El Decret legislatiu 3/2010, de 5 d'octubre, d'adaptació de normes amb rang de llei a la Directiva 2006/123/CE, del Parlament i del Consell, de 12 de desembre de 2006, relativa als serveis del mercat interior, ha suposat una important modificació de la Llei 13/2002, de 21 de juny, de turisme de Catalunya, que comporta una reordenació del sector turístic i l'eliminació de barreres legals i administratives que dificultaven als prestadors de serveis turístics el desenvolupament de les seves activitats.
Aquesta revisió ha d'afectar el mateix règim d'intervenció administrativa i també els requisits que la normativa exigeix per a la prestació dels diferents tipus de serveis turístics.
L'article 171 de l'Estatut d'autonomia, en els seus apartats a), c) i d), atribueix a la Generalitat, entre d'altres, competència exclusiva en l'ordenació, regulació i classificació d'empreses i establiments turístics així com en la regulació dels drets i deures específics de les persones usuàries i prestadores dels serveis turístics i dels mitjans alternatius de resolució de conflictes.
El Pla de mesures per a la facilitació de tràmits a l'activitat econòmica i empresarial i la simplificació administrativa, acordat pel Govern de la Generalitat en data 17 de juliol de 2007, es va concretar, pel que fa als establiments d'allotjament turístic, en el Decret 106/2008, de 6 de maig, de mesures per a l'eliminació de tràmits i la simplificació de procediments per facilitar l'activitat econòmica.
Aquest decret preveu una sèrie de mesures de simplificació i racionalització dels requisits a presentar per a la seva inscripció o autorització turística.
Entre les previstes, es determinava la preceptiva presentació davant l'Oficina de Gestió Empresarial de la Generalitat de Catalunya, per la persona titular de l'establiment, d'una declaració responsable, acompanyada de la documentació exigida normativament, entre aquesta, la llicència d'activitat o comunicació d'inici d'activitat municipal, a fi i efecte d'inscriure l'establiment d'allotjament turístic al Registre de Turisme de Catalunya (en endavant, RTC) i habilitar-ne, així, immediatament, el seu inici d'activitat.
La voluntat ferma per part de l'Administració turística de la Generalitat de Catalunya d'implementar processos administratius de legalització d'activitats basats en el model de finestreta única, determina la necessitat d'emprendre un nou pas endavant, a través d'aquest decret, en el procés de simplificació administrativa dels requeriments per a la legalització dels establiments d'allotjament turístic endegat pel Decret 106/2008, de 6 de maig i el Decret legislatiu 3/2010, de 5 d'octubre.
La inscripció en l'RTC d'un establiment d'allotjament turístic o de les modificacions de l'activitat assenyalades a l'efecte, es realitza mitjançant la declaració responsable aportada en iniciar el tràmit de l'habilitació de l'activitat davant l'ajuntament o organisme competent o bé davant l'Oficina de Gestió Empresarial.
Aquesta inscripció s'integra, doncs, en el procés de concessió de llicència o de comunicació d'inici de l'activitat, si escau, sense afegir noves càrregues a la persona titular de l'activitat, més enllà de les que preceptivament corresponen segons el règim d'intervenció administrativa aplicable, d'acord amb la resta de normativa sectorial i municipal.
En aquest context, i per tal de garantir l'eficàcia de la intervenció administrativa en els processos d'habilitació de l'inici d'activitat i control a posteriori de l'activitat, esdevé imprescindible la definició de mecanismes que garanteixin una adequada comunicació i col·laboració entre administracions, la municipal, a través dels corresponents ajuntaments, i la de la Generalitat de Catalunya, a través de l'Oficina de Gestió Empresarial i la direcció general competent en matèria de turisme.
A aquests efectes, el decret preveu un sistema d'interrelació administrativa que culmina amb la utilització de plataformes digitals bidireccionals de comunicació administrativa.
Alhora, la finalitat que l'Administració pretén assolir no és altra que un adequat control dels establiments d'allotjament turístic, una òptima classificació de les modalitats de servei, un marc de competència lleial i la garantia de la defensa dels drets de les persones usuàries turístiques com a consumidores específiques mitjançant mecanismes d'inspecció i sanció eficaços i eficients.
La dispersió i, en alguns casos, obsolescència de la normativa aplicable entorn a establiments d'allotjament obliga a l'Administració turística catalana a iniciar un procés de racionalització, actualització i simplificació normativa.
No debades, la necessitat d'endegar un procés de racionalització, sistematització i actualització de la normativa turística vigent a Catalunya és un mandat del mateix Pla estratègic de turisme de Catalunya 2005-2010 (en endavant, PETC), instrument de planificació governamental que determina la política turística del Govern de Catalunya i, per extensió, la del Departament competent en matèria de turisme, d'ençà de la seva aprovació.
El Programa 9 del PETC exposa clarament que per tal de definir un marc normatiu més favorable a l'activitat turística i el seu desenvolupament coherent a la naturalesa de motor econòmic del país és necessària l'adaptació de les normatives referents a establiments d'allotjament turístic.
La conclusió és clara, Catalunya té, en l'actualitat, un marc normatiu complex i insuficient per assolir els reptes de futur del sector.
Aquest decret té, finalment, la voluntat de formar part d'un procés de codificació de la normativa turística a Catalunya, per això s'estructura en dos títols.
El títol I és una regulació transversal dels elements comuns que caracteritzen el servei d'allotjament turístic, amb independència dels seus grups i modalitats.
Es tracta d'un tronc regulatori comú, on es determina la naturalesa dels serveis turístics d'allotjament, els mecanismes i garanties respecte de la seva comercialització, els sistemes i processos de control de l'activitat, així com els instruments de coordinació de les administracions a aquest efecte.
El títol II, "part especial", determina en cadascun dels seus capítols la regulació tècnica específica que correspon a cada grup i modalitat d'allotjament turístic.
Cada títol s'estructura en capítols, seccions i articles.
El decret incorpora deu disposicions addicionals, tres de transitòries, i una de derogatòria.
Finalment, el decret adjunta dos annexos; el primer referent a requisits tècnics mínims dels establiments hotelers, exigibles en funció de cada categoria concreta, i el segon referent a barems de qualitat.
Per als establiments de càmping, la proposta suposa una modernització dels paràmetres de servei i dels requisits tècnics exigits per al seu funcionament i una millora de la sistemàtica d'intervenció administrativa preceptiva als efectes de la seva legalització.
Així doncs, els establiments de càmping creixen en el percentatge admès per a albergs fixos i per a un nou concepte d'alberg, el semimòbil, sense que en cap cas es qüestioni l'element consubstancial de l'establiment de càmping, com és el reconeixement d'espai suficient per a albergs mòbils o espais lliures.
Atesa l'especial complexitat de la gestió i prestació de serveis previstos en aquesta modalitat d'establiments d'allotjament turístic, així com de la relació dels seus usuaris entre si i amb el mateix establiment i el medi on s'insereix, la reglamentació del capítol III del títol II presenta una exhaustivitat específica que no precisen la resta de modalitats.
Respecte els establiments hotelers, la novetat més destacada és la introducció de paràmetres de qualitat del servei en la categorització dels establiments més enllà dels purament mètrics o quantitatius.
Així doncs, s'introdueixen criteris de serveis de caire prestacional, mobiliari i equipaments de les habitacions, accés a serveis complementaris, serveis de restauració, serveis de telecomunicacions, etc. Així mateix s'introdueixen elements de flexibilitat en la rigidesa mètrica de les superfícies exigides per tal de facilitar la rehabilitació d'edificis, la conservació del patrimoni històric i artístic i una adequada adaptació a l'heterogeneïtat del producte en clau territorial.
Pel que fa als establiments d'apartaments turístics, l'entrada en vigor de la Llei 18/2007, de 28 de desembre, del dret a l'habitatge, va modificar un dels trets essencials d'aquesta figura, tal com la regulava la Llei 13/2002, de 21 de juny, de turisme de Catalunya, que era la seva condició d'habitatge, i per tant, el fet d'haver de disposar de cèdula d'habitabilitat.
La Llei del dret a l'habitatge va establir una dicotomia entre habitatges d'una banda, i establiments d'allotjament turístic de l'altra; dicotomia que només permet una excepció: els establiments de turisme rural.
Per això, els apartaments turístics van ser definits de nou pel Decret 106/2008, de 6 de maig, de mesures per a l'eliminació de tràmits i la simplificació de procediments per facilitar l'activitat econòmica, com edificis i conjunts continus formats per unitats d'allotjament, i no per habitatges.
El Decret 164/2010, de 9 de novembre, de regulació dels habitatges d'ús turístic, que desplega la llei esmentada, atribueix a aquesta nova figura la possibilitat d'allotjament en habitatges, sense cap limitació edificatòria, és a dir, habitatges aïllats en el sí d'un edifici comunitari, edificis sencers o conjunts.
Aquest marc legal és, en conseqüència, el que determina la definició dels apartaments turístics que es conté en aquest decret, com a edificis i conjunts, no d'habitatges, sinó d'unitats d'allotjament que, en lloc de disposar de cèdula d'habitabilitat, han d'estar habilitats per iniciar l'activitat.
Finalment, la regulació vigent dels establiments de turisme rural s'integra pràcticament en la seva totalitat a la part especial del decret (capítol IV del títol II).
Cal recordar en aquest punt, que les característiques i exigències normatives previstes per aquesta modalitat d'allotjament turístic responen a una filosofia de turisme basada en la proximitat al territori i l'autenticitat de l'oferta, fet que obliga a garantir una atenció personalitzada i una relació directa i propera entre la persona titular de l'establiment i la seva clientela.
Arribats en aquest punt cal fer esment a la previsió dels articles 61 i 63 consistent a mantenir l'obligació d'empadronament dels titulars dels establiments de turisme rural.
El mateix preàmbul del Decret 313/2006, de 25 de juliol, que regula els establiments de turisme rural exposa que el desenvolupament del turisme rural "ha de permetre assolir l'objectiu de diversificació de rendes de la població rural i la fixació d'aquesta en el territori", així com "facilitar la sostenibilitat mediambiental, cultural i socioeconòmica del territori" i "assolir l'objectiu de millora de les rendes de les famílies que viuen al medi rural i d'equilibri territorial de Catalunya".
Són aquests uns objectius clars de política social i cultural que la mateixa Directiva 2006/123/CE del Parlament Europeu i del Consell de 12 de desembre de 2006 relativa al serveis en el mercat interior defineix, entre d'altres, com a "raó imperiosa d'interès general" (art. 4).
