projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
Si la resposta és afirmativa, aquest és el vostre llibre.
Si la resposta és negativa, aquest també podria ser el llibre que us apropés a la mecànica, l'acústica, la radioactivitat o l'astronomia a través de novel·les i pel·lícules de ciència ficció, des dels llibres Pantagruel i Gargantua (Rabelais, 1532-1564) i Els viatges de Gulliver (Jonathan Swift, 1726) fins a la sèrie televisiva Star Trek i pel·lícules com Metropolis (1926), 2001: Una odissea a l'espai (1968) o La meva nòvia és una extraterrestre (1988).
Preguntes complexes des del punt de vista de la física sorgeixen de les més de dues-centes obres referenciades:
-Quins problemes comportaria el fet de viatjar damunt una bala de canó tal com fa el Baró de Munchausen?
-Cada quants segons es veuria canviar la casella del calendari del dia terrestre a la nau d' El planeta dels simis (1968)?
-A Hem caminat damunt la lluna (1954) Tintín i els seus acompanyants duen a bord de la nau dos rellotges, un de paret (pèndol) i un de polsera.
Funcionarien correctament, s'avançarien, es retardarien o deixarien de funcionar, en la fase d'ingravidesa i a la superfície de la lluna?
-Quina mida haurien de tenir els habitants de Liliput per emetre vibracions ultrasòniques?
Aquestes i moltes altres qüestions són abordades i resoltes en aquest sorprenent llibre de problemes.
L'any 1948 Erwin Schrödinger, premi Nobel de Física per la seva formulació matemàtica de la mecànica quàntica, va fer un cicle de conferències en el qual aconsellava l'estudi dels primers filòsofs.
Per què la ciència és, històricament, un fenomen essencialment europeu?
Aquest llibre recull les conferències en què Schrödinger va repassar les circumstàncies -geogràfiques, econòmiques, socials i polítiques- que van fer possible el naixement de la filosofia natural a la Grècia clàssica.
Des de les seves profundes inquietuds humanistes, Schrödinger n'analitza les principals contribucions a la història del pensament: el naixement de la ciència, amb la presumpció de l'existència d'unes lleis naturals accessibles al coneixement humà; l'expressió d'aquestes lleis a través de les matemàtiques; l'origen del conflicte entre raó i sentits com a font de coneixement, que al segle XVIII arribaria al seu punt àlgid amb la divisió de la filosofia europea entre racionalistes al continent i empiristes a les Illes Britàniques; o la primera descripció materialista de l'univers, feta per Demòcrit i que Karl Marx, gairebé vint-i-cinc segles després, va triar com a tema per a la seva tesi doctoral, són alguns dels temes sobre els quals Schrödinger reflexiona.
Aquest llibre, publicat recentment coincidint amb l'Any Mundial de la Física, ens relata el vertiginós viatge d'un fotó, en Take, a través de l'espai, des d'una supernova fins a Barcelona.
En la seva aventura, en Take es va trobant amb altres partícules que, com ell, volten per l'univers.
D'aquests encontres aprèn a conèixer els altres i, el que és més important, aprèn a conèixer-se ell mateix.
Veu àtoms, formats per protons i neutrons, i d'altres que, a més, tenen electrons al seu voltant; veu fotons que tenen menys energia que ell, però que corren a la mateixa velocitat, la de la llum, i s'adona que són les partícules més ràpides de l'univers tot i que no sempre viatgen en línia recta, ja que la proximitat d'una estrella pot corbar la seva trajectòria.
De fet, en la seva aproximació al sistema solar, el Sol el desvia de la seva trajectòria i l'adreça cap al nostre planeta.
Aprèn que, tot i no tenir massa, la gravetat l'afecta!
A l'atmosfera terrestre en Take es veu sotmès a una sèrie de canvis provocats per topades i s'adona que cada xoc amb àtoms o molècules li pot suposar una pèrdua d'energia i, per tant, la seva transformació en un altre tipus de fotó: d'un raig gamma a un raig X, i després a un fotó ultraviolat i a un visible.
