I. El conseller de Política Territorial i Obres Públiques ha sotmès a la consideració d'aquesta Comissió Jurídica Assessora la petició de dictamen sobre el Projecte de decret pel qual s'aproven els estatuts de l'ens Infraestructures Ferroviàries de Catalunya (IFERCAT).
La Comissió Jurídica Assessora és competent per emetre dictamen sobre els reglaments o les disposicions de caràcter general que es dictin per desplegar les lleis, segons el que disposa l'article 8.2.b) de la Llei 5/2005, de 2 de maig, reguladora de la Comissió Jurídica Assessora.
En aquest Dictamen s'han d'analitzar les qüestions següents que afecten tant el procés d'elaboració, com la legalitat de la disposició.
En primer lloc, les qüestions relatives a l'observança dels requisits i les exigències establertes en el procés d'elaboració de la disposició de caràcter general; en segon lloc, l'observança dels requisits de legalitat pel que fa al contingut, i, en tercer lloc, l'ajustament del contingut de la disposició a la norma que desplega, i que permet situar el reglament en la posició instrumental de complement necessari o complementària de la llei.
La matèria objecte del Reglament, és a dir, el funcionament de l'ens Infraestructures Ferroviàries de Catalunya, estava regulada en el Decret 282/2003, de 4 de novembre, d'aprovació dels estatuts de l'ens Infraestructures Ferroviàries de Catalunya.
La nova regulació ha de substituir la continguda en el Decret 282/2003 esmentat.
Aquesta última disposició, alhora, desplegava, pel que fa al funcionament de l'ens, la Llei 19/2001, de 31 de desembre, per la qual el Parlament de Catalunya creava l'ens Infraestructures Ferroviàries de Catalunya.
La Llei 4/2006, de 31 de març, reguladora del transport ferroviari, estableix les regles aplicables tant a les infraestructures com als serveis del transport ferroviari, en el marc de les competències de la Generalitat.
El títol IV es dedica a regular les infraestructures ferroviàries: el capítol I conté la regulació de l'ens Infraestructures Ferroviàries de Catalunya, el capítol II, l'administració de les infraestructures ferroviàries, i el capítol III, els preceptes dedicats a la Comissió de Regulació Ferroviària.
Les regles contingudes en el títol IV esmentat doten d'un contingut normatiu diferent i perfilen les contingudes en normes anteriors fins a aquell moment, relatives a l'ens Infraestructures Ferroviàries de Catalunya.
La Llei 4/2006, de 31 de març, ferroviària, va ser publicada al Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya, de 10 d'abril.
Aquesta Llei ha d'entrar en vigor als tres mesos d'haver estat publicada al DOGC, és a dir, l'11 de juliol de 2006.
Com que la disposició derogatòria única deroga formalment i expressament la Llei 19/2001, de creació de l'ens Infraestructures Ferroviàries de Catalunya -tot i que el contingut de la regulació concreta prevista pel Decret 282/2003 per a l'ens Infraestructures Ferroviàries de Catalunya n'ha d'estendre la vigència fins al moment en què entri en vigor el Decret sobre el qual aquí es dictamina-, les divergències normatives establertes per la Llei 4/2006, respecte al règim anterior, justifiquen per si mateixes la petició de dictamen d'aquesta Comissió Jurídica pel tràmit d'urgència, i així es fa amb escurçament del termini per dictaminar.
El Projecte de decret pel qual s'aproven els estatuts de l'ens IFERCAT s'insereix en el marc normatiu que a continuació s'exposa i està constituït per disposicions emanades de fonts procedents del dret europeu relatives als transports; del dret intern conformadores de legislació de naturalesa bàsica, com per exemple, el dret de la contractació; del Parlament de Catalunya, tant les relatives al sistema ferroviari a Catalunya, com a l'Estatut jurídic de l'empresa pública, categoria a la qual pertany l'ens IFERCAT; i del dret civil i mercantil vigents a Catalunya, en allò que siguin aplicables.
En efecte, tot i que el Projecte de decret sobre el qual es dictamina pugui aparentar pertànyer exclusivament a l'àmbit de la regulació del funcionament de l'ens IFERCAT, és sabut que l'existència mateixa de l'ens, la competència i l'activitat estan profundament tenyides de l'influx del dret comunitari sorgit al final dels anys vuitanta, i estan destinades a promoure la liberalització en el sector ferroviari, tant de persones com de mercaderies, a fomentar la llibertat de competència en el mateix sector i a promoure, necessàriament, la separació de les activitats d'administració de les infraestructures ferroviàries respecte a l'explotació dels serveis que es presten, únic sistema de conduir l'activitat del transport cap a l'obertura progressiva envers la competitivitat.
