sol·licitat pel Parlament de Catalunya, respecte al Dictamen
de la Comissió d'Educació i Universitats sobre el
Presidència del Parlament de Catalunya, el dia 12 de maig de
2009 i en virtut de la delegació de funcions de la Mesa al
President del Parlament per a concedir pròrrogues, qualificar
i admetre a tràmit documents en supòsits d'urgència
(BOPC núm. 1, de 22 de novembre de 2006), acordà, a
instància de més d'una desena part dels diputats
del Parlament, tots ells del Grup Parlamentari Popular de Catalunya,
sol·licitar dictamen al Consell Consultiu, "[...] de
conformitat amb la Disposició transitòria primera.
Manteniment en funcions del Consell Consultiu de la Generalitat,
i els articles 16.1.b; 23.b, de la Llei 2/2009, del 12 de febrer, del
Consell de Garanties Estatutàries, [...]", respecte al
Dictamen de la Comissió d'Educació i Universitats
sobre el Projecte de llei d'educació.
concret, a la petició de dictamen dels diputats, s'especifica
que se sol·licita dictamen sobre l'adequació a la
Constitució espanyola de 27 de desembre de 1978 i a l'Estatut
d'autonomia de Catalunya, aprovat per Llei orgànica
6/2006, de 19 de juliol, dels preceptes del Projecte de llei
d'educació que es relacionen a l'apartat II del
seu escrit, que són els següents: "Títol II:
règim lingüístic del sistema educatiu català.
Títol V: ordenació dels ensenyaments.
VIII: professorat i altres professionals dels centres.
IX: direcció i govern dels centres educatius, en especial el
seu capítol 3, referent als centres privats no concertats".
de sol·licitud va tenir entrada en el Registre d'aquest
Consell el dia 13 de maig de 2009 (Reg.
Consell Consultiu, en la sessió del dia 19 de maig de 2009, un
cop examinada la sol·licitud formulada, es declara competent
per emetre el dictamen i va nomenar ponent el conseller senyor Jaume
mateixa sessió va acordar de demanar informació i
documentació complementàries als portaveus dels grups
parlamentaris de Convergència i Unió,
Socialistes-Ciutadans pel Canvi, Esquerra Republicana de Catalunya,
Partit Popular de Catalunya, Iniciativa per Catalunya Verds-Esquerra
Unida i Alternativa i Mixt, com també al conseller d'Educació,
a fi de sol·licitar-los la informació i la documentació
complementàries de què disposin amb relació a la
matèria sotmesa a dictamen, d'acord amb l'article
15 del Reglament d'aquest Consell.
documentació del Departament d'Educació.
de maig de 2009), que s'elabora arran del Pacte nacional per a
l'Educació, de 20 de març de 2006, descriu un
model educatiu propi, en desenvolupament de les noves prescripcions
de l'Estatut d'autonomia de Catalunya.
regulació general, que té com a propòsit
facilitar un marc legal, institucional i estable del sistema educatiu
català, per tal de garantir els drets de totes les persones a
una educació de qualitat, a la qual es pugui accedir en
condicions d'igualtat en els ensenyaments obligatoris i en els
Llei orgànica 2/2006, de 3 de maig, d'educació,
que considera el servei públic d'educació com un
servei essencial de la comunitat, que pot ésser prestat pels
poders públics i la iniciativa social, com a garantia dels
drets fonamentals dels ciutadans.
en dotze títols, vint-i-vuit disposicions addicionals, onze
disposicions transitòries, una disposició derogatòria
defineix de forma prolixa els principis que inspiren la llei, els
seus objectius, finalitats i contingut, així com també
els elements que prefiguren els grans blocs normatius en què
s'estructuren els diversos títols.
farem una breu referència a tots, ens estendrem amb més
detall en el contingut normatiu dels títols de la llei a què
fa referència expressa la petició de dictamen.
regular el sistema educatiu de Catalunya i els principis rectors
d'aquest sistema (art. 1 i 2); el títol I recull
el dret a una educació integral i articula els mecanismes
generals per tal de poder-lo fer efectiu, principalment mitjançant
la impartició d'un conjunt d'ensenyaments
obligatoris que es declaren gratuïts (art. 3 a 8).
