Durant llargs períodes de la història de Catalunya, l'actuació de la societat civil ha estat marcada per la necessitat de supervivència com a nació, amb uns trets culturals propis.Aquesta necessitat ha servit d'estímul per a la creació i el desenvolupament d'entitats que han hagut de donar en cada moment una resposta solidària a les inquietuds de la societat catalana.
Durant llargs períodes de la història de Catalunya,
l'actuació de la societat civil ha estat marcada per la
necessitat de supervivència com a nació, amb uns trets
Aquesta necessitat ha servit d'estímul
per a la creació i el desenvolupament d'entitats que han
hagut de donar en cada moment una resposta solidària a les
entitats culturals han tingut històricament atorga al món
associatiu una dimensió de gran importància en l'actual
El moviment associatiu de caràcter cultural està vivint un
moment de transformació i de recerca de nous camins que,
mantenir la vigència social que sempre havia tingut.
dinàmica dels temps ha fet que l'associacionisme hagi
passat d'una situació en la qual havia de fer una tasca de
suplència d'aquells serveis que no prestaven les
institucions públiques a una altra que s'ha de basar en la
col·laboració, coordinació i complementarietat amb l'acció
de les institucions públiques democràtiques.
Tal com correspon a unes institucions de govern
representatives d'una societat oberta, plural i democràtica
com és la catalana, l'administració no ha d'entrar en
competència ni ha de pretendre substituir les entitats
Ha de reconèixer el caràcter i la voluntat de servei
públic que caracteritza la majoria d'aquestes entitats;
Ha de donar suport i facilitats per al desenvolupament de
En conseqüència, les administracions públiques han
d'ajustar-se a uns criteris metòdics i racionals
d'aplicació d'uns recursos públics que han d'afavorir el
desenvolupament cultural i han de contribuir d'una manera
potenciació de les energies creatives que hi ha en el si de
La coordinació entre les associacions que treballen en els
diferents àmbits de la cultura ha cristal·litzat en els
darrers anys en la creació de coordinadores i federacions.
L'administració, a més de continuar promovent i donant
suport a aquestes plataformes representatives de la
col·lectivitat, ha de considerar-les els interlocutors
idonis per a establir amb cada sector la política de suport
Des d'aquesta perspectiva del reconeixement de la
importància cabdal de l'associacionisme cultural a
Catalunya i, en general, de l'acció de la societat civil
organitzada en entitats amb voluntat de servei públic, el
capítol preliminar d'aquesta Llei de foment i protecció de
la cultura popular i tradicional i de l'associacionisme
cultural defineix com a objectius bàsics del text la
potenciació de la cultura tradicional i popular, la
dinamització de l'associacionisme cultural i la protecció
Els diferents àmbits de la cultura tradicional catalana,
com la música, el teatre amateur, el cinema amateur, la
dansa, el folklore i les festes d'arrel tradicional;
les entitats que promouen l'estudi, la difusió i la
conservació del patrimoni etnològic.
El capítol I se centra en la protecció i la difusió de la
cultura popular i tradicional, marca el camp d'actuació i
les competències de les administracions públiques,
estableix la presència de la cultura popular i tradicional
en el sistema educatiu i defineix el patrimoni etnològic de
Catalunya, les festes d'interès nacional i el paper dels
museus i els arxius històrics comarcals i locals.
El capítol II desenvolupa el concepte de dinamització
sòcio-cultural, alhora que defineix les responsabilitats en
aquest àmbit dels ens locals i les funcions de la
El capítol III, dedicat a l'associacionisme cultural,
estableix la figura declarada "d'interès cultural" i crea
El capítol IV crea el Centre de Promoció de la Cultura
Popular i Tradicional Catalana, organisme sense
personalitat jurídica pròpia, adscrit al Departament de
com a màxim òrgan consultiu del Departament de Cultura en
les matèries que són objecte d'aquesta Llei.