Resolució 246/2020, de 9 d'abril
Les comunicacions que s'hagin produït entre la Generalitat i la Unió Europea en el si de la Queixa EU-Pilot 5866/13/ENVI sobre el Delta del Llobregat.
El règim jurídic aplicable a l'accés que estableix al Reglament 1049/2001, de 30 de maig, del Parlament Europeu i del Consell, que regula l'accés del públic al documents del Parlament Europeu, del Consell i de la Comissió (en endavant, RE).
No és obstacle per a l'admissió a tràmit de la reclamació i per a la competència d'aquesta Comissió per resoldre-la, el fet que l'accés a la documentació que integra un expedient EU Pilot estigui sotmès a un règim jurídic especial i diferent d'accés del règim general previst a l'LTAIPBG.
En aquest sentit s'ha pronunciat el Tribunal Superior de Justícia de Catalunya en la seva Sentència 1074/2019 que confirma la competència de la GAIP per atendre reclamacions d'accés subjectes a règims jurídics especials.
L'article 5 RE preveu que sigui la pròpia Institució europea que ha elaborat o obtingut la documentació a la qual es demana accedir la que prengui la decisió sobre si s'ha d'estimar o desestimar la sol·licitud, de manera que fins i tot si la petició d'accés s'adreça a un estat membre que té en el seu poder la documentació, perquè l'ha rebuda de la Comissió o bé perquè l'ha elaborada per enviar-li, la decisió correspondria a la Comissió, i per tant, haurà de ser consultada sobre el sentit de la resolució o se li haurà de derivar la sol·licitud perquè la resolgui directament.
Tanmateix, l'article 5 RE preveu que l'estat membre que rep una sol·licitud d'informació sotmesa a aquest règim jurídic pugui resoldre-la directament, sense la consulta o la derivació de la sol·licitud, si es dedueix clarament que s'ha de permetre o denegar la divulgació d'aquest document.
En aquest cas, la Resolució l'adopta el Departament TES, sense complir amb el tràmit de consulta prèvia a la Comissió o de derivació de la sol·licitud previst a l'article 5 RE, per considerar que es dedueix clarament que s'ha de desestimar la sol·licitud perquè resulta aplicable l'exclusió de l'article 4.2 RE pel que fa al perjudici de l'objectiu de l'activitat d'investigació, així com l'article 21.1. b LTAIPBG, que preveu la limitació del dret d'accés si perjudica la investigació d'infraccions administratives.
Tot i que la presumpció general de perjudici de l'activitat d'investigació pugui ser aplicada a un procediment EU Pilot, l'aplicació d'aquesta presumpció general no és obligada ni exclou sempre de l'anàlisi de cas, tal i com ha manifestat reiteradament el Tribunal de Justícia Europeu, entre d'altres, en la Sentència de 25 de setembre de 2014, Suècia/Comissió, T‐306/12, punt 71, ECLI: EU:T:2014:816).
Així doncs, en consideració a l'activitat de la persona jurídica reclamant com a defensora del medi natural; en atenció a la seva condició de denunciant en un procediment EU Pilot que s'està allargant de forma més que considerable, i atenent a què concorre en aquest cas un interès públic superior -la protecció del medi natural i l'adequada diligència de la Comissió en investigar els supòsits de denúncia d'incompliment del Dret de la Unió que el puguin perjudicar-, cal descartar que la desestimació de l'accés adoptada pel Departament TES sigui "deduïble clarament" dels precedents invocats, i admetre que és plausible que tots aquests elements diferenciadors puguin justificar una solució menys lesiva del dret d'accés, de forma que la Comissió, anàlisi prèvia de les comunicacions reclamades, permeti l'accés a aquelles la difusió dels quals no perjudiqui l'objectiu de la investigació.
Per tant, s'ordena la retroacció del procediment de sol·licitud a la fase prèvia a la resolució, i la derivació de la sol·licitud a la Comissió Europea per a la seva Resolució, o la consulta de la Comissió del sentit en què s'ha de resoldre, de conformitat amb allò previst a l'article 5 RE.
Informació d'institucions europees.
Número d'expedient de la reclamació: 50/2020
Informació reclamada: Les comunicacions que s'hagin produït entre la Generalitat i la Unió Europea en el si de la Queixa EU-Pilot 5866/13/ENVI sobre el Delta del Llobregat.
