projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
Transformació de conflictes: petit manual d'ús.
Barcelona: Institut Català Internacional per la Pau; Icària, 2010.
El llibre ofereix una aproximació al conflicte que sigui esperançadora ja que el conflicte assetja de manera permanent la convivència humana.
Fa referència tant a conflictes entre persones, com entre grups dins les comunitats i entre estats.
J.P. Lederach argumenta la seva elecció de l'expressió "transformació de conflictes" que considera més adient que "resolució" o "gestió" de conflictes, perquè aporta profunditat.
La pràctica de la transformació de conflictes no solament es pregunta com acabar amb una situació no desitjada, també com construir quelcom que desitgem; no solament es planteja com afrontar les crisis immediates, també com abordar les situacions a llarg termini.
La pràctica de la transformació de conflictes requereix solucions i canvi social.
John Paul Lederach ha treballat durant més de vint anys en el terreny de la transformació de conflictes i la construcció de pau a Amèrica Llatina, Àsia, Àfrica, Àsia Central i Amèrica del Nord.
Fruit d'aquesta experiència ha publicat nombrosos llibres i manuals sobre el tema.
Actualment és professor de Construcció Internacional de la Pau al Kroc Institute for International Peace Studies, Universitat de Notre Dame, i és també un destacat investigador del Center for Justice and Peacebuilding a l'Estern Mennonite University.
Els pacifistes som els realistes.
Col·lecció Clàssics de la pau i de la noviolència, 17.
«Perquè tenim alternatives, tenim responsabilitat.»
Aquesta és una de les sentències que recorre els set texts del filòsof Vicent Martínez Guzmán recollits en el llibre, amb els quals es vol posar l'èmfasi en el compromís públic de la filosofia.
Un compromís que s'aborda des de la proposta de la filosofia per fer les paus de l'autor, per tal d'endinsar-se en l'anàlisi i reflexió d'una sèrie de qüestions rellevants en les societats actuals, com ara: la importància de recuperar els moments de pau que, encara que imperfecta, hi ha hagut en la història; la necessitat de polítiques per a la diversitat en els moments actuals, quan els moviments migratoris i els contactes entre persones de diferents cultures es donen contínuament; la rellevància d'oferir més protagonisme a les noves masculinitats i als assumptes del gènere, per deconstruir discursos que fan pensar en els homes i dones d'una manera universalment naturalitzada; la necessitat de sensibilitzar en la indignació i l'esperança ara que els moviments socials agafen cada vegada més força; i la transcendència d'una educació per a la pau i la transformació pacífica dels conflictes que empoderen les nostres competències pacífiques per fer les paus i revaloritzen la ferma creença que «nosaltres, els pacifistes som els realistes».
Selecció de textos i pròleg d'Irene Comins i Sonia París.
Vicent Martínez Guzmán (1949-2018) fou doctor en filosofia, autor de nombroses publicacions i ha esdevingut un referent mundial en el camp dels estudis i la investigació per a la pau.
Al llarg de la seva trajectòria personal i acadèmica, ha treballat incansablement per la transformació pacífica dels conflictes, sent dia rere dia un autèntic constructor de pau.
Fou vicerector de la Universitat Jaume I de Castelló i director de la Càtedra UNESCO de Filosofia per a la Pau de la mateixa universitat.
Estigué sempre vinculat amb la investigació a través de nombroses institucions acadèmiques i fou membre d'organitzacions relacionades amb l'estudi de la pau i els conflictes.
En els darrers anys, va compaginar la seva activitat professional amb la vicepresidència de l'ICIP.
Aquesta és la primera antologia en català de textos pacifistes de Lev Tolstoi, un autor que ocupa un lloc destacadíssim en la història del pensament pacifista, sobretot per la influència profunda que va tenir sobre Mahatma Gandhi —el seu gran deixeble— i sobre altres escriptors, pensadors i activistes de la noviolència.
Tolstoi, però, no va ser un pacifista des de jove; al contrari, arriba a les seves posicions antimilitaristes després d'una profunda crisi espiritual.
