions Laborals i Qualitat en el Treball indica que, per tal que l'Autoritat laboral tingui coneixement de tots els serveis de prevenció mancomunats existents, es considera convenient que aquests també comuniquin la seva constitució.
També es recomana a tots els serveis de prevenció mancomunats ja constituïts en la data d'aplicació del Reial decret 337/2010 (24 de març de 2010), que comuniquin la seva existència a l'Autoritat laboral.
Atès que no hi ha cap imprès específic per comunicar aquests acords de constitució, la comunicació es pot fer en remetre a l'Autoritat laboral del territori on es troben les instal·lacions principals del SPM una còpia de l'acta de constitució.