projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
La giardiosi és una infecció intestinal produïda per un paràsit anomenat Giardia intestinalis.
El símptoma més freqüent és la diarrea, que pot contenir sang i moc.
El paràsit es troba en les femtes dels animals i de les persones infectades i es transmet a través de les mans, per exemple, en canviar bolquers, o de l'aigua i dels aliments contaminats.
Els brots són comuns a les escoles bressol i els infants d'entre 2 i 4 anys tenen major risc de contraure la infecció.
Generalment es tracta amb antibiòtics i acostuma a desaparèixer en poques setmanes.
Mantenir una bona higiene de les mans i evitar el consum d'aigua no tractada i d'aliments crus en zones amb condicions sanitàries deficients són accions fonamentals per prevenir la malaltia.
La via de transmissió principal és la fecal-oral.
Les persones afectades alliberen els paràsits en defecar.
Els paràsits poden sobreviure fora del cos durant setmanes o mesos i infecten altres persones en introduir-se dins l'organisme per la boca.
El contagi es produeix a través de:
El símptoma més freqüent és la diarrea aguda o crònica, contínua o intermitent.
Les persones afectades també poden presentar rampes abdominals, inflor, fatiga, pèrdua de pes, flatulències, nàusees o vòmits, i febre lleu.
Aquestes manifestacions de la infecció apareixen d'una a 3 setmanes després de contraure-la i acostumen a durar entre 2 i 6 setmanes.
Algunes persones amb giardiosi mai no en desenvolupen símptomes.
El diagnòstic de la giardiosi es basa en una anàlisi microscòpica de la femta.
Per fer-lo cal recollir tres mostres de matèria fecal amb un interval d'entre 2 i 3 dies i un termini màxim de 10 dies entre les 3.
La infecció desapareix espontàniament en persones sense símptomes o amb símptomes lleus.
Les persones amb símptomes greus o persistents han de prendre antibiòtics durant aproximadament una setmana.
El medicament més utilitzat és el metronidazole, que pot causar efectes secundaris, com ara regust metàl·lic a la boca o nàusees.
També es recomana beure molt líquid per prevenir la deshidratació que provoca la diarrea.
Utilitzeu-la fins i tot per rentar-vos les dents.
- Eviteu el consum d'aliments crus, especialment fruites i verdures.
Aquesta guia protocol·litza les pautes d'actuació quan es detecta un brot de giardiosi i comenta els aspectes més útils per als sanitaris i els metges declarants implicats.
La contraindicació en les vacunes significa que el risc de reaccions adverses que es pot produir quan s'administra la vacuna és superior al risc de patir la malaltia.
Amb les vacunes actuals el nombre de reaccions adverses és molt reduït.
Tot i així, existeixen contraindicacions, basades en consideracions teòriques, que en alguns casos no han estat confirmades.
D'aquesta manera, el nombre de contraindicacions veritables és, a la pràctica, molt limitat.
Les contraindicacions més importants que cal assenyalar són:
Com a norma general, els pacients que es troben en aquestes condicions no han de rebre vacunes vives atenuades.
La prematuritat no és una contraindicació per a la vacunació.
De fet, els infants prematurs s'han de vacunar d'acord amb la seva edat cronològica.
Pel que fa a l'edat avançada, no només no és contraindicació, sinó que algunes vacunes estan indicades per aquest grup de població, com per exemple l'antitetànica i l'antigripal.
El calendari especifica quines vacunes es recomanen, a quina edat i de quines malalties protegeixen.
Les vacunes recomanades al calendari de vacunacions de Catalunya són gratuïtes.
El calendari vigent (2020) protegeix contra 15 microorganismes mitjançant 13 vacunes.
Podeu accedir a informació sobre cadascuna de les malalties cobertes pel calendari fent clic damunt el nom corresponent.
El calendari vigent de vacunacions sistemàtiques va entrar en vigor el mes de gener de l'any 2020.
El principal canvi amb relació al calendari anterior va ser la introducció de la vacuna contra el meningococ ACWY conjugada tetravalent als 11-12 anys, en substitució de la tercera dosi de la vacuna contra el meningococ C conjugada.
Aquest document explica les característiques del calendari actual i com s'ha d'aplicar en els infants que seguien l'anterior.
Una vacuna és una preparació que s'obté a partir d'un microorganisme o un dels seus derivats.