Aquesta identificació legitima la imposició de condicions a la llibertat d'establiment (art. 10), en aquest cas l'atorgament d'una habilitació per obertura i explotació d'un establiment de turisme rural.
La modalitat d'establiment de turisme rural està íntimament vinculada, doncs, a la seva explotació per persones sobre les que puguin concórrer les condicions necessàries per assolir els mateixos objectius i la finalitat del decret, és a dir, aquelles persones que resideixen, de forma efectiva, en el medi rural.
L'empadronament, en aquest sentit, és prova fefaent que aquest requisit de "fixació" en el territori resta atès.
Tot i que una primera aproximació a l'article 14.1.b) de la Directiva de Serveis en el Mercat Interior pot alertar entorn a una suposada infracció de normativa comunitària, una atenció dels objectius finalistes que persegueix aquest precepte en el marc de la mateixa Directiva i, sobretot, amb el mateix Tractat de funcionament de la Unió Europea, concretament el seu article 49, fonamenta la seva validesa.
Aquest article 49 disposa que la llibertat d'establiment comprèn l'accés a les activitats no assalariades i el seu exercici en les condicions establertes per la legislació del país d'establiment per als seus nacionals, i resten prohibides les restriccions a la llibertat d'establiment dels nacionals d'un Estat membre en el territori d'un altre Estat membre, basades en la condició de nacionalitat.
Així, el requisit prohibit de residència "en el territorio nacional para el prestador, su personal, las personas que posean capital social o los miembros de los órganos de gestión y supervisión" com a condició d'accés a l'activitat s'ha d'entendre en tant que suposi una discriminació d'uns nacionals d'un Estat membre respecte els nacionals d'un altre Estat membre.
En el nostre supòsit, la discriminació positiva, per les raons legítimes exposades, es dóna ja entre nacionals d'un mateix Estat membre.
Els articles 61 i 63 del present decret no suposen, en conseqüència, una restricció d'accés a l'activitat a cap nacional d'un altre Estat membre, atès que aquests poden fixar la residència i empadronar-se en territori català, de manera que acreditin aquesta condició concreta i disposin d'habilitació deguda per explotar un establiment de turisme rural.
El text s'ha sotmès a la valoració preceptiva del Consell de Treball, Econòmic i Social de Catalunya, que ha emès dictamen sobre el Projecte de decret.
De conformitat amb el que disposa l'article 39 de la Llei 13/2008, del 5 de novembre, de la presidència de la Generalitat i del Govern, d'acord amb el dictamen de la Comissió Jurídica Assessora, a proposta del Conseller d'Innovació, Universitats i Empresa i d'acord amb el Govern,
Definicions i processos administratius
Són establiments d'allotjament turístic els locals i les instal·lacions oberts al públic on, de manera habitual i amb caràcter professional, les persones titulars ofereixen a llurs persones usuàries, mitjançant preu, allotjament temporal en les unitats d'allotjament, així com d'altres serveis turístics d'acord amb les condicions establertes en aquesta norma.
Els establiments d'allotjament turístic no es poden constituir en habitatges, amb l'única excepció dels establiments de turisme rural.
Els establiments d'allotjament turístic no poden esdevenir residència principal ni secundària de les persones usuàries turístiques, en cap cas.
Les persones usuàries poden disposar un màxim d'onze mesos l'any de la mateixa unitat d'allotjament.
Queden exclosos d'aquest decret aquells establiments i instal·lacions residencials regulats per normativa sectorial pròpia, com ara instal·lacions juvenils, residències per a gent gran, residències per a estudiants, així com establiments en els quals s'exerceixen activitats de naturalesa sexual o anàlegs.
Titular d'un establiment d'allotjament turístic
S'entén per titular d'un establiment d'allotjament turístic aquella persona, física o jurídica, propietària o no dels locals i/o instal·lacions que l'explota comercialment sota els principis d'unitat empresarial d'explotació i responsabilitat del compliment de la normativa turística davant l'administració.
Qualsevol persona pot ser titular d'un establiment d'allotjament turístic sense que s'exigeixin altres requisits que els propis de tenir plena capacitat d'obrar, sens perjudici dels específics exigits als establiments de turisme rural.
La unitat empresarial d'explotació s'entén sens perjudici de la gestió indirecta de certes instal·lacions i serveis de l'establiment.
3.1 Són aquells adreçats a atendre les demandes de les persones usuàries dels establiments d'allotjament turístic, incloent-t'hi el gaudi de les instal·lacions i locals.
3.2 La prestació del servei d'allotjament es considera servei turístic quan s'ofereix en combinació amb qualsevol dels següents:
a) Cambres de bany i serveis higiènics amb els elements necessaris per a la seva immediata utilització, amb reposició i neteja incloses en el preu.
b) Servei de neteja periòdica inclosa en el preu, de les unitats d'allotjament i/o instal·lacions comunes mentre hi són allotjats els hostes.
Aquest servei s'exceptua dels albergs mòbils, semimòbils i fixos en els establiments de càmping.
c) Canvi de roba de llit i bany inclòs en el preu.
d) Servei de menjador en el mateix establiment.
g) Servei de recepció, seguretat i/o vigilància les 24 hores.
3.3 La prestació d'aquests serveis implica l'obligació de disposar de l'habilitació corresponent.
3.4 L'obligatorietat de la prestació dels serveis turístics ve exigida en funció de la tipologia de l'allotjament i la seva categoria, sens perjudici que uns vagin inclosos en el preu de la pernoctació o jornada i altres es puguin pagar a banda.
Els establiments d'allotjament turístic es classifiquen d'acord amb les disposicions establertes en el present Decret.
La classificació turística identifica el grup, modalitat, categoria i, si escau, especialitat de l'establiment.
Resta prohibida la utilització de qualsevol denominació, classificació, grup o categoria o especialitat reservada a establiments d'allotjament turístic per aquest Decret sense haver obtingut la preceptiva habilitació.
L'empresari s'autoclassifica mitjançant la presentació de la declaració responsable a què es refereix l'article 5.2.
Amb posterioritat, la direcció general competent en matèria de turisme verifica la classificació, i en cas que aquesta no s'ajusti al projecte tècnic o a la realitat, reclassifica l'establiment, sens perjudici de la responsabilitat en què pugui incórrer l'empresari per subministrar dades falses o incorrectes en la declaració responsable.
Requisits per l'inici de l'activitat
Per tal d'iniciar la seva activitat, els establiments d'allotjament turístic han d'estar habilitats, de conformitat amb el que determina la normativa local i la legislació de control ambiental d'activitats.
En el tràmit corresponent per obtenir l'habilitació de l'inici de l'activitat de l'establiment cal presentar, davant l'ajuntament o organisme competent, o de l'Oficina de Gestió Empresarial (OGE), quan actuï com a finestreta única, una declaració responsable de la persona titular que:
a) disposa de la documentació preceptiva que l'acredita com a tal i com a persona propietària de l'immoble, arrendatària o qualsevol altre títol que acrediti la seva disponibilitat per a ser destinat a allotjament turístic.
b) compleix els requisits exigits per la normativa turística.
La declaració responsable ha d'incloure les dades referides a la persona titular i a l'establiment pel que fa a ubicació, tipus d'allotjament, capacitat i autoclassificació en grup, modalitat, categoria i/o especialitat, si escau.
El projecte bàsic de l'establiment que es presenta per obtenir l'habilitació corresponent d'inici de l'activitat ha de permetre acreditar el compliment dels requisits tècnics exigits per a cada grup, modalitat, categoria i especialitat, si escau, d'establiment d'allotjament turístic.
En establiments de turisme rural només cal disposar dels plànols o croquis i fotografies, excepte en el cas que la normativa local exigeixi el projecte.
Els projectes poden presentar-se en suport digital o bé mitjançant la declaració de la referència identificativa del projecte quan sigui possible obtenir-lo per mitjans telemàtics.
En compliment d'aquest tràmit, es poden fer referència, pel supòsit que no hagi sofert modificacions, a projectes presentats en fases administratives prèvies davant el mateix ajuntament o organisme competent, o de l'Oficina de Gestió Empresarial (OGE), si escau.
Els models de declaracions responsables segons grup, modalitat, categoria i, si escau, especialitat d'establiment d'allotjament turístic, així com el contingut orientatiu dels projectes segons grup i modalitat d'establiment d'allotjament turístic, consten a la seu electrònica de la Generalitat, www.gencat.cat, dins l'àmbit de Turisme i de l'Oficina de Gestió Empresarial (OGE).
Inscripció al Registre de Turisme de Catalunya
L'OGE és l'òrgan competent per a la inscripció d'ofici de l'establiment a l'RTC.
L'ajuntament o organisme competent per habilitar l'inici de l'activitat de l'establiment d'allotjament turístic ha de comunicar a l'OGE les altes i baixes d'activitat, per tal que aquest òrgan els inscrigui a l'RTC, d'acord amb el seu grup, modalitat, categoria i, si escau, especialitat.
L'OGE comunica la inscripció a la persona interessada i a l'ajuntament corresponent, sens perjudici de la posterior verificació tècnica per part de la direcció general competent en matèria de turisme conforme el projecte tècnic i les dades declarades s'adeqüen a la realitat.
Per al supòsit que la verificació tècnica de l'establiment sigui contradictòria amb el projecte i/o les dades declarades responsablement, la direcció general competent en matèria de turisme ha d'ajustar, prèvia audiència a la persona interessada, les dades inscrites a la realitat verificada, sens perjudici de les actuacions que en matèria sancionadora correspongui impulsar.
Pel supòsit que la contradicció afecti les condicions legalment exigides per al funcionament de l'activitat, la direcció general competent en matèria de turisme ha de deixar sense efecte la inscripció de l'establiment d'allotjament turístic a l'RTC i ordenar el cessament de l'activitat, si escau.
La baixa de l'RTC s'ha de comunicar a la persona interessada i a l'ajuntament corresponent, als efectes oportuns.
Tots els canvis i modificacions de les característiques de l'establiment d'allotjament turístic declarades responsablement, així com el canvi de titularitat i les baixes voluntàries d'activitat, han d'ésser comunicades a l'ajuntament o al organisme competent o a l'OGE, d'acord amb el que s'estableix en aquest precepte.