Tot i que no és procedent efectuar una relació exhaustiva, cal esmentar, en aquest àmbit, la Directiva 1999/440/CE del Consell, sobre el desenvolupament dels ferrocarrils comunitaris, diversos cops modificada; la Directiva 1995/18/CE, sobre concessió de llicències a les empreses ferroviàries; la Directiva 2001/13/CE del Parlament i del Consell, també de concessió de llicències a les empreses ferroviàries; la Directiva 2001/14/CE del Parlament Europeu i del Consell, relativa a l'adjudicació de capacitat d'infraestructures ferroviàries, aplicació de cànons per a la seva utilització i certificacions de seguretat, i, finalment, la Directiva 2001/16/CE del Parlament Europeu i del Consell, sobre interoperabilitat del sistema ferroviari transeuropeu o convencional.
A propòsit de les institucions europees, les normes anteriors es dirigien a crear un sistema de transport europeu basat en un mercat sobre la base del desenvolupament de les infraestructures europees, la coordinació intermodal, la mobilitat sostenible i la seguretat de les prestacions.
Per a això, calia reorientar l'antic concepte de servei públic i intentar introduir la competència en el mercat del transport, i derivar, en la mesura que fos possible, el transport per carretera cap al transport ferroviari tant de passatgers com de mercaderies.
La Comissió va imposar polítiques de transport i va atorgar prioritat al transport ferroviari.
El primer Llibre blanc de la Comissió sobre el desenvolupament comú de la política de transports, publicat el desembre de 1992, en l'exposició de motius advertia ja que la posada en marxa del Tractat de la Unió Europea havia de donar lloc a un nou impuls de la política comuna del transport.
De tota la normativa comunitària, cal destacar, pel que aquí ens afecta, la Directiva 91/440/CEE, que es fonamentava en els principis següents: independència de gestió de les empreses ferroviàries per assolir l'equilibri financer i separació de l'activitat de transport de la de gestió de les infraestructures, especialment amb la intenció de separar aquelles activitats de naturalesa competitiva, relacionades amb el transport ferroviari (la prestació del servei), d'aquelles altres no competitives (la infraestructura i la seva administració), per tractar-se d'activitats que requerien una inversió extraordinària difícil de portar a terme pels particulars i que, pràcticament, estava en mans dels poders públics des de temps històrics.
En dates no gaire llunyanes, rondant l'any 2003, s'han fet nombroses propostes anomenades "el segon paquet ferroviari", que ha tingut per objecte, precisament, els progressos necessaris en els àmbits de la interoperabilitat, la seguretat i l'accés al mercat per al transport ferroviari de mercaderies i de passatgers.
En aquest àmbit, cal destacar la Directiva del Parlament Europeu i del Consell 2004/50/CE, sobre la interoperabilitat del sistema ferroviari transeuropeu d'alta velocitat, i la Directiva 2001/16/CE del Parlament Europeu i del Consell, relativa a la interoperabilitat del sistema ferroviari transeuropeu convencional.
En fi, a les portes que les institucions europees preparin el "tercer paquet ferroviari", cal referir-se al fet que tota la legislació esmentada ha intentat dirigir-se a trencar les anomenades barreres naturals constituïdes per les diferències en l'eixamplament de les vies fèrries a Europa i a interconnectar els sistemes informàtics ferroviaris, i basar tot això en el model de l'alta velocitat.
Obrir progressivament el transport ferroviari a la competència requeria modificar profundament les estructures i funcions dels, fins ara, agents del sector ferroviari, crear-ne uns altres de nous que vetllessin per la deguda aplicació de la normativa, amb una separació estricta de les activitats d'administració de les infraestructures, ja existents i la construcció de les noves futures, de l'explotació dels serveis.
Tot això ha conduït al fet que la infraestructura ferroviària hagi deixat de ser quelcom més que aquella tradicionalment unida al territori i al sòl com a suport físic natural, per ser considerada un suport als serveis que sobre ella s'han de prestar, és a dir, a la xarxa del transport ferroviari.
Els serveis que es poden prestar a través de les xarxes recauen en l'àmbit de la llibertat de competència, i totes les qüestions relacionades amb la infraestructura han sofert una poderosa modificació jurídica, tant en la naturalesa com en el funcionament que continua permetent als poders públics exercir una àmplia influència.
