La visita a Cardona, el centre històric, la col·legiata i el castell, i la Muntanya de Sal són el centre de l'itinerari.
Des de Cardona es pot partir vers els punts d'interès complementaris d'aquesta etapa: en direcció nord-oest fins a Solsona, o bé en direcció sud-est fins a Sant Fruitós de Bages, on hi ha el monestir de Sant Benet.
El llinatge dels Cardona, anomenats «senyors de la sal» pel control que tenien sobre l'explotació de la Muntanya de Sal de la població, es va gestar en els primers temps de la Catalunya comtal, moment a partir del qual no deixaria d'augmentar la seva influència en la història del país.
L'origen del llinatge es troba, tanmateix, en els vescomtes d'Osona, quan, a la segona meitat del segle X, el comte Ramon Borrell II va posar Cardona i els seus habitants sota el patrocini del vescomte Ermemir, germà del bisbe de Vic Arnulf, conseller alhora del comte Ramon Borrell.
Però no va ser fins al 1086 que, en temps de Ramon Folc I de Cardona, la casa va adquirir el títol de vescomtat.
A partir d'aquest moment, els Cardona van esdevenir una casa influent en la política dels comtes de Barcelona i més tard dels reis catalans.
En aquest sentit, és destacable la funció de mediació que va fer en nombroses ocasions entre la corona i els comtats de la Catalunya occidental (Urgell, Pallars, Castellbò), amb els quals el llinatge dels Cardona estava unit per vincles de sang.
A aquesta influència creixent hi va contribuir el poder econòmic que proporcionaven a la casa les mines de sal.
Una bona mostra d'aquesta ascensió és la seva progressió de l'estatus de senyors al de vescomtes, i posteriorment al de ducs.
De fet, al segle XV era la nissaga més important després de la casa reial, circumstància a la qual es deu el sobrenom de «reis sense corona».
Els Cardona tenien possessions a Tagamanent, el Brull, Savassona, Rupit i Casserres, on hi havia importants castells.
El llinatge va estar unit amb una vinculació especial al monestir de Sant Pere de Casserres, on, fins al segle XII, es van enterrar la majoria de les dones del vescomtat de Cardona, sota la protecció de les quals es trobava el monestir.
Una visita al centre històric de la vila de Cardona aportarà el context necessari per ubicar la realitat dels Cardona en l'època vescomtal.
La visita a la mina de sal suposa un contrapunt molt interessant al conjunt monumental que conformen la col·legiata i el castell (avui parador nacional).
Aparcament: A Cardona hi ha diferents aparcaments però es recomana el de la plaça del Portalet per ser el més proper al Centre Cardona Medieval, punt d'acollida de Cardona.
Situat a la plaça de la Fira, sota les voltes d'Aimines, just davant de l'Ajuntament, el Centre facilita la interpretació de la vila i el seu centre històric, declarat bé d'interès cultural.
Recomanem començar la visita de la ciutat pel Centre Cardona Medieval, on es fa l'acollida turística.
A més, aquest centre disposa d'una experiència audiovisual d'immersió que ofereix al visitant les claus bàsiques per entendre què va ser el vescomtat de Cardona i la seva relació amb la sal.
Telèfon d'informació: 938 692 475
Castell de Sant Vicenç de Cardona
Sant Vicenç de Cardona ha estat considerat pels estudiosos com «un dels models més acabats i característics d'una època»; així, doncs, és el prototipus d'arquitectura romànica, el punt de partida del que s'ha anomenat segon romànic, que culmina a Sant Jaume de Frontanyà (vegeu el comtat de Berga).
En el mateix promontori de la col·legiata es troben les restes del castell.
Actualment tot el conjunt forma part de l'entorn d'un parador nacional de turisme.
Recomanem al viatger una de les visites guiades que s'organitzen des del Centre Cardona Medieval per poder interpretar bé tot el conjunt.
Parc cultural de la Muntanya de la Sal
El parc cultural constitueix un punt complementari de la visita a Cardona; encara que no tingui vestigis artístics de cap tipus, aquesta era la raó de la riquesa de la vila.
Es tracta d'una entretinguda visita que comença amb un recorregut pel recinte de la mina Nieves, una de les explotacions potàssiques més importants d'Europa fins al 1990.
A continuació la visita continua a 86 metres de profunditat, on els visitants són traslladats amb un vehicle especial i amb cascs miners s'accedeix a l'interior de la muntanya.
Com a punts d'interès relacionats amb el vescomtat de Cardona, el visitant pot arribar fins a Solsona, o bé dirigir-se al sud-est vers Sant Fruitós de Bages, on el monestir benedictí de Sant Benet és un bon exemple del romànic d'aquesta època.
Monestir de Sant Benet de Bages (Sant Fruitós de Bages)
Aquest monestir ha estat recentment fruit d'un procés de restauració, rehabilitació i museografia, i actualment se'l coneix com a Món Sant Benet.
Es tracta d'un potent muntatge museogràfic i audiovisual que recrea les escenes que s'hi van viure.
Del conjunt arquitectònic en destaca l'església, amb un gran cimbori i un campanar típic romànic.
El claustre és la peça més remarcable, i és que els seus capitells estan ornamentats amb una gran varietat temàtica.
Aparcament: hi ha un aparcament abans d'accedir al recinte de Sant Benet on els visitants poden deixar els vehicles.
08272 Sant Fruitós de Bages (Osona)
Solsona neix a partir de l'antic castell.
Els carrers i les cases d'aquesta ciutat han patit les conseqüències de diverses guerres.
No obstant això, han perdurat una bona quantitat de construccions que ens parlen d'un passat de prestigi i importància.
Molts dels carrers del nucli antic porten el nom d'un sant, però altres han conservat el nom d'antics oficis, com el carrer de les Terceries (nom que es donava a les carnisseries), o de la funció social que complien, com és el cas del carrer de les Llices, on es celebraven els jocs i torneigs medievals, i el de la Regata, per on es conduïa l'aigua cap als horts de fora muralla.
En molts indrets es poden trobar caps de biga adornant a les cases i encara es conserven les teieres amb què antigament s'il·luminaven els carrers.
La catedral, el Museu Diocesà i Comarcal, el Pou de Gel i una passejada pels carrers i places d'origen medieval, són algunes de les mostres de tot el que aquesta ciutat pot oferir al visitant.
Aparcament: L'aparcament més proper a aquesta zona es troba situat davant de la Catedral, arribant per l'avinguda del Pont, a mà dreta.
Oficina d'Informació Turística de Solsona
Oficina d'Informació Turística del Solsonès
El conjunt de la catedral és un complex d'edificis construïts des de la fi del s XI fins al s XVII.
Al seu interior destaca la capella de la Mercè, amb un retaule barroc i la capella amb la imatge de la Mare de Déu del Claustre, patrona de Solsona.
Aquesta imatge de pedra del s XII és catalogada com una de les escultures més importants del romànic català i està atribuïda al mestre Gilabertus, un dels escassos escultors coneguts de l'edat mitjana.
Museu Diocesà i Comarcal de Solsona
Ubicat al Palau Episcopal i fundat el 1896, fou un dels primers museus diocesans de Catalunya.
A la primera meitat del s XX experimentà un gran creixement amb la nova secció de prehistòria.
El contingut de les col·leccions que es troben al museu és molt ampli (del neolític fins a l'actualitat) i pluridisciplinar.
Podem trobar-hi una mostra, prou significativa, de l'escultura que al s XII ornava els claustres de la col·legiata de Santa Maria de Solsona.
El taller del mestre Gilabert de Tolosa deixà l'empremta de la qualitat en l'obra que encara avui podem admirar.
La pintura mural preromànica i romànica amb els conjunts de Sant Quirze de Pedret i Sant Vicenç de Rus, són un dels exponents més importants del nostre país.
És una estructura per emmagatzemar el gel natural obtingut de rius i rieres amb l'objectiu de poder-lo comercialitzar.
En aquest pou, el gel s'obtenia del riu Negre o del forat de la Bòfia.
S'anava emmagatzemant al llarg de l'hivern i s'explotava entre abril i primers de novembre.
Les dimensions són: 8 m de diàmetre i 9,30 m d'alçada.
Destaca pel seu excel·lent estat de conservació i per la museïtzació duta a terme.
En els treballs arqueològics de recuperació del pou de gel es van posar al descobert restes d'estructures de l'antic nucli medieval (segle XI) que mostren l'evolució arquitectònica i urbanística que ha sofert la ciutat al llarg de la història.
La primera notícia documentada del pou de gel de Solsona és del 1683.