Després de la infantesa i joventut a Solsona, vaig anar a estudiar a Tarragona i, tot seguit, a Barcelona, on em vaig llicenciar en Geografia i Història, especialitat Història Contemporània per la Universitat de Barcelona.
Des del 1980 treballo en el món dels museus a Barcelona, amb una col·laboració fa temps al Museu Diocesà i Comarcal de Solsona.
Sóc Conservadora de la col·lecció del Museu Picasso de Barcelona.
Sóc Investigadora, conferenciant i comissària d'exposicions.
L'any 1980, vaig demanar fer pràctiques per al Museu Picasso de Barcelona de cara a presentar-me a oposicions de Conservador dels museus de l'Estat.
En realitat, el meu desig era entrar en aquest museu del cor del barri de la Ribera perquè Picasso m'apassionava des de feia anys.
Va ser el principi d'una vocació i passió que em va portar a oposicions de Tècnic Superior en Art i Història i consolidar la meva posició en la institució a partir del 1992, tot i treballar-hi des de molt abans.
Després de ser-ne responsable de Comunicació i Acció Cultural, vaig poder situar-me a Conservació, perfil en el qual sempre m'he sentit més còmoda i en el qual fa temps que desenvolupo la meva tasca professional.
Com a Conservadora de la Fundació Museu Picasso, treballo en la catalogació, recerca i difusió de les nostres col·leccions.
També sóc comissària d'exposicions i publico llibres i articles especialitzats en la vida i obra de Pablo Picasso.
He participat i participo en jornades, seminaris i congressos d'arreu.
També he col·laborat i encara ho faig en revistes especialitzades, també d'arreu del món, i en premsa escrita d'aquí.
A la feina s'hi passen moltes hores.
He tingut i tinc la sort de poder-me dedicar a una professió que, a més a més, és una passió que tinc des de molt jove.
Sobretot m'aporta coneixement, aprendre cada dia alguna cosa i poder-la compartir amb qui vulgui a través del meu treball quotidià.
Treballo en una institució pública en la qual socialitzem la nostra feina a través de la posta al dia de les col·leccions del nostre museu, en exposicions temporals, publicacions, activitats, etc. La nostra feina reverteix directament a la ciutadania atès que som un servei públic.
Sense cap mena de dubte l'honestedat, la dignitat i la solidaritat com a pal de paller de la persona.
Tanmateix és vital el coneixement.
Aquest enriqueix l'ésser humà i el fa lliure.
Sempre he estat una gran defensora del lliure pensament i del respecte a l'altre.
La mort de les persones estimades.
Els desglossaria en dues parts: els laborals i els personals.
Estic en el darrer tram de la meva vida laboral i la meva voluntat és poder arribar al final amb la mateixa creença i pràctica de voluntat de servei públic de quan vaig començar a treballar.
Poder tancar la meva vida laboral amb dignitat, i gaudir al màxim de la feina que sempre m'ha apassionat.
Des del punt de vista personal, esbossar el nou camí que d'aquí pocs anys enfilaré en el qual l'enfortiment dels lligams afectius, el que acostumo a dir "coixí emocional", és vital.
Al seu costat, vull ampliar el marc de coneixement vers matèries que fins ara no he tingut temps de tractar per manca de temps, i continuar gaudint dels plaers que des de fa anys m'acompanyen: lectura, exposicions, música, gastronomia i viatges, sobretot.
Em preocupa molt el que està passant en la xarxa viària de trens.
És un mitjà imprescindible per a moltes persones i s'hi hauria de prestar molta atenció perquè aportaria millor qualitat de vida al usuari i, sobretot, per evitar tragèdies.
Sobretot amb la meva ciutat, Solsona; la meva comarca, el Solsonès i la meva gent.
Ultra aquest primer identificador, qualsevol altre punt geogràfic m'agrada, i m'interessa i, si tinc oportunitat, el visito.
Els indrets geogràfics, els visc com la música.
Hi ha moments que em sento a gust passejant per una rasa del bosc del voltant de Solsona, altres pel capdamunt de la cadena albirant les magnífiques vistes que sovint es presenten davant teu.
Veient una de les moltes esglésies romàniques endinsades dins el bosc, prop de camps o en llogarets; altres anant d'excursió a llocs meravellosos com el pla de Busa al Solsonès, etc.
Malauradament, en aquests moments, tinc poc temps lliure, tot i això el que tinc el comparteixo amb els amics i el que em queda el dedico a llegir, escoltar música, assistir a conferències, viatjar...; en realitat hi ha tantes coses que m'engresquen!
Sobretot llibres i diaris; les xarxes socials les uso quotidianament però de manera molt continguda.
Saber parlar és important, però saber escoltar també.
L'art de la paraula és meravellós, ja ho deien els clàssics!
Quan la paraula s'escolta i es respon amb la paraula, el diàleg, i s'hi afegeix el respecte, és el camí idoni en les relacions humanes.
Molts conflictes no existiren si hi hagués una bona comunicació.
En aquests temps tan convulsos: valors i molt sentit comú.
Respectar l'altre, sigui qui sigui, és respectar-te a tu mateix.