Es du a terme un estudi de les alternatives a les penes curtes privatives de llibertat que s'han utilitzat en altres països del nostre entorn cultural, així com les mesures substitutives que malgrat ser estudiades no han estat posades en pràctica.
Per això, el primer pas que es fa és cercar quines són les mesures previstes en les lleis d'altres països, tot realitzant una selecció d'aquelles que semblen més significatives, i descartar les que tenen una manca d'incidència pràctica.
Les mesures escollides per poder desenvolupar l'estudi són: el treball en benefici de la comunitat, la multa, la reparació civil, la reparació individual a la víctima, la semidetenció o semillibertat, i l'arrest de cap de setmana.
En segon lloc, es determina en quin tipus de penes privatives de llibertat estava previst, en funció de la seva durada, l'aplicació de les mesures alternatives que disposa el dret penal.
De les conclusions cal destacar que s'han dividit en tres grups: (1) la viabilitat i implantació pràctica de les mesures; (2) l'aplicació en aquelles penes privatives de llibertat inferiors de 2-3 anys; (3) valoració de les diverses mesures.
mesures alternatives a l'empresonament / dret penal / treball / dret comparat
La investigació està dividida en quatre apartats.
El primer fa referència a una sèrie d'apunts introductoris, on es fa, per una banda, l'aproximació al concepte i a la raó de ser de la policia, i, per l'altra, a quines són les maneres d'articular la policia com a auxiliar a la justícia penal; a més; també es fa una breu referència al possible focus de problema que pot ser la dependència orgànica i funcional de la policia judicial.
En el següent punt es du a terme un estudi del model vigent a l'Estat espanyol, i a la seva problemàtica, tot partint de la Constitució de 1978 i desenvolupant els aspectes bàsics del model de policia judicial que s'hi descriuen, i també fent referència a la Llei orgànica del poder judicial i a la Llei orgànica de forces i cossos de seguretat.
En el tercer apartat, es descriu quin és l'estat de la policia judicial a les autonomies de Catalunya i Euskadi.
Per últim, es descriu la dependència de la policia judicial dels diferents departaments judicials i del Ministeri Fiscal.
Com a conclusions provisionals, primerament es diu que aquest òrgan no es configura com un cos inserit en el poder judicial, sinó com una funció de tots els cossos i forces de seguretat, amb la finalitat de presentar auxili a jutges, magistrats i Ministeri Fiscal en el curs d'investigacions.
Un altre aspecte és que hi ha establert un règim de dependència orgànica dels membres de les forces i cossos de seguretat, i dependència de funcionament de jutges, tribunals o membres del Ministeri Fiscal.
Aquesta recerca descriu el procediment que es segueix per a dur a terme les subhastes judicials i elabora propostes a nivell legislatiu i organitzatiu amb la finalitat d'assegurar l'agilitat i transparència del procés.
Aquest estudi té com a objectiu conèixer els possibles canvis que comportaria l'aplicació de l'Avantprojecte de llei penal juvenil i del menor de 1995.
De tots els canvis possibles, s'han estudiat els relatius a la quantitat de joves que serien susceptibles de ser atesos, el mapa topogràfic de les mesures que podrien arribar a imposar-se i les conseqüències materials que tindrien lloc amb aquests canvis.
L'anàlisi efectuada s'ha centrat a conèixer: (1) els canvis legislatius que aporta l'Avantprojecte de llei penal juvenil i del menor (1995) i (2) les característiques (socioeconòmiques i jurídiques) d'aquells joves susceptibles d'aplicació: joves que són objecte d'atenció per part dels jutjats de menors de Catalunya (13-15 anys), i els joves, entre 16-20 anys, que estan o han estat immersos en un procés judicial.
El període de temps estudiat ha estat d'un any (d'1 de juny de 1994 al 31 de maig de 1995) i la mostra de joves comprèn: tota la població atesa pels tribunals de menors de Catalunya, un nombre de joves que han entrat a la presó i un altre dels que han iniciat un procés judicial i no han entrat a la presó.
Els criteris utilitzats per conèixer la situació que crearia l'aplicació de l'Avantprojecte han estat de dos tipus.
D'una banda, els criteris legislatius i els professionals, creats a partir dels imperatius legals i dels suggeriments i resultats obtinguts en qüestionar l'assignació de mesures per part dels professionals que treballen en l'àmbit de justícia juvenil.
I, de l'altra, els criteris empírics, utilitzats en el cas de joves amb un únic delicte i no reincidents, que han consistit a assignar l'acord ja pres en el cas de sobreseïment, arxiu i amonestació, atès que no es tenien dades suficients i concretes per assignar una mesura de forma precisa i amb la màxima garantia.
De l'estimació realitzada es desprèn que un dels canvis més significatius que podria esdevenir amb l'aplicació de l'Avantprojecte és l'augment de joves per atendre.
En concret, aproximadament el doble dels que actualment atén la justícia de menors, en el cas més favorable (13-18 anys), i en el cas desfavorable (13-20 anys), augmentaria més del triple; pel que fa als acords judicials, l'absolució, el sobreseïment i l'arxiu es mantindrien en nivells similars als actuals, i, d'altra banda, l'amonestació, l'assistència educativa, etc., augmentarien significativament.
justícia juvenil / justícia penal / estadístiques / delinqüència juvenil
L'estudi intenta trobar una interpretació de l'article 32.3 de la Llei d'arrendaments urbans d'acord amb els criteris establerts pel legislador en l'article 3.1 del Codi civil, els antecedents de l'article i els precedents legislatius.
