projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
Fins al 8 d'octubre tindrà lloc el Col·loqui Internacional Walter Benjamin, 2017, sota el títol Cent anys després de la Revolució d'Octubre.
Intel·lectuals i compromisos en l'època contemporània.
El MUME proposa visitar l'exposició temporal "El món dels vencedors" d'Ignasi Prat.
L'exposició és un projecte multidisciplinari d'investigació sobre la repressió del franquisme i els privilegis dels seus alts càrrecs.
Mitjançant la fotografia es mostra l'estètica i l'arquitectura del poder franquista, a través de les residències oficials dels màxims responsables del règim.
Propostes artístiques contemporànies, es podrà veure, a partir del 14 d'octubre, la instal·lació "(In)Refugis", de Marco Noris
Una altra proposta és l'exposició temporal "Entre Espanya i Rússia.
Recuperant la història dels Infants de la guerra".
Té com a objectiu la recuperació de la memòria dels infants que foren traslladats a Rússia durant el conflicte de 1936-1939.
D'altra banda, dissabte, 21 d'octubre de 2017, a les 17 h, hi haurà la Sessió de cinema: "La transmissió de la memòria de l'exili republicà a França.
Dos casos" Es projectaran dos documentals que recuperen la memòria i els espais de l'exili republicà de la Guerra Civil Espanyola: "Angel, Une enfance en exil", d'Stéphane Fernandez, i "Armonía, Franco et mon grand-père", de Xavier Ladjointe.
Cada darrer diumenge de mes, el MUME ofereix la jornada de portes obertes i una visita guiada gratuïta el 29 d'octubre a les 11 h (cal reservar prèviament per telèfon o bé per correu electrònic al 972 55 65 33 / [EMAIL] ).
També inclou una jornada de portes obertes per visitar el MUME, de 10 a 14 h.
La mostra sobre l'escriptora, a Barberà del Vallès fins a finals de novembre
Casal de Cultura (del 23 d'octubre a l'11 de novembre)
"Montserrat Roig, cronista d'un temps i d'un país" proposa un repàs de la trajectòria professional i personal de l'escriptora i periodista.
Els àmbits de l'exposició son "Infància i franquisme", "Feminisme", "Catalanisme popular", "Compromís social", "Compromís amb les esquerres", "L'escriptora", "La periodista", "L'afició del teatre" i "Denúncia dels horrors del nazisme".
La vintena de fotografies que mostra són de Pilar Aymerich, l'arxiu familiar Sempere Roig i el fons Montserrat Roig de l'Arxiu Nacional de Catalunya.
Els textos són fragments de peces periodístiques i literàries de l'escriptora i periodista.
L'exposició es pot visitar a dos espais de Barberà del Vallès, el Casal de Cultura i la Biblioteca Esteve Paluzie.
Aquesta mostra és una producció del Memorial Democràtic i l'Associació de Dones Periodistes.
El 21 de novembre, a les 19 h, a la Biblioteca Esteve Paluzie, l'escriptora Aina Torres presentarà el llibre Montserrat Roig.
Memorial Democràtic i Associació de Dones Periodistes amb el suport de l'Ajuntament de Barberà del Vallès
Una exposició per entendre el franquisme a Catalunya i les seves terribles conseqüències
La Biblioteca Ramon Fernández Jurado exposa, del 2 al 15 de novembre, la mostra "Vencedors i vençuts", produïda pel Memorial Democràtic.
La mostra està dividida en 5 àmbits: "Ocupació militar a Catalunya", "Retirada i exili", "Els vencedors", "Els vençuts" i "Esperances enfrontades", i reprodueix 90 fotografies.
Després de quasi tres anys de guerra, Catalunya va ser ocupada per les tropes franquistes.
Per una banda, la derrota portaria desenes de milers de catalans a marxar l'exili, a ser empresonats i, en el pitjor dels casos, a ser afusellats i enterrats en fosses comunes.