D'acord amb aquests preceptes, la GAIP és competent per tramitar i resoldre aquesta Reclamació, ja que es presenta en relació amb ja que es presenta en relació amb una sol·licitud d'informació pública desestimada per una administració subjecte a l'àmbit d'aplicació de l'LTAIPBG (article 3.1.a LTAIPBG).
Aquesta suspensió dels terminis administratius no eximeix a aquesta Comissió a continuar impulsant el procediment de reclamació, tal i com l'obliga l'article 71 de la Llei 39/2015, d'1 d'octubre, del procediment administratiu comú de les administracions públiques, i atès que la GAIP està dotada de mitjans electrònics que li permeten continuar amb la seva funció per teletreball amb ple respecte de les mesures de confinament i sense perjudicar la finalitat de la declaració de l'estat d'alarma, la GAIP continua la tramitació i, si escau, resolució o mediació de les reclamacions d'acord amb el seu procediment, en atenció a l'interès general en garantir l'empara legal efectiva atorgada per l'article 39 LTAIPBG a totes les persones que s'han vist prèviament perjudicades en el seu dret a accedir a la informació pública i en la mesura que s'hi aportin les dades necessàries per poder decidir amb ple coneixement de causa.
En aquest cas, la resolució desestimatòria de l'accés és expressa i anterior a l'entrada en vigor del Reial Decret esmentat, i la Generalitat ha pogut aportar al procediment els informes i arguments que ha considerat adients en defensa de la seva posició jurídica i, per tant, la suspensió dels terminis derivada del Reial Decret 463/2020 no li ha generat indefensió en aquest procediment; la Comissió, doncs, disposa de la informació necessària per a la resolució del cas, i considerant que és manifest l'interès de la persona reclamant en la prossecució d'aquest procediment que ella mateixa va incoar, i que la seva finalització no perjudica terceres persones afectades, ha acordat procedir a resoldre la reclamació.
Al·lega la part reclamant que és d'aplicació al cas el règim d'accés a la informació ambiental establert al Conveni d'Aahrus i a la Llei 27/2006, de 18 de juliol, per la qual es regulen els drets d'accés a la informació, de participació i d'accés a la justícia en matèria de medi ambient (en endavant, LAIA).
El Departament TES, contràriament, considera aplicable al cas el règim jurídic d'accés establert al Reglament 1049/2001, de 30 de maig, del Parlament Europeu i del Consell, que regula l'accés del públic al documents del Parlament Europeu, del Consell i de la Comissió (en endavant, RE).
L'RE, en el seu article 2.1 disposa que: "3.
La informació que es demana són les comunicacions entre l'administració catalana i la Comissió Europea en el marc d'un procediment incoat per aquella Comissió, de manera que sembla clar que es tracta de documents elaborats o rebuts per una institució europea en exercici de la seva activitat, cosa que encaixaria amb el precepte transcrit.
D'altra banda, l'LAIA no pot ser aplicada al cas en tant que es demanen comunicacions de la Comissió Europea, institució que queda fora del seu àmbit d'aplicació, d'acord amb el seu article 2.
I estableix també que li són aplicables les excepcions a l'accés (o límits) del RE, per bé que amb caràcter restrictiu i ponderant l'interès públic que revesteix la divulgació de la informació, que serà en tot cas prevalent si la informació fa referència a les emissions al medi ambient.
Per tant, l'accés a la informació reclamada rau dins l'àmbit d'aplicació de l'RE (Reglament 1049/2001).
Tanmateix, caldrà analitzar si la posició de la persona sol·licitant, com a denunciant promotora de la queixa que ha donat lloc a l'expedient EU Pilot al qual ara demana accedir, sotmet l'accés a un règim o condicions d'accés particulars.
D'acord amb això, la persona denunciant no té, efectivament, un règim d'accés específic que li garanteixi l'accés directe a l'expedient -com el té, per exemple, la persona interessada en un procediment administratiu en tràmit, a l'empara de l'article 53.1.a de la Llei 30/2015, d'1 d'octubre, del procediment administratiu comú de les administracions públiques-, la qual cosa no exclou que la condició de denunciant no pugui ser tinguda en compte en la ponderació de l'accés.
El que li garanteix la normativa procedimental abans esmentada és el dret a ser informat dels tràmits que es van seguint, i de l'eventual retard en la seva tramitació si supera l'any, termini que, en aquest cas, de moment, ja s'ha duplicat.
Aquest retard tan extraordinari podria, per si sol, motivar l'interès de la denunciant i ara reclamant a accedir a les comunicacions hagudes entre la Comissió i l'Administració investigada, per tal de comprovar la diligència tinguda per la institució instructora del procediment i per l'Administració col·laboradora en la comprovació de la correcta aplicació del Dret de la Unió en un tema tan rellevant com la protecció del medi natural.
