projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
L'objectiu d'aquest treball és analitzar l'estat de consolidació per edificació de la parcel·lació de les urbanitzacions de la comarca del Garraf.
A partir dels resultats del treball realitzat el gener 2016 en el Departament que es va concretar en l'informe "Les Urbanitzacions a Catalunya" que va analitzar i caracteritzar 1.427 urbanitzacions en tot el territori català, i de les dades del cadastre que proporciona la parcel·lació urbana i les construccions associades, s'han seleccionat i analitzat les parcel·les d'urbanitzacions que estan sense construir en zones susceptibles d'aprofitament urbanístic.
L'anàlisi s'ha fet per al conjunt de la comarca, i per a cada municipi, distingint finalment la situació de cada urbanització, que podeu consultar en el treball complet.
Per a cada municipi els gràfics determinen el percentatge de superfície de la urbanització corresponent a les diferents zones amb aprofitament urbanístic.
També s'ha inclòs la superfície de sòl no urbanitzable degut a que en alguns municipis el treball d'urbanitzacions en recollia algunes en aquest tipus de sòl.
Els càlculs s'han realitzat en funció de la superfície total de la urbanització.
En la part interna dels gràfics es mostra el nombre de parcel·les de les urbanitzacions corresponents a les diferents zones amb aprofitament urbanístic reconegut i a l'anella exterior el nombre de parcel·les que estan construïdes o buides.
A Catalunya hi ha 10.190 ha de sòl no urbanitzable no delimitat que es reparteixen en de 4.626 ha de sòl residencial (45%) 2.077 ha en sectors destinats a activitat econòmica, 3.439 ha en sectors destinats a altres desenvolupaments i 49 ha en sectors a desclassificar segons el PDUSC.
Els 610 sectors de SUND existents a Catalunya estan repartides de manera molt similar a les Comarques Gironines, i el Camp de Tarragona, amb prop de 1.300 ha a cada àmbit i un mateix percentatge de sòl reservat per a usos residencials, el 73%.
El percentatge més gran de sectors reservats per a activitat econòmica es dona a les Comarques Centrals amb un 49%, seguit de l'àmbit de les Terres de l'Ebre amb una proporció del 42% de sòl de desenvolupament econòmic.
Els 610 sectors de SUND es reparteixen per tipologies de la manera següent: 396 sectors estan reservats per a usos residencials, 111 sectors per al desenvolupament d'activitat econòmica, 101 sectors responen a altres desenvolupaments i 2 sectors, en el municipi del Vendrell estan pendents de ser desclassificats d'acord amb les determinacions del Pla director urbanístic del sistema costaner
La distribució territorial dels municipis amb sòl urbanitzable no delimitat (SUND) dibuixa un mapa altament dispers per bé que es poden detectar algunes pautes pel que fa a la seva localització:
D'un total 228 municipis el 22% d'aquests tenen una superfície de fins a 5ha situats en la seva majoria a l'àmbit de Barcelona, la resta es classifiques en 6 intervals més, en la majoria dels casos el percentatge de municipis es similar.
Sobresurten en aquest grup 13 sectors que estan per sobre les 100 ha, 4 dels quals destinats a activitat econòmica, a Tortosa, Alguaire, l'Almenar i el Prat de Llobregat, 3 destinats a residencial, dos són a l'Ametlla de Mar i l'altre és a Figueres, 6 corresponen a altres desenvolupaments, per exemple el sector més gran de Catalunya amb 1.092 ha que correspon a l'aeroport de Barcelona.
Amb aquesta representació es pot copsar a primer cop d'ull la diversitat dels àmbits funcionals.
Per exemple, s'aprecia la gran proporció d'aquest tipus de sòl a les Terres de l' Ebre, que multiplica per més de 4 la de Catalunya, seguit de Ponent que es multiplica per més de 2.
Les Comarques Centrals és l'àmbit que més s'acosta a la mitjana de Catalunya.
El valors més baixos estan, d'una banda, a l'Alt Pirineu i Aran, fruit de l'escassa oferta de sòl urbanitzable no delimitat dels seus municipis, i de l'altra l'Àmbit Metropolità de Barcelona, que tot i concentrar la superfície més gran d'aquest tipus de sòl, l'alta concentració demogràfica d'aquest àmbit dins de Catalunya fa que la mitjana per habitant resulti sensiblement inferior a la resta.