Per l'altra, la fi de la guerra suposaria la supressió de l'autonomia catalana i la persecució de la seva llengua i cultura.
D'aquesta manera, s'iniciaria la llarga nit del franquisme, una dictadura que separaria la societat, fins al darrer moment, entre vencedors i vençuts.
Dimarts i dijous: de 9.30 h a 14 h i de 16 h a 20.30 h
Una exposició sobre la postguerra a Catalunya
El 20 de novembre, a les 12 h, a càrrec dels historiadors Mireia Capdevila y Francesc Vilanova.
La seu històrica de la Unió General de Treballadors (UGT) a Catalunya exposa, del 2 al 30 de novembre, la mostra "Vencedors i vençuts", produïda pel Memorial Democràtic.
La mostra està dividida en 5 àmbits: "Ocupació militar a Catalunya", "Retirada i exili", "Els vencedors", "Els vençuts" i "Esperances enfrontades", i reprodueix 90 fotografies.
Després de quasi tres anys de guerra, Catalunya va ser ocupada per les tropes franquistes.
Per una banda, la derrota portaria desenes de milers de catalans a marxar l'exili, a ser empresonats i, en el pitjor dels casos, a ser afusellats i enterrats en fosses comunes.
Per l'altra, la fi de la guerra suposaria la supressió de l'autonomia catalana i la persecució de la seva llengua i cultura.
D'aquesta manera, s'iniciaria la llarga nit del franquisme, una dictadura que separaria la societat, fins al darrer moment, entre vencedors i vençuts.
Presentació del llibre Nazis a Barcelona
El 20 de novembre, a les 12 h, en el marc de l'exposició, tindrà lloc la presentació del llibre Nazis a Barcelona, dels historiadors Mireia Capdevila y Francesc Vilanova.
Memorial Democràtic i UGT Catalunya
Vestíbul de la seu històrica de la UGT de Catalunya
L'exposició del Memorial Democràtic, a la biblioteca Ramon Fernández Jurado
Santa Coloma de Cervelló acull, del 5 de setembre al 13 d'octubre, l'exposició "Catalunya bombardejada.
75è aniversari dels bombardeigs a la població civil i a les infraestructures catalanes".
Aquest mostra, produïda pel Memorial Democràtic, recorda les més de cinc mil víctimes mortals i els milers de ferits a conseqüència dels bombardejos feixistes durant la Guerra Civil.
L'exposició destaca la resistència ciutadana davant l'atac indiscriminat i sistemàtic a nombrosos municipis catalans allunyats en aquell moment del front de guerra.
Explica, amb imatges i textos, com afectaren els bombardejos, quins danys comportaren, quina resposta provocaren entre la població civil i què es pretenia amb aquests atacs sistemàtics
El Memorial Democràtic recorda la jornada històrica del 23 d'octubre del 77 amb 15 fotografies que documenten el retorn de Tarradellas
Enguany es commemora el 40è aniversari del restabliment de la Generalitat de Catalunya, un dels fets polítics més notables de la transició espanyola.
L'exposició 'Ja sóc aquí!' mostra, amb 15 fotografies, com va ser la jornada històrica del 23 d'octubre de 1977, el dia que Tarradellas va tornar a Catalunya.
Un esdeveniment que cal recordar atès que la Generalitat catalana va ser l'única institució política de l'exili republicà que va enllaçar l'Espanya monàrquica de la Transició amb l'Espanya republicana dels anys trenta
La restitució de la Generalitat presidida per Josep Tarradellas va tenir lloc només tres mesos després de celebrar-se les primeres eleccions generals democràtiques a Espanya, el 15 de juny del 1977.
El setembre d'aquell any, el govern d'Adolfo Suárez va restablir la institució per mitjà d'un decret.
La presentació de la mostra tindrà lloc dijous, 2 de novembre, a les 19 h.
