Vaig néixer a Barcelona el 1977, però visc a Castellterçol (Moianès) des del 2007, i tinc dues filles.
Sóc historiadora i DEA en Estudis del món contemporani per la Universitat de Barcelona i Màster en Direcció Pública per ESADE.
Després de desenvolupar la professió d'historiadora en diferents vessants –com a guia, investigadora, editora i documentalista–, la militància social i política em va encaminar cap a la gestió pública.
He treballat al sector editorial, al grup de Recerca Consolidat Multiculturalisme i Gènere de la Universitat de Barcelona, com a consultora i directiva a l'Ajuntament de Barcelona, la Generalitat de Catalunya i la Fundació Surt.
Vaig treballar amb la consellera Dolors Bassa fins a l'aplicació de l'article 155.
Actualment faig de directora general de Serveis Socials al departament de Treball, Afers Socials i Famílies.
El meu interès per la justícia i la transformació social em va dur a llicenciar-me en Història i fer-ne els estudis de doctorat.
Volia entendre el món per poder canviar-lo i la història em va semblar la millor eina.
Això ha fet que, en el transcurs de la meva carrera laboral, hagi seguit aquells projectes –i he tingut la sort que els projectes m'han seguit a mi– que, d'una manera o altra, implicaven canvis en la societat.
És per això que no puc deslligar la meva activitat professional de la meva militància ni de la manera com entenc el món.
El feminisme, en tant que converteix en acció la "idea radical que totes les dones som persones", com diu Angela Davis.
La justícia social, en tant que elimina les desigualtats socials i redistribueix la riquesa.
L'equitat, en tant que és l'eina per eliminar les desigualtats a partir del resultat que volem obtenir, i no del punt de partida.
L'ecologisme, en tant que ens assegura el respecte cap al nostre entorn, les futures generacions i l'equilibri entre la humanitat i el planeta.
I el republicanisme, en tant que ens converteix totes les persones en sobiranes de les nostres pròpies vides, en agents de canvi corresponsables de les nostres societats.
Indubtablement, tenir les meves filles, perquè va significar que el centre de la meva vida es desplacés de mi mateixa cap a la cura de les meves filles.
I això té implicacions molt positives, com el fet que l'ego es posa a lloc; però també en té de negatives, perquè l'ego es pot diluir tant que es perdi pel camí.
Continuar treballant pels valors que ens faran avançar com a societat.
Això passa, ara al Govern, per enfortir el Sistema Català de Serveis Socials, ampliant la cobertura a tota la població de manera que garantim que el sistema preservi la interacció entre l'autonomia funcional, l'autodeterminació de les persones i la seva integració en la xarxa de relacions primàries i comunitàries.
I quan acabi la meva feina al Govern, fer-la des del tercer sector i l'economia social.
Amb un impacte per a tot el país, el trasllat dels presos polítics a Lledoners, que ha fet que la presó sigui un espai de referència polític des de dins i de mobilitzacions des de fora.
És indigne i un atemptat als Drets Humans que l'Estat espanyol no hagi retirat les acusacions, mantingui les preses i els presos a les presons i sigui incapaç de resoldre un conflicte polític amb eines democràtiques.
Amb un impacte per als habitants de la Catalunya Central, la millora del transport públic, que permet arrelar persones al territori, assegurar-ne la mobilitat, connectar poblacions i reduir desplaçaments.
Centre de referència cultural, geogràfic, excursionista, espiritual... de tot el país però especialment de la Catalunya Central.
En tinc dos, que són els meus racons preferits i que, per mi, expliquen millor el Moianès.
Un racó poc conegut, però que per mi és el Moianès i la Catalunya Central, és el roure del Giol i Santa Coloma Sasserra, un dels llocs més bonics de Catalunya.
No només per l'entorn, sinó per les vistes.
En un dia clar es veu la Mola i el Montcau, Montserrat i tot l'altiplà del Moianès.
Arribar-hi a peu des de Castellterçol és una ruta molt fàcil de fer amb criatures.
I el camí que va a les Esplugues, passant pel rentador de llana del Roquer, la poua i la font de gel de la Vinyota.
És un recorregut que explica la història de Castellterçol, Castellcir i la comarca: n'explica l'activitat econòmica (el Roquer, la poua, els ramats), el paisatge (els corriols, el bosc) i els masos (Esplugues és una joia arquitectònica de la vida rural).
M'agrada molt llegir i fer rutes a peu, si pot ser amb les meves filles, les meves amistats o el meu company.
Tot, però especialment llibres i diaris.
No arribem a ser conscients de la importància de la comunicació en totes les nostres activitats.
La comunicació ens serveix per explicar i per explicar-nos.
Admiro molt les persones que saben utilitzar diferents estils comunicatius segons el context i aquelles organitzacions que saben comunicar el què fan.
Els permet aconseguir els resultats que es proposen d'una manera molt més eficient.
Per això a la Direcció General de Serveis Socials insisteixo molt en la idea que hem d'explicar contínuament què fem: som el cervell del Sistema de Serveis Socials; i què ha de fer el Sistema: preservar la interacció entre l'autonomia funcional, l'autodeterminació de les persones i la seva integració en la xarxa de relacions primàries i comunitàries.
I explicar-ho perquè tothom ho entengui!
La i la construcció d'una República catalana feminista, social i ecologista.