El monestir de Sant Pere de Casserres: el romànic a tocar del pantà de Sau, a les Masies de Roda
Sant Pere de Casserres és un antic monestir benedictí situat al terme de Les Masies de Roda, a la part interior d'un meandre engorjat i molt pronunciat del Ter, actualment mig envoltat pel pantà de Sau.
En el lloc on es troba hi va haver, des del 898, un castell termenat documentat a l'Arxiu Capitular de Vic, amb una capella dedicada a sant Pere.
La vescomtessa Ermetruit, qui va rebre el domini alodial de Casserres del comte Ramon Borrell de Barcelona, va fer iniciar les obres del monestir dedicat a Sant Pere el 1006 i, sota la vescomtessa Eugòncia i el seu fill Bermon I, s'hi va aplegar la comunitat l'any 1012, amb l'abat Acfred, i es va iniciar la gran basílica actual, consagrada l'any 1050, amb l'abat Bofill al capdavant del monestir.
Al segle XV pateix els efectes del terratrèmol de 1427 i cau la volta de la nau de tramuntana.
Poc després, el 1464, Casserres es fortifica a causa de les guerres remences i el 1511 el prior comandatari Guillem Caçador mana fer algunes obres de consolidació i restauració al monestir i al claustre.
L'any 1572 Ferran d'Aragó, arquebisbe de Saragossa i prior comanditari de Casserres, renuncia al priorat i a Casserres; amb l'aprovació de Felip II, aquest priorat i tots els seus béns es van unir al col·legi dels jesuïtes de Betlem de Barcelona, del qual va ser una simple possessió o granja.
Però aquest domini es va acabar amb l'expulsió dels jesuïtes decretada pel rei Carles III el 1767.
El 1774 el monestir és venut a Pau Pla i Llafrenca, del mas Pla de Roda, i a partir d'aquest punt acaba l'activitat religiosa a Sant Pere de Casserres, tot i que el bisbe de Vic urgeix el 1780 la celebració de missa cada diumenge.
El 1860 es deixa de celebrar missa i l'església es converteix en era i el monestir en habitatge dels masovers.
El 1895, el bisbe Josep Morgades visita Casserres, fa netejar l'església i en reclama, sense èxit, la propietat.
Posteriorment passa a mans de la família Arisa-Pallàs de Les Masies de Roda, que el manté com a masoveria.
Ja més recentment, el 3 de juny de 1931, el monestir de Casserres és declarat Monument Històric Artístic amb categoria de Monument Nacional, i el 1934 es crea un Patronat de Sant Pere de Casserres, a instàncies de Ramon de Vilanova, comte de Vilanova, i de l'arquitecte Josep Maria Pericàs, per vetllar i cuitar la conservació i la restauració del monestir.
El bisbe de Vic n'és declarat president d'Honor.
Entre 1952-1962, l'arquitecte Camil Pallàs, de la família propietària, emprèn les primeres i més importants obres de consolidació: refà la volta de la nau de tramuntana de l'església, de la cuina i el refectori, del pis superior de l'hospici i de les cambres priorals.
L'any 1991 el va adquirir el Consell Comarcal d'Osona amb la finalitat de portar a terme, juntament amb la Generalitat de Catalunya, la restauració del conjunt del monestir durant els anys 1994 a 1998 a càrrec de l'arquitecte Joan-Albert Adell i Gisbert.
El conjunt és d'estil romànic, tot i que ha anat tenint alguns canvis evolutius, especialment després dels terratrèmols del segle XV i amb l'abandonament de la vida religiosa i posterior ús per a feines del camp.
L'església, singularment més ampla que llarga, té tres naus separades per dos pilars en forma de creu.
Les tres naus acaben en absis semicirculars que tenen tots els elements decoratius de l'època: finestres cegues i frisos amb dents de serra.
Per dins estaven decorats per pintures murals al fresc, algunes de les quals encara es conserven.
El campanar és de torre molt baixa, ja que només té dos pisos i segurament es va construir quan el conjunt estava acabat.
Al costat de l'absis, a la zona exterior, es conserven unes tombes antropomòrfiques.
El claustre es va construir la segona meitat del segle XI i es conserven pocs elements: el pòdium, un pilar d'angle, dues columnes i alguns capitells que van ser trobats en algunes excavacions posteriors.
Amb les restes s'ha pogut reconstruir i se sap que tenia uns porxos i una sola filera de columnes.
Fora del conjunt monàstic es troba un edifici de planta rectangular que era l'hospital.
Actualment el monestir alberga una exposició de caràcter permanent on s'interpreta la vida dels monjos a Casserres mitjançant l'ordenació museogràfica que permet conèixer com es vivia en un monestir al segle XI.
(fotografies de Josep Giribet ─ web Imatges de Patrimoni Cultural )