D'aquesta separació progressiva entre infraestructura i prestació de servei, no s'ha vist eliminada cap xarxa de ferrocarrils històrica d'àmbit europeu; exactament el mateix ha succeït, l'any 2003, amb la infraestructura ferroviària tradicional al llarg del territori de l'Estat, i la separació entre ADIF i RENFE operadora és un altre exemple, que ha tingut lloc mitjançant la Llei 39/2003, del sector ferroviari.
Aquesta separació entre administració d'infraestructures ferroviàries i serveis de transport ferroviari, en sentit estricte, està plenament assumida per la Llei 4/2006, ferroviària, a Catalunya, car títols diferents de la referida norma (el títol V i el títol VII) ho regulen separadament.
Pel que fa a la naturalesa jurídica d'IFERCAT, el Projecte de decret sobre el qual es dictamina s'insereix en la regulació establerta en el Decret legislatiu 2/2002, de 24 de desembre, pel qual s'aprova el Text refós de la Llei 4/1985, de 29 de març, de l'Estatut de l'empresa pública catalana, el qual afecta la regulació del règim jurídic de l'ens, el règim de recursos i reclamacions, les autoritzacions per adjudicar i formalitzar els contractes, així com el règim del personal contractat per l'entitat.
En l'àmbit concret de la contractació, el marc jurídic de l'ens IFERCAT s'insereix en la Llei 48/1998, sobre procediments de contractació dels sectors de l'aigua, l'energia, els transports i les comunicacions, per la qual s'incorporen a l'ordenament jurídic intern les directives 93/38/CEE i 92/13/CEE.
La submissió a aquesta norma queda per als contractes d'obres, subministraments i serveis, que inclouen els de serveis, consultoria i assistència, que es troben per sobre els llindars econòmics establerts en l'article 8 de la Llei 48/1998.
Per a la resta dels contractes (tots aquells diferents als que es refereix l'explotació de les xarxes), el Projecte de decret s'insereix en el Reial decret legislatiu 2/2000, de contractes de les administracions públiques, modificat pel Reial decret llei 5/2005.
Igualment, s'insereix en el Reglament general de la Llei de contractes, aprovat pel Reial decret 1098/2001.
Com s'assenyala en la memòria justificativa de la disposició, d'acord amb el mandat de les directives comunitàries, i sempre en desplegament de la Llei 4/2006, la creació d'una entitat amb personalitat jurídica pròpia sotmesa a l'Estatut de l'empresa pública a Catalunya és la figura que permet obtenir la rendibilitat d'eficàcia i eficiència en l'actuació, garantir el manteniment, l'explotació i la gestió de les infraestructures, i assegurar els accessos a la xarxa i les adjudicacions de la seva capacitat.
A aquest efecte, el sotmetiment de l'activitat a l'ordenament jurídic privat, degudament autoritzat per llei del Parlament de Catalunya, dota l'entitat pública de l'agilitat necessària pel que fa a l'actuació, respectant en tot cas les regles comunitàries sobre adjudicació, concurrència i publicitat, aplicables, com també és sabut, a persones jurídiques i privades, quan actuen en els sectors anomenats exclosos.
La Generalitat de Catalunya, a l'empara de l'article 9.15 de l'Estatut d'autonomia de Catalunya de 1979, gaudeix de competència exclusiva en la matèria sobre ferrocarrils que transcorren pel territori de Catalunya.
La Generalitat també deté competències exclusives segons el que estableix l'article 11.9 de l'Estatut d'autonomia de Catalunya sobre la matèria ferrocarrils amb origen i destinació en el territori de Catalunya, tot i que circulin sobre infraestructures de titularitat estatal.
D'acord amb l'article 140.6 de l'encara avui proposta de reforma de l'Estatut d'autonomia de Catalunya, sotmesa a referèndum el 18 de juny de 2006, correspon a la Generalitat la competència exclusiva en matèria de xarxa ferroviària, amb relació a les infraestructures de les quals es titulà i la participació en la planificació i la gestió de les infraestructures de titularitat estatal situades a Catalunya, d'acord amb el que estableix la normativa estatal.
La potestat d'organització de l'Administració pública catalana es fonamenta en la competència d'organització que atorga l'article 10.1.1 de l'Estatut d'autonomia de Catalunya, que estableix el desplegament legislatiu i l'execució del règim jurídic i el sistema de responsabilitat de l'Administració en el marc de la legislació bàsica de l'Estat.
