Dels gèneres periodístics radiofònics, es tractarà ara els gèneres programàtics o formats.
Alhora de pensar en la preparació i disseny d'un programa radiofònic caldrà haver-se plantejat certes característiques de com es voldrà que sigui aquest programa, com per exemple, de què tractarà, quina estructura tindrà, quin tractament, etc. Algunes qüestions essencials en les que caldrà pensar i que l'expert en informació radiofònica Mariano Cebrián Herreros recomana, són:
Títol: li atorga identitat al programa i serveix per al reconeixement dels oients.
El títol s'incorpora al que es coneix com a careta del programa.
Obertura i tancament: cal marcar la personalitat i la temporalitat del producte, tant a l'entrada com al tancament.
Caldrà pensar com es vol fer aquestes entrades-sortides, si amb sintonia o careta, amb la salutació del conductor, amb un tema musical, amb una dita, etc.
Delimitació dels objectius del programa:és molt important pensar que es pretén amb el programa.
I la resposta a aquesta qüestió no ha de ser només informar, divertir, entretenir...
Caldrà marcar-se objectius més concrets pel que fa a la tasca comunicativa del programa, i caldrà marcar-se objectius específics per cada producte concret que s'elabori.
No es tracta només d'acumular informació, o tenir bons convidats, o bons acudits, sinó tenir clar quin servei presta el programa als seus oients i per què aquests voldran sentir-lo.
Delimitació de l'audiència: cal definir el perfil de l'oient ideal, per tal de poder caracteritzar amb més detall el tipus d'audiència a la que es vol adreçar i ser capaços d'adaptar el producte a aquesta audiència.
Organització i estructura dels continguts: això és importantíssim.
Cal que ens plantegem en profunditat com s'estructurarà el programa tenint en compte quan ha de durar, a quina hora s'emetrà i a qui s'està adreçant.
En concret, caldrà prendre decisions respecte a qüestions com:
Aquesta estructura global s'haurà d'adaptar programa a programa en funció dels continguts, però serà la que orientarà la seva línia general.
Unitat i coherència: el programa és una unitat, i malgrat que s'estructura en blocs o parts, cal generar aquesta sensació de coherència global.
La coherència no només l'obtindrem amb el tractament dels temes i la relació entre els mateixos, sinó que també aconseguirem unitat gràcies al paper del presentador i l'estil narratiu global del producte.
Tractament i estructures narratives: aquests aspectes fan referència al tractament dels continguts que s'incorporen al programa, tot recordant la necessitat de ser clar en la redacció i l'expressió oral per tal d'afavorir la comprensió i el record en l'oient.
Ritme: tan en la seva concepció global, és a dir, el ritme del conjunt del programa que s'aconsegueix amb l'organització dels diversos elements, temes, blocs, veus, recursos musicals, etc. Com el ritme en una concepció individual: les veus dels locutors, l'ús de recursos sonors en les peces (talls de veus, etc.).
És també important destacar la importància del ritme dels propis esdeveniments que s'estan tractant, sobretot quan es tracta d'esdeveniments que són narrats en directe (esports), cal ajustar el ritme al ritme del que està passant.
Fetes aquestes consideracions generals per al disseny i planificació dels programes radiofònics es fixa l'atenció només en aquells formats de major rellevància a la ràdio actual.
El magazine és el format radiofònic per excel·lència, que ocupa àmplies franges horàries.
Es tracta de programes anomenats "contenidor" perquè incorporen seccions i continguts molt diversos, dels quals l'actualitat en resulta fonamental, units per l'estil que marca el seu presentador.
Aquesta diversitat fa pensar, a vegades, en micro - programes o micro - espais dins del programa més ampli, que, fins i tot, depenen de col·laboradors o co-presentadors específics.
El magazine és un programa que es fa sempre en directe i que es recolza molt en la personalitat del presentador –que en alguns casos s'erigeix en líder d'opinió- i en la seva capacitat de transmetre-li agilitat i ritme.
També té com a puntal important la participació activa de l'oient a través de les tradicionals trucades telefòniques o, més recentment, a través dels correus electrònics o els missatges de mòbil.
Fer un magazine, que sol tenir una periodicitat diària, suposa un repte per l'equip de professionals.
El magazine diari ha de ser variat, innovador en cada edició, sempre interessant, però al mateix temps caldrà reforçar la seva continuïtat, la seva estructura, per tal de garantir-ne la permanència i el seguiment dels oients, que cerquen la novetat en un context (presentador, línia editorial, blocs, col·laboracions) ja conegut.
En tant que programa contenidor, pot incorporar tot els gèneres periodístics –entrevistes, cròniques, reportatges, informes, etc.-, així com variacions d'altres formats –tertúlies, debats, sèries de ficció, humor, concursos, etc.-. També es poden trobar magazines de temàtica especialitzada –cinema, música, esports-, o magazines generalistes on hi caben tots els temes sempre que aquests tinguin un cert lligam amb l'actualitat o amb els interessos dels oients.
L'estructura del magazine es basa en la combinació i la variació de temes, de persones, de gèneres, de tractaments sonors, etc. Però aquesta variació s'ha de fer sempre en els marges clars de la unitat i coherència d'estil.
Així l'estructura ha de ser molt equilibrada, amb seccions de diferents durades i temàtiques que es van combinant.
Aquestes seccions poden ser de presència diària o setmanal, i han de garantir un horari per tal que l'oient en faci fàcilment el seguiment.
Però sobretot cal una estructura molt flexible per tal d'adaptar-la a l'actualitat que s'hagi d'abordar, aspecte que pot arribar a transformar profundament el magazine fins a convertir-lo, en cas de necessitat, en un programa monogràfic.
Parlar de programes informatius és parlar de diversos tipus de producte:
Els programes que s'han qualificat com a informatius breus i que poden estar subjectes a periodicitat, com és el cas dels butlletins horaris, o poden no estar subjectes a aquesta temporalitat, com és el cas dels flashos informatius o els avanços.
Posteriorment es desenvoluparan els programes informatius de major durada.
Flash informatiu: Es tractaria de la configuració mínima del programa informatiu, ja que està constituït per un únic fet informatiu amb diversos tractaments en gèneres, però bàsicament el de notícia i el de crònica.
Es tracta de la posada en antena d'un tema de molta importància, d'urgència i que té greus i grans repercussions.
Fer un flash informatiu suposa que té prioritat per davant de qualsevol altre contingut que en aquell moment estigui en antena.
La inclusió d'un flash suposa la necessitat de nous flashos a mesura que arriben noves dades i mentre no hi hagi un programa informatiu d'edició concreta.
El flash informatiu cal que sigui introduït pel presentador del programa que s'haurà d'interrompre, i és bo que sigui precedit per la música que l'oient associa als serveis informatius de l'emissora.
D'aquesta manera s'aconsegueixen dues coses: marcar el seu caràcter d'urgència i separar-ne els continguts del programa que en aquell moment era en antena.
L'estructura informativa ha de ser clara i senzilla: una introducció breu i captadora i el desenvolupament breu i clar de les dades principals o una lectura clara i textual si decidim llegir la nota d'agències.
El tancament no pot deixar d'indicar que se seguirà informant sobre el tema.
En el cas de temes molt i molt importants el flash informatiu pot arribar a una interrupció total de la programació habitual per passar a ser un informatiu especial (exemple: l'11 de setembre).
Avanç Informatiu: Es tracta d'un avançament dels titulars de notícies que seran desenvolupades posteriorment en un programa informatiu.
Té una durada d'uns dos minuts amb els titulars de les notícies més rellevants, però no amb el desenvolupament de les peces.
En general el fan servir les emissores que no ofereixen butlletins horaris.
Butlletí Horari: Es tracta d'un programa informatiu breu i de periodicitat estable (cada hora) amb un tractament informatiu complet tot i que molt breu.
S'ha d'entendre el butlletí com una cita periòdica amb l'oient per explicar-li com està l'actualitat en aquell moment.
No cal dir que la puntualitat és essencial en el butlletí horari.
Es tracta de programes que oscil·len entre els 3 i 5 minuts.
L'escassa durada del programa porta a un tractament informatiu també breu, amb peces d'entre 30-45'', màxim 1'.
Per tant en l'elaboració del butlletí informatiu cal tenir una gran capacitat de síntesi, perquè és evident que cal oferir els elements substancials de la notícia.
L'estructura és molt simple: senyals horaris, i indicatius de l'emissora i el programa a l'inici i al final.
Aquestes es poden organitzar en blocs, però en realitat no hi ha una estructura fixa, sinó que la jerarquització de la informació respon a l'interès de cada notícia a cada moment.
Els gèneres habituals són la notícia i la notícia amb tall de veu, i també la crònica.
En general els butlletins responen a dos objectius: presentar un resum de les notícies més importants que han succeït fins al moment; i actualitzar les dades d'aquells temes que estan en desenvolupament.
Formalment: s'acostumen a usar dues veus, tot i que en ser un programa breu, una única veu (depèn de la lectura!) pot no resultar monòton.
Es pot utilitzar una ràfega per separar blocs de notícies, però no se n'ha d'abusar (no per separar cada notícia).
Ràdio-Fórmules Informatives: Les ràdio-fórmules informatives s'estructuren a partir d'un segment temporal (normalment œ hora), que presenta una formulació concreta: titulars, blocs notícies, bloc reportatges, publicitat, etc, i que s'anirà repetint al llarg de les 24 hores.
Això vol dir que la informació, tal i com està estructurada, dependrà molt dels processos d' actualització, vinculada a les qualitats d'actualitat i immediatesa.
Informatius o noticiaris (amb una o diverses edicions): La qualitat més important dels informatius que presenten 2 o 3 edicions diàries, amb durades que oscil·len entre els 15 i els 45 minuts, és que la informació que es presenta als oients ja no és una informació caracteritzada per l'urgència del seguiment de l'actualitat com és el cas dels butlletins, sinó per una elaboració més profunda de la informació que permeti aportar una visió temporal més àmplia i que permeti introduir elements de context que ajudin a una interpretació i a una valoració d'aquesta informació.
A més, l'informatiu i els seus temps d'elaboració permeten treballar amb el tractament més adequat per a cada una de les informacions seleccionades: durada, gènere o gèneres, dades de context, interpretació, etc. Totes aquestes decisions impliquen una anàlisi en profunditat de la informació i un coneixement específic de tots els processos per tal d'elaborar-la, de convertir-la en informació radiofònica, així, doncs, les decisions es prendran tenint en compte el que anomenem les rutines productives.
Els estudiosos de la informació audiovisual distingeixen quatre grans maneres d'estructurar globalment els programes informatius radiofònics:
És evident que alhora de planificar com serà el programa informatiu s'haurà de decidir quin tipus d'estructura global resulta més apropiada.
I serà aquesta estructura global la que regirà les decisions que hagi de prendre el director o editor del programa.
També caldrà tenir molt present a quina hora del dia s'emet l'informatiu perquè cal adaptar-se als ritmes dels esdeveniments, als ritmes laborals de descans de les audiències, als ritmes físics dels oients,...
En aquest sentit, parlem de quatre grans franges informatives al dia:
Tot i que dependrà de la franja horària i del tipus d'estructura global seleccionada per al programa informatiu, podem parlar d'una super-estructura, una distribució genèrica dels programes informatius de gran format, és a dir, la presentació, els titulars, la notícia de portada, la distribució per blocs.
Programes informatius de periodicitat no diària (setmanal): Hi ha altres possibles periodicitats (dia si, dia no; quinzenals; etc.) però la que més s'utilitza és la setmanal, perquè afavoreix la consolidació de l'audiència.
El motiu és clar, la setmana és un dels períodes habituals de la ràdio.
La ràdio és horària, diària i setmanal, són les tres estructures temporals habituals a les que l'audiència ja està acostumada.
Pel que fa als informatius setmanals d'informació general, és un tipus de programa la periodicitat del qual permet una major elaboració de la informació.
En aquests programes ja no és important la immediatesa de la informació, sinó l'elaboració interpretada dels fets que han tingut continuïtat al llarg dels sets dies de durada de la producció d'aquest informatiu.
Després del pas del temps en un tema informatiu el periodista és capaç de destriar la informació principal de la secundària i oferir la primera als oients.
És per això que en moltes ocasions els informatius no diaris s'entenen una mica com de resum setmanal, no pas perquè s'expliqui tot el més important que ha passat, sinó perquè es destria d'allò que és essencial el més rellevant i en el que cal aprofundir.
Dintre dels programes setmanals es troben els programes informatius especialitzats en temes concrets: esports, economia, cultura, etc. En general aquests programes adopten un format divulgador, és a dir, aprofitant el repàs i el tractament de les dades més importants del tema en el període d'actualitat, per tractar a fons i de forma divulgativa l'abast d'aquestes principals qüestions i explicar, si és possible, què hi ha darrera de les grans notícies, és a dir, fent una anàlisi en profunditat.
La dificultat d'aquests programes és la problemàtica del propi llenguatge especialitzat i la possible traducció sonora de temes en els que les xifres són l'element essencial.
La clau per resoldre aquest problema és la claredat expositiva: es pot explicar qüestions complicades si es fa amb claredat i senzillesa expositiva.
D'altra banda, i en relació amb el ritme i riquesa sonora del programa, en moltes ocasions el programa se soluciona a partir de gèneres de diàleg o participació, amb experts o analistes que interpreten les dades i amb participació dels oients a través del telèfon o ara amb el correu electrònic.