Sol·licitud d'informe previ d'adequació del projecte tècnic a la normativa turística
La persona promotora d'una activitat d'allotjament turístic pot sol·licitar de la direcció general competent en matèria de turisme informe d'adequació del projecte tècnic del seu establiment a la normativa turística amb caràcter previ a l'inici de qualsevol tràmit d'habilitació administrativa.
Aquesta sol·licitud s'ha de presentar a l'OGE, que l'ha de traslladar a la direcció general competent en matèria de turisme.
La direcció general competent en matèria de turisme ha de trametre còpia de l'informe emès a l'ajuntament o organisme corresponent, per tal que l'incorpori a l'expedient d'habilitació, si escau.
L'informe té una validesa de 6 mesos.
Dins aquest termini, l'habilitació de l'inici d'activitat i la inscripció de l'establiment en l'RTC han de prendre en consideració la normativa turística vigent en el moment de l'emissió de l'informe.
De conformitat amb l'article 85.5 del Text refós de la Llei d'urbanisme, aprovat pel Decret legislatiu 1/2010, de 3 d'agost, i l'article 12 de la Llei 13/2002, de 21 de juny, de turisme de Catalunya, en el supòsit de formulació i tramitació d'instruments de planejament urbanístic que prevegin la nova implantació o ampliació d'establiments d'allotjament turístic, els ajuntaments han de sol·licitar l'emissió d'informe, amb caràcter preceptiu, a la direcció general competent en matèria de turisme.
Transcorregut el termini d'un mes sense que s'hagi donat resposta s'entén que l'informe és favorable a la proposta.
Control administratiu de l'activitat
Les persones titulars dels establiments han de tenir cura del correcte estat de conservació i neteja dels seus locals, instal·lacions, mobiliari i estris així com de la qualitat dels serveis que ofereixin i que han de prestar-se en tot moment d'acord amb la categoria que tinguin atorgada.
L'incompliment del que s'estableix a l'apartat anterior pot donar lloc, prèvia incoació de l'expedient administratiu corresponent, a la revisió d'ofici per la direcció general competent en matèria de turisme de la categoria atorgada, sens perjudici de les infraccions que puguin ser imputades.
El procés de revisió de la classificació de l'establiment pot substanciar-se en paral·lel i amb independència del procediment sancionador.
La direcció general competent en matèria de turisme ha de comunicar a l'ajuntament del municipi on s'ubiqui l'establiment o organisme competent la revisió de la classificació, als efectes de la preceptiva modificació del títol habilitador.
Sistema voluntari de categorització
La classificació establerta en el present Decret per als establiments d'allotjament turístic és compatible i independent dels sistemes voluntaris de categorització i qualitat turística i/o ambiental.
Inspecció i disciplina administrativa
D'acord amb allò previst en els articles 77 a 83 de la Llei 13/2002, de 21 de juny, de turisme de Catalunya, l'administració turística de la Generalitat de Catalunya vetlla pel compliment de la normativa de les empreses, establiments i activitats definides com a turístiques i regulades com a tals, així com per assegurar la protecció dels drets de les persones usuàries de serveis turístics i el desenvolupament de l'activitat turística en un marc de competència lleial.
L'administració turística de la Generalitat ha de cooperar i col·laborar en matèria d'inspecció i control dels establiments d'allotjament turístic amb les administracions locals i, si escau, amb l'organisme de l'Administració de la Generalitat competent en matèria de consum.
En el supòsit que un establiment d'allotjament turístic desenvolupi una activitat d'allotjament turístic sense disposar de la preceptiva habilitació administrativa, l'administració turística de la Generalitat de Catalunya pot acordar la suspensió o cessament de l'activitat.
La suspensió o cessament de l'activitat turística requereix la incoació per la direcció general competent en matèria de turisme del corresponent expedient de restitució de la legalitat infringida i pot ésser impulsat amb independència de les sancions administratives que puguin correspondre.
Si un establiment d'allotjament turístic desenvolupa la seva activitat sense atendre els requisits legalment establerts per la normativa turística, l'Administració turística de la Generalitat de Catalunya, de conformitat amb l'article 97 de la Llei 13/2002, de 21 de juny, de turisme de Catalunya, pot acordar-ne la suspensió del funcionament de l'establiment, amb independència, si escau, de les sancions administratives que se'n puguin derivar.
La intervenció de l'Administració turística de la Generalitat en compliment de la legalitat infringida és sens perjudici del legítim exercici pels ens locals de llurs competències en matèria d'activitats.
El dret de les persones usuàries a l'accés als establiments d'allotjament turístic es regeix pel que disposa l'article 37 de la Llei 13/2002, de 21 de juny, de turisme de Catalunya.
Els establiments d'allotjament turístic tenen la consideració d'establiments oberts al públic i són de lliure utilització per qualsevol persona d'acord amb les condicions establertes a la normativa vigent, a les normes del reglament d'ús o de règim interior, si existeixen, i, en tot cas, les regles de la bona convivència i d'higiene.
Les persones titulars dels establiments poden desallotjar del seu establiment les persones que incompleixin les regles de la bona convivència i de la higiene, així com aquelles persones que pretenguin entrar o romandre en l'establiment amb finalitat diferent a la pròpia de l'allotjament.
Pel supòsit que existeixin, les normes del reglament d'ús o de règim interior dels establiments d'allotjament turístic han d'estar a disposició immediata de les persones usuàries que les sol·licitin.
Les normes de règim interior han d'estar redactades, com a mínim, en els idiomes següents: català, castellà, alemany, anglès i francès.
Els establiments d'allotjament turístic han de donar compliment a la normativa vigent sobre supressió de barreres arquitectòniques.
Les administracions han de vetllar pel compliment d'aquesta normativa en el marc de les seves respectives competències.
Les persones usuàries, com a consumidores específiques de productes i serveis turístics, tenen regulats els seus deures i la defensa dels seus drets per la normativa específica turística d'acord amb l'article 171 de l'Estatut d'autonomia de Catalunya, i els articles 29, 30 i 78.c de la Llei 13/2002, de 21 de juny, de turisme de Catalunya, sens perjudici de la normativa general de protecció i defensa de les persones consumidores i usuàries.
Contracte turístic d'allotjament
S'entén per contracte turístic d'allotjament aquell mitjançant el qual la persona titular de l'establiment s'obliga a proporcionar allotjament a la persona usuària, amb o sense altres serveis complementaris.
Aquest contracte es pot celebrar tant presencialment com a distància.
Tant si se celebra d'una o altra manera els drets i deures de les parts es regulen en els articles següents.
Els establiments d'allotjament turístic han de disposar, per als seus hostes i hostesses, d'un servei d'atenció permanent les 24 hores, ja sigui amb personal o bé amb mitjans tecnològics substitutius, i els hi han de permetre l'accés les 24 hores del dia.
En els establiments d'allotjament turístic ha d'existir un servei de recepció amb les característiques i horaris que s'especifiquen per a cada modalitat.
Els horaris i condicions de prestació del servei previst en aquest precepte han d'ésser visibles i fàcilment copsables per les persones usuàries dels establiments d'allotjament turístic al lloc on es trobi ubicat el servei de recepció de l'establiment.
Publicitat d'establiments i de serveis
A fi de garantir-ne la publicitat oportuna, el departament competent en matèria de turisme edita anualment una guia dels establiments d'allotjament turístic inscrits en l'RTC i dels serveis que ofereixen.
La publicitat, per qualsevol mitjà de comunicació, que efectuïn els establiments d'allotjament turístic dels serveis que ofereixen, de la seva ubicació i distància als mitjans de transport públic, i totes i cadascuna de les característiques pròpies de l'establiment s'han d'ajustar, en qualsevol cas, a la realitat i no poden induir, en cap cas, a error o confusió a les persones usuàries.
A aquests efectes i cas d'existir condicions especials d'utilització o gaudi de l'establiment d'allotjament turístic, com ara per a menors d'edat, per a persones amb discapacitat o per a la possibilitat d'accés amb animals domèstics, s'han de fer constar les condicions corresponents que estableixi cada establiment.
En el cas dels menors d'edat, cal fer constar l'edat límit als efectes de condicions especials de contractació.
Els establiments d'allotjament turístic han d'indicar, en la seva publicitat, el nom, grup, categoria i/o especialitat en què es classifiquen, així com tots els serveis propis de la categoria que no estiguin inclosos en el preu de la unitat d'allotjament.
La instal·lació d'un llit complementari només es pot fer en habitacions dobles per a establiments hotelers i en habitacions dobles i triples en establiments de turisme rural, sempre a petició de la persona usuària.
S'entén per menjador aquell espai propi de l'establiment destinat a oferir el servei de pensió alimentària als seus hostes i hostesses.
Independentment del menjador, l'establiment també pot disposar de bar i restaurant, que es regeixen per llur normativa.
L'establiment ha de publicitar el contingut i el preu de la pensió alimentària.
La prestació del servei de menjador ha de tenir lloc dins l'horari assenyalat per la direcció de l'establiment, que en tot cas ha de constar d'un període mínim de dues hores d'acceptació ininterrompuda de clients i clientes per a cadascun dels àpats.
Aquest període ha de ser ampliat per evitar aglomeracions, quan la capacitat del menjador sigui desproporcionada en relació amb la capacitat de l'establiment.
La presentació, la composició i la qualitat dels menjars han d'estar d'acord amb la categoria de l'establiment.
S'ha de lliurar a la persona usuària, abans de la seva admissió, la informació dels preus que corresponen als serveis que ha pactat inicialment, mitjançant qualsevol suport, on ha de constar, com a mínim en català:
a) Nom, grup i categoria de l'establiment.
b) Número o identificació de la unitat d'allotjament.
c) Preu de la unitat d'allotjament i dels diferents serveis pactats.
d) Data d'entrada i de sortida.
e) Nombre màxim de persones que admet la unitat d'allotjament.
f) Petició de llit complementari, si escau.
g) Preu dels serveis inclosos en el servei d'allotjament i els no inclosos.
El suport de què es tracti, legalment vàlid, té valor de prova a efectes administratius, i ha de ser conservat per l'establiment d'allotjament turístic a disposició dels inspectors i inspectores de turisme durant el termini de sis mesos.
No és necessari lliurar el full a què fa referència el present article quan la persona usuària hagi contractat la unitat d'allotjament per mitjà d'un agent de viatges o empresa d'intermediació, amb confirmació escrita.