En l'article 159.1 de la proposta de reforma de l'Estatut d'autonomia de Catalunya correspon a la Generalitat la competència sobre règim jurídic i procediment en allò no previst en l'apartat 1 (competència exclusiva en allò no afectat per l'article 149.1.18 de la Constitució sobre règim jurídic, procediment, contractació, expropiació i responsabilitat).
També, d'acord amb l'article 150 de la mateixa proposta d'Estatut, correspon a la Generalitat la competència exclusiva en matèria d'organització de la seva administració, sobre l'estructura i les diverses modalitats organitzatives i instrumentals per a l'actuació administrativa.
L'habilitació al Govern per dictar la disposició reglamentària en aquest Projecte es deriva de la Llei 4/2006, ferroviària.
En el cas en què, atesos els tres mesos de vacatio legis, aquesta norma no hagués entrat en vigor en el moment d'aprovar-se aquest Reglament regulador dels estatuts de l'IFERCAT, l'habilitació legal es troba en la Llei 19/2001, de creació de l'ens Infraestructures Ferroviàries de Catalunya, d'acord amb les modificacions operades en aquesta norma per la Llei 31/2002, de 30 de desembre, de mesures fiscals i administratives.
L'habilitació al Govern també resulta del Text refós de la Llei 4/1985, de 29 de març, de l'Estatut de l'empresa pública catalana, i del Decret legislatiu 3/2002, de 24 de desembre, pel qual s'aprova el Text refós de la Llei de finances públiques de Catalunya.
Igualment, cal tenir en compte l'article 71.1.e) de la Llei 3/1982, de 23 de març, del Parlament, el president i el Consell executiu de la Generalitat, i l'article 61 de la Llei 13/1989, de 14 de desembre, d'organització, procediment i règim jurídic de l'Administració de la Generalitat, en allò que representa l'exercici de potestats públiques.
Convé analitzar ara la qüestió de les exigències procedimentals en la regulació de la norma.
Més concretament, si s'han acomplert els requisits exigits per la Llei 13/1989 per elaborar les disposicions generals.
Des del punt de vista procedimental, la memòria justificativa preceptiva de l'àmbit material relatiu al sector ferroviari, de l'àmbit estatutari referit a la naturalesa de l'entitat que es crea i de l'àmbit procedimental referit al funcionament està annexada al Projecte.
En l'expedient no s'adjunta un estudi econòmic en termes de cost-benefici, com està previst a la Llei 13/1989.
Atès que l'ens ja existeix, la nova regulació organitzativa que es projecta té escassa incidència econòmica, però això no justifica la no-realització de l'estudi.
S'annexa una taula de disposicions afectades.
De conformitat amb l'article 64 de la Llei 13/1989, s'ha donat audiència als departaments d'Interior; Governació i Administracions Públiques; Relacions Institucionals i Participació; Presidència; Treball i Indústria; Comerç, Turisme i Consum; Agricultura, Ramaderia i Pesca; Economia i Finances; Medi Ambient i Habitatge; Cultura; Educació; Salut; Benestar i Família; Treball i Indústria; Universitats, Recerca i Societat de la Informació; i Justícia.
També al Gabinet Jurídic de la Generalitat i al Consell General de Cambres de Comerç, Indústria i Navegació de Catalunya.
De tots aquests departaments i entitats, hi ha formulat al·legacions en el termini fixat el Departament de Relacions Institucionals i Participació, les quals han estat degudament avaluades i valorades, després de la conseqüent ponderació per la Secretaria per a la Mobilitat, mitjançant l'informe de 12 de juny de 2006, i per l'informe de l'Assessoria Jurídica del Departament de Política Territorial i Obres Públiques, de 12 de juny de 2006, que consten en l'expedient.
El Consell d'Administració de l'actual IFERCAT ha tingut coneixement del Projecte de decret i de la memòria justificativa, i hi ha formulat, al mateix temps, observacions.
Ha estat escoltat amb caràcter previ el Consell de Treball Econòmic i Social, de conformitat amb l'article 2.1.a) de la Llei 7/2005, de 8 de juny.
S'ha emès l'informe corresponent de l'Institut Català de les Dones, relatiu a l'impacte de gènere, preceptiu en compliment de la Llei 4/2001, de 9 d'abril.
La Direcció General d'Innovació i Organització de l'Administració ha emès informe de conformitat amb el que preveu l'Acord del Govern, de 4 d'abril de 1989, i els decrets 32/2002, de 5 de febrer, i 341/2004, de 20 de juliol.
