Doctora en societat de la informació i el coneixement per la Universitat Oberta de Catalunya (UOC).
Llicenciada en documentació per la Universitat de Granada i en filologia hispànica per la Universitat de Barcelona.
Actualment és professora dels estudis de ciències de la informació i de la comunicació de la UOC i directora del Postgrau en Xarxes Socials i Intercanvi de Coneixement a la mateixa universitat.
Com a investigadora, és membre de l'eLearnCenter de la UOC on està impulsant el grup eCo (e-learning informació i comunicació) que s'ha creat recentment.
I els seus interessos se centren actualment en l'aprenentatge col·laboratiu i l'intercanvi d'informació, experiències i coneixement a través de la xarxa.
Com va començar el teu contacte amb el món de les comunitats de pràctica?
La meva relació ha estat molt lligada a la universitat.
L'any 2001 vaig començar a preparar el programa de doctorat de la UOC i Mario Pérez Montoro va ser la persona que em va suggerir el tema de les comunitats de pràctica.
A més, Pérez Montoro va col·laborar amb el programa Compartim en el seu moment i em van interessar molt les idees de Wenger.
Finalment, em vaig doctorar l'any 2010 amb una tesi sobre comunitats de pràctica.
Així mateix, aquest any he publicat un llibre que té el seu origen en la tesi doctoral i que es diu Comunitats de pràctica: el valor d'aprendre dels iguals.
Quines han estat les teves motivacions per escriure aquest llibre?
La meva principal motivació, tant a la tesi com al llibre, és posar ordre en què s'entén per comunitat de pràctica perquè t'adones que hi ha una certa confusió sobre què és realment una comunitat de pràctica.
Cal distingir entre una comunitat de pràctica, una comunitat d'aprenentatge, un grup de treball o un equip de projecte, que poden funcionar molt bé, però que no són comunitats de pràctica.
Què és el que distingeix realment una comunitat de pràctica?
Una comunitat és un grup que, gairebé sense adonar-se'n, forma part d'un col·lectiu de persones que adquireixen un compromís que és diferent que el que s'adquireix en un grup.
En un grup de treball formes part d'una manera més dirigida des de fora, en canvi en una comunitat és d'una manera més espontània.
És el cas de Telecentros, que està coordinat per l'entitat red.es.
És un cas preciós perquè són centres que s'habiliten per posar a disposició dels ciutadans accés a les xarxes i l'ús de les noves tecnologies.
Normalment, en municipis petits hi ha una persona sola al telecentre i està en un espai petit amb 4 ordinadors per poder deixar-los als habitants del municipi perquè puguin connectar-s'hi.
Han de posar en marxa el sistema ells sols i no hi ha ningú més.
A través del web de Telecentros, poden accedir a un fòrum on parlen amb companys d'altres telecentres que tenen les mateixes dificultats i necessitats que ells d'informació, de formació, i poden preguntar, comentar situacions concretes i cercar solucions de manera col·laborativa.
I ho fan perquè potser el telèfon d'ajuda està col·lapsat o no els ofereixen la resposta que necessiten en un moment determinat.
Aquesta necessitat tan gran i un sentiment de pertinença és el que fa que una comunitat de pràctica funcioni, perquè aquest sentiment de pertinença i la necessitat real de solucionar el problema és el que genera que s'estructuri com a comunitat de pràctica espontàniament.
En el món de l'empresa estan funcionant les comunitats de pràctica?
Jo crec que és on millor estan funcionant.
Per exemple, la Caixa és un cas paradigmàtic, la necessitat fa sortir l'ingeni.
Així, per exemple, quan els treballadors de la Caixa es troben amb campanyes molt exigents de venda d'un producte, necessiten estratègies de venda.
La Caixa va crear Virtaula, una plataforma molt potent per compartir coneixement i experiències, però el més important per al seu bon funcionament és la necessitat dels empleats de la Caixa de compartir el seu coneixement per solucionar un problema puntual o millorar un producte concret.
Si no hi ha la necessitat, ja es pot muntar la plataforma més meravellosa del món que la comunitat de pràctica no funcionarà.