En aquest sentit, és important recalcar que la pròpia Comunicació (2017/C 18/02), en l'única referència que conté als procediments EU Pilot, fa constar la importància de la celeritat i agilitat d'aquesta fase prèvia al procediment infractor creada no pas per afegir-li durada, sinó per ser més àgil en el tractament de les denúncies per infracció: "Diálogo (...)
En tot cas, de la normativa anterior en resulta que, més enllà de les comunicacions que la Comissió ha d'adreçar a la persona denunciant i ara reclamant (en relació amb el registre de la seva denúncia, l'inici del procediment EU PILOT, la superació del termini d'un any per finalitzar-lo, la incoació de procediment infractor o l'arxiu), l'accés directe als documents que conté l'expedient, com les comunicacions entre la Comissió i lla Generalitat que s'hagin generat en el marc del procediment, es regeix per l'RE, que disposa el següent:
D'acord amb aquesta regulació, l'òrgan competent per estimar o desestimar una sol·licitud d'informació generada o elaborada per a una institució europea és la institució europea en qüestió.
En el cas dels procediments EU Pilot, correspon a la Comissió la decisió discrecional d'iniciar-los arran d'una denúncia o queixa per inaplicació o vulneració del Dret de la Unió.
No és, doncs, un procediment sancionador, sinó una fase prèvia que té per finalitat que la Comissió, amb diàleg amb l'estat membre afectat, discerneixi si, efectivament, hi ha indicis d'aquest incompliment del Dret de la Unió i, si existeix, esbrinar si aquesta mancança pot solucionar-se per via col·laborativa amb l'Estat membre o, en cas contrari, si és necessària la incoació d'un procediment d'incompliment contra aquest Estat.
Aquest procediment, instaurat el 2008, té, doncs, per finalitat descarregar la Comissió de procediments d'incompliment inútils o innecessaris per una via procedimental que es preveu ràpida, àgil i eficaç en la seva resolució.
I considerant que és la Comissió la institució que té potestat discrecional per iniciar-lo, tramitar-lo, finalitzar-lo o arxivar-lo, és a la Comissió a qui correspon decidir sobre l'accés a l'expedient -en aquest cas, a més, encara en tràmit-, de tal manera que la regulació preveu que si la sol·licitud la rep un estat membre que té la documentació perquè l'ha elaborada i lliurat a la Comissió, li ha de consultar sobre l'accés, o derivar-li la sol·licitud perquè la resolgui, tret que es dedueixi amb claredat el sentit que ha de tenir la resolució.
Si el Departament TES hagués fet aquesta derivació de la sol·licitud a la Comissió, d'acord amb l'article 5 RE abans transcrit, i la resolució desestimatòria l'hagués dictada la Comissió Europea, aquesta Reclamació s'hauria d'inadmetre, atès que la GAIP no té competència per revisar les decisions sobre accés a la informació d'administracions, òrgans o institucions no incloses en l'àmbit d'aplicació definit per l'article 3 LTAIPBG.
Tanmateix, la decisió de desestimació l'ha adoptada un departament de la Generalitat, administració que rau de ple en l'àmbit d'aplicació de l'LTAIPBG (article 3.1.a), i ho fa en relació amb informació que té en el seu poder com a resultat de l'exercici de les seves funcions (per tant, informació pública d'acord amb l'article 2.b LTAIPBG).
I per tant, no existeix impediment, ni des del punt de vista subjectiu ni objectiu o material, per a l'admissió d'aquesta Reclamació.
Tampoc és obstacle per a l'admissió a tràmit de la Reclamació i per a la competència d'aquesta Comissió per resoldre-la el fet que l'accés a la documentació que integra un expedient EU Pilot estigui sotmès a un règim jurídic especial i diferent d'accés del règim general previst a l'LTAIPBG.
En aquest sentit s'ha pronunciat el Tribunal Superior de Justícia de Catalunya en la seva Sentència 1074/2019, que confirma la competència de la GAIP per atendre reclamacions d'accés subjecte a règims jurídics especials (en aquell cas, el regulat a la legislació de règim local aplicable als electes locals), i va indicar que aquestes regulacions especials d'accés a documents "s'han de veure completades per les previsions de la Llei 19/2014" i que "les lleis sectorials (les de règim local en serien un cas) s'han d'interpretar d'acord amb el que estableix la Llei 19/2014 i, pel cas d'establir excepcions respecte al règim general, "aquestes han d'ésser explícites i respondre a una causa que les justifiqui" (punt 2 de la Disposició final primera)."