El preu de les unitats d'allotjament es compta per dies o jornades.
Requisits turístics de les factures
La factura ha de contenir les dades següents:
a) la identificació de la persona titular de l'establiment.
b) la identificació de l'establiment.
c) la identificació de la persona usuària.
d) la unitat d'allotjament utilitzada.
f) la data d'entrada i de sortida, desglossada per dies.
g) el preu global de la pernoctació o jornada, amb desglossament dels serveis prestats no inclosos en el preu global de la pernoctació.
Les factures han de complir la resta de requisits generals previstos a l'ordenament.
Fulls oficials de reclamació/denúncia
Tots els establiments d'allotjament turístic estan obligats a disposar de fulls oficials de reclamació/denúncia a disposició immediata de les persones usuàries que els ho sol·licitin.
També han d'exhibir en un lloc ben visible i fàcilment copsable per a les persones usuàries un cartell on s'anunciï la disponibilitat dels fulls oficials de reclamació/denúncia en el qual cal indicar-hi el número de telèfon de consulta a les persones consumidores que l'Administració de la Generalitat de Catalunya preveu a aquest efecte.
Contestació a les peticions de reserva
Si l'establiment no dóna resposta, en el termini màxim de 24 hores, a les peticions de reserva efectuades pels clients o clientes, s'entén que la reserva no ha estat acceptada.
De totes maneres, l'establiment ha d'informar, al més aviat possible, de forma fefaent, la persona o persones usuàries que havien sol·licitat la reserva de la no-acceptació de la reserva i de les causes de la seva no-acceptació.
Quan les persones clientes hagin obtingut confirmació de reserva d'unitats d'allotjament concretes, amb l'especificació del número o ubicació, les persones titulars dels establiments han de posar-les a la seva disposició en la data convinguda.
Si la reserva fos per unitats d'allotjament indeterminades, s'han de posar a disposició de les persones clientes aquelles que reuneixen les característiques pactades.
Paga i senyal per part de les persones usuàries
Les persones titulars dels establiments d'allotjament poden exigir a les persones usuàries que efectuïn una reserva, un avançament del preu que s'entén a compte de l'import resultant dels serveis prestats.
Quan la reserva s'efectuï per a grups, entenent per grup a partir de 20 o més persones, l'avançament del preu serà el que pactin les parts interessades.
En tot cas el pacte esmentat haurà d'estipular les indemnitzacions a què, com a màxim, tindrà dret l'establiment en el supòsit d'anul·lació de reserves o en el supòsit de què el grup finalitzi la seva estada abans del període acordat.
Quan la reserva s'hagi realitzat mitjançant eines de pagament electrònic la paga i senyal s'ha d'exigir, si escau, dins les 24 hores següents a la formalització de la reserva.
L'establiment d'allotjament turístic està obligat a informar la persona usuària, abans de la formalització del contracte, sobre les clàusules de cancel·lació.
La cancel·lació efectuada per la persona usuària dins els 10 dies anteriors a la data d'arribada dóna lloc a les següents penalitzacions, llevat de pacte en contrari:
a) Reserva per 2 o menys dies, el 50% del preu total d'estada.
b) Reserva per més de 2 dies i fins a 7 dies, el 35% del preu total d'estada.
c) Reserva per més de 7 dies, el 25% del preu total d'estada.
Les anteriors penalitzacions no són d'aplicació quan la cancel·lació es produeix per causa de força major, degudament acreditada.
La persona usuària té dret a cancel·lar la reserva confirmada, sense cap penalització, sempre que es faci abans dels 10 dies anteriors a la data d'arribada, llevat pacte en contrari.
Rescabalament per renúncia de l'estada
La persona titular de l'establiment d'allotjament turístic està obligada a informar la persona o persones usuàries, abans de la realització del contracte, sobre la normativa aplicable en cas de renúncia de l'estada.
Quan el client o clienta d'un establiment d'allotjament abandoni la unitat reservada abans de la data fins la qual la tenia reservada, la persona titular de l'establiment pot demanar fins a l'equivalent al 50% del preu total dels serveis que restin per utilitzar, llevat de pacte específic entre les parts.
Quan l'establiment hagi confirmat la reserva sense l'exigència de cap paga i senyal, està obligat a mantenir-la fins a l'hora concertada amb la persona usuària, i en cas de no haver-ho fet, fins a les 20 hores del dia assenyalat.
Si el client o clienta ha abonat la paga i senyal, l'establiment resta obligat a mantenir la reserva efectuada sense cap límit horari pel nombre de dies que cobreixi aquesta, llevat pacte en contrari.
Identificació de les persones usuàries, gaudi de l'estada i desallotjament
Identificació de les persones usuàries
La persona usuària ha d'acreditar la seva identitat en el moment d'efectuar l'entrada a l'establiment per mitjà de l'exhibició d'un document que acrediti suficientment la seva identitat.
Aquest document s'ha de retornar immediatament a la persona usuària.
L'establiment ha de portar el registre dels usuaris allotjats i ha de remetre a la Direcció General de la Policia la informació relativa a l'estada de les persones que s'hi allotgen, d'acord amb la normativa de seguretat ciutadana aplicable a tots els establiments que faciliten mitjançant preu allotjament a les persones.
Gaudi de les unitats d'allotjament
L'entrada a la unitat d'allotjament es fixa entre les 12 i les 16 hores.
Cada establiment ha de fixar l'hora d'entrada dins aquest marge.
L'establiment ha d'informar les persones usuàries de l'horari d'entrada i de sortida quan hi arribin.
La persona allotjada ha d'abandonar la unitat que ocupa abans de les dotze del migdia.
En el cas de grups de 20 o més persones l'establiment pot fixar que l'hora de sortida sigui a partir de les 10 del matí.
Si no abandonen les unitats d'allotjament al termini de l'hora corresponent de la data de sortida, l'establiment pot sol·licitar l'ajut de les forces d'ordre públic per al seu desallotjament.
El gaudi de l'allotjament i d'altres serveis dura el termini convingut entre la persona titular de l'establiment i la persona usuària o la seva representant.
Qualsevol ampliació o reducció del termini prèviament pactat, està supeditada al mutu acord entre la persona titular de l'establiment i la persona usuària.
Pel supòsit que hagi finalitzat el període d'allotjament pactat, que la factura no sigui abonada o que la persona hagi estat desallotjada, la persona titular de l'establiment pot disposar de la unitat d'allotjament.
En els supòsits d'abandonament de pertinences i/o expulsió de l'establiment, ja sigui per les causes previstes a l'article 12 o altres, les persones titulars d'aquest poden retirar de la unitat d'allotjament les pertinences de la persona usuària que s'hi trobin, una vegada fet l'inventari i signat per dos testimonis.
Transcorregut un mes d'ençà que s'hagi notificat fefaentment a l'adreça facilitada per la persona usuària, l'establiment pot disposar lliurement de les pertinences.
En establiments de càmpings, els elements d'acampada i albergs mòbils poden ésser retirats a un nou emplaçament dins del càmping fora de la zona d'acampada sense necessitat de garantir les condicions de seguretat pròpies de l'establiment.
La retirada de les pertinences per part de llurs persones propietàries comporta l'abonament del preu establert en aquests supòsits per l'establiment i si no n'hi ha el preu diari segons tarifes de preus vigents així com les despeses de trasllat ocasionades.
Disposicions específiques per modalitats d'establiments d'allotjament turístic
Habitació: unitat d'allotjament integrada en un edifici hoteler dotada del mobiliari i instal·lacions necessàries per pernoctar i servei de bany.
Apartament: unitat d'allotjament composta com a mínim d'una habitació, una sala d'estar menjador, una cambra de bany i dotada del mobiliari i instal·lacions necessàries per a la conservació, elaboració i consum d'aliments.
Estudi: unitat d'allotjament composta per una sala conjunta d'estar-menjador-dormitori, un servei de bany i una cuina (incorporada o no a la sala).
Júnior suite: habitació doble amb bany i saló.
Suite: és el conjunt de dues o més habitacions dobles, amb els seus corresponents banys i un saló en comú.
Els establiments hotelers, atenint-se a llurs característiques bàsiques, es classifiquen en dos grups:
Els establiments del grup d'hotels es classifiquen en les modalitats següents:
La modalitat "hotels" pot disposar d'un màxim d'un 40% d'unitats d'allotjament que siguin apartaments o estudis, sense que sigui considerada hotel apartament sempre que formi part de la mateixa unitat d'explotació i estiguin situats en el mateix immoble o bé en un immoble d'ús exclusiu.
La modalitat "balnearis" són aquells establiments hotelers que disposen d'aigües mineromedicinals declarades d'utilitat pública pel departament competent i autorització sanitària.
Els requisits mínims per a la classificació dels balnearis són els definits per a la modalitat "hotels" o "hotels apartament", si s'escau.
Els establiments del "grup hotels" s'identifiquen amb les lletres H (hotel), HA (hotels apartament).
Els balnearis s'identifiquen amb la lletra H i amb un símbol propi complementari.
Els hotels i hotels apartament es classifiquen en set categories, que són identificades per estrelles (una estrella o bàsic, dues estrelles, tres estrelles, quatre estrelles, quatre estrelles superior, cinc estrelles i "GL" o gran luxe).
Els establiments del "grup d'hostals o pensions" es classifiquen en una categoria única identificada per una P o una HS.
Les característiques tècniques dels elements identificatius de la categoria, modalitat i especialitat d'establiment hoteler estan publicades al web del departament competent en matèria de turisme.
D'acord amb l'article 42.2 de la Llei 13/2002, de 21 de juny, de turisme de Catalunya, es defineixen les especialitats d'hostatgeria i de turisme familiar.
L'especialitat d'hostatgeria correspon a aquell establiment hoteler que forma part d'un conjunt amb una església, capella o santuari, amb culte obert al públic, de renom popular a Catalunya.
L'especialitat de turisme familiar correspon a aquell establiment hoteler que, ubicat en un municipi reconegut pel Departament competent en matèria de turisme com a destinació especialitzada en l'acolliment turístic de famílies, compleixi amb els requisits tècnics exigits concretament per a aquesta tipologia d'establiments d'allotjament turístic segons els paràmetres definits en el "Manual d'avaluació de la destinació de turisme familiar", publicat al web del Departament competent en matèria de turisme, als efectes oportuns.
La determinació de la categoria dels establiments es fa en virtut del que es disposa en aquest Decret en relació amb els requisits tècnics mínims de classificació.