Quina és la diferència entre una comunitat de pràctica i un equip de treball?
Un equip de treball té uns objectius i una estructura formal de lideratge; en canvi, en una comunitat tots treballen alhora, ningú no té por de dir què pensa per no fer el ridícul, i els companys estan encantats d'ajudar i dir el que saben.
No podrien tenir por a mostrar ignorància o incompetència davant dels seus companys?
Sí, podria passar, però aquí entra en joc la figura del moderador que dinamitza i crea un clima de confiança.
En el cas de la Caixa, moltes vegades el moderador és el cap de zona: en molts casos són dones i, realment, faciliten molt la participació.
Això pot semblar una contradicció respecte del que jo defenso a la meva tesi, és a dir, que el moderador és millor que sigui la persona més propera jeràrquicament als empleats, però en aquest cas funciona bé, sense coartar la comunicació.
A més, és important triar un lema que mobilitzi.
Així, a la Caixa deien 'Tots aprenem de tots'.
També és important que el moderador sàpiga mantenir-se en un segon pla, no dominar la conversa, permetre que els altres participin... realment és tot un art.
En el cas del programa Compartim, quina seria la comunitat que s'ajusta millor a la teva definició de comunitat de pràctica?
La comunitat d'educadors socials és el cas més clar de comunitat de pràctica del programa Compartim.
Una altra és la de monitors artístics.
Els educadors socials són els que han fet més productes, han tingut mes participació en el fòrum... perquè ells han creat la comunitat a partir d'una necessitat real.
Quins elements faciliten que una comunitat de pràctica funcioni?
Una comunitat de pràctica sempre té efectes positius perquè sempre és positiu compartir experiències i coneixement, però és important identificar els factors que fan que una comunitat pugui tenir èxit, que es consolidi i que produeixi els fruits que s'esperen.
Per exemple, nosaltres, a la UOC, crec que hem tingut una oportunitat molt clara de fer una comunitat quan s'estaven implantant els graus de l'Espai europeu d'educació superior, el que anomenem el pla de Bolonya, que estableixen que ja no s'ha de treballar per objectius com fins ara, sinó per competències, que és un sistema més qualitatiu.
En aquesta transició, crec que ens hauria anat molt bé aprendre de les experiències d'altres professors, compartir l'angoixa que ens ha generat haver de treballar per competències.
Si algú ens hagués facilitat poder compartir aquesta experiència hauria pogut generar una comunitat.
En general, qualsevol canvi a l'organització crea les condicions per a la creació de comunitats de pràctica.
Per exemple, un canvi de sistema informàtic, ja que produeix una necessitat d'aprenentatge brutal i si els dubtes, els coneixements nous, etc. es poden fer arribar als companys que tenen el mateix problema, el canvi és més fàcil de fer i el ritme d'aprenentatge és molt més ràpid.
Ens pots parlar de la teva experiència acadèmica sobre el sentit que poden tenir les comunitats de pràctica a la universitat?
La veritat és que jo no en conec cap. A la UOC vam intentar posar-ne en marxa una, però no va funcionar perquè es va fer de dalt a baix; la gent no tenia motivació per connectar-s'hi ni compartir res.
A mi m'ha funcionat en grups petits de consultors de la UOC.
Com sabeu, a la UOC la docència està impartida per professors que hi col·laboren.
Jo sóc professora responsable i coordino diverses assignatures; a cada assignatura hi ha un docent que és personal col·laborador extern.
Com que la metodologia de la UOC té una certa dificultat perquè treballem en aules virtuals, quan vam començar a posar en marxa la UOC en castellà amb persones col·laboradores disperses per tota la geografia espanyola, vaig intentar conrear una comunitat de pràctica i em va donar resultat perquè hi havia una necessitat de sentiment de pertinença, de compartir els problemes i de trobar la manera de resoldre'ls.
Això ho vaig fer a petita escala, amb el meu equip de consultors que eren 10 o 12, però el nombre de membres ideal és entre 30 i 100.