títol II, que comprèn els articles 9 a 18,
desenvolupa, com el seu nom indica, el règim lingüístic
del sistema educatiu, amb la finalitat de garantir la normalització
garanteix a tota la població escolar, sigui quina sigui la
seva llengua habitual en iniciar l'ensenyament, el compliment
del deure i l'exercici del dret de conèixer amb
suficiència oral i escrita el català i el castellà
Es declara que el català, com a llengua pròpia,
és la llengua vehicular i d'aprenentatge del sistema
educatiu (art. 11) i es fa una aposta per la potenciació del
plurilingüisme a les escoles, assegurant com a mínim, un
bon nivell d'aprenentatge d'una tercera llengua (art.
Seguidament, es contemplen altres aspectes com la competència
lingüística del professorat i els professionals dels
centres (art. 13); l'elaboració d'un projecte
lingüístic que emmarqui el tractament de les llengües
al centre (art. 14); la confecció de programes d'immersió
lingüística (art. 15); la declaració del català
com a llengua pròpia de l'Administració educativa
i els seus efectes (art. 16); la regulació del règim
lingüístic als centres educatius de l'Aran (art.
17) i l'ús i el foment del caràcter vehicular del
català en les activitats de projecció externa dels
centres que presten el Servei d'Educació de Catalunya
títols III i IV es refereixen a la comunitat educativa,
integrada per totes les persones i les institucions que intervenen en
el procés educatiu (art. 19 a 41) i al Servei d'Educació
de Catalunya que, conformat pels centres públics i pels
centres privats sostinguts amb fons públics, estableix un
model educatiu d'interès públic (art. 42 a 50).
V, sobre ordenació dels ensenyaments, es divideix en
El primer, dedicat a les disposicions de
caràcter general, relaciona tots els ensenyaments que comprèn
el sistema educatiu (art. 51); defineix el currículum, que
correspon determinar al Govern, en el marc dels aspectes que
per les lleis, i estableix el seu contingut, finalitats i objectius
També disposa els criteris per fixar el
calendari i la jornada escolar (art. 54) i desenvolupa l'educació
no presencial, com a eina per facilitar el dret universal a
als ensenyaments de règim general, que comprenen: l'educació
infantil, que inclou el cicle de primera infància, de zero a
tres anys d'edat, i el cicle de primer ensenyament, de tres a
sis anys (art. 56); l'educació bàsica, dividida
en les etapes de primària i secundària obligatòria
i els cicles corresponents (art. 57 a 59); els programes de
qualificació professional inicial (art. 60); el batxillerat,
amb diferents itineraris (art. 61); la formació professional
(art. 62) i les mesures d'alternança entre formació
i treball per afavorir la inserció laboral i la qualificació
El tercer capítol desenvolupa els
ensenyaments de règim especial, que es classifiquen en els
ensenyaments d'idiomes (art. 64); els ensenyaments artístics
(art. 65 a 67) i els ensenyaments esportius (art. 68).
el darrer capítol es refereix a l'educació
d'adults, en la qual poden col·laborar els ens locals
VI i VII s'ocupen dels centres educatius: el primer
perquè n'estableix les normes generals, la seva
classificació i els criteris d'organització
pedagògica per als diferents ensenyaments i necessitats
educatives (art. 72 a 89); el segon perquè, sota el principi
d'autonomia en els àmbits pedagògic, organitzatiu
i de gestió de recursos humans i materials dels centres
educatius, configura el marc normatiu per desenvolupar el projecte
educatiu de cada centre, com a màxima expressió
VIII, referit al professorat i a altres professionals dels
centres, engloba set capítols que caracteritzen la professió
El primer estableix la funció docent a Catalunya,
adaptada a les necessitats dels centres i dissenya la carrera docent,
per a la promoció de la qual vetlla l'Administració
educativa, així com també vetlla perquè rebi el
tracte, la consideració i el respecte que li corresponen (art.