En l'expedient consta el certificat del secretari del Consell Tècnic de la Generalitat de Catalunya, que va informar sobre el text del Projecte en la sessió del 17 de maig de 2006.
Davant l'anterior només cal fer notar que algunes de les observacions que havien formulat les institucions requerides s'han basat en elements i qüestions relatives a aspectes que no eren propis de la normativa específica de regulació.
Cal tenir en compte que es tracta d'un Projecte de decret de naturalesa essencialment organitzativa, tot i que no solament.
Entre altres limitacions, sorgia la d'ajustar-se fidelment a la legislació que es desplega.
Això s'ha de tenir en compte, bàsicament, pel que fa al Dictamen del Consell de Treball, Econòmic i Social de Catalunya, que propugnava introduir qüestions relatives a les condicions laborals de treballadors i treballadores.
L'informe de 12 de juny de 2006 ha valorat raonadament i ponderadament les observacions, i ha justificat, article per article, i observació per observació, la conveniència o la impossibilitat jurídica d'introduir-los en el text del Projecte de decret.
En l'expedient s'adjunten dues versions del Decret: la inicial, introductòria del procediment inicial d'elaboració, i la definitiva, després d'haver ultimat tots els tràmits de consulta i participació, informada pel Consell Tècnic en la sessió a què s'ha al·ludit.
En conclusió, cal dir que, com en moltes altres ocasions (en els dictàmens 201/03, 67/06, 134/06, entre d'altres), l'objecte del Decret consisteix a aprovar els estatuts de l'ens IFERCAT.
Per tant, l'objecte central del Projecte de decret, tot i que aquest aparegui en l'annex, la naturalesa del qual és pròpiament la d'un complement de la regulació principal, és aprovar els estatuts de l'ens Infraestructures Ferroviàries de Catalunya.
El Projecte de disposició s'ha dividit en els capítols següents: naturalesa, objecte i funcions; règim jurídic; organització, i règim de personal, patrimonial, econòmic i financer.
Tot això acompanyat d'una disposició addicional primera relativa a la permanència de les designacions de la Presidència, vocals en el Consell d'Administració i Direcció General de l'ens d'igual nom, fins ara existent, i d'una disposició addicional segona, integradora de la perspectiva de gènere en l'exercici per part de l'ens de les seves competències i facultats; així com una disposició derogatòria de l'anterior Decret 282/2003, d'aprovació, en el seu dia, dels estatuts de l'ens Infraestructures Ferroviàries de Catalunya.
V. Pel que fa al contingut del Projecte de decret i l'ajustament amb el títol IV de la Llei 4/2006, cal assenyalar el que segueix.
L'article 1 del Decret, que determina la naturalesa d'IFERCAT com a ens públic, d'acord amb el que estableix l'article 1.b.1 del Text refós de la Llei de l'Estatut de l'empresa pública catalana, desplega el connex i equivalent article 16 de la Llei 4/2006, ferroviària.
Segons això, es tracta d'una entitat de dret públic amb personalitat jurídica pròpia, sotmesa a la Generalitat, però que ha d'ajustar l'activitat a l'ordenament jurídic privat.
En aquest sentit, la regulació donada en l'article 1 del Projecte de decret s'ajusta, també, al capítol III de l'Estatut de l'empresa pública catalana, en què es regula, no només la forma de creació, sinó també l'adscripció dels béns, el règim de la contractació, la desafectació de béns i la transmissió.
L'article 2 del Projecte coincideix amb l'objecte expressat en l'article 17 de la Llei 4/2006.
En especial, les funcions radiquen a conservar, gestionar i administrar infraestructures noves o ja construïdes, que li siguin adscrites, la construcció de les quals li encomani el Govern, i també a construir, conservar i explotar per encàrrec del Govern qualsevol altra infraestructura de transport d'interès general.
Només respecte a l'apartat b) de l'article 1, en què es barregen funcions tan variades com la de redactar estudis i projectes, i gestionar, mitjançant qualsevol negoci jurídic admès en dret, les infraestructures que indirectament estiguin vinculades a la política de transport, als serveis de telecomunicacions i a l'ús dels espais públics, es pot advertir de la conveniència de desdoblar objectes de contingut tan heterogeni, en introduir un altre apartat que portaria la lletra e), i distingir l'elaboració i els estudis de la gestió.
Respecte a l'article 3, relatiu a les competències i facultats, aquestes coincideixen amb les descrites i regulades en l'article 18 de la Llei 4/2006, ferroviària.