Hi ha experiències d'èxit aplicades a la recerca acadèmica?
Estaria molt bé que els professors més novells es beneficiessin dels més veterans en diferents moments de la seva trajectòria acadèmica, per exemple, sobre com fer una tesi o com fer un article per publicar en una revista d'impacte, o trucs per emplenar formularis per demanar ajuts europeus... però ens trobem, moltes vegades, que als professors els costa molt compartir l'experiència amb altres col·legues.
Com imagines que serà el futur de les comunitats de pràctica en els propers cinc anys?
Necessitem un canvi de model perquè fins ara les empreses no s'han adonat del valor real de les comunitats de pràctica.
L'exemple més trist és que les comunitats de Virtaula han deixat de ser una prioritat per al departament de recursos humans i no s'estan conreant com fins ara s'havia fet.
Això ha posat en risc la continuïtat de moltes comunitats.
Tal com diuen els autors de Wikinomics, cal que les empreses i les organitzacions facin un canvi de paradigma donant valor a la col·laboració, fomentant la compartició d'experiències i el know-how.
Les organitzacions han d'arribar a la conclusió que col·laborar és el que pot fer que sortim d'aquesta situació.
No direm aquí, allò tan suat de la crisi com a oportunitat.
Per a moltes organitzacions i per a moltes persones ja no és un consol, per poc realista?
Més aviat enfocarem les nostres aportacions en idees pràctiques i provades que millorin la formació en les organitzacions i la facin més eficient i que puguin servir d'orientació pràctica per a d'altres que ara busquen nous itineraris i sentit al que estan fent.
La pregunta és: quines coses noves podem fer en aquest context amb tantes limitacions de recursos i de recerca que aportin més sentit i valor a la formació?
Hem de limitar-nos a reduir l'oferta d'activitat i treballar de manera més compassada al nou escenari?
L'alternativa només passa per virtualitzar tota l'oferta?
Hi ha precedents a d'altres organitzacions que ens puguin ajudar?
Aquesta és la qüestió que intentarem resoldre.
Tenim un precedent proper en el temps amb algunes similituds al nostre cas.
Ara fa 10 anys tots recordem com la República d'Argentina es va veure immersa en una greu crisi econòmica i social d'enormes proporcions (el famós corralito ).
Sense entrar en altres consideracions, ens centrarem en el que es va fer en formació a través de l'Institut Nacional d'Administració Pública (INAP).
Es va haver d'acomodar tota la organització -i l'enfocament en formació/capacitació- a la nova situació.
Les respostes que es van explorar, moguts -com diem- per la necessitat, són -creiem i salvant les distàncies- suggerents i adaptables a la nostra situació.
Citem textualment el que diu Graciela Mónica Falivene al seu article (1): "La crisi... en les seves dimensions tant polítiques com tecnològiques i administratives ha estat tan profunda que ha significat també el qüestionament de la manera de portar endavant les reformes i les polítiques de capacitació..."
"A causa de la situació plantejada, el disseny de les activitats del programa de formació es va encarar des de la perspectiva de la gestió del coneixement entenent-la com l'activitat organitzacional de crear un entorn social i unes infraestructures tècniques, de manera que el coneixement sigui accessible, compartit i creat.
Les accions que es deriven d'aquest plantejament tenen dues línies interrelacionades, d'una banda fer explícit el coneixement implícit, sistematitzar-lo, difondre'l i, d'una altra banda, implicar l'estructura directiva en aquest nou enfocament sobre el coneixement."
En aquest sentit, i continua l'article: "Al mateix temps, les accions del programa tenen com a objectius estratègics fomentar l'articulació institucional, promoure l'aprenentatge organitzacional i consolidar xarxes institucionals centrades en la millora contínua, en la promoció de les comunitats de pràctica i en el reconeixement, manteniment i construcció de coneixements."
Per posar en marxa tot això es van dissenyar diverses estratègies, entre d'altres assenyalem la capacitació i formació d'una xarxa de formadors (facilitadors) interns, la creació d'una arquitectura de comunitats de pràctica i, sobretot, la formació en gestió del coneixement de quadres directius.