El segon capítol es refereix a la formació
inicial i permanent del professorat per garantir la seva aptitud per
a la docència (art. 109 i 110).
de la funció pública docent, crea els cinc cossos que
la integren (art. 111 i 112); admet la possibilitat excepcional de
contractar professorat especialista (art. 113) i contempla altres
aspectes com el contingut de les plantilles de professorat de la
Generalitat (art. 114 i 115); perfila el règim jurídic
del personal directiu docent, els òrgans competents en matèria
de funció pública docent i l'aprovació de
l'oferta d'ocupació pública docent (art.
El capítol quart es dedica a regular la selecció
del professorat i el sistema d'ingrés als diferents
als procediments de provisió dels llocs de treball docents i a
la permanència en aquests, al mateix temps que contempla
mesures per protegir les víctimes de la violència
professional docent i les diverses formes de promoció (art.
títol estableix les condicions laborals i retributives dels
funcionaris docents, que tenen dret a l'assistència
jurídica en l'exercici de llurs funcions (art. 134 a
IX conté un conjunt de previsions sobre la direcció
i el govern dels centres educatius, les quals s'agrupen en tres
capítols i presenten una intensitat reguladora diferent segons
la naturalesa dels centres a què van dirigides.
efecte, el capítol primer es destina als centres educatius de
titularitat pública, per als quals preveu i dissenya de forma
Així, determina, entre d'altres,
quins són els seus òrgans de govern, unipersonals i
col·legiats i en detalla les funcions corresponents, la
selecció i la forma de nomenament i la composició (art.
destinataris els centres privats concertats que, almenys, hauran
d'ajustar la seva estructura als òrgans i a les funcions
que tenen atribuïdes per la llei en els seus trets més
conté indicacions, tot i que més minses, respecte a dos
òrgans, el director o directora i el claustre del professorat,
dels quals han de disposar, almenys, els centres privats no
concertats, així com també contempla les seves funcions
X organitza i atribueix les competències a l'Administració
de l'educació, que és l'Administració
de la Generalitat, que actua per mitjà del Departament,
juntament amb els ens locals, en l'exercici de les competències
pròpies i de les que li atribueix el Projecte de llei (art.
aquests mecanismes com a garantia d'ajustament de l'esmentat
sistema a llurs principis i finalitats, i com a mecanisme per
permetre un millor coneixement del seu funcionament i resultats (art.
I, finalment, el títol XII, que tanca
l'articulat, relatiu al finançament del sistema
educatiu, estableix els principis de gestió pública
dels recursos econòmics en aquest àmbit, així
com també els mecanismes per a la subvenció o la
concertació d'un conjunt d'ensenyaments declarats
vint-i-vuit disposicions addicionals regulen diverses qüestions,
algunes de les quals són complement imprescindible de les
mesures previstes en les prescripcions legals, i altres estan
referides a temes puntuals que mereixen un tractament específic.
El mateix es pot dir de les disposicions transitòries, que
implementen terminis concrets per assolir determinats objectius de la
normativa, transformen progressivament algunes situacions i
estableixen solucions normatives provisionals mentre no es duguin a
terme els corresponents desenvolupaments reglamentaris.
derogatòria afecta una sèrie de lleis que regulaven
aspectes parcials del sistema educatiu; i les disposicions finals
contenen mesures de finançament als ens locals i, en general,
determinen que l'entrada en vigor de la llei es produirà
l'endemà de la seva publicació.
d'una breu anàlisi descriptiva del contingut del
Projecte de llei, cal fer alguna observació addicional sobre
els termes de la sol·licitud de dictamen i, en concret,
respecte als preceptes legals que cita per fonamentar-la.
banda, s'adreça correctament al Consell Consultiu que,
de conformitat amb la disposició transitòria primera de
la Llei 2/2009, de 12 de febrer, del Consell de Garanties
Estatutàries, roman en funcions fins a la constitució
d'aquest nou òrgan estatutari, circumstància que
articles 16.1.b i 23.b de l'esmentada Llei
2/2009, presumiblement perquè regeixin el procediment
d'elaboració del dictamen sol·licitat sobre
determinats preceptes del Projecte de llei d'educació.
sentit, hem de valorar dues circumstàncies.