A Catalunya hi ha 10.314 ha de sòl no urbanitzable no delimitat que es reparteixen en 4.257ha. de sòl residencial (41%), 2.176 ha. en sectors destinats a activitat econòmica (21%), 3.342 ha. en sectors destinats a altres desenvolupaments (32%) i 538 ha. en sectors Mixtos (5%).
Els 636 sectors de SUND existents a Catalunya es reparteixen per trams, el Metropolità de Barcelona amb el 47%, les Comarques Gironines amb el 13% i Ponent amb el 10%, la resta d'àmbits que estan per sota del 10%.
Els 636 sectors de SUND es reparteixen per tipologies de la manera següent: 404 sectors estan reservats per a usos residencials, 127 sectors per al desenvolupament d'activitat econòmica, 97 sectors responen a altres desenvolupaments i 8 de Mixtos.
El percentatge més gran de sectors reservats per a activitat econòmica es dona a les Comarques Centrals amb un 53%, seguit de Ponent amb el 38% de sòl de desenvolupament econòmic.
Pel que fa el residencial, el Penedès i les Comarques Gironines contenen el 74% i 71%, els sectors que contenen els altres desenvolupaments el Metropolità de Barcelona és el que en té més, amb el 68%, de mixtos el Camp de Tarragona amb el 9%, és el percentatge més elevat.
La distribució territorial dels municipis amb sòl urbanitzable no delimitat (SUND) dibuixa un mapa altament dispers per bé que es poden detectar algunes pautes pel que fa a la seva localització:
D'un total 239 municipis el 20% d'aquests tenen una superfície de fins a 5ha situats en la seva majoria a l'àmbit Metropolità, Comarques Gironines i Comarques Centrals destinats principalment en un 66% a activitat residencial.
Sobresurten en aquest grup 11 sectors que estan per sobre les 100 ha, 5 dels quals destinats a altres desenvolupaments, ubicats tots a l'àmbit Metropolità, un d'aquests és el més gran de Catalunya que correspon a l'aeroport de Barcelona.
Els 4 d'activitat econòmica són a l'Almenar, el Prat de Llobregat, Alguaire i Tortosa, 1 de a residencial a Figueres i per últim un de mixt a Cerdanyola del Vallès.
Amb aquesta representació es pot copsar a primer cop d'ull la diversitat dels àmbits funcionals.
Per exemple, s'aprecia la gran proporció d'aquest tipus de sòl a les Terres de l' Ebre, que multiplica per més de 4 la de Catalunya, seguit de Ponent que es multiplica per més de 2.
Les Comarques Centrals, el Camp de Tarragona i el Penedès tenen un representació molt semblant.
El valors més baixos estan, d'una banda, a l'Alt Pirineu i Aran, fruit de l'escassa oferta de sòl urbanitzable no delimitat dels seus municipis, i de l'altra l'Àmbit Metropolità de Barcelona, que tot i concentrar la superfície més gran d'aquest tipus de sòl, el volum més gran de població d'aquest àmbit dins de Catalunya fa que la mitjana per habitant resulti sensiblement inferior a la resta.
Alguns àmbits que segons el planejament urbanístic conserven el règim de sòl urbanitzable delimitat o de sòl urbà no consolidat, ja han estat objecte del desenvolupament que preveia el planejament general i ja tenen característiques de sòl urbà consolidat pel seu grau d'urbanització i de consolidació per l'edificació.
D'activitat econòmica són 293 sectors que abasten una superfície total de 3.882 ha, i en aquesta versió del treball sobre potencial de planejament s'han estudiat separadament, sense considerar-los com a sectors de desenvolupament.
Sense comptar aquets a Catalunya hi ha 1.484 sectors de desenvolupament d'activitat econòmica en sòl urbanitzable delimitat i en sòl urbà no consolidat, que abasten una superfície de 14.495 ha, el que suposa un 0,45% de la superfície total de Catalunya i un 11 % de la superfície de sòl urbà consolidat de Catalunya.
