El 15 de març de 2016, la reserva d'aigua embassada a les conques internes se situa en el 65,59% de capacitat, amb un volum d'aigua de 455,49 hm 3.
Als embassaments adscrits a la Confederació Hidrogràfica de l'Ebre la reserva d'aigua embassada se situa en 3.006,8 hm 3, cosa que representa el 79,06 % de la seva capacitat total.
Per qualificar les dades termomètriques i pluviomètriques que es presenten, s'utilitzen uns valors mitjans climàtics extrets de l' Atles climàtic de Catalunya.
Al conjunt del país va ser un mes càlid.
A diversos sectors del Pirineu i Prepirineu occidental i en alguns punts de l'interior i del prelitoral no s'havia mesurat mai un mes tan càlid.
Pluviomètricament, el juliol va ser plujós o molt plujós a gran part de la meitat occidental de Catalunya.
L'agost s'ha de qualificar com a lleugerament càlid a més de la meitat del territori, la qual abasta gairebé tot el prelitoral, trams de litoral, àrees de Ponent, de la Catalunya Central, del Prepirineu i també de la Val d'Aran.
Pluviomètricament, l'agost va ser sec a bona part de Catalunya, i fins i tot molt sec a punts de la Ribera d'Ebre i del Priorat.
El setembre s'ha de qualificar com a lleugerament fred a bona part de Catalunya.
En general va ser el més fred des del setembre de 2001 i, a punts del litoral sud i de l'interior, cal retrocedir fins al 1996 per trobar un setembre més fred.
Pluviomètricament, el setembre es va caracteritzar per una distribució molt irregular.
El mes d'octubre s'ha de qualificar com a termomètricament normal a bona part de Catalunya.
Va ser lleugerament càlid a punts de la Depressió Central, del litoral i prelitoral.
Pluviomètricament, l'octubre va ser sec a gran part del país i fins i tot molt sec a la depressió de l'Ebre, àmplies zones de la Depressió Central i del quadrant nord-est del país.
El mes de novembre s'ha de qualificar com a termomètricament càlid a bona part de Catalunya i molt càlid a les parts més elevades del país.
Pluviomètricament, el mes va ser sec al Litoral Central i Nord, desembocadura del Francolí i de l'Ebre, meitat oriental de la Catalunya Central, Prepirineu occidental, Altiplà Central i punts de la Terra Alta.
El mes de desembre s'ha de qualificar de termomètricament càlid a Catalunya en general, però molt càlid a les parts més elevades del país.
En canvi, ha estat normal a la plana de Lleida.
El mes va ser molt sec a Catalunya, a excepció de l'extrem nord de la Costa Daurada.
D'acord amb la legislació vigent, els ajuntaments han d'elaborar un mapa de capacitat acústica.
Aquest mapa ha d'assenyalar els objectius que cal assolir amb relació a uns determinats nivells ambientals de soroll segons les característiques de les diferents zones del nucli urbà i, de vegades, del medi natural del municipi respectiu (zones de sensibilitat acústica).
Amb els mapes de mesures del fons del cel nocturn es pot comprovar quins llocs tenen una millor qualitat del cel al medi nocturn.
Com a exemple, en el cas del Delta de l'Ebre, un espai amb gran interès natural, observem que hi ha una qualitat del cel molt diversa, la majoria del territori té bona qualitat, però hi ha espais urbans on la qualitat és deficient.
Els punts de mesurament són indrets on se situen els equipaments per mostrejar i analitzar la presència de contaminants a l'aire.
Les mostres es prenen amb equips automàtics, de manera continua, o bé amb equips manuals.
L'any 2014 la XVPCA va prendre més de 35 milions de mesuraments.
Per tal d'analitzar la variació dels hàbitats al llarg del temps i poder detectar tendències, s'han de tenir en compte diversos indicadors de seguiment, entre els quals cal destacar el de seguiment dels ocells comuns (SOCC) i el de les poblacions de papallones (BMC).
D'altra banda, el seguiment de diverses poblacions d'ocells informa sobre la qualitat dels hàbitats agrícoles, forestals i de zones obertes naturals.
Els resultats de l'indicador de seguiment de papallones diürnes (les últimes dades disponibles són del 2013) mostren una tendència negativa en prats i matollars, i, en canvi, una tendència positiva de l'indicador forestal que es podria explicar per l'augment de la superfície dels boscos.
L'evolució de les emissions de gasos amb efecte d'hivernacle ha estat diferent en el global de països de la Unió Europea, a Espanya i a Catalunya.
Mentre les emissions en la UE-28 han seguit una tendència a la baixa des del primer any, tant per a Catalunya com per a Espanya les emissions s'han incrementat en consonància amb el creixement econòmic i han començat a disminuir a partir de l'any 2007.
Amb l'inici del tercer període (2013-2020) s'amplia el règim de comerç de drets d'emissió per incloure l'aviació (a partir de 2012), altres sectors industrials —com el petroquímic, la indústria química, l'alumini i els metalls no fèrrics— i aquelles instal·lacions destinades a la captura, el transport i l'emmagatzematge geològic de CO2.
A més, s'inclouen altres gasos amb efecte d'hivernacle com l'òxid nitrós (N2O) i perfluorocarburs (PFC).
Durant l'any 2015 hi va haver un total de 509 incendis forestals; es van cremar un total de 1.602,32 hectàrees forestals, 1.069,33 de les quals eren zones arbrades i 532,99 no arbrades.
Pel que fa a les dades de l'any 2016 per als mesos de gener i febrer (dades provisionals), hi ha hagut 84 incendis; amb un total de 45,14 hectàrees cremades, de les quals 23,09 han estat zones arbrades i 22,05 no arbrades.
L'any 2014 es van generar a Catalunya 3.650.849 tones de residus municipals.
Això significa un increment del 1,73% respecte de les 3.588.636 generades el 2013.
Es tendeix a disminuir els residus destinats a dipòsit controlat i la recollida selectiva continua estable.
Quant a la generació de residus per càpita, la producció de residus per habitant i any a Catalunya se situa respecte de la UE 27 a la meitat, just per sota dels 500 kg.
Els sistemes de gestió ambiental són instruments voluntaris que permeten les organitzacions —ja siguin industries productives, empreses de serveis, administracions o organitzacions sense ànim de lucre— avaluar el seu comportament ambiental i introduir millores ambientals en la seva gestió.
El Distintiu de garantia de qualitat ambiental és un sistema d'etiquetatge ecològic creat per la Generalitat de Catalunya l'any 1994.
Dóna una certificació ambiental a determinades propietats dels productes relacionades amb el disseny, la producció, la comercialització, l'ús i el consum de productes i de serveis.
L'etiqueta ecològica de la UE va ser creada com a sistema voluntari l'any 1992, i, de la mateixa manera que el Distintiu, comporta haver complert uns criteris ambientals selectius, transparents i amb prou informació perquè els usuaris puguin triar aquells productes o serveis que la incorporen.
Dades del medi ambient a Catalunya 2015
Informe sobre l'estat del medi ambient a Catalunya 2006 - 2010
Informe sobre el medi ambient a Catalunya 2014