Conseqüentment, de conformitat amb la disposició addicional primera.2 i la jurisprudència del TSJC esmentada, aquesta Comissió és competent per atendre i resoldre aquesta Reclamació i, en conseqüència, per revisar la decisió administrativa desestimatòria del Departament TES, i en fer-ho aplicarà preferentment la normativa específica d'accés que li correspon: el Reglament (CE) 1049/2001 i supletòriament l'LTAIPBG.
La informació objecte de reclamació és la que documenta les comunicacions intercanviades entre la Generalitat i la Comissió Europea en el marc del procediment EU Pilot, iniciat arran de la denúncia de la mateixa entitat ara reclamant, i encara en tràmit.
El procediment EU Pilot és una fase prèvia a la precontenciosa, que té per finalitat permetre a la Comissió formar-se una opinió, amb l'audiència i col·laboració de l'Estat membre afectat, de si s'està incomplint o inaplicant el Dret de la Unió, en qualsevol àmbit material, i si cal incoar el procediment d'infracció.
No és, doncs, pròpiament, un procediment d'infracció, sinó una fase prèvia que pot existir o no (a criteri discrecional de la Comissió, que podria obviar-la i iniciar el procediment d'incompliment de l'article 258 TFUE directament) i que pot derivar o no en el procediment d'incompliment, també a criteri discrecional de la Comissió.
Tanmateix, si finalment derivés en un procediment per incompliment contra l'estat espanyol que afectés l'Administració catalana en les seves competències de protecció del medi natural, aquestes comunicacions entre la Generalitat i la Comissió produïdes en la fase EU Pilot s'hi incorporarien, com a antecedents.
La Resolució desestimatòria de l'accés adoptada pel Departament TES que és objecte d'aquest recurs es justifica de la manera següent, en els seus propis termes literals: "Considerant que, per una part, és dóna la excepció prevista a l'apartat 2 de l'article 4 del Reglament 1049/2001, del Parlament Europeu i del Consell, de 30 de maig de 2001, relatiu a l'accés del públic als documents del Parlament Europeu, del Consell i de la Comissió i que per una altra part, entre els límits al dret d'accés a la informació pública recollits a l'article 21 de la Llei 19/2014, de 29 de desembre, es troba el coneixement o la divulgació de la informació si comporta un perjudici per a la investigació o la sanció de les infraccions penals, administratives o disciplinàries."
L'article 5 RE preveu que sigui la pròpia Institució europea que ha elaborat o obtingut la documentació a la qual es demana accedir la que prengui la decisió sobre si s'ha d'estimar o desestimar la sol·licitud, de manera que fins i tot si la petició d'accés s'adreça a un estat membre que té en el seu poder la documentació, perquè l'ha rebuda de la Comissió perquè l'ha elaborada per enviar-li, la decisió correspon a la Comissió, i per tant, haurà de ser consultada sobre el sentit de la resolució o se li haurà de derivar la sol·licitud perquè la resolgui directament.
Tanmateix, l'article 5 RE preveu que l'estat membre que rep una sol·licitud d'informació sotmesa a aquest règim jurídic pugui resoldre-la directament, sense la consulta o derivació de la sol·licitud, si es dedueix clarament que s'ha de permetre o denegar la divulgació d'aquest document.
Es tractaria, doncs, de supòsits en els quals no se substitueix la capacitat d'enjudiciament casuístic de la Comissió, sinó que, simplement, l'estat membre reprodueix el sentit de la resolució que ha de ser ineludiblement i indubitdament un de prèviament predeterminat ("deduïble clarament"), de manera que resulti innecessari aquest exercici discrecional d'apreciació.
Seria el cas, per exemple, de la desestimació de l'accés a la documentació sensible (secrets oficials en matèria de seguretat, defensa o assumptes militars) regulada a l'article 9.1 RE, o de l'estimació de la informació que hagi de ser publicada o difosa.
En aquest cas, la Resolució l'adopta el Departament TES, sense complir amb el tràmit de consulta prèvia a la Comissió o de derivació de la sol·licitud previst a l'article 5 RE, per considerar que es dedueix clarament que s'ha de desestimar la sol·licitud perquè resulta aplicable l'exclusió de l'article 4.2 RE pel que fa al perjudici de l'objectiu de l'activitat d'investigació, així com l'article 21.1.b LTAIPBG, que preveu la limitació del dret d'accés si perjudica la investigació d'infraccions administratives.
