No, en general, sotmetre's a les activitats de vigilància de la salut, ja es tracti de reconeixements mèdics o d'altres activitats preventives, és voluntari per als treballadors i només es pot dur a terme amb el seu consentiment.
Ara bé, els treballadors sí que estan obligats a sotmetre's a reconeixements mèdics quan sigui imprescindible per avaluar els efectes de les condicions de treball sobre la salut dels treballadors, o per verificar si l'estat de salut del treballador pot constituir un perill per a ell mateix, per als altres treballadors o per altres persones relacionades amb l'empresa.
Així mateix, els treballadors també han de participar obligatòriament en aquestes activitats preventives quan s'estableixi en una disposició legal en relació amb la protecció de riscos específics i activitats de perillositat especial.
No obstant això, l'empresari ha de garantir la vigilància de la salut dels treballadors, però cal puntualitzar que els reconeixements mèdics no són les úniques activitats de vigilància de la salut possibles, ni sempre són necessaris.
D'altra banda, les activitats de vigilància de la salut sempre s'han de fer tenint en compte els riscos inherents al lloc de treball que ocupa cada persona.
L'empresari és qui ha de prendre la decisió sobre a quins llocs de treball afecta l'obligatorietat de fer reconeixements mèdics, llevat que aquesta matèria s'hagi regulat en algun acord col·lectiu que afecti l'empresa i els llocs de treball en qüestió.
La decisió empresarial sobre aquesta obligatorietat sempre s'ha de prendre amb l'assessorament del servei de prevenció i també ha d'haver estat consultada a la representació especialitzada en prevenció de riscos laborals dels treballadors, que pot emetre informe.
S'ha d'informar als treballadors afectats tant de l'obligatorietat de sotmetre's a aquests reconeixements mèdics com dels motius per fer-los obligatoris i de les repercussions que pot suposar la seva negativa a participar en ells.
En principi la normativa de prevenció no estableix una periodicitat determinada, per tant en cada cas s'han de valorar els riscos inherents al lloc de treball, així com la presència de determinades substàncies o afeccions que poden comportar un risc per a la salut del treballador o per a la salut de terceres persones vinculades a l'empresa, per fixar la periodicitat de les activitats de vigilància de la salut.
La valoració necessària per determinar la periodicitat de les activitats de vigilància de la salut, en tot cas, s'ha de fer a través del servei de prevenció amb qui l'empresa tingui concertada la disciplina de medicina del treball i les activitats de vigilància de la salut.
Tant la normativa específica del sector com el conveni col·lectiu que sigui d'aplicació poden establir una determinada periodicitat per a aquestes activitats.
L'aptitud d'un treballador es pot definir com el judici clínic o conclusió diagnòstica que emet el metge o metgessa del treball responsable de la vigilància de la salut de la persona treballadora, i és el pronòstic final que expressa l'encaix entre la salut d'un treballador, el lloc de treball que ocupa i les tasques que desenvolupa.
L'aptitud d'un treballador s'acredita mitjançant una declaració, informe o certificat d'aptitud, derivada dels resultats de la vigilància de la salut.
La declaració d'aptitud és un dels instruments previstos per la normativa de prevenció de riscos laborals per comunicar a l'empresa les conclusions de la vigilància de la salut, salvaguardant el dret dels treballadors -i la corresponent obligació dels professionals sanitaris dels serveis de prevenció- a veure garantida la confidencialitat relativa a la informació sobre la seva salut.
Els treballadors especialment sensibles són aquells que poden patir específicament riscos laborals addicionals als que hi ha al seu lloc de treball com a conseqüència de les seves pròpies característiques personals, el seu estat biològic conegut –per exemple, una malaltia- o per tenir reconeguda una situació de discapacitat física, psíquica o sensorial.
El metge o metgessa del treball del servei de prevenció de riscos laborals determinarà el grau d'aptitud del treballador pel treball que desenvolupa a partir dels resultats de l'avaluació de riscos del lloc de treball i d'altra informació de la que disposi.
En funció d'aquestes variables es pot determinar ja sigui la idoneïtat de la persona per a aquell lloc de treball, la possible necessitat d'adaptar-lo a les seves característiques psicofísiques o bé suggerir a l'empresa un canvi de lloc de treball.
Quan una treballadora comunica que està embarassada o en situació de lactància l'empresari ha de verificar si, conforme a l'avaluació de riscos feta per al seu lloc de treball, aquest comporta riscos per a la salut de la dona embarassada o lactant, per al fetus o per al nen.