Llegit ara aquest article i a la llum de la nostra situació econòmica, ens aporta diverses reflexions.
La primera és el que ja sabem en el programa Compartim: hi ha molt coneixement intern acumulat en l'organització que pot (i ha de) ser eficient (fet eficient).
En el nostre cas, d'una banda, van ser els professionals interns els qui van liderar els processos de millora posant en marxa el coneixement de què ja disposaven (i buscant/construint col·laborativament el que hi faltava), i d'altra banda -i en aquest cas, encara tenim molt camí per fer-, vinculant/integrant l'estructura directiva com a actors principals en els processos de formació.
Per què considerem interessant aquesta proposta de l'INAP d'Argentina?
La primera raó és perquè ens referma l'aposta que ja vam fer fa anys, que consisteix a confiar en les comunitats de pràctica com un nou instrument estratègic en els plans de formació i innovació.
I la segona, per la clarividència que han tingut en vincular els quadres directius en tot aquest procés.
En aquesta nova orientació d'aprenentatge i formació en l'entorn propi de treball dels professionals, no es concep cap avançament real sense la plena vinculació dels directius.
Són ells els que tenen la responsabilitat que aquestes estratègies es consolidin definitivament.
Com a resum, recollim dos dels objectius del programa de capacitació que se'ls va oferir, i que creiem que són vigents per continuar en aquesta línia de reconvertir directius en gestors de l'aprenentatge dels treballadors:
Aprendre a ser promotors actius de compartir coneixement en l'organització.
Proposar projectes per involucrar el personal en el procés de gestió del coneixement.
Per acabar recollirem el que l'autora, Graciela Mónica Falivene, anomena idees força i les conclusions, que són molt interessants.
Deu anys després encara són molt vigents i tenen molta rellevància.
• El desafiament és aprendre fent, sobre el resultat de l'experiència conjunta, tan devaluada en períodes d'abundància i tan vital quan no hi ha cap altre recurs que el saber acumulat durant anys.
• Aprofitar l'ambient d'aprenentatge que brinden les organitzacions: identificar els coneixements i pràctiques rellevants presents en les persones i grups que constitueixen comunitats d'aprenentatge.
Fer explícit el coneixement implícit mantenint en les organitzacions el mateix enfocament de zones de desenvolupament pròxim conceptualitzats per Vigotsky.
• Vincular els responsables i directius a crear enllaços didàctics entre les persones i l'organització.
Fer realitat, en la mesura que sigui possible, el rol de mentor identificat per Mintzberg.
• Considerar que les organitzacions són escenari de les tasques productives i, per tant, de l'aprenentatge en el treball, per la qual cosa tenen un paper educatiu rellevant.
Les àrees de capacitació han de ser una ajuda permanent en la facilitació d'aquests processos en els espais de gestió organitzacionals.
• Incorporar la formació/aprenentatge als espais de reflexió i producció per modificar els processos de treball i els productes o serveis d'acord amb el que va dictant l'experiència.
"L'enfocament de la capacitació des de la perspectiva de la gestió del coneixement té àmplies implicacions en el seu funcionament.
Es tornen obsoletes i inconseqüents les activitats centrades en el professor que, com és habitual, ofereix seminaris amb títols eufònics, com ara retòrica, gestió del temps, entrenament de la creativitat, etc. Així mateix, cal superar la fase de l'especialista de formació que treballa operativament i que amb un instrumental ad hoc de detecció de necessitats (cicle funcional) compta amb una coartada per crear una oferta àmplia de seminaris en funció de la demanda."
"Es necessita més aviat l'assessor en matèria de processos de formació i desenvolupament de l'organització, que (...) doni l'exemple en termes de pensament segons criteris estratègics."
"En el context d'aquesta concepció, orientada cap al desenvolupament, també canvien les responsabilitats i els mètodes de la tasca de formació en les organitzacions, especialment en l'àmbit del perfeccionament professional.
Ara la responsabilitat recau en els departaments i els responsables són els mateixos comandaments directius.