que la disposició derogatòria única de la Llei
2/2009 priva de vigència la Llei 1/1981, de 25 de febrer, de
malgrat que ha tingut lloc l'entrada en vigor d'aquella
Llei, el Consell de Garanties Estatutàries, com s'ha
dit, encara no s'ha constituït (segons el procediment
previst a la disposició transitòria segona de la Llei
2/2009) i, per tant, els preceptes que es refereixen al seu
funcionament no són aplicables al Consell Consultiu, que és
anterior podem dir que, atès que el Consell Consultiu i els
seus membres continuen en funcions mentre es mantingui la
circumstància descrita, la Llei 1/1981, que és la seva
norma constitutiva i reguladora, té eficàcia
transitòria i s'aplica en tot allò referit a
l'exercici de les seves funcions dictaminadores i als seus
conclusió, el Consell Consultiu emet el present dictamen en el
qual es fa un examen estrictament a la llum de la Constitució
i de l'Estatut sobre el Projecte de llei d'educació,
a l'empara i en compliment d'allò que disposen els
articles 8.Primer i 9 de la Llei 1/1981 i els preceptes connexos del
Decret 429/1981, de 2 de novembre, sobre el seu Reglament
Projecte de llei d'educació és el desenvolupament
d'un dels drets estatutaris, que ha incorporat la reforma
21 EAC, dedicat precisament als drets i deures en l'àmbit
A més, desplega fonamentalment les
competències de la Generalitat de caràcter legislatiu
en l'àmbit educatiu (art. 131 EAC), però també
incideix per connexió en d'altres títols
competencials de la Generalitat, com ara el de llengua pròpia
(art. 143 EAC) i el de la funció pública (art. 136 EAC)
amb la petició de dictamen, passem a examinar les competències
de la Generalitat que, en particular, afecten els títols
sol·licitats del Projecte de llei d'educació, que
són: el de l'ordenació dels ensenyaments (títol
V del Projecte) i la direcció i govern dels centres educatius
(títol IX del Projecte) que se centra fonamentalment en la
competència en l'àmbit educatiu, l'examen
dels quals s'efectuarà en aquest Fonament; el règim
lingüístic del sistema educatiu català (títol
II del Projecte) que s'inclou en la competència sobre
llengua; i el professorat i altres professionals dels centres (títol
competencial en l'àmbit de la funció pública
(especialment la docent i, per tant, convergeix amb les competències
en l'àmbit educatiu), però també en el de
la llengua (en relació amb els requisits lingüístics
Aquests darrers aspectes competencials s'examinaran
primer dels títols competencials que examinarem és el
L'article 131 EAC és el que assumeix les competències
educatives de la Generalitat de Catalunya dins del marc
A continuació, destacarem aquells apartats de
l'esmentat article que tenen connexió amb les
submatèries sobre les quals ens demanen que ens pronunciem,
perquè estan incloses directament o indirecta en algun dels
no universitari, la competència exclusiva sobre els
ensenyaments postobligatoris que no condueixen a l'obtenció
d'un títol o una certificació acadèmica o
professional amb validesa a tot l'Estat i sobre els centres
docents en què s'imparteixen aquests ensenyaments.
no universitari, amb relació als ensenyaments obligatoris i no
obligatoris que condueixen a l'obtenció d'un títol
acadèmic o professional amb validesa a tot l'Estat i amb
relació als ensenyaments d'educació infantil, la
competència exclusiva que inclou:
b) La determinació dels continguts educatius del primer cicle
de l'educació infantil i la regulació dels
centres en què s'imparteix aquest cicle [...].
c) [...] el desenvolupament organitzatiu [...] dels centres públics.
h) Els aspectes organitzatius dels ensenyaments en règim no
presencial adreçats a l'alumnat d'edat superior a
la d'escolarització obligatòria.