D'aquest sòl total destinat a activitat econòmica, 13.405 ha estan incloses en sòl urbanitzable delimitat i es reparteixen en 1.116 sectors, majoritàriament relacionat amb actuacions d'extensió urbana.
Les 1.090 ha restants estan incloses en sòl urbà no consolidat i es comptabilitzen 368 sectors destinats, majoritàriament, a actuacions de regeneració i transformació urbana.
Si repartim la superfície del sòl d'activitat econòmica en sectors de desenvolupament entre la població de Catalunya resulten 19 m 2 de sòl per habitant.
Pel que fa a la distribució segons àmbits funcionals, Ponent presenta el valor més alt d'aquest indicador amb 75 m2 per habitant.
La resta d'àmbits funcionals també superen la mitjana de Catalunya, a excepció, únicament, de l'Àmbit Metropolità de Barcelona, que amb només 6 m2 de sòl per habitant, té una ràtio molt inferior a la mitjana.
Pel que fa al grau d'urbanització, dels 1.484 sectors analitzats, n'hi ha 1.197 que encara no han iniciat les obres d'urbanització i abasten una superfície de 10.743 ha. Això representa un 81% en nombre i en un 74% en superfície.
També hi ha 62 sectors, que comprenen una superfície de 747 ha, que estan parcialment urbanitzats.
Corresponen a un 4% en nombre i un 5% en superfície.
Finalment, 225 sectors que abasten una superfície de 3.005 ha estan totalment urbanitzats i representen un 15% del total en nombre i un 21% en superfície.
De la totalitat del sòl d'activitat econòmica en sòl urbà no consolidat i en sòl urbanitzable delimitat, es comptabilitza que un 59% (11.575 ha) està pendent d'edificar i, d'aquest, un 13% (1.884 ha) ja està urbanitzat.
Segons el planejament general vigent, els sectors d'activitat econòmica en sòl urbà no consolidat i en sòl urbanitzable delimitat a Catalunya acumulen un potencial de 84.912.110 m2 de sostre.
D'aquest potencial total hi ha 66.644.905 m2 que encara estan pendents de construir (el 78% del potencial total).
Del potencial pendent de construir, 10.492.850 m2 de sostre es troben en sectors urbanitzats, 2.094.446 m2 en sectors parcialment urbanitzats i 54.057.609 m2 en sectors no urbanitzats.
Això correspon, respectivament, a un 16%, un 3% i un 81% del sostre potencial total.
Taula de distribució territorial del sostre potencial total i pendent de construir a Catalunya
A Catalunya hi ha 2.139 sectors de desenvolupament residencial en sòl urbà no consolidat, majoritàriament actuacions de regeneració i transformació urbana, que ocupen una superfície de 5.174 ha, el que representa un 4 % de la superfície de sòl urbà consolidat de Catalunya.
El sòl destinat a regeneració i transformació urbana residencial en relació amb la població de Catalunya, dóna un indicador de 6,9 m 2 de sòl urbà no consolidat residencial per habitant.
Tots els àmbits se situen per sobre de la mitjana catalana, assolint el valor més elevat l'Alt Pirineu i Aran (23,7 m2) i el més proper a la mitjana amb 9 m2 les Comarques Centrals.
A excepció, únicament, de l'Àmbit Metropolità de Barcelona que se situa per sota de la mitjana catalana amb 3 m2.
Pel que fa al grau d'urbanització, dels 2.139 sectors analitzats, n'hi ha 1.223 sense urbanitzar que abasten 1.958 ha, el que suposa un 38% del sòl residencial en plans de millora urbana a Catalunya.
També hi ha 360 sectors parcialment urbanitzats i que comprenen una superfície de 938 ha. Per últim, 556 sectors que abasten 2.277 ha estan totalment urbanitzats, el que representa un 44% en superfície.
De la totalitat del sòl residencial en sòl urbà no consolidat, es comptabilitza que un 54% (2.804 ha) està pendent d'edificar i, d'aquest, un 17% (491 ha) ja està urbanitzat.
Superfície de sòl residencial segons grau d'urbanització
Superfície de sòl pendent d'edificar segons àmbits funcionals
Segons el planejament general vigent a data d'1 de gener de 2015, els sectors en sòl urbà no consolidat a Catalunya acumulen un potencial total de 177.051 habitatges.
