Soc de Berga, de tota la vida, tot i que el centralisme de la capital em va portar a viure 10 anys entre Barcelona i el Berguedà pels estudis.
Últimament passo més hores al Lluçanès que a casa, però no em puc queixar gens, és un luxe descobrir aquest territori i la seva gent.
Faig de músic en diferents grups i treballo com a professora de música a l'Escola de Música i Arts del Lluçanès (EMAL) de la qual també en soc la directora.
Vaig estudiar arquitectura però la crisi econòmica em va ajudar a acabar-me de decidir a convertir la meva passió en la meva professió i em vaig graduar a l'ESMUC en interpretació de saxo i de tenora.
Actualment estic cursant un màster de Gestió Cultural a la UOC, amb la intenció de dedicar el TFM al desenvolupament cultural en entorns rurals, per tal que pugui revertir en la feina que faig al Lluçanès.
Sempre he tingut curiositat per experimentar amb les diferents formes de comunicació que permeten les diferents disciplines artístiques i, parafrasejant la Montserrat Roig, cada dia tinc més clar que la cultura és una eina molt potent per transformar el món.
Faig moltes feines diferents i cadascuna m'aporta visions diferents, relacions diferents amb les persones, és un aprenentatge continu.
La feina com a músic em permet viatjar i conèixer llocs nous, comunicar-me amb el públic; sempre dic que, per a mi, el millor de ser músic és que algú vingui després d'un concert, amb els ulls brillants, per dir-te que s'ha emocionat escoltant-te.
Com a professora, és increïble veure com cada persona afronta els reptes de maneres diferents, es planteja preguntes diferents, i troba solucions diferents.
I veure com algú amb dificultats d'aprenentatge o de socialització millora la seva autoestima i s'empodera a través de la pràctica artística és realment emocionant.
La feina de directora a l'Escola de Música i Arts del Lluçanès requereix una visió molt global del territori, de les persones que hi viuen i de les seves necessitats.
Com a servei públic, volem arribar a tota la ciutadania, però encara es fa molt difícil poder garantir l'equitat en l'accés a l'educació no obligatòria.
És un repte majúscul, trobar un lloc per a tothom, trencar barreres culturals, econòmiques i socials, però la il·lusió per fer-ho possible és encara més gran.
Potser diria dos aspectes que són fonamentals també en el Projecte Educatiu de l'EMAL:
La vida és un canvi constant, és un procés, i de cada petit moment viscut en pots treure una lliçó de vida, o no; al final depèn de l'actitud de cadascú en cada moment.
Si n'he de triar un, potser seria el fet de deixar la carrera d'arquitectura i dedicar-me a la música.
En aquell moment em va semblar una decisió difícil, quan ja t'has imaginat el futur d'una manera, decideixes que no t'agrada i te n'has d'imaginar un altre.
Però amb el temps t'adones que els estudis o la professió que tries no et fan una persona diferent.
I per posar un exemple d'això que deia, del fet que una petita experiència et pot fer canviar la manera de veure les coses, recordo molt un dia que vaig acompanyar la meva àvia a buscar els ous de les gallines i en vam trobar un que estava una miqueta esquerdat i, tornant cap a casa, jo el portava a les mans i va començar a treure el cap un pollet.
Jo era petita i, no ho sé, en aquell moment vaig prendre consciència de la vida i del que significava; alguna cosa va canviar i me'n recordo molt d'aquell moment.
Soc una persona molt inquieta, sempre tinc mil projectes al cap. Alguns tiren endavant i d'altres no, però d'idees, motivació i il·lusió no en falten.
La decisió de la Generalitat de tombar el projecte de la incineradora a Cercs, pels riscos mediambientals i de salut que suposava.
Tenim un entorn envejable, amb molta gent que viu del territori i, per altra banda, un planeta amb recursos finits.
Però, desgraciadament, encara hi ha massa projectes a casa nostra que prioritzen el benefici econòmic per sobre de la vida.
Amb el món rural, i amb tot el que això representa ara mateix a Catalunya: persones compromeses amb el territori, riquesa cultural, coneixement, qualitat... però també bretxa digital, mancances en el transport públic i en infraestructures, despoblament, problemes d'accés a l'habitatge...
És un territori fantàstic, amb moltes potencialitats però també amb molts reptes pendents.
Ui, n'hi ha molts, i depèn de cada moment.
M'agrada molt voltar i descobrir llocs nous, paisatges, sons, olors, però també estic molt bé a casa, en un espai meu, conegut.
També he de dir que aquests darrers anys, treballant al Lluçanès, he descobert racons espectaculars!
Si en teniu ocasió, perdeu-vos-hi!
Descobrir i compartir el que sigui: paisatges, llibres, cuina, música, acudits, silencis...
Una mica de tot, tenen funcions diferents.
Els llibres permeten viure altres vides, generen preguntes; les xarxes socials són immediatesa, intercanvi, i els diaris, informació, recerca i opinió.
M'agrada trobar una estona per a cadascun.
És cert, però també ho és que no signifiquen el mateix per a tothom.
Últimament he après que és molt i molt necessari entendre que un mateix missatge, per clar i evident que sembli, s'entendrà de tantes maneres diferents com receptors hi hagi.
La comunicació és bàsica, sobretot en l'art, però hi ha moltes altres maneres de comunicar-se, tant o més importants, més enllà de les paraules.