En allò que no regula l'apartat 2 i amb relació
als ensenyaments a què fa referència el dit apartat,
correspon a la Generalitat, respectant els aspectes essencials del
dret a l'educació i a la llibertat d'ensenyament
en matèria d'ensenyament no universitari i d'acord
amb el que disposa l'article 149.1.30 de la Constitució,
la competència compartida que inclou en tot cas:
b) L'ordenació del sector de l'ensenyament i de
c) L'establiment dels plans d'estudi corresponents,
incloent-hi l'ordenació curricular.
g) Els requisits i les condicions dels centres docents i educatius.
h) L'organització dels centres públics i dels
privats sostinguts amb fons públics.
i) La participació de la comunitat educativa en el control i
la gestió dels centres docents públics i dels privats
l'àmbit central del Projecte de llei que examinem, on la
Generalitat desplega competències exclusives (ap. 1 i 2 de
l'art. 131 EAC) i compartides (art. 131.3 EAC), d'acord
amb les quals és possible desplegar diferents models educatius
fa a les competències exclusives, és d'aplicació
Corresponen a la Generalitat, en l'àmbit de
les seves competències exclusives, de manera íntegra,
la potestat legislativa, la potestat reglamentària i la funció
Correspon únicament a la Generalitat l'exercici
d'aquestes potestats i funcions, mitjançant les quals
pot establir polítiques pròpies."
precepte defineix la potencialitat de les matèries contingudes
en els primers apartats de l'article 131, les quals poden ser
desplegades íntegrament per la Generalitat.
no estan condicionats per l'article 149.1.30 CE, en la mesura
que es refereixen a qüestions de l'àmbit educatiu
no reservades a la intervenció estatal.
canvi, respecte a les submatèries que s'orienten segons
el règim de competències compartides, cal indicar que
aquestes estan limitades pel desenvolupament bàsic del dret a
l'educació i la llibertat d'ensenyament (art. 27
CE), segons indica l'article 149.1.30 CE, el qual, a més
a més, també limita normativament la competència
dins de la nova redacció estatutària que ha substituït
l'expressió "sense perjudici" per, en aquest
cas, "respectant els aspectes essencials", cosa que
indica, d'una banda, que es tracta d'un límit
extern a la competència que exerceix la Generalitat (el
"respectant"), de forma que la regulació orgànica
i bàsica no forma part de la matèria descrita
estatutàriament, sinó que la Generalitat ha de tenir-la
en compte en exercir les seves competències mitjançant
polítiques pròpies (art. 111 EAC).
l'Estatut subratlla que les previsions estatals que afectin el
desplegament del dret fonamental es restringeixen als "aspectes
essencials", no així als complementaris, annexes o
conté una llista exhaustiva ni tancada, sinó que recull
algunes submatèries de l'àmbit educatiu no
previstes expressament en els apartats 1, 2 i 4 d'aquest
que les expressament esmentades ho són a mode d'exemple,
en tant que l'expressió estatutària "inclouen
en tot cas" implica un contingut mínim, que es pot
ampliar dins de les prescripcions constitucionals.
competència compartida que conté aital expressió
no permet que l'Estat ocupi tota una matèria com si fos
una simple enunciació de bases, d'acord amb el que
concret, pel que fa a les competències compartides de
l'article 131.3 EAC, hem de recordar els preceptes
constitucionals i estatutaris relatius a aquestes competències
(i a les executives), que poden afectar les qüestions objecte de
"L'Estat té competència exclusiva sobre les
de títols acadèmics i professionals, i normes bàsiques
per al desenvolupament de l'article 27 de la Constitució,
a fi de garantir el compliment de les obligacions dels poders públics
conseqüència, l'article 149.1.30 CE determina,
d'una banda, una competència estatal, en la qual no pot
entrar el Projecte de llei que examinem, i, de l'altra, fa una
reserva a un contingut bàsic del dret a l'educació,
el qual ha de respectar aquest Projecte de llei d'educació.
aquest precepte, cal destacar el Dictamen núm. 234, de 10 de
febrer de 2003, que va indicar:
"[É]s evident que en la delimitació dels drets de
l'ensenyament, el legislador estatal haurà d'harmonitzar
la reserva de llei orgànica (art. 81.1 CE), que no és
en cap cas un títol atributiu de competències, amb la
competència estatal de l'article 149.1.30 CE sobre
normes bàsiques per al desenvolupament de l'article 27
CE i amb les competències autonòmiques en la matèria.