D'aquest potencial total, es comptabilitza un potencial pendent d'edificar de 112.521 habitatges (el 64% del potencial total).
Dels quals, hi ha un 18% (20.110 habitatges) que es troben en sectors urbanitzats, un 18% en sectors parcialment urbanitzats i un 64% en sectors no urbanitzats.
Durant l'any 2019 entren en vigor 27 nous Plans especials en sòl urbà que afecten 35 municipis de Catalunya, ja que hi ha plans plurimunicipals.
La majoria es desenvolupa a l'Àmbit Metropolità de Barcelona (17 expedients, el 63% del total).
Durant l'any 2018 entren en vigor 26 nous Plans especials en sòl urbà que afecten 28 municipis de Catalunya, ja que hi ha plans plurimunicipals.
La majoria es desenvolupa a l'Àmbit Metropolità de Barcelona (21 expedients, el 81% del total).
La resta són a les Comarques Gironines (4 expedients i un 15%) i a les Comarques Centrals (1 expedient i el 4%).
Durant l'any 2017 entren en vigor 32 nous Plans especials en sòl urbà en 23 municipis de Catalunya.
Hi ha petites actuacions de caràcter normatiu, para regular usos i així dinamitzar l'economia.
Durant l'any 2016 entren en vigor 21 nous Plans especials en sòl urbà en 17 municipis de Catalunya.
La majoria es desenvolupa a l'Àmbit Metropolità te Barcelona (13 expedients, el 62% del total).
La resta d'àmbits en tenen gairebé tots només un.
Durant l'any 2015, entren en vigor 36 nous plans especials urbanístics en sòl urbà i plans de millora urbana, un 51% menys que l'any anterior.
Afecten 30 municipis de Catalunya (el 3,1% del nombre total de municipis).
El major nombre, en total 16, es concentren a l'Àmbit Metropolità de Barcelona seguit de l'Àmbit de Ponent amb 9.
Si ens fixem amb la finalitat dels expedients en 15 casos es tracta d'ordenacions residencials, en 9 casos es regulen espais d'activitat econòmica i 4 plans defineixen i ordenen equipaments
Durant l'any 2014, entren en vigor 46 nous Plans especials urbanístics en sòl urbà i Plans de millora urbana, un 38% menys que l'any anterior.
Afecten 34 municipis de Catalunya (el 3,6 % del nombre total de municipis).
El major nombre, en total 28, es concentren a l'Àmbit Metropolità de Barcelona seguit de les Comarques Gironines amb 7.
Si ens fixem amb la finalitat dels expedients en 15 casos es tracta de la definició d'espais per a equipaments, en 9 casos es proposen ordenacions residencials i 9 més regulen la volumetria de les edificacions.
Durant l'any 2013, entren en vigor 74 nous Plans especials urbanístics en sòl urbà i Plans de millora urbana.
Afecten 51 municipis de Catalunya (el 5 % del nombre total de municipis).
Si ens fixem amb la finalitat dels expedients en 30 casos es tracta de la definició d'espais per a equipaments, en 23 casos es proposen ordenacions residencials i 9 plans regulen la volumetria de certes edificacions.
Per analitzar el règim de sòl al litoral català s'ha tingut en consideració la línia que delimita la zona maritimoterrestre (en endavant límit ZMT).
Aquesta línia marca el límit fins on arriben les ones en els majors temporals.
El límit s'estén als marges dels rius fins on es faci sensible l'efecte de les marees, també als aiguamolls, albuferes i marjals.
A partir d'aquesta línia ZMT es marca una zona d'influència de 500m i 100m terra endins i és en aquesta franja on s'analitza el règim del sòl de cada municipi.
En les gràfiques es representa la distribució del règim del sòl en les zones delimitades per aquestes franges de 100m i 500m de fondària i es compara amb el règim de sòl a la totalitat del territori de cada terme municipal.
A nivell del conjunt del litoral català el major percentatge de sòl està en règim de sòl no urbanitzable amb percentatges del 75% per als municipis complerts, del 52% per a la franja de 500 metres i del 48% per als primers 100m.