Els requisits tècnics mínims consten a l'annex I. Els establiments de la modalitat "balnearis" han de complir els requisits tècnics especificats en aquest annex per la modalitat "hotels" o "hotels apartament", si escau.
Els establiments poden augmentar la seva categoria a la immediata superior d'acord amb el procediment previst a l'annex II, sobre barems de qualitat.
Són apartaments turístics els edificis o conjunts continus formats per apartaments o estudis.
Els apartaments turístics es classifiquen d'acord amb les categories previstes per als hotels apartament amb l'excepció de l'obligatorietat de disposar de salons, zones comunes i serveis sanitaris en espais comuns.
Els establiments d'apartaments turístics s'identifiquen amb el distintiu "AT", les característiques del qual estan publicades al web del departament competent en matèria de turisme.
Als efectes del que estableix l'article 46 de la Llei 13/2002, de 21 de juny, de turisme de Catalunya, s'entén per:
Albergs mòbils: tendes de campanya, caravanes, autocaravanes o qualsevol enginy que pugui ser remolcat per un vehicle de turisme.
Albergs semimòbils: habitatges mòbils o qualsevol altre tipus d'alberg amb rodes que necessiti un transport especial per circular per carretera.
Albergs fixos: bungalous i altres instal·lacions similars.
Tota la superfície destinada a acampar ha d'estar dividida en unitats d'acampada que és espai de terreny destinat a la ubicació d'un vehicle i d'un alberg mòbil, semimòbil o fix.
Cada unitat ha de tenir convenientment senyalitzats els seus límits i el número que li correspon.
Els establiments poden disposar d'unitats d'acampada que tinguin previst l'aparcament de vehicles en un lloc diferent al de la ubicació de l'alberg.
En aquest cas, a la superfície que correspongui a la unitat d'acampada, segons la categoria del càmping, se li poden descomptar 15 metres quadrats, i el lloc destinat a aparcament ha de portar el número de la unitat a què correspongui.
Es pot acceptar l'existència de zones d'acampada, dins els càmpings, en substitució d'algunes unitats en aquells establiments en què la topografia o la vegetació dificultin la divisió homogènia de les unitats d'acampada.
Aquestes zones han d'estar senyalitzades amb lletres, marcats els seus límits, i s'ha de fer constar el nombre d'albergs mòbils que poden instal·lar-s'hi d'acord amb els metres quadrats exigits per unitat, segons la categoria del càmping.
Els càmpings poden instal·lar albergs fixos i semimòbils, sempre explotats per la persona titular del càmping, amb un màxim de 6 places cadascun.
Aquests albergs han d'estar situats cadascun dins d'una unitat d'acampada.
El nombre d'unitats d'acampada destinades a albergs fixos o semimòbils no pot ultrapassar el 50% del total.
En cap cas els albergs fixos poden ultrapassar el 40 % del total d'unitats d'acampada.
Els albergs fixos i semimòbils no poden ocupar més del 50% de la unitat d'acampada.
El planejament urbanístic pot determinar la quantia i distribució del nombre d'unitats d'acampada per a albergs fixos o semimòbils, de manera que respecti la naturalesa rústica dels terrenys i minimitzi l'impacte que provoca la seva implantació, tant en relació amb l'espai que ocupen, com amb el volum, materials i cromatisme que puguin presentar.
Plans d'emergència en matèria d'inundabilitat
Els càmpings existents o de nova implantació que es puguin veure afectats per restriccions o condicions d'ocupació per aplicació de la normativa sectorial en matèria d'inundabilitat, especialment la derivada de la transposició de la Directiva 2007/60/CE relativa a l'avaluació i gestió dels riscos d'inundació, poden proposar plans d'emergència específics a aquest efecte a l'òrgan competent de la Generalitat de Catalunya en matèria d'emergències i protecció civil.
Els plans s'han de confeccionar d'acord amb les indicacions dels òrgans competents en matèria d'Emergències i Protecció Civil, si escau.
Un cop aprovats, els plans han de disposar les mesures adients que permetin a l'establiment concret l'exercici de l'activitat amb les adequades garanties de seguretat.
Sens perjudici del que puguin exigir altres normatives sectorials en aquest àmbit, especialment la relativa a prevenció d'incendis, l'entrada al càmping ha d'estar, sempre i en tot cas, degudament pavimentada i ha de tenir una amplada mínima de 5 metres en el cas d'haver-hi dos sentits de circulació, o de 3 metres si hi ha un únic sentit de circulació.
Tots els establiments han de disposar de vials interiors suficients en nombre, longitud i amplada per permetre la circulació de qualsevol element propi de l'activitat del càmping.
L'amplada dels vials principals no pot ser inferior a 3 metres quan es tracti de vials d'un únic sentit de circulació i a 5 metres quan es tracti de dos sentits de circulació, sens perjudici dels vials per vianants que es cregui convenient disposar en funció dels serveis i de la morfologia del terreny.
Els accessos, els vials i les instal·lacions d'ús generals i obligatòries han d'estar degudament il·luminades.
A partir de les 23 hores s'ha de reduir la il·luminació i s'ha de mantenir, solament, a la zona d'accés, sanitaris i als vials interiors, al mínim que permeti la circulació de vianants.
El càmping ha d'estar degudament tancat en tot el seu perímetre.
Es pot utilitzar qualsevol tipus de material que doni garanties de resistència, eviti les intrusions externes i s'integri en el paisatge.
La tanca, respectant en tot cas la normativa municipal al respecte, ha de tenir una alçada mínima d'1,50 metres i cas de ser d'estructura buida els buits han de portar una reixeta que impedeixi l'accés de persones i animals.
En establiments ubicats en espais d'interès natural les característiques de la tanca han d'atendre els requeriments derivats de la normativa ambiental.
Les senyalitzacions que els càmpings instal·lin a les carreteres i camins propers a les seves instal·lacions han de ser les normalitzades i d'acord amb l'administració competent en la matèria.
Els vials interiors dels càmpings han de tenir els senyals reglamentaris de "velocitat màxima 10 km/h", "prohibida la circulació de vehicles en les hores de silenci" que reglamentàriament determini el càmping.
Així mateix, els càmpings han d'instal·lar els senyals corresponents a la direcció dels diferents serveis i instal·lacions.
Els establiments de càmping han de disposar dels blocs de serveis higiènics necessaris, de manera que cap unitat d'acampada del càmping no quedi més lluny de 250 metres d'un bloc de serveis.
Els dels homes han de ser totalment independents dels de les dones i dintre de cada bloc, els serveis d'evacuatoris han d'estar separats dels de les dutxes i els lavabos a menys que es tracti d'unitats compactes, que en tot cas s'han de trobar dins el bloc de serveis.
Les instal·lacions dels serveis higiènics han de permetre una ventilació molt àmplia.
El terra i les parets, fins a una alçada mínima de 2,20 metres, s'han de revestir amb materials que en garanteixin la impermeabilitat.
Els càmpings han de disposar de farmaciola de primers auxilis per als usuaris, que ha d'estar situada en un lloc visible i degudament senyalitzada, i ha de disposar dels materials suficients per poder atendre els casos més corrents.
A efectes del càlcul de la capacitat d'allotjament d'un càmping en places s'ha de multiplicar per 3 el nombre total d'unitats d'acampada.
Els establiments de restauració instal·lats a l'interior dels càmpings es regeixen per llur normativa.
Els càmpings es classifiquen d'acord amb les seves edificacions, instal·lacions i serveis en les categories de "luxe ****", "primera ***", "segona **" i "tercera *", i els seus corresponents distintius "L" "1a", "2a" o "3a", estan publicats al web del departament competent en matèria de turisme.
Aquest indicatiu s'ha de trobar situat de manera molt visible a l'accés del càmping i a l'entrada de la recepció.
Aquests establiments han de reunir les següents condicions d'instal·lacions, serveis i personal:
La superfície mínima d'unitat d'acampada ha de ser de 90 metres quadrats.
En cas d'instal·lar-hi més d'un alberg mòbil, el client o clienta ha de signar una sol·licitud expressa en aquest sentit a la recepció de l'establiment.
També poden disposar d'unitats d'acampada d'una superfície mínima de 40 metres quadrats, amb una capacitat màxima de dues persones provistes de tenda de tipus canadenca sense vehicle o amb moto.
Recepció amb suficient espai destinat al públic, independitzada de qualsevol altra instal·lació.
Lavabos, un per cada 6 unitats d'acampada que no disposin de lavabos a l'alberg, amb una separació mínima entre ells de 50 cm i dotats amb aigua calenta contínuament.
Dutxes en cabines individuals de superfície mínima d'1,50 metres quadrats, una per cada 10 unitats d'acampada que no disposin de dutxa a l'alberg i dotades amb aigua calenta contínuament.
Evacuatoris del tipus de tassa, un per cada 7 unitats d'acampada que no disposin d'evacuatori.
Endolls al costat de tots els lavabos.
Un safareig per cada 20 unitats d'acampada amb una separació mínima entre ells de 50 cm tots dotats amb aigua calenta contínuament i prestatges per deixar la roba.
Aigüeres, una per cada 20 unitats d'acampada destinades a alberg mòbil amb prestatges per deixar els plats i altres estris.
Preses d'aigua potable, distribuïdes de tal manera que cap unitat d'acampada no es trobi a més de 35 metres d'una d'elles.
Endolls amb caixa de protecció a cadascuna de les unitats d'acampada.
Arbres per fer ombra en una superfície mínima del 50% de la zona destinada a acampada.
Pista de tennis de dimensions reglamentàries.
Es pot dispensar la seva existència sempre que vingui compensada per un altre tipus d'instal·lació per a l'esplai (minigolf, bàsquet, etc.).
Servei de seguretat diürna i vigilància nocturna.
Recepcionistes per atendre ininterrompudament els clients des de les 8 hores fins a les 23 hores, que coneguin, a més del català i el castellà, un mínim de dos idiomes estrangers.
Tot el personal ha de portar el corresponent distintiu que els identifiqui davant les persones usuàries.
La superfície mínima d'unitat d'acampada ha de ser de 70 metres quadrats.
També poden disposar d'unitats d'acampada d'una superfície mínima de 25 metres quadrats, amb una capacitat màxima de dues persones provistes de tenda de tipus canadenca sense vehicle o amb moto.
Disponibilitat de jocs de taula.