El llibre descriu un bon nombre de fenòmens físics que, tot i no ser-hi esmentats com a tals, estan molt ben explicats amb un text atractiu i de fàcil lectura.
El llibre està adreçat a un públic infantil, de 12 a 15 anys, però tanmateix el públic adult també en podrà gaudir plenament, tant si està familiaritzat amb el món de la física com si no ho està.
L'autor ens fa l'ullet amb alguns tocs poètics; i, a més, el llibre està magníficament il·lustrat per Fernando Krahn.
En què s'assembla la conducta dels membres d'un jurat popular a la de les gallines?
Què tenen en comú els virus informàtics i les religions?
Per què els processos naturals i les conductes dels éssers vius ens meravellen en alguns casos i ens aterren en d'altres?
Aquest llibre ens acosta, amb un estil a voltes irònic, a voltes molt crític, al pensament de Richard Dawkins, autor d' "El gen egoista".
El llibre és un recull d'articles, conferències, reflexions, ressenyes i pròlegs de llibres, homenatges i panegírics, alguns d'ells inèdits fins ara, escrits per Richard Dawkins en els últims 25 anys.
En aquests textos, agrupats en set apartats, Dawkins aborda temes tan amplis com la teoria de l'evolució de Darwin i les teories creacionistes, la ciència en general, la moral, la religió, l'educació, la justícia, el dol o la història de la ciència.
L'autor ens acosta als descobriments científics més recents, com l'embriologia i la clonació; ens parla dels falsos científics i de la falsa ciència, i del perquè de determinades conductes humanes, com ara el terrorisme.
El llibre acaba amb una carta a la seva filla on l'autor fa una defensa absoluta del mètode científic i una advertència dels perills de creure en quelcom aliè a aquest mètode.
De fet, en aquesta carta es concreta la idea principal que es desprèn de tots els textos anteriors: la passió de l'autor per la ciència i el mètode científic.
Traducció: Rafael González del Solar
Al segle III aC Eratòstenes de Cirene -astrònom, matemàtic, geògraf, i director de la famosa biblioteca d'Alexandria- va recollir en un petit llibre la mitologia dels astres i constel·lacions del cel d'Alexandria.
L'astronomia, l'aritmètica i la medicina són les primeres ciències que la humanitat va desenvolupar.
Les arrels de l'astronomia van néixer, en part, en paral·lel amb les de l'astrologia i algunes d'aquestes arrels -com el nom dels dies de la setmana o la divisió de l'any en dotze mesos- no només han arribat fins els nostres dies, sinó que formen part de la nostra quotidianitat.
Encara que el seu nom sigui menys conegut que els de Pitàgores o d'Arquímedes -amb qui, per cert, va mantenir una de les primeres correspondències científiques de la història-, Eratòstenes de Cirene és un dels científics més brillants de l'antigor.
A ell li devem la primera estimació del meridià terrestre, que va calcular només amb una estaca de fusta i uns conceptes bàsics de trigonometria... amb un error d'un 1%!
Aquest home polifacètic, que va dirigir durant més de vint anys la biblioteca d'Alexandria, va recollir en quaranta-quatre capítols independents les històries que la mitologia atorga a l'origen dels astres i les constel·lacions: de la vanitat de Cassiopea a les gestes de Perseu, passant per la lleialtat del serpent.
Potser perquè l'autor la va pensar com una obra menor, només un divertimento, el llibre destaca pel seu estil àgil i fresc, ben allunyat d'aquella grandiloqüència que sovint fa tan feixugues les obres clàssiques.
I és d'agrair que la introducció i les aclaridores anotacions de Jordi Pàmies segueixin l'estil lacònic d'Eratòstenes.
De tant en tant, però, un innocent comentari ens assalta com un cop de puny.
Com quan l'autor no situa l'Óssa Menor a prop del pol nord, o quan menciona, com qui res, obres de Sòfocles o d'Eurípides que no han sobreviscut fins els nostres dies.