Per això les seves argumentacions estan tenyides d'un cert aroma místic, essencial, profundament humà.
Tolstoi és algú que es proposa lluitar contra el mal en totes les seves formes, entre les quals les guerres i la violència dels estats, i proposa solucions individuals per assolir un estat de perfecció que ha de conduir a la millora moral de la societat i, consegüentment, a la pau.
«La seva crítica pacifista i antimilitarista [de Tolstoi] ens sembla més actual que totes les apologies de les "guerres justes" fetes per les grans tradicions ideològiques.»
(José Luis Gordillo, a la introducció)
Lev Tolstoi (1828-1910) és un dels grans escriptors de la història, per la seva destresa narrativa, la profunditat de les intuïcions i la precisió psicològica amb què descriu als personatges.
La seva obra la constitueixen títols tan rellevants com Guerra i pau (1869), Anna Karènina (1877), La mort d'Ivan Ilitx (1887), Sonata a Kreutzer (1889) o Resurrecció (1899).
A banda de l'obra estrictament literària, que li va donar repercussió universal, i de cartes i diaris, Tolstoi va escriure moltíssims assaigs, nombrosos pamflets i incomptables articles sobre temàtiques variadíssimes: el concepte d'art, qüestions religioses i ètiques, crítica política i econòmica, denúncies contra l'estat, propostes educatives, reflexions sociològiques, etc. Aquest esforç ingent per entendre el món i criticar les males polítiques l'erigeixen en un dels pensadors morals més fecunds i més fascinants.
Col·lecció Clàssics de la pau i de la noviolència, 15.
L'11 de febrer de 1990, Nelson Mandela va ser alliberat després de 27 llargs i duríssims anys de presó.
Quatre anys després es va convertir en president en les primeres eleccions realment democràtiques a Sud-Àfrica.
És un referent universalment venerat en la lluita per la llibertat, la concòrdia i la igualtat.
La seva peripècia i la seva fama sovint oculten l'home que bategava darrere el mite.
Aquest llibre revela l'autèntica naturalesa d'aquest home a través de les seves paraules.
Una extraordinària capacitat oratòria i unes conviccions inamovibles van ser les eines decisives en la seva lluita contra l'apartheid i en la creació d'un projecte nacional inclusiu per a tots els sud-africans, blancs i negres.
Mandela tenia una àmplia formació i va construir arguments lògics i sòlids per combatre un règim absurd i unes lleis opressives.
S'hi va enfrontar, insubornable i íntegre, enarborant les banderes de la igualtat i la democràcia.
Aquesta és l'essència de la seva popularitat universal i duradora.
"Aquests tres conceptes i el lligam estret entre ells, són, ens sembla, el veritable i valuós llegat de Nelson Mandela" (de la introducció d'Eduard Gargallo)
Traducció d'Anna Turró Armengol
(1918-2013) Activista contra l'apartheid a Sud-àfrica, va passar vint-i-set anys a la presó i va esdevenir un símbol universal a favor de la igualtat racial.
Va rebre el premi Nobel de la Pau el 1993, amb el president Frederik de Klerk.
Va ser el primer president escollit en eleccions no racials de Sud-àfrica (1994) i sempre va impulsar la reconciliació nacional.
Veus per la pau i la noviolència.
Col·lecció Clàssics de la pau i de la noviolència, 14.
Amb Buscadors de la veritat, David Cortright ha elaborat una antologia definitiva sobre els personatges i els moviments socials més influents a favor de la pau i la noviolència.
Des de Gandhi, el gran pioner, i Martin Luther King, fins al despertar d'Àfrica (amb Mandela i Tutu) i el laberint d'Orient Mitjà, passant per múltiples campanyes pacifistes, la lluita pels drets civils, la influència de les religions o la veu de les dones.
"Els textos d'aquest volum tracten dels dilemes que comporta buscar la veritat i derrotar la injustícia i l'opressió. [...]