El percentatge de sòl urbà consolidat és del 43% en la zona d'influència de 100m, del 38% a la de 500 i del 18% si comptem tot el municipi.
La llista dels 77 municipis litorals analitzats en aquest treball n'inclou alguns que, tot i que no tenen costa, els afecta la Llei de costes ja que la definició de l'atermenament afecta els seus termes municipals ja sigui en la franja de 500m terra endins, com per la consideració de domini públic maritimoterrestre de les ribes d'alguns rius (l'Ebre, el Fluvià i la Muga) pel fet que hi poden arribar els efectes de les marees.
Són els municipis de Torroella de Fluvià, Vilamacolum, Palau-saverdera, Riumors, l'Armentera, Tortosa i l'Aldea.
Per analitzar el litoral català s'ha pres en consideració la línia que delimita la zona maritimoterrestre (en endavant límit ZMT).
Aquesta línia marca el límit fins on arriben les ones en els majors temporals.
El límit s'estén als marges dels rius fins on es faci sensible l'efecte de les marees, també als aiguamolls, albuferes i marjals.
A partir d'aquesta línia ZMT es marca una zona d'influència de 500m i 100m terra endins i és en aquesta franja on s'analitza el règim del sòl de cada municipi.
En les gràfiques es representa la distribució del règim del sòl en les zones determinades per tot el litoral català; 500m i 100m a l'interior del límit ZMT.
En ambdós casos, la major superfície del sòl correspon al sòl no urbanitzable amb percentatges del 51% i el 48% del total.
Cal destacar que el percentatge de sòl urbà consolidat és més gran en la zona d'influència de 100m que quan analitzem la franja de major amplada.
En les gràfiques es representa la distribució del règim del sòl dins la zona d'influència de 100m i 500m a l'interior del límit ZMT en relació a la superfície d'aquesta franja dins la demarcació.
Si ens fixem en el sòl no urbanitzable, la demarcació amb el percentatge més elevat són les Terres de l'Ebre amb un 72%-76% en relació a la superfície d'aquesta franja dins la demarcació, seguit de les Comarques Gironines amb un 54%- 58%.
En sòl urbà consolidat els percentatges majors es troben en el Camp de Tarragona i el Metropolità de Barcelona amb un 69%-61% i un 63%-57% respectivament.
A les Terres de l'Ebre hi ha únicament un 20%-16% de la zona d'influència amb sòl urbà consolidat.
Si analitzem les dades des de l'àmbit comarcal destaca el fet que en totes les comarques (exceptuant el Baix Llobregat) el percentatge de sòl urbà consolidat en relació a la superfície d'aquesta franja dins el seu àmbit és major en la franja de 100m a l'interior del límit ZMT que en la franja de 500m.
La comarca del Barcelonès és la comarca amb un percentatge major de `sòl urbà consolidable (98%-98%).
La comarca del Montsià és l'àmbit amb un major percentatge de sòl no urbanitzable a primera línia de costa (81%-71%).
Materials per a l'Educació Secundària Obligatòria
El projecte d'innovació educativa "Ciutat, territori, paisatge" ha estat realitzat en col·laboració amb el Departament d'Educació i l'Observatori del Paisatge de Catalunya.
Aquest projecte pretén dotar el professorat d'educació secundària obligatòria de materials pedagògics que facilitin l'assoliment dels seus objectius curriculars i promoguin entre l'alumnat la consciència de lloc i l'estima pel patrimoni urbà i pel paisatge.
Els materials didàctics consten de:
El paisatge com a recurs turístic
Una ciutat dins un parc natural
La renovació d'un paisatge agrari
El paisatge fluvial i l'energia
El paisatge com a escenari turístic
Els materials en suport paper (làmines) i en suport digital (portal web) es poden utilitzar de manera independent o conjuntament, segons les necessitats derivades de la programació escolar.
Els materials es van elaborar en el període 2006-2008 a partir de la col·laboració amb experts de l'àmbit de la pedagogia i el paisatge i el curs escolar 2008-2009 es van fer arribar a tots els centres escolars d'educació secundària obligatòria de Catalunya per ser utilitzats per 450.000 alumnes de 12 a 16 anys.