Quan s'administra, proporciona una informació a l'organisme i el capacita per poder-se defensar contra una infecció determinada.
Cada vacuna immunitza contra una malaltia concreta.
Hi ha, però, vacunes que combinades protegeixen de més d'una malaltia: són diverses vacunes juntes en un sol preparat.
Les vacunes es fabriquen a partir d'antígens.
L'antigen és una molècula que pot induir a la formació de defenses, ja que el sistema immunitari el reconeix com una amenaça.
El Departament de Salut estableix el calendari vacunal que ha de rebre la població de Catalunya i que es va modificant sobre la base de l'evidència científica.
El darrer canvi es va produir al gener de 2020.
El nou calendari introdueix la vacuna contra el meningococ ACWY conjugada tetravalent als 11-12 anys, en substitució de la tercera dosi de la vacuna contra el meningococ C conjugada.
També, per prevenir la propagació internacional de les malalties, és important complir les recomanacions de vacunacions que estableix l'Organització Mundial de la Salut per als viatgers internacionals.
Podeu trobar més informació a la fitxa Viatges i oci o us podeu informar a les Unitats de vacunacions internacionals.
L'existència de voluntats anticipades comporta l'obligació de tenir-les en compte en la presa de decisions.
Per tant, el professional té el deure legal i ètic de respectar-les, ja siguin verbals o escrites, dins dels límits legals i d'acord amb la bona praxi.
Tenir en compte el DVA, però, no vol dir fer-ne un seguiment mimètic i literal, sinó responsable; fet que comporta sempre una lectura crítica i prudent, de manera que ha de portar a una reflexió que permeti que la decisió es basi, en primer lloc, en el respecte a la voluntat del pacient.
Els límits que assenyala la llei són:
En relació amb aquests límits cal dir que, tot i que en el moment de la confecció del DVA algunes pràctiques no estiguin disponibles ni legalment acceptades, poden esdevenir-ho en el futur.
Les lleis i els recursos tècnics poden canviar.
Conseqüentment, la persona que efectua un DVA pot plantejar-se incloure-hi desitjos i peticions no assumibles actualment, fins i tot si en el moment d'atorgar-lo no es poden complir per falta de mitjans tecnològics o per il·legalitat, la seva expressió en el document serà útil per orientar decisions futures.
És a dir, un DVA pot contenir demandes no assumibles i, tot i això, ser vàlid com a document i presentar un contingut útil com a orientació per a la presa de decisions.
La decisió que cal prendre s'ha de consensuar amb el representant nomenat o, si no n'hi ha, amb la família.
A més, es recomana que es prengui col·legiadament (equip, sessió clínica, comitè d'ètica assistencial).
La decisió s'ha de raonar per escrit a la història clínica, segons assenyala la llei bàsica.
Ajuda dels comitès d'ètica assistencial
En els casos en què hi hagi una dificultat per interpretar la voluntat expressada o es produeixi una situació de discrepància de criteris per part dels familiars, de les persones vinculades, del representant o dels professionals, el comitè d'ètica assistencial del centre pot oferir una ajuda eficaç: multidisciplinària, racional i amb una metodologia reconeguda, que pot ser enriquidora.
Si ja heu fet i registrat el document de voluntats anticipades, podeu consultar-lo i obtenir-ne una còpia al La Meva Salut, que és l'espai de consulta, personal i intransferible on hi ha disponible la informació de salut de les persones.
Per accedir a https://lamevasalut.gencat.cat necessiteu la targeta sanitària individual i un certificat digital o una paraula de pas que podeu demanar al Centre d'Atenció Primària (CAP).
Quan la persona lliura el document de voluntats anticipades al seu metge o metgessa responsable o al seu centre mèdic de referència, s'ha d'incloure a la seva història clínica.
Cada història clínica ha d'assenyalar en un lloc visible si la persona titular ha formalitzat un document de voluntats anticipades, per tal de facilitar-ne el coneixement i l'accessibilitat als professionals que n'han de tenir cura.
També es pot inscriure al Registre de Voluntats Anticipades del Departament de Salut, de manera que se'n garanteixi la incorporació a un fitxer automatitzat que permeti la consulta del document a qualsevol professional mèdic de Catalunya.
És aconsellable que es faci per garantir-ne al màxim la difusió, però cal recordar que això no li dona més validesa legal.
Si el document ha estat validat davant de notari, aquest serà l'encarregat de registrar el document, de manera que no cal que ho faci la persona atorgant.
Si el document ha estat validat davant de tres testimonis, la responsabilitat de registrar-lo recau sobre la persona atorgant.
Perquè el document sigui vàlid, és necessari garantir la identitat de l'atorgant, que ha d'ésser major d'edat, que la seva llibertat o capacitat no estan visiblement alterades, que en reconeix el contingut i que es correspon amb la seva voluntat.
Per tal de garantir aquests requisits de validesa, el DVA s'ha d'atorgar amb intervenció de tres testimonis o davant d'un notari.
El document pot validar-se davant de tres testimonis que pot aportar l'atorgant i que han de signar el document en presència seva.
Són testimonis de la identitat de l'atorgant i donen fe que coneix el contingut del document, i que aquest es correspon amb la seva voluntat lliure, competent i informada.
Els testimonis han de ser majors d'edat, tenir plena capacitat d'obrar i, com a mínim, dos d'ells no han de tenir relació de parentiu fins a segon grau ni vinculació patrimonial amb l'atorgant.
Atesa la seva funció de garantia, convé que els testimonis puguin actuar amb plena independència.
Si la persona ho sol·licita, els centres sanitaris han d'ajudar en la preparació del document, la validació, la incorporació a la història clínica i, fins tot, el registre.
Es pot validar també davant de notari que, per si sol, garanteix la capacitat de l'atorgant i que el document es correspon amb la seva voluntat informada i lliure.
Aquest document es pot atorgar tant al despatx del notari com al lloc on es trobi el pacient, si no es pot desplaçar a la notaria.
Es pot sol·licitar al notari que registri el document al registre del Departament de Salut, tenint sempre present, però, que la principal responsable de la divulgació del DVA és la persona atorgant.
És aconsellable que el document s'hagi treballat prèviament amb el professional de la salut que conegui la persona, preferentment amb el metge, per tal que les voluntats siguin tan clares com sigui possible.
El representant és una persona de plena confiança designada per la persona titular del document de voluntats anticipades, que ha de conèixer els seus valors i la seva voluntat i tenir facultats per interpretar-la i aplicar-la.
La seva funció consisteix a fer d'interlocutor amb el metge o metgessa o l'equip sanitari quan la persona que ha realitzat el document de voluntats anticipades ja no està capacitada per prendre decisions mèdiques i comunicar-les.
Un metge o metgessa haurà determinat prèviament que la persona ha perdut aquestes capacitats.
En principi, la persona representant no hauria de contradir el contingut del document però sí que pot manifestar-se en aspectes no esmentats en el document, com poden ser: el consentiment informat, la valoració de les circumstàncies en funció dels avenços de la tècnica mèdica, l'oportunitat de la donació d'òrgans o d'investigació científica, etc.
Recordeu que nomenar una persona representant ja és una raó suficient per fer un document de voluntats anticipades.
És recomanable designar un representant substitut ja que pot donar-se el cas que el primer representant designat es trobi impossibilitat per exercir la seva funció.
Atesa la importància capital de les funcions i decisions encomanades a la persona representant, convé evitar que la pugui afectar cap mena de conflicte d'interessos, i assegurar que les decisions es prenen en interès de la persona malalta.
És per això que convé que la persona representant no sigui, per exemple, cap dels testimonis del document, ni el metge o metgessa responsable que haurà d'executar les seves decisions, ni el personal sanitari que hi tingui vinculació.
Això no exclou que puguin ser representants persones que, per la vinculació afectiva o de parentiu amb la persona malalta, es pugui suposar que donaran prioritat als seus interessos.
La persona representant té accés a tota la informació necessària per prendre les decisions mèdiques relatives a la persona que ha redactat el DVA.
Pot també participar en discussions i reunions concernents a la salut de la persona malalta, i, si és pertinent, pot decidir quina informació mèdica sobre aquesta se li procurarà a altres persones.
En relació amb les decisions que pren la persona representant, si el DVA inclou instruccions específiques sobre l'assistència sanitària, aquest les haurà de respectar i defensar.
I si el DVA no determina què s'ha de fer en certes circumstàncies, llavors és la persona representant qui decidirà.
Aquesta no ha de substituir els interessos, desitjos, valors o creences del pacient pels seus, sinó seguir els del pacient.
La persona que redacti el DVA por limitar l'àmbit en el qual vol que el seu representant actuï.
Al document de voluntats anticipades s'hi poden especificar voluntats relatives a la donació d'òrgans, a la donació del cos a les facultats de medicina o la voluntat sobre l'enterrament o la incineració, entre d'altres.
Quan una persona decideix fer donació dels òrgans i teixits perquè siguin trasplantats a altres persones, a més de deixar-ne constància en un document de voluntats anticipades també ha de comunicar-ho a la seva família i als amics més íntims.
Existeix un carnet de donant que es pot imprimir i emplenar per portar-lo sempre amb la documentació personal com a testimoni de la decisió presa.
És un element simbòlic per conèixer la voluntat de donar òrgans o teixits i, per tant, ajuda a la decisió que ha de prendre la família en el moment de la mort, però no compromet si hi ha un canvi d'opinió.
Properament també podreu declarar-vos donant d'òrgans i teixits des del CatSalut La Meva Salut i imprimir el vostre carnet de donant personalitzat.
A més de deixar constància en el document de voluntats anticipades de la voluntat de fer donació del cos per la docència o la recerca, el donant i els seus familiars han de tenir presents els següents criteris que regeixen la donació:
Hospital Clínic i Provincial de Barcelona (93 402 19 00).
Àrea d'Estructura i Funció del Cos Humà (93 504 20 00).
Facultat de Medicina de la Universitat Rovira i Virgili de Tarragona (977 75 93 29).
Facultat de Medicina de la Universitat de Lleida (973 70 22 90).
Facultat de Medicina de la Universitat de Girona (972 41 96 38).
Abans de redactar el document de voluntats anticipades, és important que us assessoreu.
Conèixer bé el decurs que pot prendre la malaltia i les opcions terapèutiques que hi poden haver us pot ajudar a l'hora d'expressar les vostres voluntats amb prou coneixement de causa i amb la major cura possible.
Qui millor us pot aconsellar són els metges mateixos, els professionals d'infermeria o altres persones amb experiència en aquest tipus de documents.
No hi ha cap DVA que sigui l'oficial.
El contingut del DVA és lliure i no està estandarditzat perquè depèn de la singularitat de la persona que l'escriu.
Tanmateix, hi ha diferents models que poden servir de guia.
Per tal que la seva interpretació, i la consegüent aplicació dels professionals, sigui al més adequada possible, és recomanable que el document de voluntats anticipades consti de dues parts: la primera, amb els criteris i les instruccions personals; la segona, amb la designació d'una persona representant.
Es poden utilitzar totes dues o només una.
Pel que fa a la primera part, és recomanable que inclogui:
També s'hi poden especificar voluntats relatives a la donació d'òrgans, donació del cos per a la investigació científica o la voluntat sobre l'enterrament o la incineració, entre d'altres.
S'ha de tenir present, però, que possiblement l'autoritat i la potestat respecte a algunes d'aquestes altres consideracions no pertanyi als metges sinó a altres figures professionals, a qui s'haurà d'acudir per tal d'assegurar-ne l'acompliment.
L'Organització Mundial de la Salut (OMS), a través del Reglament Sanitari Internacional, té per objectiu prevenir la propagació internacional de les malalties i, pel que fa als viatges internacionals, aconseguir aquesta fita amb un mínim de molèsties per a la persona que viatja.
Per això, recomana una sèrie de normes de compliment obligat en determinats països i d'altres de caràcter general.
El risc d'adquirir malalties varia segons el país, la zona que es visita, l'època de l'any, el tipus de viatge i la durada.
Per aquest motiu, els consells a la persona que viatja han de realitzar-se de manera individualitzada.
Això fa necessari que alguns viatgers hagin de demanar informació als centres de vacunacions internacionals de Catalunya.
La vacuna de la febre groga està sotmesa a una reglamentació internacional i es pot exigir, per part de les autoritats locals del país que es visita, un certificat internacional de vacunació.
Aquest tipus de vacunació només s'administrarà als centres de vacunació autoritzats.
Aquesta informació sobre viatges internacionals i recomanacions a diferents països és orientativa i pot experimentar variacions segons les característiques individuals de les persones que viatgen i l'evolució epidemiològica dels països de destí.
És per això que haurà de ser contrastada amb els especialistes dels centres de vacunació internacional i consells al viatgers, així com amb CatSalut Respon al telèfon 061.
Ministeri de Sanitat, Consum i Benestar Social
Publicació editada per l'Organització Mundial de la Salut (OMS) i traduïda al castellà per la Subdirecció General de Sanitat Exterior de la Direcció General de Salut Pública i Sanitat Exterior (Ministeri de Sanitat, Política Social i Igualtat).
Aquesta publicació ofereix orientacions sobre tots els aspectes sanitaris relacionats amb els viatges, per qualsevol tipus de desplaçament (treball, turisme, aventura, fins humanitaris, motius familiars, etc.) amb qualsevol mitjà de transport i a qualsevol destí.
Organització Mundial de la Salut (OMS)
Centre de Prevenció i Control de Malalties
En relació amb el servei de visita, de consell i dispensació de vacunes a la persona que viatja a tercers països, en tots els centres de vacunació internacional de l' Institut Català de la Salut s'apliquen els imports següents:
Vacunació obligatòria (febre groga): es cobra la taxa de l'Estat, que gestiona el Ministeri de Sanitat, en tots els supòsits i a tots els països on s'obliga a aplicar-la.
Consell al viatger i vacunacions no obligatòries: en els supòsits de vacunacions no obligatòries, però recomanades, en l'atenció i consell al viatger internacional i dispensació de la vacuna, s'apliquen els preus següents:
Hi ha altres centres vacunals adscrits al Departament de Salut que apliquen tarifes diferents a les de l'Institut Català de la Salut; us aconsellem fer-hi una trucada prèvia per informar-vos sobre el cost de la consulta i la vacunació.
Podeu fer una declaració de voluntats anticipades quan no patiu cap malaltia, però perquè sigui realment efectiva, no convé que la feu de manera aïllada sinó en el marc de la planificació de Desicions Anticipades (PDA).
La PDA es concep com un procés de diàleg entre vosaltres, la família i els professionals sanitaris, a través del qual es planifiquen tots els aspectes de l'assistència mèdica que heu de rebre durant el procés de la malaltia.
La declaració de voluntats anticipades és un dels elements que formen part d'aquesta previsió de l'assistència.
La Planificació de decisions anticipades (PDA) pot incloure indicacions sobre les teràpies que voleu i les que no, la sedació davant el dolor o sobre el lloc on voleu morir.
El resultat és un document que s'ha d'incloure a la història clínica i s'ha de revisar cada cop que hi hagi un canvi clínic i sempre que vosaltres, com a pacients, ho requeriu.
Inicieu un diàleg amb el personal mèdic, familiars i altres persones properes.
Exploreu les diverses opcions i resoleu els dubtes preguntant al personal mèdic.
Identifiqueu bé els vostres desitjos, les vostres preferències i els vostres valors.
Cal pensar en allò que clarament no es vol. Quins tractaments terapèutics teniu clar que voldríeu rebutjar.
Cal pensar en allò que sí que es vol per evitar sofriment o per triar el lloc on morir.
Designeu una persona de confiança perquè parli i prengui les decisions per vosaltres en cas que perdeu la capacitat per fer-ho.
El sistema sanitari, a través del conjunt de professionals que en formen part, ocupa un espai privilegiat per prevenir i detectar precoçment la violència masclista, ja que es tracta, en molts casos, del primer punt de contacte amb les dones que la pateixen.
D'altra banda, els serveis sanitaris gaudeixen d'un potencial únic: la majoria de dones, en algun moment de la vida, accedeixen al sistema sanitari.
Tenint en compte aquesta posició, s'ha elaborat el Protocol per a l'abordatge de la violència masclista en l'àmbit de la salut a Catalunya, atès que la intervenció dels serveis sanitaris resulta d'una importància transcendental per a la detecció i el diagnòstic de les lesions psicològiques i físiques de la violència.
L'aplicació del Protocol s'ha anat adaptant a les nombroses experiències en l'abordatge de la violència contra les dones en el territori.
La sensibilització i formació dels professionals han permès que en l'actualitat existeixin circuits eficients d'actuació contra la violència masclista on els professionals sanitaris van introduint millores en la prevenció i la detecció dels casos i en l'atenció i recuperació de les dones que pateixen situacions de violència.
També, a través de la coordinació amb altres agents implicats, s'està millorant el treball en xarxa per evitar al màxim la victimització secundària.