En conseqüència, ells han de saber quins són els canvis que volen obtenir, quines metes han d'assolir per a aquest fi i quins són els processos d'aprenentatge que són necessaris.
Els departaments de l'empresa també assumeixen la responsabilitat de seleccionar els mètodes necessaris per aconseguir aquest aprenentatge en l'empresa.
Els "especialistes" en matèria de perfeccionament professional, però, segueixen assumint una funció d'assessorament i de suport."
1 d'octubre de 2012, a les 18.30 h
Inscripció: fins al 30 de setembre
Jornada La clau està en la prevenció: Respostes responsabilitzadores a les conductes incíviques
3 d'octubre de 2012, de 17 a 20 h, Ripoll
VII Jornada de Tècnics de Medi Obert: Construïm un model
Amb dos experts anglesos, Robert Canton i Tracy Green, que exposaran el model i la pràctica de Justícia Juvenil a Gran Bretanya.
4 d'octubre de 2012, de 8.45 a 13.45 h
29a sessió web: "La georeferenciació a l'Administració"
Amb Jordi López Ramot, creador del portal de rutes Wikiloc
17 d'octubre de 2012, de 9 a 10.30 h
Presentació del llibre Acción comunitaria en la red
17 d'octubre de 2012, de 18.30 a 20 h
VII Jornada de Treballadors Socials del Departament de Justícia
Amb José Leal, psicòleg clínic i psicoanalista, i Xavier Pelegrí, professor de la Universitat de Lleida
18 d'octubre de 2012, de 8.45 a 14.30 h
Curs de comunicació digital: Creació i redacció de continguts
Inscripció: fins al 30 d'octubre de 2012
Curs de comunicació digital: Tècniques de cura de continguts
Amb Raúl Calvo, professor de la Universitat de Girona
Properes jornades de bones pràctiques de les diferents comunitats del programa Compartim
Destaquem aquesta activitat del 20 de setembre:
Conferència de criminologia cautelar, vídeo de la ponència de Raúl Zaffaroni
El núvol o el cloud computing pren els serveis i les aplicacions que coneixem d'Internet i els converteix en utilitats i serveis personalitzats i sota demanda.
Aquesta obra vol oferir una visió exhaustiva de la informàtica en núvol, de la seva utilitat i dels seus avantatges i inconvenients.
Destaquen els capítols sobre com utilitzar les diferents aplicacions web de Google, d'Amazon i Microsoft, els serveis de multimèdia i de retransmissió en temps real, la seguretat al núvol, l'emmagatzematge al núvol, els programaris de productivitat, els serveis de webmail i com treballar al núvol mitjançant els mòbils.
Contra la crisi, creativitat, imaginació, idees!!
Aquest és el missatge dels autors del llibre: qualsevol persona pot ser creativa i innovadora, només falta canviar l'enfocament, combinar materials, experimentar...
Per sistematitzar aquests processos ens proposen 20 tècniques i 10 actuacions que ens ajudaran a trobar la inspiració i estimularan la nostra creativitat.
Delicious és un servei gratuït de gestió i emmagatzematge d' adreces d'interès en línia, que ens possibilita l'accés a aquestes adreces des de qualsevol ordinador connectat a Internet.
Té caràcter social, per la qual cosa, permet la compartició de les nostres adreces amb altres persones.
A diferència dels sistemes locals d'adreces d'interès, Delicious no organitza la informació en carpetes, sinó que ho fa mitjançant etiquetes, que en faciliten la categorització i n'agiliten la localització; poden ser les que nosaltres mateixos hem creat o bé les d'altres usuaris.
Les adreces d'interès poden ser públiques o privades, i s'identifiquen amb un títol i una imatge en miniatura que permet visualitzar la pàgina web desada; també se'ls pot afegir una descripció de fins a 1.000 caràcters.
Així mateix, disposa d'una miniaplicació enllaçada que podem incorporar al nostre navegador, que facilita la tasca d'afegir les adreces, i també d'opcions d'importació i exportació per fer-nos-en còpia de seguretat.