Lavabos, un per cada 10 unitats d'acampada que no disposin de lavabos a l'alberg, amb una separació mínima entre ells de 50 cm i dotats amb aigua calenta contínuament.
Dutxes en cabines individuals de superfície mínima d'1,30 metres quadrats, una per cada 14 unitats d'acampada que no disposin de dutxa a l'alberg i dotades amb aigua calenta contínuament.
Evacuatoris del tipus de tassa, un per cada 10 unitats d'acampada que no disposin d'evacuatori.
Endolls al costat dels lavabos.
Un safareig per cada 30 unitats d'acampada amb una separació mínima entre ells de 50 cm tots dotats amb aigua calenta contínuament i prestatges per deixar la roba.
Aigüeres, una per cada 30 unitats d'acampada destinades a alberg mòbil amb prestatges per deixar els plats i altres estris.
Preses d'aigua potable, distribuïdes de tal forma que cap unitat d'acampada no es trobi a més de 50 metres d'una d'elles.
Endolls amb caixa de protecció a com a mínim en el 35 per cent de les unitats d'acampada.
Arbres per fer ombra en una superfície mínima del 35% de la zona destinada a acampada.
20 Zona degudament delimitada per a la pràctica de jocs o esports.
Recepcionistes per atendre ininterrompudament els clients des de les 9 hores fins a les 21 hores, que coneguin, a més del català i el castellà, un mínim de dos idiomes estrangers.
La superfície mínima d'unitat d'acampada ha de ser de 60 metres quadrats.
També poden disposar d'unitats d'acampada d'una superfície mínima de 22 metres quadrats, amb una capacitat màxima de dues persones previstes de tenda de tipus canadenca sense vehicle o amb moto.
La quantitat màxima d'aquests tipus d'unitat d'acampada no poden ultrapassar en cap cas el 10% del total d'unitats d'acampada de l'establiment.
Lavabos, un per cada 14 unitats d'acampada que no disposin de lavabos a l'alberg, amb una separació mínima entre ells de 50 cm i dotats amb aigua calenta contínuament.
Dutxes en cabines individuals de superfície mínima d'1,20 metres quadrats, una per cada 17 unitats d'acampada que no disposin de dutxa a l'alberg i dotades amb aigua calenta contínuament.
Evacuatoris del tipus de tassa, un per cada 12 unitats d'acampada que no disposin d'evacuatori.
Endolls al costat dels lavabos en nombre d'un cada 14 unitats d'acampada.
Preses d'aigua potable, distribuïdes de tal forma que cap unitat d'acampada no es trobi a més de 60 metres d'una d'elles.
Arbres per fer ombra en una superfície mínima del 25% de la zona destinada a acampada.
La superfície mínima d'unitat d'acampada ha de ser de 45 metres quadrats.
Lavabos, un per cada 17 unitats d'acampada que no disposin de lavabos a l'alberg, amb una separació mínima entre ells de 50 cm i dotats amb aigua calenta contínuament.
Dutxes en cabines individuals, una per cada 20 unitats d'acampada que no disposin de dutxa a l'alberg i dotades amb aigua calenta contínuament.
Evacuatoris del tipus de tassa, un per cada 14 unitats d'acampada que no disposin d'evacuatori.
Endolls al costat dels lavabos en nombre d'un cada 20 unitats d'acampada.
Preses d'aigua potable, distribuïdes de tal forma que cap unitat d'acampada no es trobi a més de 80 metres d'una d'elles.
Els càmpings poden ampliar la seva superfície en terrenys no limítrofs als que ocupen quan no ho puguin fer en els sòls immediatament limítrofs per motius d'inadequació o incompatibilitat urbanística, o de restricció d'ocupació de parts de la seva superfície a causa de l'aplicació de normatives sectorials (costes, carreteres, incendis, zona marítima terrestre, inundacions, etc.).
L'ampliació discontínua ha de respectar les normatives sectorials i urbanístiques dels terrenys objecte d'ampliació.
La distància entre els límits d'ambdues àrees no pot excedir els 400 metres.
En cap cas s'admet que entre els dos espais existeixin carreteres interurbanes, vies de ferrocarril o altres infraestructures de transports, excepte que estiguin salvades per ponts o túnels aptes per a vianants.
La nova àrea d'ampliació ha de complir els requisits mínims proporcionals a la capacitat de l'àrea ampliada pel que fa a seguretat i blocs sanitaris, que s'estableixen en aquest capítol.
L'ampliació discontínua d'un establiment de càmping no constitueix, en cap cas, un nou establiment.
La recepció del càmping constitueix el centre de relació amb els clients a efectes administratius i d'informació.
Sens perjudici de les obligacions derivades del compliment dels deures d'informació especificats en el títol I d'aquest decret, els establiments de càmping han d'exposar a la seva recepció i de manera ben visible els documents i les dades següents:
a) Habilitació municipal o altra autorització sectorial, si s'escau.
c) Plànol de situació i límits de cada una de les unitats d'acampada així com la numeració corresponent.
d) Plànol de situació d'extintors.
e) Plànol de situació dels diferents serveis.
g) Llista d'horaris de funcionament dels diferents serveis, prohibició de circulació interior de vehicles, etc.
h) Rètol amb la següent llegenda: "Està prohibit que les persones usuàries turístiques siguin propietàries d'albergs fixos o semimòbils en aquest càmping".
Obligacions de la persona titular de l'establiment de càmping
La persona titular de l'establiment de càmping està obligada al següent:
a) Tenir cura del bon funcionament de totes les instal·lacions del càmping i de bon tracte als clients i clientes per part de tot el personal de l'establiment.
b) Vetllar per la bona convivència entre els clients i fer respectar amb autoritat les normes de règim interior i el present Decret.
c) Comunicar a l'autoritat competent qualsevol alteració de l'ordre públic, la comissió de delictes així com els possibles casos de malalties contagioses.
d) Retirar de l'establiment les pertinences dels clients i clientes abandonades per aquests o fer treure els elements instal·lats pels mateixos clients i clientes quan consideri que són inadequats per al normal desenvolupament i ús de l'activitat de càmping.
e) Control d'entrades i sortides de campistes, mitjançant el corresponent llibre de registre.
f) Facilitar la informació que demanin les persones clientes tant pel que fa al funcionament del càmping com de tipus turístic.
Són establiments de turisme rural aquells que defineix l'article 49 de la Llei 13/2002, de 21 de juny, de turisme de Catalunya.
Aquests establiments estan situats en el medi rural, dins de nuclis de població de menys de 1.000 habitants o bé aïllats (fora de nucli), integrats en edificacions preexistents anteriors a 1950, i respecten la tipologia arquitectònica de la zona.
S'admet únicament aquella reconstrucció o rehabilitació que respecti la volumetria original i, en tot cas, en sòl no urbanitzable únicament es poden recuperar edificis o masies incloses prèviament en els preceptius catàlegs locals, d'acord amb l'article 50 i concordants i la disposició transitòria quinzena del Text refós de la Llei d'urbanisme, aprovat pel Decret legislatiu 1/2010, de 3 d'agost.
No poden ésser considerats en cap cas com establiments de turisme rural aquells ubicats en pisos, considerats com a habitatges independents en un edifici de diverses plantes, en règim de propietat horitzontal.
Els establiments de turisme rural es classifiquen en els dos grups següents:
a) Cases de pagès o establiments d'agroturisme.
Cases de pagès o establiments d'agroturisme
Les cases de pagès o establiments d'agroturisme són aquelles en els quals la persona titular, pagès o pagesa professional, obté rendes d'activitats agràries, ramaderes o forestals, d'acord amb els criteris normatius del departament competent en matèria d'agricultura, ramaderia i explotacions forestals, i on les persones usuàries poden conèixer les tasques i activitats pròpies de l'explotació agrària a la qual estan vinculades.
Si la titular és una persona jurídica, aquesta ha d'estar inscrita en el Registre d'explotacions agràries de Catalunya i un dels socis o una de les sòcies ha de complir els requisits previstos en l'apartat anterior i en l'article següent.
Les cases de pagès es classifiquen en les modalitats següents:
S'entén per masia l'habitatge unifamiliar fora de nucli, situat en el si d'una explotació agrícola, ramadera o forestal, que comparteix el pagès o pagesa amb els usuaris turístics i on es presta el servei d'allotjament en règim d'habitacions i, com a mínim, d'esmorzar.
És aquell habitatge unifamiliar, fora de nucli de població i ubicat a la mateixa explotació on es troba l'habitatge on viu el pagès o pagesa.
Es presta el servei d'allotjament en règim de casa sencera.
S'entén per casa de poble l'habitatge unifamiliar dins de nucli de població, que comparteix el pagès o pagesa amb les persones usuàries turístiques i on es presta el servei d'allotjament en règim d'habitacions i, com a mínim, d'esmorzar.
En el cas de masia o de casa de poble compartida la persona titular ha d'estar empadronada i residir efectivament a l'establiment.
En el cas de casa de poble independent, la persona titular ha d'estar empadronada i residir efectivament, amb una antiguitat mínima de tres anys, bé a la mateixa comarca o bé als municipis limítrofs de la comarca i en el cas de masoveria l'empadronament i residencia efectiva amb una antiguitat mínima de tres anys ha de ser-ho a l'edificació on viu la persona titular.
Els allotjaments rurals són aquells establiments en els quals llur persona titular, que en tot cas ha de ser persona física, no està obligada a obtenir rendes d'activitats agràries, ramaderes o forestals, però ha de residir efectivament bé a la mateixa comarca o bé als municipis limítrofs de la comarca, bé a l'habitatge, depenent de la modalitat.
63.1 Els allotjaments rurals es classifiquen en les modalitats següents:
S'entén per masia l'habitatge unifamiliar fora de nucli, que comparteix la persona titular amb les persones usuàries turístiques i on es presta el servei d'allotjament en règim d'habitacions i, com a mínim, d'esmorzar.
És aquell habitatge unifamiliar, fora de nucli de població que es lloga en règim de casa sencera.
S'entén per casa de poble l'habitatge unifamiliar dins de nucli de població, que comparteix la persona titular amb les persones usuàries turístiques i on es presta el servei d'allotjament en règim d'habitacions i, com a mínim, d'esmorzar.
63.2 En el cas de masia o de casa de poble compartida la persona titular ha d'estar empadronada i residir efectivament a l'establiment.