Hi participaran Plàcid Garcia-Planas, director del Memorial Democràtic; Montserrat Catalan, coordinadora de les activitats commemoratives del retorn del president Tarradellas, ex directora de l'Arxiu Montserrat Tarradellas i Macià i antiga secretària personal del President, i Pere Portabella, director, guionista i productor de cinema.
Dissabtes: de 10 a 14 h i de 16 a 20 h
El Memorial Democràtic romandrà tancat els dies 24, 25, 26, 31 de desembre, 1 i 6 de gener.
Memorial Democràtic de la Generalitat de Catalunya i Arxiu Montserrat Tarradellas i Macià.
L'Amical de Mauthausen recorda aquest republicà deportat a Mauthausen el 1940 amb un homenatge al Mercat del Ninot
L'Amical de Mauthausen i altres camps ha organitzat un homenatge a Eliseu Villalba Nebot.
Aquest supervivent dels camps de concentració de Mauthausen i Gusen va ser un dels fundadors de l'Amical de Mauthausen i altres camps, així com subdirector del Mercat del Ninot.
L'homenatge tindrà lloc al Mercat del Ninot el 10 de novembre, a les 11 hores.
Hi participarà el director del Memorial Democràtic, Plàcid Garcia-Planas.
Villalba, militant d'ERC i subdirector del Mercat del Ninot, es va exiliar a França l'any 1939.
Va ser internat al camp de concentració d'Argelers i posteriorment va treballar, amb un grup de republicans, a Florensac i a Sant Cebrià, on es va allistar a la 118a Companyia de Treballadors, que va ser destinada a la frontera belga per realitzar treballs, durant l'hivern, en condicions extremes.
El 4 de juny de 1940 va caure en mans dels alemanys, se'l va considerar presoner de guerra i va ingressar a l' stalag XVII B. Uns mesos més tard, va ser deportat a Mauthausen.
El 1944 el van traslladar al camp de Gusen.
Malgrat els assassinats d'última hora, el 5 de maig de 1945 va arribar l'alliberament dels interns de Gusen.
L'Eliseu va ser repatriat amb els seus companys i, des d'Andorra, endegà les gestions per retornar a Barcelona, on arribà el mes de maig de 1948.
Davant la impossibilitat de tornar a la seva feina a l'Ajuntament, a causa de l'expedient de depuració que se l'instruí, va treballar al bar dels pares, del qual es feu càrrec l'any 1950.
L'Eliseu p articipà l'any 1962 en la fundació de l'Amical de Mauthausen.
Va ser un dels membres del primer "comitè provisional" amb els supervivents Joan Pagès i Amadeu López Arias.
El seu bar esdevingué un dels punts de trobada de l'Amical de Mauthausen en els anys difícils de la clandestinitat.
Jornada inclosa en el programa d'activitats paral·leles de l'exposició "Une Catalogne indépendante?
Inscripció prèvia a [EMAIL] o bé al 936 347 370
Entre 1918 i 1945 les fronteres europees es van moure d'una manera extraordinària.
Van caure imperis, nasqueren nous estats, alhora que es creava una complexa i conflictiva constel·lació de minories nacionals.
En aquest marc de conflictes identitaris i socials, la Catalunya dels anys trenta, i específicament la del període 1936-1939 en plena Guerra Civil, seria vista com una ferma candidata a esdevenir un més en la llista de nous ens sobirans.
La independència respecte a Espanya es contemplaria com un element factible a partir d'una anàlisi segurament incompleta i marcada per les dinàmiques europees.
Les persones que ho desitgin, poden demanar un certificat d'assistència a la jornada en el moment d'arribada a la seu del Memorial Democràtic.
Activitat gratuïta (aforament limitat)
L'oposició antifranquista a Catalunya s'articulà entorn a l'Assemblea de Catalunya.
Fundada al 1971, esdevingué una plataforma unitària contra la dictadura i acollí tant partits polítics com sindicats, associacions de tot tipus i personalitats independents.