Els autors són de tots els continents i treuen conclusions d'una gran varietat d'experiències històriques i moviments pel canvi: la lluita per la llibertat a l'Índia, la defensa dels drets civils als Estats Units, les campanyes contra l'apartheid a Sud-àfrica, els drets humans a l'Amèrica Llatina, i el moviment per l'alliberament de Palestina.
Els textos tracten la teoria i la pràctica de la noviolència, els mètodes i l'estratègia de l'acció social, i les arrels religioses de la noviolència en el judaisme, el cristianisme i l'islam."
Martin Luther King Jr. va dir "la resistència noviolenta és l'arma més potent de què disposen els oprimits en la lluita per la llibertat".
Traducció de Maria Rosich Andreu
Cortright va ser reclutat per l'exèrcit nord-americà durant la guerra del Vietnam.
Ben aviat va formar part del moviment que s'oposava a la guerra durant el servei actiu; posteriorment va ser activista del moviment per la congelació de l'armament nuclear, al capdavant de l'organització més important dels Estats Units a favor del desarmament de les superpotències.
Els darrers anys ha liderat la coalició Win Without War en oposició a la invasió de l'Iraq.
Actualment és professor sobre canvis socials noviolents a la Universitat de Notre Dame (Indiana, Estats Units).
Fa recerca i escriu sobre pau i seguretat, l'abolició de les armes nuclears, el contraterrorisme, i els moviments i les idees pacifistes.
El 2009 va publicar Gandhi avui: noviolència per a una nova era política a la col·lecció Noviolència i lluita per la pau de l'ICIP.
Col·lecció Clàssics de la pau i de la noviolència, 13.
El 1942, durant l'ocupació nazi d'Holanda, Etty Hillesum treballa per al Consell Jueu a Amsterdam.
Poc després, però, fruit d'una creixent maduració espiritual i una assumpció radical del seu compromís, demana el trasllat al camp de concentració de Westerbork per assumir el destí del seu poble.
Enmig del dolor personal i la tragèdia col·lectiva Hillesum serà capaç de descobrir la bellesa de la vida, refugiada en l'esperança que, aviat, havia d'arribar un nou món, més just i més humà.
Mantenint aquesta esperança va morir a Auschwitz el 1943.
Tot i que els seus textos no es van publicar fins quaranta anys després de la seva mort, Hillesum s'ha convertit en un referent imprescindible i una figura especial: no és una teòrica, ni una lider activista, sinó una dona amb un profund compromís humà davant d'una experiència extrema.
"Aquest capítol de la història de la humanitat és tan trist i vergonyant que no sé ni com parlar-ne.
Fa vergonya haver-hi estat present i no haver-ho pogut impedir".
Va néixer el 15 de gener de 1914 a Middelburg (Països Baixos) i es va criar a Deventer, on el seu pare ensenyava llengües eslaves.
Va estudiar Dret i Llengües Eslaves.
Es guanyava la vida fent classes de rus, llengua de la seva mare, que havia fugit de Rússia pel progrom de 1907.
Entre 1941 i la seva mort va escriure un diari sobre l'ocupació nazi d'Holanda i va mantenir una abundant correspondència.
Al juliol de 1942 va començar a treballar per al Consell Jueu d'Amsterdam, organisme que feia de pont entre l'administració nazi i la població jueva, i es va oferir voluntària per treballar d'assistent al camp de concentració de Westerbork.
Com a membre del Consell podia entrar i sortir del camp regularment i ho va aprofitar per portar missatges, aliments i medicaments per a la població reclosa i fer de correu de la resistència.
El 7 de setembre de 1943 la família Hillesum va ser traslladada de Westerbork a Auschwitz.
Els seus pares van ser assassinats tan bon punt hi van arribar; Etty Hillesum hi va morir el 30 de novembre de 1943.
Luther King, Martin; El crit de la consciència.
Col·lecció Clàssics de la pau i de la noviolència, 12.
El crit de la consciència aplega les conferències radiofòniques que Martin Luther King va fer entre novembre i desembre de 1967 per la Canadian Broadcasting Corporation, que li va demanar explícitament que hi parlés dels temes que considerés més importants no per als negres, no per als Estats Units, sinó per a tot el món.