L'article 4 del Projecte de decret, que estableix el marc normatiu, relaciona la legislació per la qual es regeixen els estatuts, que no és solament la normativa reguladora del sector ferroviari i la sectorial en matèria de transports terrestres, sinó també la legislació sobre contractes d'aplicació al sector públic i la vigent a Catalunya relativa a la matèria d'obra pública.
També cal tenir en compte les normes de dret civil, mercantil i laboral, en allò que siguin aplicables, i les normes generals de règim jurídic i procediment de les administracions públiques.
Respecte als òrgans col·legiats, els procediments aplicables i les normes que siguin d'aplicació a aquells actes de l'ens que impliquin l'exercici de potestats administratives.
El text del precepte està en consonància amb els articles 16, 17 i 18 de la Llei 4/2006, així com els corresponents de l'Estatut de l'empresa pública.
L'article 5, dedicat al règim jurídic de la contractació, mereix un estudi exhaustiu, ja que s'ha tingut en compte en la redacció el "principi d'intranscendència jurídica de la forma" que adopten les personificacions de les administracions públiques a l'efecte de la contractació i les regles aplicables.
(Tribunal de Justícia de les Comunitats Europees, cas Beentjes, de 20 d'octubre de 1998, i cas SIEPSA, Comissió/Espanya, 16 d'octubre 2003).
En els apartats distingeix diversos tipus de contractes.
En primer lloc, els contractes d'obres, subministraments i serveis que subscrigui l'ens IFERCAT en el desenvolupament de les funcions de gestió, administració i explotació de la infraestructura ferroviària.
Aquests contractes, pel que fa a la forma d'adjudicació, estan subjectes a les regles de la Llei 48/1998, quant al fet que realitzen activitats d'explotació de xarxes que presten serveis en l'àmbit del transport per ferrocarril, itineraris, capacitat disponible, i freqüència dels serveis, entre d'altres, article 3.c) de la Llei 48/1998, en relació amb l'article 17.1 de la Llei 4/2006, i per imposició de les directives 93/38/CEE i 92/13/CEE).
Per tant, per tractar-se de contractes, els efectes i l'extinció dels quals es regeixen per les normes del dret privat, el sotmetiment a la Llei 48/1998 únicament es produeix en aquells contractes d'obres, subministraments i serveis, inclosos els serveis de consultoria i assistència, en els límits econòmics establerts en l'article 8 de la Llei 48/1998.
Per tant, estan exclosos de l'àmbit d'aplicació de la Llei 48/1998, si bé necessàriament s'han d'ajustar als principis de publicitat i concurrència informadors de les regles de contractació pública, les activitats que es realitzin dins de l'àmbit de l'explotació de xarxes que no es puguin reconduir a un contracte d'obres, subministraments o serveis, o que no assoleixin els límits de l'article 8 de la Llei 48/1998.
L'altra tipologia de contractes es refereix a aquells que realitzi l'IFERCAT en el desenvolupament de funcions diferents de les de gestió, administració i explotació de la infraestructura ferroviària i, especialment, els contractes d'obres per construir i modificar infraestructures ferroviàries, que s'han de regular i sotmetre al Text refós de la Llei de contractes de les administracions públiques, aprovat pel Decret legislatiu 2/2000, i les modificacions operades pel Reial decret llei 5/2005, d'11 de març.
A aquest efecte, cal advertir que la recent jurisprudència del Tribunal de Justícia de les Comunitats Europees, de 13 de gener de 2005 (Comissió/Espanya, C-84/03) i de 13 d'octubre de 2005 (Comissió/Itàlia, C-458/03), per les quals es declarava l'incompliment de les directives de contractes i la inadequada transposició de l'ordenament intern, no han afectat negativament la regulació que es troba recollida en la Llei 48/1998, ni tampoc, per tant, els aspectes del Decret legislatiu 2/2000, de contractes de les administracions públiques, de manera que hagi de ser tingut en compte en aquest Projecte de decret, la qual cosa es diu a propòsit de l'anomenat sistema d'harmonització europeu del dret de la contractació i de la legislació interna de contractació, que per la connexió amb els objectius del Tractat de la Unió Europea gaudeix d'un plus en valor normatiu.
L'article 6 del Projecte de decret porta per títol "Dels recursos i de les reclamacions".
En la mesura en què els actes dictats pels òrgans de l'ens IFERCAT, en exercici de les potestats administratives, tenen la consideració d'actes administratius, i així es regula el règim de recursos en els apartats 2, 3, 4, 5 i 6 del referit precepte, es produeix un ajustament, també, al contingut de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de règim jurídic de les administracions públiques i del procediment administratiu comú, a l'igual de les regles de la citada norma referents a l'aplicació del procediment, en especial en les reclamacions de responsabilitat patrimonial quan es formulen contra actes de l'ens, dictats en ús de les potestats administratives.
