projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
L'article 206 del vigent TRLGSS estableix que l'edat mínima d'accés a la pensió de jubilació pot ser rebaixada per reial decret, a proposta del titular del Ministeri d'Ocupació i Seguretat Social, en els grups o activitats professionals en què els treballs siguin de naturalesa excepcionalment penosa, tòxica, perillosa o insalubre i acusin elevats índexs de morbiditat o mortalitat, sempre que els treballadors afectats acreditin en la respectiva professió o treball el mínim d'activitat.
A aquest efecte, s'ha d'establir per reglament el procediment general que s'ha d'observar per rebaixar l'edat de jubilació, que ha d'incloure la realització prèvia d'estudis sobre sinistralitat en el sector, penositat, perillositat i toxicitat de les condicions del treball, la seva incidència en els processos d'incapacitat laboral dels treballadors i els requeriments físics exigits per desenvolupar l'activitat.
Aquest article determina que l'establiment de coeficients reductors de l'edat de jubilació només és procedent quan no sigui possible modificar les condicions de treball i comporta els ajustos necessaris en la cotització per garantir l'equilibri financer.
Finalment, l'aplicació dels corresponents coeficients reductors de l'edat en cap cas ha de comportar que la persona interessada pugui accedir a la pensió de jubilació amb una edat inferior a 52 anys.
Com a conseqüència d'aquesta disposició legal, des de l'any 2009 per als membres del Cos de l'Ertzaintza l'edat ordinària exigida en cada moment per a l'accés a la pensió de jubilació es pot reduir en un període equivalent al que resulti d'aplicar el coeficient reductor del 0,20 als anys complets efectivament treballats com a membres del Cos, sense que en cap cas es pugui accedir a la pensió de jubilació amb una edat inferior als 60 anys, o la de 59 anys en els supòsits en què s'acreditin 35 anys o més d'activitat efectiva i cotització en el Cos de l'Ertzaintza.
No hi ha una disposició semblant per als membres de les policies locals i del Cos de Mossos d'Esquadra, tot i que s'està en procés de reconeixement.
El Ministeri d'Ocupació i Seguretat ja ha encarregat la realització prèvia d'estudis sobre sinistralitat en el sector, penositat, perillositat i toxicitat de les condicions del treball, la seva incidència en els processos d'incapacitat laboral dels treballadors i els requeriments físics exigits per desenvolupar l'activitat, tal com requereix l'article 206 del TRLGSS.
En aquesta fase d'investigació han intervingut la Inspecció de Treball i Seguretat Social, l'Institut Nacional de Seguretat i Higiene en el Treball i la Tresoreria General de la Seguretat Social, que han emès els informes corresponents.
Actualment, per tant, hi ha la base tècnica necessària per aprovar la norma que reconegui, si s'escau, a algun d'aquests cossos de policia o a tots el dret a la jubilació anticipada derivada de l'activitat que duen a terme, si bé les circumstàncies polítiques concurrents han provocat un alentiment evident d'aquest procés.
Per seguir la informació relativa a aquest procés, es poden consultar diversos webs corporatius, com ara:
El Reial decret llei 1/2011, d'11 de febrer, de mesures urgents per promoure la transició a l'ocupació estable i la requalificació professional de les persones aturades, va introduir de manera conjuntural un programa de qualificació professional de les persones que esgotin la seva protecció per desocupació, basat en accions de polítiques actives d'ocupació i en la percepció d'una ajuda econòmica d'acompanyament.
Aquest programa, que tenia una durada inicial de sis mesos, va ser prorrogat diverses vegades mitjançant altres reials decrets llei, i modificat pel 23/2012, de 24 d'agost, que conté els requisits, les condicions i els beneficis del programa.
El Reial decret llei 1/2013, de 25 de gener, va prorrogar novament aquest programa de foment de la requalificació professional de manera indefinida, i va establir que la pròrroga es produirà de manera immediata per períodes de sis mesos mentre la taxa d'atur a Espanya, segons l'enquesta de població activa (EPA) publicada amb anterioritat a la pròrroga que correspongui, sigui superior al 20 per cent.