Si és així, el que cal fer és, en primer lloc, adaptar les condicions o el temps de treball per tal d'eliminar el risc.
Quan aquesta adaptació no sigui possible o quan, malgrat portar-se a terme, el risc per a la salut persisteixi i així ho certifiquin els serveis mèdics que assisteixin a la treballadora embarassada, aquesta haurà de desenvolupar un lloc de treball o una funció diferent i compatible amb el seu estat.
Si aquest canvi de lloc no és possible per raons tècniques o objectives, o bé no es pot exigir per motius justificats, es pot declarar el pas de la treballadora afectada a la situació de suspensió del contracte per risc durant l'embaràs o la lactància durant el període necessari per a la protecció de la seva seguretat o salut.
Aquesta suspensió es mantindrà mentre persisteixi la impossibilitat de la treballadora de reincorporar-se al seu lloc de treball anterior o a un altre lloc compatible amb el seu estat.
De totes maneres, cal tenir present que quan una dona en edat fèrtil s'incorpori a l'empresa aquesta l'ha d'informar dels riscos del seu lloc de treball, incloent els que puguin influir negativament en l'estat d'embaràs o de lactància.
A més, en el moment de fer l'avaluació dels riscos de cada lloc de treball, l'empresari haurà de determinar, amb consulta prèvia als representants dels treballadors, la relació dels llocs de treball que no suposen cap risc específic per a dones embarassades o en període de lactància.
La treballadora embarassada o en període de lactància que, per la impossibilitat d'ocupar un lloc de treball sense risc, vegi suspès temporalment el seu contracte, té dret a demanar el subsidi per risc durant l'embaràs o la lactància que preveu la normativa de seguretat social.
Aquesta suspensió del contracte de treball comporta la reserva del lloc de treball, de manera que la treballadora podrà reincorporar-se al seu lloc en finalitzar la situació que ha determinat la suspensió.
Mentre duri la suspensió l'empresari ha de continuar cotitzant a la seguretat social.
A més, durant aquest període l'acomiadament serà nul, tret que es declari la procedència per motius no relacionats amb l'embaràs o la lactància natural.
Les prestacions per risc durant l'embaràs i durant la lactància natural es consideren, amb caràcter general, com a contingències professionals, i per tant la prestació econòmica que rep la treballadora és del 100 per 100 de la base reguladora establerta per a la incapacitat temporal derivada de contingències professionals.
Cal tenir en compte que per accedir a aquesta prestació econòmica no es requereix un període mínim de cotització.
La declaració d'aptitud d'un treballador és una conclusió diagnòstica i pronòstica que emet el metge del treball del servei de prevenció de l'empresa, després de valorar les dades de salut del treballador, les funcions i exigències del seu lloc de treball i la informació proporcionada per l'avaluació de riscos.
Aquesta declaració expressa l'encaix sanitari-laboral que existeix o existirà entre la salut d'un treballador i el lloc de treball que ocupa o ocuparà, i determina si el treballador pot realitzar o no les funcions essencials de la seva feina, amb les adaptacions raonables del lloc de treball que calguin, i sense que la feina a desenvolupar suposi un risc substancial de lesió o malaltia per a sí mateix o per a d'altres.
A més, cal considerar que la declaració d'aptitud, com a judici clínic, és un dels instruments per als quals la normativa preveu que es pugui comunicar a tercers la informació necessària per garantir el bon funcionament de les activitats preventives de les empreses, tot salvaguardant el dret dels treballadors, i el deure dels professionals sanitaris dels serveis de prevenció, a la confidencialitat de la informació sobre la seva persona i la seva salut.
El treballador en desacord amb una declaració d'aptitud pot dur a terme una reclamació a la mateixa empresa perquè el servei de prevenció i, concretament, el metge del treball responsable de la medicina del treball, efectuï una revisió de la declaració emesa.
Si, tot i així, el treballador continua disconforme, pot denunciar els fets, per escrit, a la Inspecció de Treball, que avaluarà i contrastarà aquesta opinió amb els informes que consideri oportuns.
Tot i que, en el cas de l'aptitud, el que es valora és la salut en relació al lloc de treball concret i, en el cas de la incapacitat permanent, el que es valora es la salut en relació a la feina habitual, cal afegir que, com a darrera opció en el cas que sigui impossible adaptar raonablement el lloc de treball a les necessitats del treballador, es pot iniciar el procediment administratiu corresponent per al possible reconeixement d'aquesta incapacitat permanent, en els termes i amb els requisits que defineix el sistema de la Seguretat Social com a "incapacitat laboral".