Considerant que, com s'ha dit, el règim jurídic preferent d'aplicació és l'RE, s'analitzarà si, efectivament, la desestimació de la sol·licitud es dedueix clarament de l'article 4.2 RE, o les particularitats del cas justifiquen una ponderació i valoració casuística del dret d'accés amb els interessos públics concurrents al cas, la qual cosa comportaria que la decisió correspondria a la Comissió, i que el Departament TES no podria adoptar-la sense, almenys, consultar-li.
El Departament TES, en la seva Resolució, afirma que la desestimació és clarament deduïble en consideració a la jurisprudència del Tribunal de Justícia Europeu.
Concretament, la Resolució cita i transcriu parcialment la Sentència del Tribunal de Justícia de la UE dictada en el cas T-134/17, que reconeix l'existència d'una presumpció general de perjudici de l'activitat d'investigació derivada de la divulgació dels documents aportats per les administracions d'Espanya, relatius a un expedient de control d'ajuts d'Estat que havia finalitzat ja però que es trobava pendent de resolució judicial del recurs d'anul·lació de la Decisió de la Comissió.
Amb base a aquesta sentència, afirma la Resolució del Departament TES en el fonament jurídic Desè, que "En el present cas, atès que els documents respecte dels quals es sol·licita accés i trasllat són les comunicacions que s'hagin produït entre la Generalitat i la Unió Europea en el si de la Queixa EU-Pilot 5866/13/ENVI sobre el Delta del Llobregat, procediment que és troba obert a dia d'avui, les consideracions efectuades pel Tribunal de Justícia de la UE a la jurisprudència citada, s'han de considerar plenament aplicables al present cas, en tant que l'accés als documents sol·licitats pot alterar la naturalesa del procediment implicant un perjudici per la protecció dels objectius de les activitats d'investigació que en són l'objecte".
Posteriorment, en l'informe emès a la GAIP en el marc de la tramitació d'aquesta reclamació, el Departament TES ha afegit altres sentències en el mateix sentit, referides totes elles també a supòsits d'accés a informació relatius a procediments de control d'ajuts d'estat.
En tot cas, la diferència del tipus de procediment en relació amb el qual es predica la presumpció general invocada no és obstacle per a què pugui considerar-se aplicable als procediments EU Pilot, segons jurisprudència establerta pel Tribunal de Justícia Europeu (Sentència de 14 de novembre de 2013, C-514/11, LPN/Comissió, ECLI: EU:C:2013:738; Sentència de 25 de setembre de 2014, Suècia/Comissió, T‐306/12, punt 62, ECLI: EU:T:2014:816).
L'informe del Gabinet Jurídic de la Generalitat, emès en el marc d'aquest procediment, s'empara en una altra presumpció general, apuntada també per la Direcció General de Medi Ambient, que seria aplicable també al procediment EU Pilot i que determinaria també la desestimació indubtable de la sol·licitud, que és la relativa a la presumpció de confidencialitat entre estats membres i la Comissió.
Tot i que la protecció de la confidencialitat no quedaria emparada per l'article 4.2 tercer guió RE i 21.1.b LTAIPBG en què es fonamenta jurídicament la resolució de desestimació del Departament TES, les consideracions següents també li serien aplicable.
Tot i que la jurisprudència invocada per la Generalitat confirma l'aplicabilitat genèrica dels principis generals invocats (tant de perjudici de l'activitat d'investigació com de confidencialitat) als procediments EU Pilot en general, no queda acreditat que, en el cas concret objecte de Reclamació, hagin de predeterminar el sentit desestimatori de l'accés, ja que existeixen, en aquest cas i no en els precedents invocats, diferències rellevants que no s'han tingut en compte en la decisió (o, almenys, no s'han motivat en la resolució desestimatòria) i que podrien ser decisives per al sentit de la resolució de la sol·licitud d'accés: d'una banda, la presència d'un interès públic superior com ho és la protecció del medi natural, que és l'àmbit d'activitat de l'entitat reclamant i és també l'objecte d'avaluació del procediment EU Pilot; i de retruc, existeix també un interès públic en permetre el control públic de si la Comissió està actuant amb la necessària i obligada diligència en l'impuls i la tramitació del procediment EU Pilot i l'adopció d'una decisió final després de comprovar si existeix o no incompliment del Dret mediambiental de la Unió al Delta del Llobregat, considerant que el retard en l'adopció de mesures correctores si s'estigués inaplicant o vulnerant aquella normativa podria tenir un impacte molt negatiu en la preservació de la fauna i de l'entorn natural i atenent que, en el moment de la Reclamació, s'havia duplicat el termini procedimentalment establert per a la durada màxima d'un procediment EU Pilot sense que la Comissió hagi adoptat encara cap decisió sobre si és procedent, o no, incoar un procediment d'incompliment.