Paral·lelament, el règim franquista començà a trontollar després de l'assassinat del president del Govern Luis Carrero Blanco, el 1973, i a causa dels problemes de salut del dictador, que moria el 20 de novembre de 1975.
Recull de les ponències presentades al III Col·loqui Internacional Memorial
Després de quasi tres anys de guerra Catalunya seria ocupada per les tropes franquistes.
La fi de la guerra va ser doblement terrible per al territori.
Per una banda, la derrota portaria desenes de milers de catalans a marxar l'exili, a ser empresonats i, en el pitjor dels casos, a ser afusellats i enterrats en fosses comunes.
Per l'altra, la fi de la guerra suposaria la supressió de l'autonomia catalana i la persecució de la seva llengua i cultura.
D'aquesta manera, s'iniciaria la llarga nit del franquisme, una dictadura que separaria la societat, fins al darrer moment, entre vencedors i vençuts.
Del 30 de març al 23 de desembre de 2016
L'aparició del setmanari infantil En Patufet el 3 de gener de 1904 va significar un canvi important el marc editorial del moment.
La seva rellevància va anar creixent amb el pas dels números i anys, ja que a més d'entretenir a gent de totes les edats també va ser un magnífic mitjà de transmissió de valors democràtics i d'ensenyament de la cultura i llengua catalana.
L'inici de la Guerra Civil el 18 de juliol va comportar un canvi radical en la societat on ningú, ni els propis dibuixants i escriptors d'En Patufet, va quedar al marge dels futurs esdeveniments.
Des de la revista va minimitzar-se els estralls del conflicte bèl·lic realitzant escrits i, sobretot, acudits que mostressin aquella realitat amb una altra mirada.
Tanmateix, la guerra va portar a més d'una generació de lectors al front, d'on molts d'ells ja no tornarien.
La gent que vivia a la rereguarda republicana va sofrir els estralls de la guerra amb els bombardegis de les tropes italianes i els milers de defuncions que van causar, la fam, els refugis, la manca de diner o la por.
Davant d'una situació tant tràgica com aquesta, des d'En Patufet va "endolcir-se" el drama amb vinyetes humorístiques d'aquests fets.
L'arribada del bàndol rebel a Barcelona el 26 de gener de 1939 va comportar la finalització d'En Patufet i, per tant, la fi d'aquest setmanari infantil que a tantes persones havia fet gaudir durant més de tres dècades.
Del 19 de gener al 31 d'agost de 2017
Dissabtes: de 10 a 14 h i de 16 a 20 h
Memorial Democràtic de la Generalitat de Catalunya
Presentació del catàleg, taula rodona i trobada de patufistes.
La Història està formada per fets consumats i pels que es quedaren pel camí.
Sense caure en una «falsificació» de la Història, cal estudiar també els moviments polítics frustrats.
Es tracta d'obrir el focus i d'ajudar a comprendre la complexitat dels processos històrics.
Sense explicar-ne els fracassos, no s'hi pot entendre res.
Aquesta exposició ens parla d'una possibilitat que es va valorar en els cercles diplomàtics, les redaccions de diaris i els ambients polítics, i de les raons per les quals no es va produir.
"Ahora ya sabes español por lo que combates" © Col·lecció particular Marc Martí
Enguany es commemora el 40è aniversari del restabliment de la Generalitat de Catalunya, un dels fets polítics més notables de la transició espanyola.
La restitució de la Generalitat presidida per Josep Tarradellas va tenir lloc només tres mesos després de celebrar-se les primeres eleccions generals democràtiques a Espanya, el 15 de juny del 1977.
El setembre d'aquell any, el govern d'Adolfo Suárez va restablir la institució per mitjà d'un decret.
Aquesta mostra vol ensenyar a través de 15 fotografies la jornada històrica del 23 d'octubre de 1977, data del retorn del president a Catalunya.