Constitueixen en certa manera una síntesi del seu pensament, formulat pocs mesos abans de morir assassinat i podríem considerar-lo el seu testament.
Així, hi parla dels temes que el capficaven els darrers mesos: la necessitat de convertir la protesta noviolenta en accions de desobediència civil massiva; la convicció que calia resistir-se a participar a la guerra del Vietnam, i que la joventut compromesa havia de tenir un paper decisiu en la creació d'un món nou o, en l'última conferència, emesa la Nit de Nadal, la necessitat de perseguir el seu somni d'una pau universal.
"Els desposseïts d'aquesta nació nostra- els pobres, tant els blancs com els negres- viuen en una societat injusta i cruel.
Cal que organitzin una revolució contra aquesta injustícia, no pas contra la vida de les persones que són els seus germans, sinó contra les estructures que dominen aquesta societat."
Martin Luther King va néixer el 15 de gener de 1929 a Atlanta (Geòrgia), fill i nét de pastors de l'església baptista d'Ebenezer.
Des de jove va prendre consciència de la situació de segregació social i racial en què vivien els ciutadans negres del seu país, i especialment els dels estats del sud.
Convertit en pastor baptista, el 1954 es va fer càrrec de l'església de Montgomery, Alabama.
A partir de 1955 va liderar la lluita dels nord-americans de raça negra per assolir la igualtat de drets amb els blancs.
La seva acció noviolenta, inspirada en Gandhi, va mobilitzar cada vegada més ciutadans fins a culminar l'estiu de 1963 en la històrica marxa sobre Washington, amb uns 250.000 manifestants.
Allà King va pronunciar el més cèlebre i commovedor dels seus esplèndids discursos: I have a dream (Tinc un somni).
El 1964 va ser guardonat amb el Premi Nobel de la Pau, quatre anys abans que fos assassinat a Memphis el 4 d'abril de 1968.
Col·lecció Clàssics de la pau i de la noviolència, 11.
El novembre de 1909 Gandhi tornava a Sud-àfrica en vaixell, després d'una infructuosa missió diplomàtica a Londres per defensar els drets de la minoria índia al país africà.
Durant la travessia va escriure febrilment – amb la mà esquerra quan la dreta estava esgotada- les seves idees sobre com l'Índia havia de recuperar la seva pròpia identitat cultural i política i superar la influència de la civilització occidental i el colonialisme britànic.
El resultat és L'autogovern de l'Índia ( Hind Swaraj ), en què Gandhi planteja el seu propi programa polític per transformar l'Índia, basat en la recerca de la independència o autogovern individual i nacional des de la noviolència.
Profundament inspirat en les idees pacifistes de Lev Tolstoi, el llibre va anar guanyant ressò a l'Índia en paral·lel a la creixent influència de Gandhi en la vida política i el procés d'independència del país.
Referent universal de la lluita noviolenta i un dels líders polítics i espirituals més influents del s.
XX, Gandhi va néixer el 1869 a Porbandar, a l'Índia.
Mentre exercia d'advocat a Sud-àfrica, va patir greus discriminacions pel fet de ser indi, cosa que va esmolar la seva consciència social i va impulsar-lo a encapçalar moviments socials contra lleis injustes.
Un cop tornat a l'Índia el 1915, va lluitar contra el sistema de castes, contra les discriminacions polítiques i religioses i contra la metròpoli britànica.
Les seves armes van ser sempre pacífiques: el boicot als productes estrangers, les vagues de fam, les marxes, la resistència passiva i la desobediència civil.
Va ser assassinat per un fanàtic religiós el 1948.
Col·lecció Clàssics de la pau i de la noviolència, 10.
Escrit en el punt més àlgid de la guerra freda, l'any 1959, El sentit comú i la guerra nuclear volia "evitar la catàstrofe que resultaria d'una guerra amb bombes d'hidrogen a gran escala".
Antibel·licista de soca-rel, Bertrand Russell hi parla sense concessions contra l'amenaça d'un conflicte nuclear i apunta els passos necessaris per evitar-lo.