Aleshores de cop i volta agafem consciència d'estar llegint un llibre que té més de dos mil anys, i l'estómac ens fa pessigolles.
En l'actual societat del coneixement, la comunicació i la divulgació científica tenen una gran importància.
No hi ha dubte que per poder comunicar bé cal escriure bé i, per tant, puntuar de manera adient.
I per si no n'estem convençuts, el títol del llibre ens ho deixa ben clar: Eats shoots and leaves o Eats, shoots and leaves?
Així, l'ós panda protagonista d'aquest títol es troba desconcertat quan no sap si ha de menjar brots i fulles, o bé menjar, disparar i marxar.
El llibre ha estat escrit per una periodista del diari The Times amb un sentit de l'humor i un rigor brillants.
L'autora presenta mitjançant exemples clars, i a vegades molt divertits, les normes bàsiques per al bon ús de la puntuació en llengua anglesa, amb capítols dedicats a l'apòstrof, la coma, el guió, etc. Com assenyala la mateixa autora, sembla que la correcció en l'ús de la puntuació sigui gairebé una espècie en perill d'extinció.
Com que el col·lectiu investigador del nostre país es troba amb la necessitat creixent d'escriure en aquesta llengua, recomanem la lectura d'aquest llibre que ha estat un best seller en els països anglòfons; tota una fita per a un llibre sobre puntuació gramatical.
Aquest llibre és el resultat d'un treball d'investigació portat a terme per l'autor i l'autora, ambdues persones llicenciades en pedagogia i diplomades en magisteri, que aborden la prevenció dels trastorns del comportament alimentari des d'una perspectiva pedagògica, concretament des de l'educació en valors i la coeducació
Tal com se'ns diu a la introducció, el llibre pretén ser un material útil per a la prevenció d'aquestes malalties.
El resultat és un manual pràctic, amb propostes concretes d'actuació, que incideix sobre la població amb més risc de patir aquest tipus de malalties: infants i adolescents.
El llibre va adreçat tant a professionals de l'educació com als pares i a les mares.
La primera part és un ampli recull dels coneixements científics que en l'actualitat es tenen sobre els trastorns alimentaris, mentre que la segona inclou el plantejament pedagògic de prevenció, resultat del treball d'investigació de l'autor i l'autora, que parteix d'una perspectiva d'educació en valors.
Finalment, la tercera part inclou activitats per poder treballar a l'aula diferents aspectes que poden evitar l'aparició d'aquestes malalties.
Es tracta, doncs, d'un bon treball de investigació, els resultats del qual són totalment innovadors i aplicables, i que pot arribar a ser una bona eina per a la detecció i prevenció d'aquests tipus de trastorns, considerats una autèntica pandèmia de la societat actual.
Edicions Culturals Valencianes, SA (València)
En aquest llibre trobareu lliçons de química aplicades a allò que ens és més quotidià; ens referim, concretament, als aliments i la cuina
El llibre ha estat escrit per un químic en col·laboració amb un dels cuiners més famosos del món, Heston Blumenthal, que l'any passat va ser nomenat millor cuiner del món (que ningú no s'espanti, enguany ha estat en Ferran Adrià qui ha rebut aquest mateix guardó!!!).
Heston Blumenthal és conegut per diversos motius, però un dels més importants és la seva passió per la química i el seu desig d'aplicar mètodes científics a la cuina.
De fet, a la seva cuina es poden trobar aparells d'allò més variats: embuts de Buchner per filtrar al buit, aparells de reflux, flascons amb nitrogen líquid, i altres tipus de flascons d'aquells que són propis dels laboratoris però que no s'han vist mai en una cuina.
Es tracta d'un llibre de text destinat a mestres i professorat d'institut.
Els diversos fenòmens explicats i els experiments que s'hi proposen estan classificats per tipus d'activitat i per grups d'edat de l'alumnat destinatari (de 5 a 11 anys, de 12 a 16 anys i de més de 16 anys).