El Reial decret llei 1/2016, de 15 d'abril, rebaixa aquest límit al 18 per cent.
Atès que el venciment de la darrera pròrroga d'aquest programa es va produir el 15 d'agost de 2016, i que la taxa d'atur espanyola del segon trimestre, i per tant publicada amb anterioritat a aquesta data, segons l'EPA és del 20 per cent, aquest programa segueix vigent a partir del 15 d'agost de 2016 i durant sis mesos més des d'aquesta data.
D'aquesta manera, les persones que compleixin els requisits que estableix el Reial decret llei 23/2012 es poden acollir al programa i gaudir dels seus beneficis.
En el marc dels cursos d'estiu de la Universitat Internacional Menéndez y Pelayo, el 6 de setembre de 2016 es va presentar, dins el curs Envelliment de la població treballadora, la ponència del doctor Eduardo Rojo Torrecilla, titulada "El dret a la igualtat de tracte i no discriminació per raó d'edat.
La protecció de les persones d'edat avançada".
Tot i que la perspectiva d'aquest magnífic treball s'orienta principalment cap a qüestions d'igualtat de tracte i no discriminació, el cert és que des del punt de vista de la Seguretat Social l'envelliment de la població constitueix en si mateixa una qüestió de crucial importància, tant per al manteniment d'una protecció eficaç com per al sosteniment mateix del sistema públic de pensions.
El professor Rojo efectua una anàlisi exhaustiva de les qüestions relacionades amb la protecció de les persones d'edat avançada, la lectura de la qual resulta altament recomanable.
En data 4 d'octubre de 2016, el Ministeri d'Ocupació i Seguretat Social ha actualitzat les dades facilitades per l'Institut Nacional d'Estadística respecte de l'afiliació a la Seguretat Social i al pagament de prestacions del sistema.
Pel que fa referència a l'afiliació a la Seguretat Social, les dades actualitzades (en milers de persones) al mes de setembre de 2016 són les que s'indiquen a continuació (entre parèntesis apareix la variació respecte del mes de setembre de 2015).
S'aprecia un increment global de l'afiliació l'últim any del 3 per cent, que es dona en tots els règims excepte en mineria del carbó i en el sistema especial d'empleats de la llar:
En relació amb les pensions contributives del sistema de la Seguretat Social, les dades actualitzades (en milers de persones) al mes d'agost de 2016 són les que s'indiquen a continuació (entre parèntesis apareix la variació respecte al mes d'agost de 2015).
S'aprecia un creixement global del nombre de pensions de l'1,3%, que és especialment significatiu en les pensions de jubilació; pel que fa referència a l'import mitjà de les pensions, ha crescut un 1,9% l'últim any, i resulta especialment significatiu també en el cas de les de jubilació:
La Sentència del Tribunal Suprem 953/2016, de 16 de novembre de 2016, seguint la línia d'una altra anterior de data 25 d'octubre de 2016, ha reconegut el dret a la prestació per maternitat en els supòsits de maternitat subrogada o per substitució.
En aquest cas, es tracta d'una treballadora que té un fill en virtut d'un contracte de gestació per substitució.
Aquest fill consta inscrit al Registre del Consolat d'Espanya a Los Angeles, en què la treballadora figura com a mare i la seva parella home, com a pare, si bé la mare biològica és una persona diferent, amb la qual s'havia celebrat un contracte de gestació per substitució.
Recorda el Tribunal Suprem en aquesta sentència que aquest tipus de contractes són nuls en el nostre dret, tal com disposa l'article 10 de la Llei 14/2006, de 26 de maig, sobre tècniques de reproducció humana assistida, però considera que això no pot comportar que el menor que neix en aquestes circumstàncies se li privi de determinats drets, de manera que la nul·litat del contracte no pot perjudicar la situació del menor.
En aquest sentit, el nostre dret del treball reconeix, en determinats supòsits, certs efectes en casos de negocis jurídics afectats de nul·litat, tal com succeeix, per exemple, amb el dret al salari durant el temps ja treballat amb un contracte que sigui nul (art. 9.2 del TRLET ).
D'altra banda, la sentència pren en consideració la interpretació que el Tribunal Europeu de Drets Humans (TEDH) realitza, en sentència de 26 de juny de 2014, de l'article 8 del Conveni Europeu per a la Protecció dels Drets Humans i les Llibertats Fonamentals, en el sentit que l'interès superior del menor ha de guiar qualsevol decisió que l'afecti.
D'aquesta manera, si hi ha actualment un nucli familiar, si els menors tenen relacions familiars de facto amb els recurrents, la solució que s'hagi de buscar, tant pels recurrents com per les autoritats públiques que intervinguin, hauria de considerar aquesta dada i permetre el desenvolupament i la protecció d'aquests vincles.
En l'assumpte examinat el menor, nascut després de la gestació per substitució, forma un nucli familiar amb els pares comitents, que li presten atenció i cures parentals i tenen relacions familiars de facto, per la qual cosa s'ha de protegir aquest vincle, i n'és un mitjà idoni la concessió de la prestació per maternitat.
Per tot això, si no s'atorgués la protecció per maternitat al menor nascut després d'un contracte de gestació per subrogació, es produiria una discriminació en el tracte dispensat a aquest, per raó de la filiació, i contravindria el que estableixen els articles 14 i 39.2 de la Constitució, l'últim precepte de la qual disposa que els poders públics han d'assegurar la protecció integral dels fills, iguals davant la llei, amb independència de la seva filiació.
Considera el Tribunal Suprem que està fora de tot dubte que el reconeixement del dret al descans i a la prestació per maternitat comporta un compliment adequat del mandat constitucional de protecció a la família i a la infància.
La conclusió del Tribunal és, conseqüentment, el reconeixement del dret a la prestació de maternitat a la mare subrogada del menor.
El Reial decret llei 3/2016, de 2 de desembre, aprova una sèrie de mesures en l'àmbit tributari adreçades a consolidar les finances públiques i altres mesures urgents en matèria social.
Entre aquestes últimes destaquen les següents:
Actualització del límit màxim i de les bases màximes de cotització en el sistema de la Seguretat Social
Les quanties del límit màxim de la base de cotització a la Seguretat Social en els règims que el tinguin establert i de les bases màximes de cotització aplicables en cadascun s'incrementaran, a partir de l'1 de gener de 2017, en un 3 per cent respecte de les vigents l'any 2016.
Increments futurs del límit màxim i de les bases màximes de cotització i del límit màxim de les pensions del sistema de la Seguretat Social
Els increments del límit màxim de la base de cotització i de les bases màximes de cotització en el sistema de la Seguretat Social, així com del límit màxim per a les pensions causades en aquest sistema, que es duen a terme després del que estableix aquest Reial decret llei s'han d'ajustar a les recomanacions efectuades en aquest sentit per la Comissió Parlamentària Permanent d'Avaluació i Seguiment dels acords del Pacte de Toledo i els acords en el marc del diàleg social.
Fixació del salari mínim interprofessional per al 2017
El Govern, d'acord amb el que estableix l'article 27.1 del TRLET, ha fixat el salari mínim interprofessional per al 2017 amb un increment del 8 per cent respecte del que estableix el Reial decret 1171/2015, de 29 de desembre, pel qual es fixa el salari mínim interprofessional per al 2016.
Així mateix, el Govern ha de determinar l'afectació d'aquest increment en les referències al salari mínim interprofessional que contenen els convenis col·lectius vigents a la data d'entrada en vigor del reial decret que aprovi el salari mínim interprofessional per al 2017, així com en normes no estatals i en contractes i pactes de naturalesa privada.
D'acord amb aquesta disposició, el Reial decret 742/2016, de 30 de desembre, estableix el salari mínim interprofessional per a l'any 2017 en 707,07 euros mensuals.
Cal tenir en compte que, d'acord amb el que estableix l'article 19.2 del TRLGSS, les bases de cotització a la Seguretat Social, en cadascun dels seus règims, tenen com a límit mínim les quanties del salari mínim interprofessional vigent en cada moment, incrementades en un sisè, excepte disposició expressa en contra.
La Sentència del Tribunal Suprem 1069/2016, de 20 de desembre de 2016, ha resolt una interessant qüestió relacionada amb el reconeixement de les pensions d'incapacitat permanent en funció de l'edat d'un treballador.
Es tracta de la pretensió de reconeixement d'incapacitat permanent en el grau de total per a la professió habitual derivada d'accident de treball reconeguda per la sentència d'instància i denegada en suplicació per la sentència recorreguda per raó de l'edat del demandant, futbolista de professió de 30 i pocs anys d'edat.
Aquesta sentència, dictada pel Tribunal Superior de Justícia de Catalunya, entenia que no era procedent el reconeixement de la pensió d'incapacitat permanent total per a la professió habitual, ja que a l'edat d'aquesta persona ja no podia continuar exercint la professió de futbolista.
Es tracta, per tant, d'un supòsit d'un futbolista que veu agreujada una lesió patida uns anys abans com a conseqüència d'accident professional i que es troba en actiu quan sol·licita la prestació d'incapacitat permanent total, ja que està en plantilla en un club de futbol, i compleix els requisits per al reconeixement de la incapacitat sol·licitada, la qual cosa no es discuteix, i per tant no es pot utilitzar en contra seva una presumpció sobre la fi de la seva activitat laboral per raons d'edat.
La sentència recorreguda va denegar el dret a la pensió d'incapacitat permanent d'aquest jugador de futbol per raó exclusivament de l'edat de l'actor, de 30 anys, pressuposant que havia acabar la vida professional activa, no per causa de la incapacitat física sinó per l'edat.
No obstant això, el Tribunal Suprem discrepa d'aquest raonament, ja que no existeix cap norma que impedeixi a un futbolista l'exercici de la seva professió a l'edat qüestionada -30 anys- i, d'altra banda, és raonable que a aquesta edat es pugui exercir.
Aquesta sentència és especialment rellevant en considerar que l'edat d'un treballador, com en el cas plantejat, no pot ser el factor determinant de la impossibilitat d'exercir una professió, i més quan la norma no considera aquest factor com a determinant de l'existència o no de la incapacitat, de manera que, no havent-hi diferenciació en la norma, qui la interpreta no ha de fer cap diferència.
Un cop publicada l'ordre de cotització de l'any 2017 Ordre ESS/106/2017, la determinació de la quota a ingressar pels empleats i les empleades de la llar en aquest any s'obté aplicant els tipus de cotització a una base prefixada a la mateixa ordre, que depèn de la retribució de l'empleat o l'empleada, inclosa la part proporcional de les pagues extraordinàries que tingui dret a percebre aquesta persona.
A partir de l'1 de gener de 2017, les bases de cotització per contingències comunes a aquest sistema especial són les determinades en l'escala següent, en funció de la retribució percebuda pels empleats de la llar per cada relació laboral:
- Contingències comunes: durant l'any 2017, el tipus de cotització per contingències comunes, sobre la base de cotització que correspongui, és el 26,50 per cent -el 22,10 per cent a càrrec de l'ocupador i el 4,40 per cent a càrrec de l'empleat.
- Contingències professionals: sobre la base de cotització que correspongui, s'aplica el tipus de cotització establert en la tarifa de primes aprovada per la disposició addicional quarta de la Llei 42/2006, de 28 de desembre, i la quota resultant va a càrrec exclusiu de l'ocupador.
Actualment s'aplica el CNAE 97 d'aquesta tarifa, i el tipus resultant és de l'1,10 per cent, íntegrament a càrrec de l'ocupador.
- Recordem que aquests treballadors no tenen protecció per desocupació i, per tant, no s'ha de cotitzar per aquesta contingència.
Reduccions i bonificacions a les quotes:
De conformitat amb el que estableix la disposició transitòria única de la Llei 27/2011, d'1 d'agost, sobre actualització, adequació i modernització del sistema de Seguretat Social, els efectes de la qual han estat prorrogats per la disposició addicional vuitanta-setena de la Llei 48/2015, de 29 d'octubre, durant l'exercici de 2017 és aplicable una reducció del 20 per cent en l'aportació empresarial a la cotització a la Seguretat Social per contingències comunes en aquest sistema especial.
Són beneficiaris d'aquesta reducció els ocupadors que hagin contractat, sota qualsevol modalitat contractual, i donat d'alta al règim general un empleat de la llar a partir de l'1 de gener de 2012, sempre que l'empleat no hagi figurat en alta en el règim especial d'empleats de la llar a temps complet, per al mateix ocupador, dins el període comprès entre el 2 d'agost i el 31 de desembre de 2011.
Aquesta reducció de quotes s'amplia amb una bonificació fins a arribar al 45 per cent per a famílies nombroses, en els termes que disposa l'article 9 de la Llei 40/2003, de 18 de novembre, de protecció a les famílies nombroses.
Aquests beneficis a la Seguretat Social a càrrec de l'ocupador no són aplicables en els supòsits que els empleats de la llar que prestin els seus serveis durant menys de 60 hores mensuals per ocupador assumeixin el compliment de les obligacions en matèria d'enquadrament, cotització i recaptació en aquest sistema especial, d'acord amb el que estableix la disposició addicional vint-i-quatrena del TRLGSS TRLGSS.
Ha estat aprovada al Congrés dels Diputats la Proposició no de llei del Grup Parlamentari Socialista relativa a la derogació de la Llei 23/2013, de 23 de desembre, reguladora del factor de sostenibilitat i de l'índex de revaloració del sistema de pensions de la Seguretat Social.
Aquesta proposició ha estat publicada al Butlletí Oficial del Congrés dels Diputats de 23 de març de 2017, pàgines 19-22.
Després de la presentació de les diferents esmenes, efectuada pels grups parlamentaris de Ciutadans, Grup Mixt, Basc (EAJ-PNB) i Popular, el Ple del Congrés dels Diputats, en sessió de 14 de març de 2017, ha aprovat la Proposició no de llei següent:
"El Congrés dels Diputats insta el Govern a adoptar de manera urgent les mesures que permetin arribar a un acord social i polític, en el si del Pacte de Toledo, sobre un índex de revaloració de les pensions que en garanteixi el poder adquisitiu, amb vista a derogar la Llei 23/2013, de 23 de desembre, reguladora del factor de sostenibilitat i de l'índex de revaloració del sistema de pensions de la Seguretat Social.
El Govern, de manera immediata i fins a aconseguir aquest consens social i polític, ha de revalorar les pensions d'acord amb la previsió d'inflació per al 2017, no inferior a l'1,2%, i ha d'establir una clàusula de desviació d'inflació en el cas que la taxa mitjana anual de l'índex de preus de consum sigui superior a l'índex previst, amb l'adopció de les mesures necessàries per suspendre l'aplicació de la Llei 23/2013."
Cal tenir en compte, però, que no es tracta d'una norma amb rang de llei, sinó simplement d'una proposició no de llei, regulada en els articles 193-195 del Reglament del Congrés dels Diputats i, per tant, s'ha d'esperar que el seu contingut es plasmi en la corresponent acció normativa.
Recordem que aquest any 2017 les pensions contributives del sistema de la Seguretat Social s'han incrementat un 0,25 per cent, aplicant, precisament, la disposició en aquesta matèria de la Llei 23/2013, de 23 de desembre.
L'article 12.4 del TRLET estableix que la jornada dels treballadors a temps parcial s'ha de registrar dia a dia i totalitzar mensualment, i s'ha de lliurar còpia al treballador, juntament amb el rebut de salaris, del resum de totes les hores realitzades en cada mes, tant les ordinàries com les complementàries.
El mateix precepte assenyala que, en cas d'incompliment de les referides obligacions de registre, el contracte es considera subscrit a jornada completa, excepte prova en contra que acrediti el caràcter parcial dels serveis.
Cal destacar que diferents sentències de l'Audiència Nacional havien assenyalat que l'exigència del registre diari de la jornada de treball als empresaris afectava tant els contractes a temps parcial com als contractes a jornada completa, per aplicació del que disposa l'article 35.5 del TRLET.
No obstant això, les recents sentències del Tribunal Suprem de 23 de març de 2017 i de 20 d'abril de 2017 han establert, respecte de les empreses BANKIA SA i ABANCA CORPORACIÓN BANCARIA SA, que en el cas dels contractes a jornada completa aquesta exigència de registre de jornada únicament existeix quan es fan hores extraordinàries.
Per tant, no afecta l'obligació de registre dels contractes a temps parcial, establerta en l'article 12.4 del TRLET, i que en aquestes sentències del Tribunal Suprem no es discuteix.
Així doncs, cal concloure que en el cas que una empresa incompleixi les seves obligacions de registre de jornada i conservació dels resums mensuals establertes en l'article 12.4 del TRLET, la conseqüència serà que el contracte es presumeix, llevat que l'empresa provi el contrari, celebrat a jornada completa, i la conseqüència en matèria de Seguretat Social serà que l'empresa està obligada a cotitzar per aquest treballador per la diferència entre el que va cotitzar i el que va haver de cotitzar d'acord amb les normes aplicables a aquests contractes a jornada completa, i liquidar les diferències de cotització resultants.
La Llei 5/2017 (catalana), de 28 de març, de mesures fiscals, administratives, financeres i del sector públic i de creació i regulació dels impostos sobre grans establiments comercials, sobre estades en establiments turístics, sobre elements radiotòxics, sobre begudes ensucrades envasades i sobre emissions de diòxid de carboni,
ha introduït una important novetat en relació amb la Seguretat Social dels socis treballadors de les cooperatives de treball associat.
Amb caràcter general, d'acord amb el que disposa l'article 14 del TRLGSS, els socis treballadors de les cooperatives de treball associat gaudeixen dels beneficis de la Seguretat Social, i la cooperativa pot optar (s'ha d'exercitar l'opció en els estatuts) entre les modalitats següents:
- Com a assimilats a treballadors per compte aliè.
Aquestes cooperatives queden integrades en el règim general o en algun dels règims especials de la Seguretat Social, segons escaigui, d'acord amb la seva activitat.
- Com a treballadors autònoms en el règim especial corresponent.
L'article 229 de l'esmentada Llei 5/2017 modifica la Llei 12/2015 (catalana), de 9 de juliol, de cooperatives, i dona un nou redactat a l'article 132.
En el cas de cooperatives de treball associat amb més de 25 socis treballadors que tinguin per activitat principal la realització, mitjançant subcontractació mercantil d'obres, subministraments o serveis de tota o part de la pròpia activitat o de l'activitat principal d'una altra empresa o empreses o grups empresarials contractistes, o bé que duguin a terme una activitat econòmica de mercat per a un client amb una dependència d'un 75% o més de la facturació anual de la cooperativa, s'exigeix que els estatuts o el reglament de règim intern garanteixin i recullin obligatòriament, com a mínim, les condicions següents:
Doncs bé, les condicions de treball a què ens hem referit anteriorment han de ser, com a mínim, efectivament equivalents a les que reconeguin els convenis col·lectius laborals que siguin aplicables als treballadors per compte d'altri del sector o centre de treball de l'empresa principal per a la qual prestin serveis.
Pel que fa a la protecció social, ha de ser equivalent a la dels treballadors inclosos en el règim general de la Seguretat Social.
Per tant, la base de cotització dels socis treballadors a aquests tipus de cooperatives de treball associat ha de ser, com a mínim, la resultant d'aplicar els convenis col·lectius del sector o centre de treball de l'empresa principal, i la protecció social d'aquests socis treballadors ha d'incloure la corresponent al règim general de la Seguretat Social.