El projecte "Ciutat, territori, paisatge" ha estat una actuació pionera en l'educació en el paisatge que ha rebut una menció del Premi del Paisatge del Consell d'Europa en l'edició 2011.
Amb la finalitat de coordinar les polítiques pròpies amb les iniciatives europees i de conèixer els referents europeus de bones pràctiques en matèria de paisatge, el Departament participa activament en els treballs que impulsen els organismes del Consell d'Europa per promoure la implementació progressiva dels compromisos del Conveni.
El Departament va participar, durant el període 2004-2007, en el projecte europeu Pays.Doc, finançat amb fons del programa Interreg II B Meddoc de la Unió Europea.
Aquest projecte tenia la finalitat de difondre les bones pràctiques en relació amb el paisatge entre tretze regions de l'àmbit europeu de la Mediterrània occidental (Espanya, França, Grècia i Itàlia).
Dins d'aquest projecte, Catalunya va desenvolupar la tasca d'elaborar la publicació Bones pràctiques de paisatge.
La participació del Departament en aquest projecte va cristal·litzar en 3 publicacions, corresponents a 3 línies de treball del projecte, amb la coordinació de les regions corresponents:
La participació en aquest projecte per part de la Secretaria de Territori i Mobilitat va consistir en la realització de les tasques següents:
Les sis línies d'acció del projecte han estat:
Les directrius de paisatge són les determinacions que, basant-se en els catàlegs de paisatge, precisen i incorporen normativament les propostes d'objectius de qualitat paisatgística (OQP) en els plans territorials parcials o en els plans directors territorials.
És a dir, són la traducció normativa dels catàlegs del paisatge, la conversió dels objectius de qualitat paisatgística a normes del planejament territorial que contribueixin a assolir-los.
Les directrius de paisatge, segons el grau d'aproximació, poden ser generals o específiques.
Les directrius generals són vàlides i adequades per a tots els àmbits territorials de Catalunya.
Es desglossen en components de paisatge, entesos com aspectes del paisatge susceptibles de ser objecte de directrius similars en tots els territoris de Catalunya.
Els components de paisatge tractats per les directrius de paisatge general són: geomorfologia, aigua, vegetació natural, modelació agrària, fites i fons, extensió urbana, construccions aïllades, infraestructures lineals, àrees especialitzades, espais degradats i miradors i itineraris.
Les directrius específiques són indicades i idònies només en un àmbit territorial determinat d'acord amb els valors i objectius de qualitat paisatgística definits pel catàleg corresponent.
Actualment, les directrius del paisatge estan incorporades a les normes en dos plans territorials parcials: el Pla territorial parcial de les Terres de l'Ebre i el Pla territorial parcial de les Comarques Gironines.
Les Directrius de paisatge del Pla territorial parcial de les Terres de l'Ebre així com les Directrius de paisatge del Pla territorial parcial de les Comarques Gironines inclouen, a més de les directrius de caràcter general -en relació als components del paisatge-, directrius específiques o territorialitzades, que recullen en els objectius de qualitat específics dels àmbits territorials abastats.
La Llei de protecció, gestió i ordenació del paisatge defineix les cartes com a instruments de concertació d'estratègies entre els agents públics i els privats per acomplir actuacions de protecció, gestió i ordenació del paisatge que tinguin com a objectiu mantenir-ne o millorar-ne els valors.
A diferència dels catàlegs, que són bàsicament instruments descriptius i prospectius, les cartes són instruments d'acció que es basen en la mediació i la concertació d'interessos entre els actors d'un territori, amb la finalitat de consensuar unes estratègies concretes a seguir.
Les cartes tenen les funcions següents:
Per naturalesa, l'abast geogràfic de les cartes és limitat; això és, un municipi, una mancomunitat o, com a molt, una comarca preferiblement amb uns trets geogràfics i paisatgístics unitaris.
L'elaboració d'una carta requereix una diagnosi, la determinació d'uns objectius de qualitat paisatgística i sobretot, la redacció i signatura d'un document d'acords en el qual s'estableixen públicament els compromisos que adopten cadascuna de les parts signants en favor del paisatge i el calendari.