S'hi formulen preguntes d'allò més interessants i, cosa que encara és millor, s'intenten buscar les respostes aplicant els mètodes propis de les classes pràctiques de laboratori de química.
El llibre es presenta amb un CD que inclou videoclips que poden servir per introduir una classe pràctica, i també documents per al treball que han de portar a terme els alumnes.
El llibre ha estat editat pel col·legi professional de químics del Regne Unit i pot ser una bona aposta per aprendre química d'una manera diferent, tot practicant l'anglès.
Ted Lister en col·laboració amb Heston Blumenthal
La cuina catalana medieval, un festí per als sentits és un llibre d'història que ens explica què es menjava a l'edat mitjana, quins eren els principals productes i ingredients emprats i com es cuinaven, tant pel que fa a les tècniques culinàries com als estris utilitzats, i quins eren els costums en el parament de la taula o en les diferents èpoques de l'any.
Com ens diu la pròpia autora, "El desenvolupament de la cuina ha estat sempre paral·lel al de la civilització humana i les seves implicacions en el caràcter i en la cultura dels pobles en fan, sens dubte, un tema digne d'estudi".
La cuina catalana medieval, anomenada així de manera clara i sense confusions, era ben reconeguda a l'Europa de l'època, i l'autora ens presenta un estudi aprofundit de la cuina de les nostres terres fruit de l'anàlisi d'un ampli ventall de fonts originals medievals, tant històriques (cròniques, ordinacions, cartes reials, llistes de compres, entre d'altres) com literàries, a més dels dos grans llibres de cuina de l'època, el Llibre de Sent Soví i el Llibre de Coch.
El llibre dedica els primers capítols a situar la cuina medieval catalana en el seu context històric tant pel que fa a les cuines precedents com a les contemporànies i a descriure'n les principals característiques dels ingredients, les coccions, el parament de la taula i els cerimonials.
Posteriorment, el llibre recull les receptes dels dos llibres de cuina esmentats, ordenades per ingredient principal i tècnica de cocció, explicant clarament la metodologia emprada per a presentar-les.
En definitiva, un treball exhaustiu i de fàcil consulta.
La cuina catalana medieval, un festí per als sentits
Narrada per un dels seus protagonistes, James Watson, la història del descobriment de l'estructura de la molècula d'ADN s'assembla més a una novel·la d'aventures que no pas a un relat històric.
Watson comença aquest peculiar relat autobiogràfic amb la seva arribada a una Anglaterra que acaba de sortir de la segona guerra mundial, quan els Estats Units acabaven de rescatar el vell continent de les tenebres.
En aquestes primeres pàgines -essencials per entendre la clau amb què està escrit el llibre- Watson ens adverteix que la seva intenció no ha estat descriure les coses i la gent amb què va conviure tal com eren sinó tal com les va veure ell aleshores, quan, amb les seves pròpies paraules, era un "jove i arrogant americà".
Naturalment, després de qualificar-se ell mateix amb aquesta contundència no té cap mena de pudor a l'hora de disparar, amb gràcia, contra tot el que es mou.
Persones del món de la física, la química, la biologia, la radiologia... tota mena d'especialistes s'apunten a una frenètica cursa científica per descobrir l'estructura de la molècula d'ADN, amb el premi Nobel esperant la persona guanyadora.
Watson ens fa un retrat complet de tots els protagonistes de la història, amb les seves grandeses i les seves misèries.
Com en una novel·la d'intriga, assistim a les complexes relacions d'aquesta xarxa en què tothom fa equilibris per administrar els seus silencis alhora que necessita establir un mínim de complicitat, perquè tots són companys i rivals al mateix temps.
En aquestes pàgines també hi ha lloc per als tòpics anglosaxons sobre França (i sobre les franceses!) i per a la particular relació d'amor-odi entre anglesos i americans.