El seu argument central – que l'única manera de posar fi a l'amenaça de la guerra nuclear és posar fi a la guerra mateixa – és tan rellevant avui com fa cinquanta anys.
"Les anàlisis i advertències de Bertrand Russell, eloqüents i lúcides [...], haurien de trobar un lloc prominent en el pensament dels que tenen l'esperança de revertir l'impuls, aparentment inexorable, que ens condueix a la destrucció".
Bertrand Russell (1872-1970) va ser un dels pensadors més formidables de l'era moderna.
Filòsof, matemàtic, innovador de l'educació, defensor de les llibertats intel·lectuals, socials i sexuals, i advocat de la pau i els drets humans, va ser també un escriptor prolífic, popular i enormement influent, guardonat amb el Premi Nobel de Literatura (1950).
Col·lecció Clàssics de la pau i de la noviolència, 9.
L'ombra de la pau recull 82 textos breus que permeten conèixer l'esperit del pensament d'Alfons Banda.
Des de la democràcia fins a la gestió de conflictes, passant pels drets humans, l'educació per la pau, les arrels militars i econòmiques del sistema actual, l'opinió pública o el procés sobiranista de Catalunya, Banda va tractar tots els temes que marquen el camí per assolir una cultura de pau.
Alfons Banda (1944-2014), creador de la Fundació per la Pau i impulsor de l'Institut Català Internacional per la Pau és un personatge cabdal del moviment pacifista català de les últimes dècades.
Col·lecció Clàssics de la pau i de la noviolència, 8.
Abaixeu les armes! és la història d'una aristòcrata austríaca, Martha Althaus, entre 1859 i 1889, uns anys molt convulsos a Europa, sobretot pels conflictes bèl·lics provocats per les unificacions italiana i alemanya.
La protagonista va rebutjant, marcada per les guerres que li toca viure, els valors ultranacionalistes i militaristes que de jove li havien inculcat, alhora que fa seva la causa de la pau.
A més d'una extraordinària novel·la històrica d'un esborronador realisme, molt ben documentada i d'una lectura molt amena, Abaixeu les armes! és una magnífica novel·la d'amor i sentiments, d'aprenentatge vital i de confrontació d'idees en el marc d'una societat anquilosada i caduca.
Bertha von Suttner (1843-1914), escriptora, pensadora i activista, es va convertir en un referent mundial després de la publicació de la novel·la Abaixeu les armes! el 1889.
Per la seva tasca pacifista va ser guardonada el 1905 amb el Premi Nobel de la Pau.
Traducció al català de Joan Ferrarons i pròleg de Bea Porqueres.
Lluís Companys: contra la guerra.
Col·lecció Clàssics de la pau i de la noviolència, 7.
Entre 1921 i 1923, Lluís Companys va desplegar una activitat incessant en contra de la presència i la intervenció militar espanyola al Marroc: com a diputat, sent una de les veus més crítiques; com a polític català, fent mítings arreu, i com a periodista, amb nombrosos articles en diaris i revistes.
Gran coneixedor de Companys, Josep M. Figueres ha seleccionat i editat en aquest volum els seus escrits i les seves intervencions parlamentàries contra aquesta guerra.
Companys hi identifica el general Berenguer i el rei com a principals responsables i reclama que s'abandoni immediatament el Marroc.
L'activisme antimilitarista de Companys formava part de l'ideari del republicanisme i del catalanisme d'esquerres i connectava amb el malestar de les classes populars.
Com diu Antoni Segura al pròleg, l'antimilitarisme era «una eina de lluita contra una classe dirigent —monarquia, terratinents, financers, exèrcit— decrèpita i disposada a sacrificar la vida dels joves en l'altar de les vanitats imperials.
I era, en aquest sentit, un antimilitarisme amb trets de modernitat, que enllaça perfectament amb els "No a la guerra" més recents.»
Un recull de textos que ens descobreix la veu valenta i crítica de Lluís Companys contra una guerra absurda, impopular i desastrosa.