Cal destacar que, en matèria de contractació pública, i pel que fa als contractes subjectes a la Llei 48/1998, reguladora dels procediments de contractació als sectors de l'aigua, l'energia, els transports i les telecomunicacions, s'aplica el règim de reclamacions regulat per aquella legislació.
Mentre que, pel que fa als contractes subjectes al Text refós de la Llei de contractes de les administracions públiques, el règim de mesures provisionals i recursos és el que es refereix en el Reial decret legislatiu 2/2000, de 16 de juny, pel qual s'aprova el Text refós de contractes de les administracions públiques, modificada pel Reial decret llei 5/2005, d'11 de març, de reformes urgents per a l'impuls a la productivitat i per a la millora de la contractació pública.
L'ajustament de l'article 6 del Projecte de decret a l'ordenament jurídic positiu de major rang s'ha produït en tots els seus termes.
Els articles 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13 i 14 regulen l'aspecte organitzatiu d'IFERCAT.
Aquests preceptes despleguen, en donar-li un contingut més detallat, l'article 19 de la Llei ferroviària, el qual, succintament, preveu que els òrgans que han de regir l'ens són el Consell d'Administració, la Direcció General i la Secretaria del Consell d'Administració.
El desplegament reglamentari que s'efectua en aquest Projecte de decret estén el contingut de l'article 19.2 de la Llei 4/2006, que remet les funcions de cada òrgan a regulació reglamentària.
És evident que les funcions de més pes són les que corresponen al Consell d'Administració.
Aquest òrgan fixa els objectius i les directrius, aprova els projectes de pressupostos, autoritza les operacions de crèdit, aprova la constitució de societats, fixa els preus i les tarifes i qualsevol altre tipus de contraprestació, aprova l'estructura organitzativa del règim retributiu del personal i, en especial, adopta les resolucions que siguin procedents en relació amb la declaració sobre la xarxa, l'adjudicació de capacitats d'infraestructura i totes aquelles que la legislació ferroviària atribueixi a l'Administració d'infraestructures, que, en síntesi, són les que es contenen en el capítol II del títol IV de la Llei 4/2006.
La Presidència del Consell d'Administració exerceix les funcions que corresponen a la presidència d'aquests tipus d'òrgans, i a la Direcció General s'encomanen les tasques de gestió ordinària de l'entitat.
El capítol IV, dedicat al règim de personal, patrimonial, econòmic i financer, està destinat a regular el patrimoni, els recursos econòmics, el règim d'endeutament, el pressupost i la comptabilitat, així com el control financer d'IFERCAT.
Respecte de la comptabilitat i del control financer (articles 20 i 21), IFERCAT queda sotmès al règim de comptabilitat pública, a un control financer per auditories en els termes de la Llei 4/2006.
El règim del pressupost d'IFERCAT es regeix per la normativa reguladora de les entitats que integren el sector públic de la Generalitat de Catalunya i les que es disposen en la normativa reguladora de les finances públiques de la Generalitat de Catalunya, i per les lleis de pressupostos de la Generalitat que li puguin afectar.
Les normes sobre el règim de personal, patrimonial, econòmic i financer s'han dictat en connexió amb els articles 20 i 21 de la Llei 4/2006, que, com es pot comprovar, efectua, al mateix temps, remissions i concordances al Text refós de la Llei de finances públiques de Catalunya, aprovat pel Decret legislatiu 3/2002.
El mateix es pot dir respecte del patrimoni i dels recursos econòmics (articles 16 i 17 del Projecte de decret), que queden en concordança amb l'article 20 de la Llei 4/2006, i les remissions que aquest efectua a altres normes amb rang de llei.
Solament queda assenyalar que el règim de personal d'IFERCAT està sotmès al dret laboral i que en la selecció de personal s'ha de guardar la publicitat necessària i l'observança dels principis d'igualtat, de mèrit i de capacitat, la qual cosa és habitual i exigible per a aquests tipus d'ens de dret públic sotmesos a dret privat.
La disposició derogatòria que preveu la derogació del Decret 282/2003, redactada formalment, també és ajustada a dret, ja que cap altra derogació material no es podrà derivar de l'aprovació pel Govern del Decret en projecte.
Respecte de la disposició final, cal efectuar la consideració següent.