Tot plegat conforma un relat àgil i irònic en què es posa de manifest que els grans homes estan fets del mateix material que la resta dels mortals.
Amb el salt en el temps i l'epíleg amb què conclou el llibre, arriba l'estocada final d'aquesta particular educació sentimental de la qual ningú surt tan malparat com el mateix Watson.
Havíeu pensat mai que les emocions, més que no pas els factors intel·lectuals o racionals, l'atenció al detall o els recursos i costos energètics que invertim en el manteniment dels nostres organismes, el gaudi de la cerca de nous horitzons intel·lectuals, personals o professionals, i el gaudi de l'expectativa o de les relacions interpersonals poden ser factors potenciadors de la felicitat?
En canvi, el fet de no desaprendre els coneixements i experiències innecessàries, nefastes o lesives, el recurs a la memòria grupal, la manca d'iniciativa personal, un predomini injustificat de la por o l'exercici menyspreable del poder polític en són factors reductors.
Aquestes i altres qüestions i reflexions al voltant de la felicitat en les societats tecnològicament avançades són les que planteja el llibre d'Eduard Punset El viatge a la felicitat.
Mitjançant entrevistes i trobades amb destacades persones de l'àmbit de la neurociència, Punset revisa els resultats dels darrers treballs científics al voltant dels factors que poden incidir en la felicitat humana, com per exemple les bases neurològiques de les emocions o dels nostres sentiments.
Amb aquest repàs i les seves reflexions, l'autor ens desperta la curiositat sobre aquest tema i ens estimula a voler saber-ne més.
Finalment, Punset s'atreveix a proposar-nos una fórmula matemàtica per a la felicitat.
Aquest estiu us en recomanem la lectura, si encara la teniu pendent.
Poc després de descobrir l'estructura de l'ADN, fins i tot abans que el seu treball fos públic, Francis Crick va escriure una carta a Schrödinger en què li comentava el paper decisiu que el seu petit assaig Què és la vida? havia tingut tant en ell com en el seu col·lega James Watson a l'hora de d'orientar-se cap a la biologia molecular.
Què té aquest llibre, escrit per un físic deu anys abans del descobriment de l'estructura de l'ADN, que el fa tan interessant?
El llibre comença amb "l'enfocament del tema pel físic tradicional", on se'ns parla d'àtoms i d'estadística i, després de passar per la mecànica quàntica, la termodinàmica i de preguntar-se si la vida es basa en les lleis de la física, acaba amb un assaig sobre el determinisme i el lliure albir.
Entremig dóna la interpretació des del punt de vista de la física de què són les mutacions, i per què unes freqüències (com els rajos X) són més perilloses que d'altres (com les ones de ràdio).
La perla del llibre, però, arriba quan, amb consideracions exclusivament de física teòrica, aborda el tema del material hereditari.
Més de deu anys abans del descobriment de l'estructura de l'ADN, Schrödinger en dedueix algunes de les característiques que ell descriu com un "cristall aperiòdic": la repetició d'una estructura (com un cristall) sense un patró monòton i en què un conjunt d'àtoms no juguen un paper equivalent al de molts altres (com les molècules orgàniques).
En la mateixa carta, Francis Crick hi incloïa una còpia de l'article que ell i en James Watson acabaven d'escriure, i finalitzava dient a Schrödinger "veurà que el seu concepte de cristall aperiòdic el descriu prou bé".
I tot això a un nivell a l'abast de qualsevol profà.
Edicions 62/Diputació de Barcelona
Aquest és un llibre d'història de la ciència que explica moltes de les coses que sempre hem volgut saber i ens les explica de manera extraordinàriament amena.
És un llibre ben documentat que desxifra, per temes, la història de diferents disciplines i descobriments científics: la cosmologia, l'astronomia, la paleontologia, la química, la tectònica, la micologia i moltes, moltes altres.
El llibre ens parla de galàxies, estrelles, radiacions, àtoms, minerals, fòssils, meteorits, terratrèmols, dinosaures, bacteris, cèl·lules, fongs, molses, plantes, insectes, mamífers, i com dirien en anglès: you name it.