Un esdeveniment que cal recordar atès que la Generalitat catalana va ser l'única institució política de l'exili republicà que va enllaçar l'Espanya monàrquica de la Transició amb l'Espanya republicana dels anys trenta.
Cronologia de l'arribada del President Tarradellas
Recull de les ponències presentades al III Col·loqui Internacional Memorial Democràtic que, sota el títol "Catalunya en transició: del passat al present", se centren en les singularitats de la Transició espanyola a la Catalunya dels anys setanta.
Les ponències ofereixen el testimoni d'alguns protagonistes de la lluita antifranquista i la mirada personal d'alguns protagonistes polítics d'aquell moment històric, així com l'anàlisi de la Transició espanyola en clau internacional.
S'hi afegeix l'anàlisi acadèmica, de la mà d'historiadors, filòsofs i politòlegs, que vol servir a aquells qui volen conèixer en profunditat els orígens del sistema constitucional de l'Estat i l'encaix de les contínues demandes de justícia i restitució de la memòria històrica del poble català.
Tot i que l'Espanya de Franco oficialment es va mantenir neutral durant la Segona Guerra Mundial, la seva col·laboració al costat del nazisme i feixisme va ser important.
Mesos després de la victòria de l'exèrcit franquista, el setembre de 1939 esclatava la II Guerra Mundial.
Davant l'inici del nou conflicte mundial, el règim del general Franco es va decantar per mantenir-se neutral, tot i les simpaties evidents que el règim tenia cap a les potències de l'eix nazi-feixista.
El juny de 1940, amb l'ocupació de França per part de les tropes alemanyes, sembla que la victòria nazi era imminent.
Davant d'aquesta situació, la dictadura franquista va decidir canviar el seu estatus per passar de la neutralitat a la no bel·ligerància.
Amb aquesta nova situació, es donava suport diplomàtic i econòmic a les potències feixistes.
Després d'entrevistar-se amb Hitler i Mussolini, el general Franco no va entrar en la guerra, tot i que sí que va participar de l'esforç bèl·lic de l'Eix mitjançant el subministrament de materials estratègics a Alemanya, aliments, col·laboració amb l'espionatge, etc. i de l'enviament de voluntaris al front soviètic, els quals serien coneguts com la División Azul.
Des de l'octubre de 1943, quan l'evolució de la guerra va començar a ser desfavorable per l'Alemanya nazi, els aliats començaren a pressionar el govern franquista perquè retirés el suport econòmic i humà que estava donant a les potències de l'Eix.
D'aquesta manera, Espanya tornava a l'estatus de «neutralitat» estricta.
La gana va estar constantment present durant els primers anys de la dictadura.
Una manca d'aliments que afectà especialment als vençuts de la guerra.
Aquest fet seria una nova manera de castigar a la societat.
La gana va ser un fet habitual a l'Espanya franquista, ja que la producció agrícola no va retornar a les xifres de 1935 fins a la collita de 1957-58.
Així, es pot entendre que fins al 1952 l'Estat no suprimís el racionament dels queviures de primera necessitat.
El menjar de la gent era a base de pa i alguna altra cosa, ja que els aliments bàsics eren escassos.
Amb els productes que es venien a través de les cartilles de racionament, no es podia viure, no n'hi havia prou per alimentar-se, per la qual cosa la població —que s'ho podia permetre— estava abocada a acudir al mercat negre.
Espanya va convertir-se en un gran mercat negre fins al 1953-54 gràcies a la tolerància i la complicitat de moltes autoritats.
Però no solament hi havia mercat negre de queviures, sinó també de matèries primeres i de productes semielaborats i manufacturats.
L'estraperlo, com s'anomenava la venda de productes al marge dels canals legals establerts pel règim, també va esdevenir un fet usual.
Els que podien fer-ho compraven gran quantitat de gènere a preus per sobre de l'oficial.
Aquests acaparadors revenien els productes a preus prohibitius a una minoria que s'ho podia permetre.
Les fortunes que van amassar-se com a conseqüència de l'estraperlo van ser abundants.