En el cas de masoveria o casa de poble independent, la persona titular ha d'estar empadronada i residir efectivament, amb una antiguitat mínima de tres anys, bé a la mateixa comarca o bé als municipis limítrofs de la comarca.
A efectes d'informació per a les persones usuàries, els establiments de turisme rural han d'estar convenientment senyalitzats amb el distintiu "TR", les característiques del qual estan publicades al web del departament competent en matèria de turisme.
El distintiu d'identificació esmentat s'ha de situar al costat de la porta d'accés a l'establiment.
Els establiments del grup Cases de pagès han de portar l'afegitó "d'agroturisme" al darrera de la modalitat.
Contingut de la declaració responsable
Sens perjudici de la documentació sol·licitada en l'article 5 del present Decret, la declaració responsable ha de referir-se, en funció de la tipologia d'establiment rural, al compliment dels requisits dels articles 59 a 63.
Qualsevol modificació de la capacitat, del nombre de les habitacions o de qualsevol altre element estructural de l'allotjament, ha de respectar la tipologia de l'habitatge.
Requisits tècnics de les masies i les cases de poble compartides
Les masies i les cases de poble compartides han de disposar, com a mínim dels requisits tècnics següents:
a) Calefacció en totes les habitacions i estances comunes.
b) Mobiliari suficient i en bon estat de conservació.
I. Una cambra de bany (amb banyera o dutxa, rentamans i inodor) a cada habitació.
Un endoll al costat de cada rentamans.
Un petit armari o prestatge per poder desar els estris de neteja personal.
Han de disposar de ventilació directa a l'exterior.
La seva superfície mínima ha de ser de 8 m2, les habitacions individuals; 12 m2, les dobles; 14 m2, les triples, i, si s'escau, 16 m2, les quàdruples.
El mobiliari indispensable ha d'incloure: llits individuals d'amplada mínima de 0,90 metres, o dobles, d'1,35 metres, taula de nit, cadira, armari i un punt de llum amb interruptor al costat del llit.
e) L'alçada mínima en metres de la superfície transitable de totes les estances, llevat del bany, ha de ser de 2,50 metres.
Excepcionalment, poden ésser inscrits tot i que no compleixin amb l'alçada establerta quan les característiques d'interès històric o arquitectònic de l'edificació així ho aconsellin.
f) Telèfon, llevat que per la situació geogràfica de l'establiment la seva instal·lació comporti una despesa desproporcionada, motiu pel qual es pot eximir el compliment d'aquest requisit.
g) Menjador per a ús exclusiu dels hostes i hostesses amb capacitat màxima coincident amb el nombre de places habilitat.
La superfície útil de la sala d'estar ha de ser de 18 m2 fins a 6 places i s'ha d'incrementar 1 m2 més per cada plaça, i ha de comptar amb seients confortables d'acord amb la capacitat de l'allotjament.
Requisits tècnics de les cases de poble independents i les masoveries
Les cases de poble independents i les masoveries han de complir com a mínim, a més dels requisits tècnics de les lletres a), b), d) i e) de l'article anterior, els següents:
a) La superfície útil mínima de la sala d'estar-menjador ha de ser de 18 m2 fins a 6 places i s'ha d'incrementar 1 m2 més per cada plaça, i ha de comptar amb seients confortables d'acord amb la capacitat de l'allotjament.
b) La cuina ha de disposar d'aigua freda i calenta i, com a mínim, de dos focs, microones o forn, aigüera, elements auxiliars, paraments i utensilis necessaris per a la preparació d'aliments, llenceria, frigorífic d'una capacitat mínima de 145 litres i campana amb extracció mecànica de fums i ventilació suficient.
I. D'una cambra de bany (amb banyera o dutxa, rentamans i inodor) per cada 4 places o fracció.
Un endoll al costat de cada rentamans; un petit armari o prestatge per a poder desar els estris de neteja personal.
Capacitat dels establiments de turisme rural
Les masies i les cases de poble compartides han de tenir una capacitat mínima de tres habitacions-dormitori i cinc places, i una capacitat màxima de quinze places, distribuïdes en habitacions-dormitori d'una, dues, tres o quatre places.
Les cases de poble independents i les masoveries han de tenir una capacitat mínima de quatre places i una capacitat màxima de quinze places.
Han de comptar amb dues habitacions-dormitori de dues places cadascuna, com a mínim.
La resta de places es poden distribuir en habitacions-dormitori que en cap cas poden ser de més de tres places.
En els establiments de turisme rural queda expressament prohibida la tinença i/o utilització de sofà-llit i lliteres.
La persona titular de l'establiment de turisme rural no pot explotar, a la mateixa finca, cap altre tipus d'allotjament turístic ni instal·lacions destinades a activitats amb infants i joves ni establiments de restauració, excepte aquells restaurants que s'habilitin en establiments de turisme rural ubicats dins de nuclis de població de menys de 30 habitants.
Aquests restaurants no poden tenir, en cap cas, més de 30 places i es regeixen per l'ordenació sectorial corresponent.
Els establiments de turisme rural no poden organitzar, ni llogar el seu espai per activitats socials o qualsevol tipus de celebració o acte quan això impliqui la presència a l'establiment i/o explotació d'un nombre de persones superior al nombre de places habilitades.
En el cas que una mateixa edificació es destini a més d'un establiment de turisme rural, sigui aquest de la mateixa o de diferent titularitat, no es pot superar el nombre màxim de 15 places..
a) Tots els establiments de turisme rural s'han de mantenir en bones condicions higièniques i de salubritat i, en el moment de l'entrada dels hostes i hostesses han de trobar-se nets i endreçats.
b) Les persones titulars de les masies i cases de poble compartides han d'efectuar la neteja diària de les habitacions i banys excepte renúncia per escrit de la clientela.
c) Els espais comuns s'han de netejar diàriament i el canvi de roba de llit i bany s'ha efectuar com a mínim cada tres dies.
d) Les persones titulars de les cases de poble independents i masoveries han d'efectuar una neteja i canvi de roba de llit i bany almenys un cop cada tres dies a menys que l'usuari renunciï per escrit a aquest servei.
Els serveis de menjar, que tan sols poden prestar les masies i les cases de poble compartides, han d'anar adreçats exclusivament als seus hostes i hostesses i s'ha de procurar incloure-hi plats de cuina casolana de la comarca.
Les persones titulars dels establiments de turisme rural han de lliurar, a l'entrada de la clientela, per escrit les informacions relatives a recursos turístics de la comarca, han d'informar de les activitats que es poden practicar a la zona i han de contribuir a fer-los conèixer les normes de respecte i conservació de l'entorn natural i rural.
Atenció als hostes i hostesses.
Les persones titulars dels establiments de turisme rural han de donar una atenció personalitzada a la seva clientela, la qual ha de comprendre, com a mínim, el servei d' acollida en el moment de l'arribada a l'establiment i acomiadament a la seva partida.
En el cas de les masoveries i cases de poble independents, les persones titulars han d'estar disponibles i facilitar la seva localització les 24 hores per atendre consultes o resoldre incidents.
Tanmateix han de facilitar als hostes i hostesses la visita a explotacions agràries en el cas que l'establiment en tingui de pròpia (cas del grup de cases de pagès), i han de possibilitar el contacte amb aquelles persones prestatàries i organitzadores d'activitats que tinguin lloc a la zona i que puguin ser d'interès pels visitants (cas del grup allotjaments rurals).
El Conselh Generau d'Aran és l'administració competent, en l'àmbit territorial de la Vall d'Aran, per exercir les funcions que aquest Decret atribueix a l'Administració turística de la Generalitat, amb les limitacions previstes en els Decrets de transferències de competències.
Els establiments d'allotjament turístic que els pertoqui, d'acord amb la legislació vigent, hauran de disposar d'un pla d'autoprotecció.
El terme "residència-casa de pagès" inclòs en qualsevol disposició normativa s'ha d'entendre referit a un establiment de turisme rural regulat pel present Decret.
Els càmpings privats actualment existents autoritzats abans de l'entrada en vigor de la Llei 13/2002, de 21 de juny, de turisme de Catalunya, poden seguir funcionant, però no poden realitzar cap mena d'ampliació, ni modernitzar les instal·lacions més enllà del normal manteniment de les seves instal·lacions d'acord amb la normativa urbanística vigent.
Els càmpings privats deixen de ser establiments turístics i es donen de baixa del Registre de Turisme de Catalunya.
Les caravanes fixades al seu vehicle tractor i les autocaravanes, no poden pernoctar fora dels llocs que els ajuntaments habilitin de forma expressa.
En qualsevol cas, l'estada en el recinte habilitat a l'efecte no pot ésser superior a 48 hores, ni seguida en intervals inferiors a 24 hores d'ençà la sortida del vehicle de l'espai habilitat.
Aquests recintes han de disposar d'instal·lacions de presa d'aigua i llum, desguàs d'aigües grises i negres i servei de control.
En aquests recintes no s'hi poden prestar serveis turístics.
El Departament competent en matèria de turisme ha de fomentar eines de cooperació entre l'administració turística catalana i el sector empresarial i associatiu turístic català, a l'objecte de facilitar un seguiment i anàlisi de l'evolució i grau d'execució de la present normativa i propiciar-ne llur millora.
Mitjançant Ordre del Departament competent en matèria de turisme es poden modificar els requisits tècnics establerts en relació amb cada categoria d'establiment hoteler i d'establiment de càmping.
Als efectes del compliment dels processos interadministratius previstos en aquest Decret, les comunicacions, les tramitacions i les trameses de comunicació entre els ajuntaments i l'administració de la Generalitat de Catalunya s'han d'efectuar preferentment a traves de l'extranet de les administracions públiques catalanes, gestionada pel Consorci de l'Administració Oberta Electrònica de Catalunya (EACAT).
Les especificacions tècniques del "Manual d'avaluació de la Destinació de Turisme Familiar" es poden consultar a la següent adreça electrònica del web del Departament d'Innovació, Universitats i Empresa: http://www.gencat.cat/diue/departament/normativa/turisme/establiments
La inobservança de les disposicions previstes en aquest decret s'ha de sancionar de conformitat amb el que estableix la Llei 13/2002 de 21 de juny, de turisme de Catalunya.
Els establiments d'allotjament turístic autoritzats en el moment de la publicació d'aquest decret no han d'adaptar-se a les noves mides i requisits tècnics previstos, excepte que vulguin canviar de grup, modalitat, categoria, especialitat o capacitat, pel supòsit que l'incrementin.