Aquestes circumstàncies especials, juntament amb el fet que la persona reclamant és una organització no governamental de defensa del medi natural, podrien portar a la Comissió a considerar que, en aquest cas, no ha d'aplicar la presumpció general invocada pel Departament TES per justificar la desestimació de l'accés.
Perquè, tot i que la presumpció general de perjudici de l'activitat d'investigació pugui ser aplicada a un procediment EU Pilot, l'aplicació d'aquesta presumpció general no és obligada ni exclou sempre de l'anàlisi de cas, tal i com ha manifestat el Tribunal de Justícia Europeu en reiterades ocasions, entre d'altres, en la sentència de 25 de setembre de 2014, Suècia/Comissió, T‐306/12, punt 71, ECLI: EU:T:2014:816): "Por otra parte, ha de señalarse que, según la jurisprudencia del Tribunal de Justicia, la Comisión no está obligada a fundar su decisión en una presunción general.
Així doncs, la Comissió Europea pot, i en té el deure, quan concorri un interès públic superior, renunciar a l'aplicació automàtica de presumpcions generals i ponderar casuísticament sobre el cas i en relació amb cadascun dels documents sol·licitats, i no li correspon a la Generalitat, -que en aquest cas és l'administració investigada-, sinó a la Comissió Europea -que és la institució responsable de l'impuls de les activitats d'investigació i de la valoració del seu resultat-, decidir si l'accés a tot o part de la documentació sol·licitada, en aquest moment del procediment EU Pilot, perjudica efectivament els objectius de la investigació, i fins i tot en aquest cas, si malgrat això ha de prevaldre l'interès públic superior en la divulgació de la informació.
Tenint això en compte, juntament amb la consideració a l'activitat de la persona jurídica reclamant com a defensora del medi natural; en atenció a la seva condició de denunciant en un procediment EU Pilot que s'està allargant de forma més que considerable, i atenent a què concorre en aquest cas un interès públic superior, com ho és la protecció del medi natural i l'adequada diligència de la Comissió en investigar els supòsits de denúncia d'incompliment del Dret de la Unió que el puguin perjudicar, cal descartar que la desestimació de l'accés adoptada pel Departament TES sigui "deduïble clarament" dels precedents invocats, i admetre que és plausible que tots aquests elements diferenciadors puguin justificar una solució menys lesiva del dret d'accés, de forma que la Comissió, anàlisi prèvia de les comunicacions reclamades, permeti l'accés a aquelles la difusió dels quals no perjudiqui l'objectiu de la investigació.
Per tant, s'estima parcialment la reclamació i s'ordena la retroacció del procediment de sol·licitud a la fase prèvia a la resolució, i la derivació de la sol·licitud a la Comissió Europea per a la seva Resolució, o la consulta de la Comissió del sentit en què s'ha de resoldre, de conformitat amb allò previst a l'article 5 RE.
Sobre la base dels antecedents i fonaments jurídics exposats, el Ple de la GAIP, en la sessió de 9 d'abril de 2020, resol per unanimitat:
Els terminis donats en aquesta Resolució per lliurar la informació s'han de comptar en dies hàbils (descomptant festius i dissabtes) i comencen a partir de l'endemà de la recepció de la seva notificació per l'Administració reclamada, un cop s'aixequi la suspensió prevista pel Reial decret 463/2020, de 14 de març, pel qual es declara l'estat d'alarma per a la gestió de la situació de crisi sanitària ocasionada pel covid-19.
Contra aquesta resolució, que posa fi a la via administrativa, es pot interposar recurs contenciós administratiu davant el Tribunal Superior de Justícia de Catalunya en un termini de dos mesos, a comptar de l'endemà de la notificació de la resolució, d'acord amb la Llei 29/1998, de 13 de juliol, reguladora de la jurisdicció contenciosa administrativa, sens perjudici del què disposa la disposició addicional tercera del Reial decret 463/2020, de 14 de març, pel qual es declara l'estat d'alarma per a la gestió de la situació de crisi sanitària ocasionada pel covid-19.