Els casos més forts de corrupció van provenir de persones que tenien càrrecs oficials o dels mateixos serveis que ho havien de controlar.
L'estraperlo va generar uns beneficis econòmics considerables i la formació del grup social dels «nous rics».
La subalimentació, el fred i la insalubritat van provocar una notable disminució de les defenses físiques de gran part de la població i dels treballadors, i els va fer més vulnerables a malalties que, teòricament, ja havien estat erradicades, com ara la tuberculosi, el tifus o el còlera, la qual cosa va provocar un augment de la mortalitat entre la població més feble.
Tant els camps de concentració com les presons foren els principals espais de privació de llibertat que va utilitzar la dictadura franquista.
Per realitzar la repressió el règim va utilitzar diversos centres de reclusió que es repartiren per tot Catalunya.
Entre aquests centres, cal destacar: els camps de concentració, que acolliren presoners de guerra; els batallons de treballs forçats, que utilitzaren presoners de guerra per fer treballs de tot tipus, especialment de construcció i reconstrucció, i les presons, que acolliren desenes de milers d'homes i dones.
En aquest cas, els presos i les preses restaven privats de llibertats durant un temps determinat després d'haver patit un consell de guerra i d'haver estat condemnats a diferents penes de presó.
En alguns casos, part d'aquestes condemnes es podien redimir per treballs diversos que es podien fer tant a dins com a fora de les presons.
Entre aquestes feines, cal destacar els treballs que milers de republicans van fer al Valle de los Caídos, símbol concebut per exalçar el Caudillo, la victòria i una part de les víctimes de la guerra.
Totes aquestes tipologies de repressió es van caracteritzar per les terribles condicions de vida que van haver de patir aquells homes i dones.
La gana, la manca d'higiene, les malalties i els maltractaments hi estigueren presents en tot moment.
Malgrat que Catalunya tenia clares possibilitats d'esdevenir independent, mai no avançà cap a la sobirania plena.
Aquesta realitat, conjuntament amb les constants anàlisis diplomàtiques i periodístiques que consideraven la secessió inexorable, fa que ens preguntem: per què no es produí?
O respongué a una lògica de solidaritat hispànica en la lluita contra el feixisme?
Madrid no caigué en mans franquistes ràpidament.
A més, el president Companys mai no es decidí a liderar un projecte que contravenia la seva trajectòria, era com una traïció als seus, els republicans espanyols.
A més, tant Companys com el gruix del catalanisme d'esquerres creien que la realitat de la guerra i la posterior victòria imposarien una redefinició de l'estructura política espanyola en clau federal.
El catalanisme d'esquerres –ERC i ACR– no s'atreví a fer el pas, un cop el gruix del de dretes –la Lliga Catalana de Francesc Cambó- s'alineà amb els rebels.
Potser s'evidencià una manca de lideratges forts i d'objectius clars o una falta de visió estratègica.
La independència catalana en una Guerra Civil Espanyola internacional.
Aquest interrogant no té resposta.
El que no fou en un present no té futur.
Amb victòria franquista i quaranta anys de dictadura.
Potser, com digué el periodista i diplomàtic polonès Ksawery Pruszyński l'estiu del 1936, la guerra derivà en un Finis, Cataloniae?: «Avui la qüestió catalana ja no existeix, perquè la burgesia moderna que la plantejà i lluità per resoldre-la no aconseguí solucionar-la quan el liberalisme i la burgesia eren en la seva plenitud» i insistia: «La qüestió catalana ja no existeix, perquè a la nova classe obrera li és aliena.»
Desfilada de les tropes voluntàries italianes.
Concentració sindical de recolzament al general Francisco Franco, cap del govern d'Espanya.
Avinguda Maria Cristina de Montjuïc, Barcelona.
21/02/1939 - 31/12/1945 © Arxiu Nacional de Catalunya
Dones amb nens a l'estació el Voló, 1939.