Els hostals o pensions d'1 estrella autoritzats amb anterioritat a la publicació d'aquesta disposició, poden utilitzar aquesta classificació.
S'han de reclassificar com a hostals o pensions, segons el present decret tots aquells que realitzin qualsevol canvi de capacitat o estructura.
Els establiments d'apartaments turístics disposen d'un termini de quatre anys per tal de complir els requisits previstos en aquest decret.
Pel que fa als nous serveis previstos, aquests han de ser d'obligada prestació per a tots els establiments d'allotjament turístic.
Els establiments de turisme rural autoritzats per l'administració turística amb anterioritat a l'entrada en vigor del present Decret no estan obligats a adaptar-se als requisits tècnics previstos en el present Decret, excepte que sol·licitin un augment de la capacitat, ampliació de les instal·lacions o canvi de titularitat.
Els establiments autoritzats per l'administració turística amb anterioritat al Decret 313/2006, de 25 de juliol, que regula els establiments de turisme rural que ultrapassin el nombre de places dins la mateixa edificació, no estan sotmesos a aquesta limitació, excepte que es vulgui produir un canvi de titularitat.
Els establiments inscrits en l'RTC amb anterioritat a l'entrada en vigor del present Decret que tinguin un restaurant autoritzat en la mateixa edificació, no estan sotmesos a la limitació de places de restaurant determinada en aquest Decret, excepte pel supòsit de canvi de titularitat, però no poden incrementar en cap cas la capacitat.
Tramitació d'acord amb el Decret 106/2008, de 6 de maig
Les activitats d'allotjament turístic que a data d'entrada en vigor del present Decret estiguin emparades per permís municipal o l'estiguin tramitant i no estiguin inscrites en l'RTC, s'hi inscriuran de conformitat amb el procés previst a l'efecte pel Decret 106/2008, de 6 de maig, de mesures per a l'eliminació de tràmits i la simplificació de procediments per facilitar l'activitat econòmica.
Resten derogades les normes següents:
Decret 176/1987, de 9 d'abril, pel qual s'estableixen normes sobre l'ordenació i la classificació dels establiments d'allotjament turístic sotmesos al règim d'hoteleria.
Ordre de 6 d'octubre de 1987, per la qual s'estableixen els requisits tècnics i els serveis mínims exigibles als establiments hotelers en els seus diferents grups, modalitats, categories i especialitats.
Decret 211/1995, de 27 de juny, pel qual es crea l'especialitat d'hostatgeria com a establiment hoteler.
Ordre TIC/313/2003, de 8 de juliol, per la qual es modifica l'Ordre de 6 d'octubre de 1987 per la qual s'estableixen els requisits tècnics i els serveis mínims exigibles als establiments hotelers en els seus diferents grups, modalitats, categories i especialitats.
Decret 55/1982, de 4 de febrer, sobre l'ordenació de la pràctica del càmping i dels establiments dedicats a aquest fi.
Decret 167/1985, de 23 de maig, pel qual es determina el procediment per a l'autorització dels establiments dedicats a la pràctica del càmping.
Ordre d'11 de juliol de 1986, per la qual s'estableixen els requisits per a la instal·lació i el funcionament dels càmpings.
Ordre de 24 de juliol de 1991, de modificació de l'Ordre d'11 de juliol de 1986, per la qual s'estableixen els requisits per a la instal·lació i el funcionament dels càmpings.
Ordre de 22 de gener de 1992, de modificació de l'Ordre d'11 de juliol de 1986, per la qual s'estableixen els requisits per a la instal·lació i el funcionament dels càmpings
Decret 163/1998, de 8 de juliol, d'apartaments turístics
Decret 313/2006, de 25 de juliol, que regula els establiments de turisme rural
Decret 53/1994, de 8 de febrer, sobre el règim de preus, reserves i serveis complementaris en establiments d'allotjament turístic.
Els articles 30, 31,32, 33, 34 i 35 del Decret 106/2008, de 6 de maig de mesures per a l'eliminació de tràmits i la simplificació de procediments per facilitar l'activitat econòmica.
Conseller d'Innovació, Universitats i Empresa
Ascensor de servei (no es computen les plantes subterrànies)
a partir de 2 nivells (1 pis o més)
a partir de 3 nivells (2 pisos o més)
Des de 4 nivells (3 pisos o més)
Salons i zones comunes (superfície mínima en m2 per plaça de vestíbuls, salons, menjador, bars, sales privades, gimnàs, etc,)
*Climatització: Condicionar l'aire, per tal que tingui una temperatura i una humitat adequades i constants.
Superfície mínima en metres quadrats de recepció o vestíbul
Televisió a les habitacions, apartaments o estudis
Servei de comunicació amb el mateix establiment a les habitacions, apartaments o estudis
Informació turística de la localitat i de la zona
Productes d'higiene personal (I): sabó de mans i sabó de dutxa
Productes d'higiene personal (II): raspall de dents, pasta dentífrica, mocadors de paper i estris d'afaitar
Productes d'higiene personal: colònia, llimes, kit de cosir i netejador de sabates
Servei d'estètica i/o perruqueria
*El servei d'Internet no és exigible en aquells establiments sense possibilitat d'accés a xarxes de comunicació electrònica de banda ampla.
Individuals (Superfícies mínimes útils en m 2 )
Dobles (Superfícies mínimes útils en m 2 )
Familiars amb quatre places (Superfícies mínimes útils en m 2 )
Amplada mín. de l'habitació en l'àmbit dels llits (en m)
En els hotels apartament les unitats d'allotjament que siguin únicament habitacions les superfícies són les corresponents a la modalitat hotel
En les habitacions amb passadís d'accés que doni entrada al bany, es computarà com a superfície d'habitació la superfície neta de l'accés que excedeixi d'1,5 m2.
Sense reduir els metres quadrats reglamentaris es pot reordenar la distribució de l'habitació, apartament o estudi, incloent-hi habitació, vestíbul d'entrada, salons, banys i altres elements, sempre que es considerin 1,5 m2 addicionals en la suma dels elements.
En la modalitat hotel, les habitacions amb terrasses de superfície mínima d'1,20 m 2 poden computar el 25% de superfície de la terrassa com a superfície d'habitació.
Així mateix, les terrasses més grans de 3 m2, podran computar com a màxim un 15% del total de la superfície de l'habitació amb un màxim d'1 m2 per terrassa.
Les superfícies d'habitacions familiars en hotels que hagin obtingut el reconeixement com a especialitat "turisme familiar" han de tenir la superfície mínima següent:
Familiars amb quatre places (Superfícies mínimes útils en m2)
Saló de les suites (superfície mínima en m 2 )
Saló gran suite (superfície mínima en m 2 )
Superfície mínima de saló: 10 m2
A les suites se'ls hi pot donar l'ús complementari o alternatiu de dues habitacions independents.
Les gran suites en categoria GL han de ser comercialitzades en tot el seu conjunt.
Les superfícies del saló de les junior suites en hotels que hagin obtingut el reconeixement com a Destinació de Turisme Familiar han de tenir una superfície mínima de 5 m 2.
Banys de les unitats d'allotjament
Banys de les habitacions familiars
Els banys grans es composen de banyera de longitud mínima 1,60 m o dutxa amb prestacions de superfície mínima del recinte d'1,20 m 2, rentamans i inodor.
Els banys petits es composen de banyera o dutxa, rentamans i inodor.
Els banys de les habitacions familiars han de disposar de banyera.
Superfícies mínimes útils en m 2 sense comptar passadís d'accés.
Només s'admet la instal·lació d'1 sofà-llit
Superfícies mínimes útils en m 2
Àrea comuna per estar-menjador-cuina-dormitori.
Pot incorporar-se a l'estar-menjador dels apartaments i estudis.
Ha de disposar de ventilació directa o forçada obligatòria
Els estudis tenen una capacitat de 2 places exclusivament
La porta d'accés al bany dels apartaments o estudis, en cap cas pot donar a la zona de la cuina i/o menjador.
Totes les portes han de tenir una amplada mínima de 0,80 metres i l'alçada mínima transitable de l'habitació ha de ser de 2,50 metres excepte el banys que han de tenir una alçada mínima de 2,20.
En el cas d'haver cobertes inclinades, no es computa com a superfície útil l'alçada inferior a 1,50 m.
Les suites o habitacions amb saló del grup hotels poden disposar d'una petita cuina o similar, sempre que quedi situada en un espai independent de l'habitació o del saló, i la seva superfície no es pot comptabilitzar com a superfície del saló o de l'habitació.
En el cas de rehabilitacions integrals d'edificis o de rehabilitacions d'edificis catalogats o d'interès historicoartístic (segons catàleg nacional i/o municipal), sempre i quan els elements estructurals a conservar condicionin les superfícies de les habitacions, un 20% d'habitacions, com a màxim, poden tenir 0,50 m2 menys de superfície, sempre i quan la resta d'unitats la tinguin incorporada, a efectes de compensació global.
Requisits mínims del mobiliari i instal·lacions per a totes les unitats d'allotjament:
Mobiliari auxiliar al costat del llit
Armari o espai per desar la roba, amb capacitat suficient pels usuaris
Taula, butaques i cadires en quantitat suficient per als usuaris.
Coberts, parament i llenceria proporcional al nombre d'usuaris
Utensilis necessaris per a l'elaboració de menjar
Aparell de cocció amb un mínim de 2 focs
Els establiments que no acompleixin amb els requisits tècnics de superfícies per a una categoria superior a la que disposen en un 20% com a màxim de les unitats d'allotjament, poden obtenir-la sempre que sumin els punts de serveis següents:
El servei 23 quan es presti en unes instal·lacions properes a l'allotjament, ha de tenir l'horari establert en aquestes.
Productes d'higiene personal: sabó de mans i sabó de dutxa
Servei de planxa de roba a l'habitació
Dues piques de rentamans en habitacions dobles
Evacuatori separat de la zona de bany al servei higiènic de l'habitació
Servei de gimnàs a l'establiment o a menys de 100 m
Servei de piscina climatitzada a l'establiment o a menys de 100 m
Servei d'estètica i/o perruqueria a menys de 100 m
Àrees de dotació especial (esportiva, aquàtica, recreativa)
Distintiu de qualitat turística o de gestió
En el cas dels establiments de 4 estrelles i 3 estrelles que desitgin assolir una categoria superior són serveis d'obligat compliment els següents: