projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
L'Agència Espanyola de Seguretat Alimentària ha elaborat el document Preguntes i respostes sobre insectes en alimentació humana, normativa de directa aplicació.
El passat 2 de gener va expirar el període transitori, establert en el Reglament (UE) 2015/2283 [1], durant el qual es podien seguir comercialitzant insectes i derivats tolerats en altres estats membres, a l'espera d'adoptar una decisió conforme amb el procediment de sol·licitud d'autorització d'aliments nous o amb el procediment de notificació de comercialització d'aliments tradicionals de països tercers.
Tot i què el termini s'ha esgotat sense que s'hagi publicat cap decisió, ni que s'hagi inclòs cap espècie d'insecte a la llista d'aliments nous de l'UE, les mesures transitòries mantenen l' estatus quo.
Per tant, els insectes sencers de les espècies tolerades en altres estats membres i comercialitzats per empreses acollides al període transitori que van presentar una sol·licitud/notificació abans de l'1 de gener de 2019, es poden continuar comercialitzant.
Pel que fa a la farina d'insectes, està subjecta a mesures transitòries i es pot seguir comercialitzant la d'aquelles espècies tolerades per a les quals es va presentar la sol·licitud/notificació abans de l'1 de gener de 2019.
En canvi, la proteïna d'insecte no està acollida a mesures transitòries.
[1] Reglament (UE) 2015/2283 del Parlament Europeu i del Consell de 25 de novembre de 2015 relatiu als nous aliments, pel qual es modifica el Reglament (UE) no 1169/2011 del Parlament Europeu i del Consell i es deroguen el Reglament (CE) no 258/97 del Parlament Europeu i del Consell i el Reglament (CE) no 1852/2001 de la Comissió.
La Comissió Europea ha publicat 3 normes sobre noves autoritzacions d'aliments nous:
El Reglament d'Execució (UE) 2020/916 de la Comissió d'1 de juliol de 2020 pel qual s'autoritza l'ampliació dels usos dels xilooligosacáridos com a aliment nou d'acord amb el Reglament (UE) 2015/2283 de Parlament Europeu i de Consell, i es modifica el Reglament d'Execució (UE) 2017/2470 de la Comissió.
Aquesta norma modifica l'annex de Reglament d'Execució (UE) 2017/2470 pel qual s'estableix una llista de la Unió d'aliments nous autoritzats per modificar les condicions d'ús dels xilooligosacáridos, mitjançant la inclusió de l'ús dels xilooligosacáridos en els complements alimentaris destinats a la població adulta, a un nivell màxim d'ús de 2 g a el dia.
El Reglament d'Execució (UE) 2018/1648 de la Comissió va autoritzar la comercialització a la Unió de xilooligosacáridos com a aliment nou d'acord amb el Reglament (UE) 2015/2283, per al seu ús en una sèrie de categories d'aliments: pa blanc i integral, cereals per esmorzar, galetes, begudes de soja, iogurt, pastes de fruita per untar i productes de xocolata, destinats a la població en general.
El Reglament d'Execució (UE) 2020/917 de la Comissió d'1 de juliol de 2020 pel qual s'autoritza la comercialització de la infusió de fulles de cafè de Coffea arabica L. o de Coffea canephora Pierre ex A. Froehner com a aliment tradicional d'un tercer país d'acord amb el Reglament (UE) 2015/2283 de Parlament Europeu i de Consell i es modifica el Reglament d'Execució (UE) 2017/2470.
Mitjançant aquesta norma la Comissió autoritza la comercialització a la Unió de la infusió de fulles de cafè de Coffea arabica L. o de Coffea canephora Pierre ex A. Froehner (com a aliment tradicional d'un tercer país) utilitzada com a tal, i s'actualitza en conseqüència la llista de la Unió d'aliments nous autoritzats, establerta en el Reglament d'Execució (UE) 2017/2470.
Canvi de les condicions d'utilització de l'aliment nou «extracte proteic de ronyons de porc»: Reglament d'Execució (UE) 2020/973 de la Comissió de 6 de juliol de 2020 pel qual s'autoritza un canvi de les condicions d'utilització de l'aliment nou «extracte proteic de ronyons de porc» i es modifica el Reglament d'Execució (UE) 2017/2470.
L'extracte proteic de ronyons de porc com a aliment nou ja està autoritzat per al seu ús en pèl·lets encapsulats amb recobriment entèric en aliments per a usos mèdics especials i en complements alimentaris a un nivell màxim de 3 càpsules diàries, el que correspon a 12,6 mg diaris d'extracte de ronyons de porc.
Mitjançant aquesta norma es modifica la secció de la llista de la Unió sobre les condicions d'ús de l'extracte proteic de ronyons de porc per autoritzar, també, el seu ús en comprimits amb recobriment entèric a el mateix nivell màxim autoritzat que en les formes d'ús ja autoritzades d'aquest aliment nou.
Es consideren aliments envasats els aliments que s'envasen abans de la venda, de manera que no se'n pugui modificar el contingut sense obrir l'envàs; per exemple, iogurts, caixes de cereals, ampolles o cartrons de llet.
La informació alimentària obligatòria, en el cas dels aliments envasats, ha de figurar directament a l'envàs o en una etiqueta subjecta al mateix.
L'etiquetatge ha de ser clar i llegible.
Per això, s'estableix una mida mínima de lletra per a la informació obligatòria d'1,2 mm. No obstant això, si la superfície màxima d'un envàs és inferior a 80 cm2, la mida mínima es redueix a 0,9 mm. La informació alimentària s'ha d'indicar en l'etiqueta de forma clara, llegible i en castellà.
Els productes tradicionals elaborats i distribuïts exclusivament a Catalunya es poden etiquetar en català, d'acord a l'article 18 del Reial decret 1334/1999, de 31 de juliol.
S'entén per perill tot agent biològic, químic o físic present en l'aliment, o bé la condició en què aquest aliment es troba, que pot causar un efecte advers per a la salut.
Els perills que es poden esdevenir durant el processament i/o la comercialització d'un aliment i comprometre'n la salubritat es classifiquen segons la seva naturalesa en biològics, físics o químics.
La cadena alimentària és el conjunt de fases o etapes necessàries per a l'obtenció d'aliments des de la seva producció primària fins al consum.
Les etapes que constitueixen la cadena alimentària són les següents:
En aquesta fase es porta a terme la producció primària dels aliments mitjançant activitats agrícoles, ramaderes, aqüícoles o amb l'extracció de recursos que es troben al medi amb activitats com la pesca, la caça o l'explotació de recursos minerals d'us en l'alimentació.
Les activitats més destacades dins la fase primària són:
En aquesta etapa es porta a terme la distribució dels productes de la fase primària de forma directa o prèvia transformació.
Els productes poden ser sotmesos a diferents processos com rentat, pelat, tallat, triturat, extracció de sucs, greixos o altres components, refrigeració, congelació, esterilització, barreja de diferents ingredients, tractaments culinaris, i envasat.
Aquest són només alguns exemples dels processos que els aliments poden seguir en les industries de transformació ja que hi ha una gran diversitat de processos i productes així com un elevat nivell d'especialització i tecnificació.
Les activitats més destacades dins la fase de transformació i distribució són les indústries dels següents sectors:
En aquesta fase s'inclouen totes les activitats de venda o servei al detall directament al consumidor final incloses les activitats de restauració col·lectiva, bars i cafeteries.
En aquesta fase s'inclouen les activitats que estan sota responsabilitat dels consumidors desprès d'adquirir els aliments fins el seu consum.
Es tracta del transport, emmagatzematge, manipulació i elaboració a nivell domèstic.
El control oficial és tota forma de control ―com, per exemple, la inspecció i la presa de mostres per a anàlisi― que efectuï l'autoritat competent per verificar el compliment de les reglamentacions vigents.
S'inclou en aquest concepte l'aplicació de les mesures necessàries per a la correcció de les disconformitats trobades.
El control oficial té una relació molt directa amb la vigilància, que és la recollida, l'anàlisi i la interpretació sistemàtica de dades.
La vigilància es nodreix de dades de control oficial, resultats d'inspeccions i analítiques, així com d'altres fonts com les dades epidemiològiques, i permet una anàlisi orientada a la revisió de les decisions de gestió i d'avaluació del risc.
Les normes bàsiques relacionades amb la legislació sobre pinsos i aliments així com els principis relatius a les responsabilitats de les autoritats competents dels estats membres de la UE es fixen al Reglament (CE) núm. 178/2002 del Parlament Europeu i del Consell de 28 de gener pel qual s'estableixen els principis i els requisits generals de la legislació alimentària, es crea l'Autoritat Europea de Seguretat Alimentària i es fixen procediments relatius a la seguretat alimentària.
Aquest Reglament es constitueix en el marc legal que defineix tota la legislació futura del sector de l'alimentació humana i animal, i es refereix principalment als aspectes següents:
GPCH reconeguda oficialment per la Generalitat de Catalunya
Es presenta la Guia de pràctiques correctes d'higiene (GPCH) per a petits productors de cervesa.
Aquesta Guia està destinada a productors de cervesa amb una volum màxim de 75 hectolitres a les seves calderes de cocció i té la voluntat d'ajudar a garantir la qualitat i la seguretat alimentària de la cervesa que elaboren.
La GPCH per a petits productors de cervesa estableix un marc referencial, a les empreses que s'hi acullin, per a la implantació i el control de la sistemàtica i els requisits necessaris per una producció de cervesa segons els principis establerts per a la higiene i l'autocontrol a les empreses agroalimentàries.
L'objectiu d'aquest manual és facilitar la gestió dels principals perills del sector carni, com Listeria monocytogenes, salmonel·la o la presència de cossos estranys, des de l'escorxador fins al consumidor.
Les eines que ofereix el manual estan basades en el coneixement dels tècnics de les indústries càrnies i d'investigadors d'universitats i centres de recerca, són aplicables industrialment, es poden acoblar en el sistema APPCC i en els diversos sistemes internacionals de seguretat alimentària (ISO 22000, BRC, IFS) i, sobretot, donen compliment a les exigències de la legislació en matèria d'higiene dels productes carnis.
L'Associació Catalana d'Innovació del Sector Carni Porcí (INNOVAC) ha elaborat aquest manual amb el suport de IRTA, CENTA i les Universitats de Girona i Vic.
Servei Ecopatologia de Fauna Salvatge.
La triquina és un paràsit nematode que causa una zoonosi anomenada triquinosi o triquinel·losi en l'ésser humà, per consum d'aliments carnis crus o insuficientment cuinats contaminats amb les larves o quists d'aquest paràsit.
A Espanya, les espècies associades a brots de triquinosi en humans d'origen alimentari són principalment Trichinella spiralis i Trichinella britovi, i amb menys freqüència T. pseudoespiralis i T. nativa.
L'ésser humà és un hoste accidental en consumir aliments derivats dels animals amb larves o quists.
La principal font d'infecció per als humans és la carn i els productes carnis crus o insuficientment cuinats procedents de senglar o porc infectat.
Hi ha altres animals que poden actuar com a reservoris de la malaltia, com gossos, gats, rates, cavalls i animals salvatges com guineus, llops, óssos, etc.
Cicle biològic de Trichinella: les larves s'allotgen en els músculs dels animals i assoleixen la fase adulta a l'intestí, on es reprodueixen i originen larves vives que s'alliberen al sistema limfàtic i sanguini fins a introduir-se en els músculs, on s'enquisten; aquests quists poden ser viables durant anys i produir la toxiinfecció anomenada triquinosi.
En humans, la triquinosi pot ser una malaltia greu, en particular en pacients d'edat avançada en els quals les complicacions neurològiques o cardiovasculars poden conduir a la mort.
La seva incidència ha disminuït notablement als països desenvolupats gràcies a l'adopció de mesures d'higiene, als requisits d'alimentació a les explotacions ramaderes i a la inspecció veterinària als escorxadors.
Això no obstant, continuen existint reservoris salvatges (els remugants i els senglars) i s'han d'extremar les precaucions en el consum de carn de cacera i en la matança d'animals en domicilis.
El Reglament d'Execució (UE) 2015/1375 de la Comissió, de 10 d'agost de 2015, pel qual s'estableixen normes específiques per als controls oficials de la presència de triquines a la carn estableix requisits concrets per prevenir la malaltia humana provocada pel consum de carn infectada per triquines.
En humans, la triquinosi pot ser una malaltia greu.
Un risc emergent per a la salut humana, animal i/o vegetal s'entén com un risc resultant d'un perill recentment identificat als quals es pot produir una exposició significativa, o d'una inesperada aparició o augment de l'exposició i/o susceptibilitat significativa a un perill conegut.
La identificació ràpida de riscos emergents és clau per poder anticipar-se a futurs riscos reals que puguin comportar conseqüències per a la salut animal i humana i, per poder desenvolupar polítiques preventives en Seguretat Alimentària.
Així s'identifica un possible risc emergent, tema emergent, que requereixen més investigacions.
Un "tema emergent" es pot definir com un que fa molt poc temps s'ha identificat i mereix més investigació, i per al qual la informació recollida encara és massa limitada per poder avaluar si compleix amb els requisits d'un risc emergent.
S'ha de distingir entre els riscos emergents i situacions d'emergència o crisis: La primera té un abast de prevenció i anticipació clara, mentre que el segon es relaciona més amb gestió i comunicació de riscos sovint implica riscos ben coneguts i caracteritzats.
El terme "riscos emergents" no inclou les qüestions relacionades amb l'incompliment dels requisits de seguretat reconeguts (és a dir, les qüestions de gestió de riscos), encara que l'acció immediata pot ser necessària per prevenir encara més l'exposició o el dany a la salut dels consumidors.
L'Autoritat Europea de Seguretat Alimentària (EFSA) té com a tasca identificar i caracteritzar els riscos emergents en el camp de l'alimentació i la seguretat alimentària.
Cada any, l'EFSA publica un informe que detalla la seva estratègia i activitats sobre els riscos emergents en aliments i pinsos.
L'any 2010 es va crear el Grup de discussió sobre riscos emergents de l'EFSA.
El Grup està format per representants dels consumidors, productors d'aliments i els processadors d'aliments.
La identificació de riscos emergents és un procés complex que requereix una àmplia experiència i una estreta cooperació amb els Estats membres, les parts interessades de la UE i els organismes internacionals.
L' EFSA va crear una la Xarxa d'intercanvi de riscos emergents (EREN)) que proporciona les estructures necessàries per a l'intercanvi d'experiències, mètodes, dades i avaluació de les qüestions emergents.
En els últims anys, l'EFSA ha adoptat una sèrie de mesures pràctiques per ajudar a identificar riscos emergents, entre les quals es troben les següents:
La yersiniosi és una zoonosi provocada per els bacteris Y. enterocolitica i Y. pseudotuberculosis.
Les font d'infecció més freqüent és la carn de porc crua o poc cuinada i els seus derivats, també cal prendre en consideració la la carn d'oví, la carn de pollastre la llet i els derivats lactis (com els gelats i els batuts) no pasteuritzats.
Els brots estan associats al consum de carn, especialment la de porc, amb cocció insuficient, i de llet i derivats làctics no pasteuritzats.
També són factors de risc la contaminació encreuada a través de superfícies, estris o mans contaminades, i el consum d'aigua de pou no tractada.
El reservori principal de Y. enterocolitica és el porc, mentre que Y. pseudotuberculosis feral ha estat aïllada en ungulats (cérvols, cabres, bestiar boví i oví), en rosegadors (rates, esquirols i castors), en conills i en moltes espècies d'aus i en aigües no desinfectades.
Els retardants de flama bromats (BFR) són barreges de substàncies químiques artificials que s'afegeixen a una àm­plia varietat de productes perquè siguin menys inflamables.
Se solen utilitzar en plàstics, tèxtils i material elèctric i elec­trònic.
Podem distingir, d'acord amb els usos principals, cinc classes de BFR:
A la Unió Europea l'ús de determinats BFR està prohibit o restringit, però per la per­sistència que tenen en el medi ambient, encara hi ha una certa preocupació pels riscos que aquestes substàncies poden comportar per a la salut pública.
Els re­tardants de flama bromats poden passar al medi i contaminar l'aire, el sòl i l'aigua, i entrar a la cadena alimentària.
Per la seva naturalesa persistent i bioacumu­lativa, es poden trobar principalment en els aliments d'origen animal, com el peix, la carn, la llet i els productes derivats.
Els seus efectes tòxics potencials se cen­tren en la capacitat que tenen d'actuar com a interferents endocrins i provocar trastorns de la conducta.
Entre l'octubre de 2010 i l'octubre de 2012, el Grup Científic sobre Contaminants de la Cadena Alimentària (CONTAM) de l'Autoritat Europea de Seguretat Alimentària (EFSA) va fi­nalitzar una sèrie de sis dictàmens cien­tífics sobre els principals grups de BFR i els riscos potencials per a la salut públi­ca de la presència en els aliments.
En els aliments, el risc associat als plaguicides prové de la seva utilització inadequada, ja sigui per la utilització de substàncies prohibides o per la presència de residus de plaguicides en els productes tractats, en els animals alimentats amb aquests productes o en la mel produïda per les abelles exposades a aquestes substàncies.
Per tal d'evitar que els residus de plaguicides estiguin presents en nivells que puguin suposar un risc inacceptable per als humans i els animals, la Comissió Europea ha fixat i ha harmonitzat, des de l'any 2008, els límits màxims de residus (LMR) de plaguicides permesos en aliments i pinsos a la Unió Europea i ha establert que els estats membres de la Unió Europea realitzin programes de vigilància i control dels residus en els aliments i pinsos.
Els límits màxims de residus (LMR) de plaguicides es defineixen com els nivells superiors legals permesos de concentració d'un residu de plaguicida (expressada en mg/kg) en aliments o pinsos conforme amb el Reglament (CE) núm. 369/2005.
Per a que un producte fitosanitari pugui ser autoritzat, prèviament s'ha d'establir uns límits màxims de residus (LMR) en els productes agrícoles afectats per a l'ús que es vol autoritzar.
No es poden posar al mercat aliments d'origen vegetal o animal amb residus de plaguicides per sobre dels LMR.
La superació d'un LMR és un incompliment legal, però no implica necessàriament un risc per a la salut de la població, perquè no són límits toxicològics sinó límits toxicològicament acceptables, que es basen en les bones practiques agrícoles (BPA) ─quantitat de plaguicida que cal utilitzar, dosi, cultiu, freqüència, fase de creixement en la qual s'utilitza el plaguicida─ i la menor exposició del consumidor necessària per protegir tots els consumidors vulnerables.
Els LMR es deriven mitjançant mètodes estadístics d'assaigs de camp supervisats que reflecteixen les bones pràctiques agrícoles (BPA) previstes per al seu ús.
Abans de l'establiment es requereix una avaluació prèvia de riscos que provi que el límit és segur per a la salut del consumidor.
Al web de la Direcció General de Salut i Seguretat Alimentària (DG SANTE) de la Comissió Europea es pot consultar la base de dades de LMR aplicables a aliments i pinsos d'acord amb el Reglament (CE) núm. 396/2005.
Xarxa global de vigilància de laboratori de malalties microbianes transmeses pels aliments.
La Xarxa Mundial d'Infeccions Alimentàries, en anglès Global Foodborne Infections Network (GFN), és una xarxa d'institucions i individus compromesos a millorar la capacitat dels països per detectar, respondre i prevenir infeccions transmeses per aliments i altres.
Les malalties entèriques que es transmeten aliments i altres malalties infeccioses són una causa important de morbiditat i mortalitat a tot el món.
Els viatges, la migració i la distribució d'aliments contribueixen al problema global de les malalties transmeses pels aliments.
L'Organització Mundial de la Salut (OMS) estima que cada any més de dos milions de persones moren per malalties diarreiques, moltes de les quals s'obtenen per menjar aliments contaminats.
En resposta a l'impacte de malalties transmeses i alimentàries, l'OMS i altres col·laboradors van crear la Xarxa Mundial d'Infeccions Alimentàries (GFN) l'any 2001 (anomenada en aquell moment WHO Global Salm-Surv (GSS)).
GFN és un programa de creació de capacitats que promou la vigilància integrada i basada en laboratoris i la col·laboració intersectorial entre disciplines sanitàries, veterinàries i alimentàries.
La GFN forma part dels esforços de l'OMS per enfortir les capacitats dels seus Estats membres en la vigilància i el control de les principals malalties que es transmeten als aliments i contribuir a l'esforç global de contenció de la resistència antimicrobiana en patògens alimentaris.
Són elements químics amb configuració inestable que experimenten una desintegració radioactiva que es manifesta en l'emissió de radiació en forma de partícules alfa o beta i raigs X o gamma.
L'ésser humà pot estar exposat a radiació de fonts naturals i artificials.
Els Radionúclids s'incorporen als vegetals directament per deposició i rec, o indirectament a través del sòl, i als animals mitjançant la dieta i l'aigua.
El Límit Màxim de Residus (LMR) de medicaments veterinaris és el contingut de residus resultant de la utilització d'un medicament veterinari, en animals productors d'aliments, legalment autoritzat a la Unió Europea i considerat com admissible des del punt de vista de la seguretat del consumidor en un producte alimentari.
Els LMR serveixen com a referència per a la determinació del temps d'espera en les autoritzacions de comercialització dels medicaments.
Actualment la norma bàsica que recull i regula aquests LMR és el Reglament (CE) 470/2009 del Parlament Europeu i del Consell de 6 de maig de 2009 pel qual s'estableixen procediments comunitaris per a la fixació dels límits de residus (LMR) de les substàncies farmacològicament actives en els aliments d'origen animal, es deroga el Reglament (CEE) No 2377/90 del Consell i es modifiquen la Directiva 2001/82/CE del Parlament Europeu i del Consell i el Reglament (CE) No 726/2004 del Parlament Europeu i del Consell.
Els animals poden ser tractats al llarg de la seva vida productiva amb diferents medicaments veterinaris (d'aplicació directa o a traves de pinsos medicamentosos) per curar o prevenir malalties, així com per establir un diagnòstic mèdic o restablir, corregir o modificar les seves funcions fisiològiques.
En el cas d'animals productors d'aliments per al consum humà, això pot donar lloc a l'aparició de residus d'aquestes substancies en els aliments que se'n deriven, com ara la carn, la llet, els ous, etc. Aquests nivells de residus, però, no poden ser de cap manera perjudicials per a la salut dels consumidors.
La utilització correcta de medicaments en els animals destinats al consum humà és tan beneficiosa en termes econòmics com sanitaris, amb la consegüent repercussió en la salubritat dels aliments.
Això no obstant, l'ús inadequat o fins i tot il·legal d'aquestes substàncies amb efecte farmacològic pot determinar que els seus residus arribin al consumidor en quantitats suficients per provocar efectes nocius.
La presencia de residus en els aliments s'ha de minimitzar, de manera que no se superin uns límits màxims, la qual cosa garanteix la protecció de la salut dels consumidors.
Per aquest motiu, mitjançant reglamentació europea, s'estableixen les condicions de comercialització, distribució i utilització de medicaments veterinaris, d'una banda.
D'altra banda, s'estableixen els límits màxims de residus (LMR) en els aliments d'origen animal amb la finalitat de protegir la salut publica.
Els medicaments veterinaris objecte d'investigació d'acord amb la legislació establerta són:
El Límit Màxim de Residus (LMR) de medicaments veterinaris és el contingut de residus resultant de la utilització d'un medicament veterinari legalment autoritzat a la Unió Europea i considerat com admissible des del punt de vista de la seguretat del consumidor en un producte alimentari.
Els LMR serveixen com a referència per a la determinació del temps d'espera en les autoritzacions de comercialització dels medicaments.