La recerca parteix de la següent qüestió: quins camins hem de seguir per fer efectius els objectius de reinserció i reeducació que preveu la Constitució espanyola per ales penes privatives de llibertat i les mesures de seguretat?
Es pretén esbrinar si un sector concret de la societat, el jovent universitari, accepta aquestes finalitats i quins mitjans planteja per fer-les efectives: la prevenció especial amb o sense limitacions?
Les lleis han d'ésser efectives i per això és condició indispensable que la intenció del legislador sigui paral·lela amb el pensament majoritari dels ciutadans.
Aquest estudi és indicatiu que un sector majoritari dels enquestats accepten i són conscients del missatge legislatiu, però també és demostratiu que una bona part del jovent o bé no en té coneixement, o l'ha oblidat, no l'accepta o no li interessa.
Esbrinar aquests motius comporta una altra línia d'investigació, mentrestant és tasca dels poders públics adoptar mesures informatives-educatives per evitar l'adopció de mesures contràries a les que la Constitució i la resta de l'ordenament jurídic preveuen per tal de fer efectius els objectius de reinserció i reeducació.
Aquest treball d'investigació té com a objectiu l'anàlisi de la situació jurídica del menor en l'àmbit del dret civil català a partir de la legislació civil catalana, i en especial de la recent Llei 8/1995, de 27 de juliol, d'atenció i protecció dels infants i adolescents, que articula un sistema de protecció previst per als menors considerats per si mateixos -enfront de la legislació civil existent fins ara- i de vinculació general, el resultat de la qual és l'entrecreuament de normes civils i administratives.
Per dur a terme l'esmentat objectiu, he dividit aquest comentari en dues parts que, en general, remarquen les problemàtiques derivades de l'edat, la capacitat i l'articulació de les relacions paternofilials i la protecció amb referència als seus drets fonamentals i personalíssims.
En la primera part, en la seva globalitat, pretenc fixar l'estatut jurídic del menor d'edat a través dels drets fonamentals que se li reconeixen, amb una tècnica legislativa atípica, pel fet d'ésser menor, independentment del sistema de guarda a què estigui sotmès i que, alhora, condicionaran l'exercici d'aquelles potestats de les quals ells mateixos són destinataris, partint del plantejament basat en el reconeixement ple dels drets i, en conseqüència, de la progressiva capacitat per exercir-los.
La distinció pròpia en l'àmbit patrimonial entre titularitat i exercici, que atorga la representació d'aquest als titulars de la pàtria potestat o dels sistemes de guarda previstos i el condiciona fins a la majoria d'edat, i no es pot traslladara l'àmbit de l'aplicació personal, com ja es derivava de la pròpia naturalesa dels drets i de l'aplicació dels preceptes constitucionals i de la normativa internacional i de família.
Això porta a afirmar, a partir de la legislació catalana vigent, el reconeixement del dret de la titularitat i l'exercici, si bé condiciona l'exercici a un requisit subjectiu, com és el de posseir suficient judici o, per a la realització de determinats actes relatius a la seva esfera, a haver arribat a una determinada edat (dotze, catorze o setze anys).
En la segona part s'estudien les mesures genèriques de protecció que s'imposen pel simple fet d'ésser menor i que he concretat en el treball en dues: la protecció directa per part de la família i la protecció pel fet d'ésser menor davant la societat.
dret civil català / dret civil / menors / protecció de menors / família
El treball té per objecte l'estudi de la naturalesa jurídica, abast i licitud d'una figura inexistent fins a la data en el nostre ordenament, com és la delegació que porten a terme els pares o tutors de les funcions de guarda sobre el menor a terceres persones.
Es parteix de l'actual configuració de la pàtria potestat com una funció en què allò més important és l'obtenció del màxim de benefici per al menor, i com, prenent com a base d'aquest principi, les nostres legislacions han modulat la forma de concebre els seus caràcters tradicionals, que ja no regeixen amb la mateixa imperativitat que abans.
Posteriorment, es procedeix a l'estudi detallat de tota la normativa existent en aquesta matèria, i ens centrem especialment en les noves figures de protecció del menor i les seves reformes legislatives, tant a nivell estatal (Llei 1/1996, de 15 de gener, de protecció jurídica del menor i modificació parcial del Codi civil), com en l'àmbit de la normativa civil catalana (Llei 8/1995, de 27 de juliol, d'atenció i protecció dels infants i els adolescents).
Algunes d'aquestes figures de protecció que recull el nostre ordenament comporten una autèntica delegació de les funcions paternes a terceres persones, els requisits de validesa i licitud de les quals es troben concretats en la llei de forma tancada.
Però existeixen també altres supòsits de delegació que no es troben tipificats en la llei i que no es poden emmarcar en cap de les figures de protecció que estableix el nostre ordenament, perquè es tracta d'una institució en realitat diferent i independent, però que participa d'una naturalesa i contingut molt similar a les anteriors, que serveixen per proporcionar els criteris i requisits que són aplicables també a aquest supòsits no previstos perquè siguin vàlids i admissibles.
Finalitza així aquest treball amb la configuració d'un possible règim jurídic aplicable a aquest fenomen, partint o prenent com a base tota la normativa que hi pot estar relacionada per intentar-ne la traslació o aplicació analògica en alguns casos, o la seva aplicació directa en altres, quan sigui possible.
Dret civil, dret de família, menors, protecció de menors
El treball estudia la posició creditora i la gestió del patrimoni del deutor per tal d'atorgar una protecció al creditor davant dels actes del deutor en els drets de crèdit.