El llibre fa un repàs de la història de la ciència des de l'origen de l'univers fins a l'estudi genètic de l' Homo sapiens.
Una de les seves virtuts es basa en el fet que explica com la ciència s'ha anat construint, com ha evolucionat, quins interrogants s'han plantejat les persones que es dediquen a la ciència, quina petita troballa han sabut interpretar o quina pista han seguit per obrir tot un nou camp de coneixement científic, per què algunes teories han prosperat i d'altres no, com s'han interrelacionat les persones que fan recerca, quines teories han estat corroborades, ampliades, debatudes o qüestionades.
Només com a exemple, citarem els capítols que descriuen els descobriments científics al Regne Unit del segle XVII, amb Isaac Newton, Christopher Wren, Edmond Halley, Robert Hooke i Robert Boyle, o els avenços de la química que un segle més tard tenien lloc a la França amb Antoine-Laurent Lavoisier.
Tanmateix, el llibre també abraça la ciència fins als nostres dies.
Es tracta d'un llibre de divulgació científica que mundialment ha venut milions de còpies.
L'any 2004, va guanyar el Prize for Science Books de la Royal Society del Regne Unit i la Royal Society of Chemistry va enviar-ne un exemplar a totes les escoles de secundària del país.
L'autor va cedir els drets d'aquesta remesa de llibres per dotar un premi de divulgació científica adreçat a joves de 5 a 18 anys.
L'any 2005, aquest llibre va ser traduït al castellà amb el títol Una breve historia de casi todo, publicat per RBA en format de llibre de butxaca, i el 2006 ha estat publicat en un format més luxós.
Tot i que es tracta d'un llibre excel·lent i que es pot trobar fàcilment a les llibreries del nostre país, la premsa d'aquí no se n'ha fet gaire ressò.
La periodista Elisabet Pedrosa és mare de la Gina, una nena de cinc anys amb síndrome de Rett, una greu malaltia neurològica que, tot i ser molt desconeguda, és la primera causa de retard mental en nenes després de la síndrome de Down.
Aquestes nenes tenen una mutació genètica que, quan es manifesta, els impedeix tenir control sobre el seu cos; per això, no parlen, no poden fer servir les mans, moltes no caminen o tenen crisis epilèptiques i escoliosi.
L'esperança principal dels pares i mares amb filles amb síndrome de Rett és la recerca mèdica i, per això, a l'Hospital Sant Joan de Déu de Barcelona es preveu que s'iniciarà aviat una investigació dirigida per l'especialista Mercè Pineda que pot ser fonamental per avançar en el coneixement de la malaltia.
La investigació, que durarà tres anys, costarà més de 200.000 euros i encara està pendent de finançament.
Per això, amb l'objectiu de recaptar-hi fons, Elisabet Pedrosa ha escrit un llibre sobre la seva filla, Criatures d'un altre planeta, amb el qual cada lector o lectora destinarà un euro i mig a aquest propòsit, el cent per cent dels drets d'autor.
Alhora, s'espera que aquesta obra també ajudarà a donar a conèixer la síndrome de Rett, que afecta 350 nenes a Catalunya i 300.000 a tot el món.
El contes són font natural d'històries i d'imaginació, però per què no ens poden servir per conèixer la nostra història?
I això és justament el que proposa la col·lecció "Contes del Penedès", impulsada per la Fundació Àngels Garriga de Mata.
A través de més de 15 números, els infants podran aproximar-se d'una manera molt amena a personatges i fets amb base real que han format part de la nostra història.
Voleu començar per un viatge al món dels ibers?
Doncs acompanyareu la Fina en El somni dels ibers i anireu a parar a la Ciutadella Ibèrica de Calafell al 218 abans de Crist.
Ah, i prepareu-vos que potser arribareu en un moment agitat...
Il·lustracions de Maria Jutglar