Historiador i professor d'Història del Periodisme a la Universitat Autònoma de Barcelona, s'ha centrat en l'estudi del catalanisme polític.
S'ha fixat en consells de guerra i, especialment, en la premsa catalana, sobre la qual ha investigat i ha publicat un gran nombre de treballs de recerca i alta divulgació, manuals, etc. Hi destaquen La Renaixensa (1981), Diari Català (1999), Premsa i nacionalisme (2002), Veus de l'exili (2005) i Entrevista a la guerra (2007).
Les seves darreres obres són l'edició de l'obra completa de Valentí Almirall (2009-2012), Les cròniques de guerra de Lluís Capdevila (2011), El periodismo catalán.
Dirigent polític que els anys vint organitza les esquerres agràries amb la creació del sindicat Unió de Rabassaires.
Diputat pels republicans d'esquerra en substitució de Francesc Layret, assassinat.
Obtingué una gran notorietat i el 1933, després d'haver estat governador civil de Barcelona, diputat al Congrés, ministre de Marina, diputat al Parlament català i president del Parlament, amb la mort de F. Macià, va accedir a la presidència de la Generalitat, càrrec que va mantenir durant tota la Guerra Civil.
Exiliat, fou detingut a França, traslladat a Espanya i afusellat el 1940 en un polèmic consell de guerra, esdevenint una figura carismàtica i simbòlica en la lluita per les llibertats nacionals i democràtiques.
Llibertat sense por i altres escrits.
Col·lecció Clàssics de la pau i de la noviolència, 6.
"No és el poder el que corromp, sinó la por.
La por de perdre el poder corromp els que el tenen i la por del fuet del poder cor­romp els que hi estan subjectes".
Els escrits de la Premi Nobel per la Pau Aung San Suu Kyi mostren les grans esperances i pors del poble birmà mentre va estar sotmès a una dictadura militar durant prop de cinquanta anys (1962-2011), i desprenen el seu convenciment que la llibertat i la democràcia reals no seran possibles a Myanmar sense la cooperació internacional.
Aplegant els seus discursos més contundents, les cartes més emotives, les entrevistes més directes i els escrits més reflexius, Llibertat sense por permet escoltar una líder que, malgrat viure sota arrest domiciliari durant gairebé dues dècades, es va enfrontar als governs militars i va fer arribar la seva veu inspiradora al poble oprimit de Birmània i a tot el món.
Aung San Suu Kyi (Birmània 1945) és la figura emblemàtica de l'oposició birmana contra la dictadura militar que va ocupar el poder des de 1962 fins al 2011.
La seva lluita noviolenta a favor de la democràcia l'ha fet mereixedora dels premis Sàkharov per la Llibertat de Consciència (1990), Nobel (1991), Solidaritat (1994), Olof Palme (2005) i Internacional de Catalunya (2008), entre d'altres.
El valor humà de la pau i altres textos inèdits.
Col·lecció Clàssics de la pau i de la noviolència, 5.
Aquesta obra recull vuit textos (articles, cursos i conferències) i dos testimonis inèdits del filòsof i pacifista català en els quals queda palès el seu activisme en favor de la pau i la noviolència.
El seu compromís per Catalunya i la societat en general, la influència de la lluita noviolenta de Gandhi, l'humanisme i l'alliberament personal i col•lectiu són els temes principals d'aquests escrits.
Fèlix Martí escriu al pròleg: "Xirinacs va pensar que la utilització de les estratègies de Gandhi i els seus mètodes era un camí adequat i amb possibilitats d'èxit.
Estava disposat a assumir el cost d'una resistència a cara descoberta".
Lluís Maria Xirinacs (Barcelona, 1932 – Ogassa, 2007) fou seguidor i impulsor de les doctrines de Gandhi sobre la noviolència.
Impulsor de l'Assemblea de Catalunya, va ser proposat com a candidat al Premi Nobel de la Pau.
Deixà el sacerdoci i es doctorà en filosofia.
Al llarg de la seva vida, la seva lluita per la llibertat serà incansable: empresonaments, manifestacions, vagues de fam...