Aquesta Comissió Jurídica Assessora està advertint de la ponderació i de la cautela de l'ús de clàusules excepcionals per a l'entrada en vigor de les normes reglamentàries.
Ara bé, la immediata entrada en vigor que es preveu en la disposició final del Decret en projecte té una justificació lògica i també cronològica.
Com ja s'ha advertit, l'11 de juliol de 2006, quan entri en vigor la Llei 4/2006, la Llei 19/2001, de creació de l'ens Infraestructures Ferroviàries de Catalunya, així com l'article 79 de la Llei 31/2002, de mesures fiscals i administratives, quedaran derogats.
Això mostra la intenció del Parlament de Catalunya de substituir el contingut de regulació de la Llei 19/2001 pel contingut de regulació de la Llei 4/2006.
Aquesta previsió impedeix que, en cap moment, el Decret en projecte quedi mancat del suport necessari d'una norma amb rang de llei.
Ara bé, la hipòtesi que la norma en projecte entrés en vigor amb anterioritat a la norma que desplega no seria rebutjable si es dóna al Projecte de decret una clàusula d'entrada en vigor immediata.
Per això, o bé es té la certesa que el Projecte de reglament no veu la llum fins després de l'11 de juliol de 2006, en aquest cas no hi ha cap obstacle per entendre adequada l'entrada en vigor immediata, o tal hipòtesi temporal formulada és rebutjable per remota, i, en aquest cas, no hi ha cap raó per justificar l'entrada en vigor immediata.
Efectuada l'anàlisi de forma i de contingut del Projecte de decret d'aprovació dels estatuts de l'ens Infraestructures Ferroviàries de Catalunya, es pot assenyalar que s'ha observat el rigor necessari en el drafting de l'elaboració, i que en relació amb el contingut s'ajusta a la disposició amb rang de llei que desplega.
A títol de suggeriments per a la millora del text es formulen les observacions següents:
Manca l'expressió "article únic" a la capçalera del decret.
Unes qüestions sobre el preàmbul.
Els dos primers paràgrafs es podrien unir en un de sol que expressi tot el que es refereix a l'antecedent normatiu proper de l'ens Infraestructures Ferroviàries de Catalunya, format per la Llei 19/2001.
El paràgraf quart no hauria de ser redactat començant necessàriament pel connector "així".
Els paràgrafs cinquè i sisè quedarien més ben connectats si es refonguessin en un de sol.
L'annex, titulat "Estatuts d'infraestructures ferroviàries de Catalunya", guardaria una millor expressivitat si es titulés Estatuts de l'ens Infraestructures Ferroviàries de Catalunya.
Tal com s'ha advertit en altres ocasions, és molt forçat, gramaticalment, l'ús d'expressions com "els seus" i "les seves", que poden ser substituïdes per l'expressió llurs.
Això té lloc en diversos preceptes del Projecte de decret, com pot ser en l'article 10.h), per posar un exemple.
Com ja s'ha advertit en el fonament jurídic cinquè, es pot descompondre el contingut de l'apartat b) de l'article 1 per a una major claredat.
En els articles 5.5, 6.5 i concordants seria més correcte referir-se directament a la presidència, que és l'òrgan, que no pas a la persona que l'ocupa.
En l'article 6.3 és més correcte suprimir l'expressió "procediment administratiu", ja que aquesta normativa no és l'aplicable, sinó la reguladora de la jurisdicció contenciosa administrativa.
En l'article 7 hauria d'aclarir-se que la presidència també és un òrgan de l'ens.
En l'article 8.3 pot ser més adequat substituir l'expressió "d'un mínim" per "almenys".
En els articles 8.6 i 9.6 apareixen duplicades les indemnitzacions i els drets d'assistència a les reunions del Consell.
Cal eliminar una de les dues referències.
Segons l'article 11.b) correspon al president la convocatòria de les sessions del Consell d'Administració.
Però sembla més escaient portar la regulació de la convocatòria a l'article 9 en què es regula el règim de funcionament del Consell d'Administració.
En l'article 13 s'hauria de mencionar en qui recau la suplència.
En l'article 14.1, de la redacció del precepte es pot interpretar que el Consell d'Administració pot no tenir un secretari o una secretària.
Aquesta circumstància no és habitual en organismes d'aquests tipus.
Un cop considerades les observacions que s'han formulat, es pot elevar al Govern, per a la seva aprovació, el Projecte de decret pel qual s'aproven els estatuts d'Infraestructures Ferroviàries de Catalunya.