Així, aquesta reserva formal a la llei orgànica per al
desenvolupament del dret fonamental a l'ensenyament no és
incompatible amb la col·laboració internormativa entre
la llei orgànica i la llei ordinària, estatal o
autonòmica, en funció de la distribució
constitucional i estatutària de competències.
material de la llei orgànica s'ha d'adequar,
doncs, al conjunt del bloc de constitucionalitat i ha de tenir en
compte el repartiment competencial que deriva de l'article
Per tant, la llei orgànica no pot anar més
enllà de les normes bàsiques que pot establir l'Estat
en virtut de les competències que sobre aquesta matèria
li atribueix l'article 149.1.30 CE, no pot suposar una
regulació completa i acabada d'aquest dret, i ha de
permetre que la complementi el legislador autonòmic, en
exercici de les seves competències plenes sobre ensenyament."
conseqüència, el legislador autonòmic ha de poder
desplegar les seves competències amb el màxim nivell
normatiu, això és, per llei, que podrà ser, a la
vegada, complementada reglamentàriament.
seva banda, el Tribunal Constitucional també s'ha
pronunciat sobre les competències educatives, entre d'altres,
en les Sentències 87 i 88/1983, de 27 d'octubre (FJ 4 i
3, respectivament), tot dient que correspon a l'Estat garantir
una formació comuna a tot l'Estat, en tant que ha de
preservar el dret a l'educació previst a l'article
27 CE (i als instruments internacionals sobre la matèria, els
quals també pretenen un mínim formatiu de tots els
ciutadans i que serveixen en la interpretació dels drets
constitucionals, ex art. 10.2 CE), però en cap cas una
regulació absoluta dels plans d'estudis a desenvolupar
en els centres educatius de cada comunitat autònoma amb
competència en l'àmbit de l'ensenyament.
Respecte a l'article 27 CE, en els seus primers nou apartats,
reconeix la llibertat d'ensenyament.
L'educació tindrà com a objecte el ple
desenvolupament de la personalitat humana en el respecte als
principis democràtics de convivència i als drets i a
Els poders públics garanteixen el dret que assisteix els
pares per tal que els fills rebin la formació religiosa i
moral que vagi d'acord amb les seves conviccions.
L'ensenyament bàsic és obligatori i gratuït.
Els poders públics garanteixen el dret de tothom a
l'educació, mitjançant una programació
general de l'ensenyament, amb la participació efectiva
de tots els sectors afectats i la creació de centres docents.
Es reconeix a les persones físiques i jurídiques la
llibertat de creació de centres docents, dins el respecte als
Els professors, els pares i, en el seu cas, els alumnes
intervindran en el control i en la gestió de tots els centres
sostinguts per l'Administració amb fons públics,
Els poders públics inspeccionaran i homologaran el sistema
educatiu per tal de garantir el compliment de les lleis.
Els poders públics ajudaran aquells centres docents que
reuneixin els requisits que la llei estableixi."
d'un dret fonamental que, juntament amb el seu contingut de
llibertat, té una dimensió prestacional per la qual els
poders públics hauran de procurar l'efectivitat del dret
perspectiva competencial, que la prestació del dret a
l'educació (art. 27.1 CE) té per objecte el ple
desenvolupament de la persona (art. 27.2 CE), mitjançant
l'ensenyament bàsic obligatori i gratuït (art. 27.4
fonamental a l'educació, en els seus aspectes basilars,
a més a més, s'ha d'establir per llei
orgànica que correspon dictar a l'Estat (art. 81 CE), la
qual desplegarà els aspectes fonamentals del dret, en paraules
del Tribunal Constitucional, "el desenvolupament directe"
del dret (per totes, STC 135/2006, de 27 d'abril, FJ 2).
particular, la jurisprudència constitucional ha tractat el
contingut fonamental d'aquest dret, en les Sentències
5/1981, de 13 de febrer (FJ 21) i 77/1985, de 27 de juny (FJ 14), on
ha determinat els aspectes de desenvolupament directe que han de ser
objecte d'una llei orgànica estatal, sense que s'hagin
d'afectar els criteris de repartiment competencial.
mateix, ha afirmat que la relació entre la normativa bàsica
estatal i les previsions de l'article 27 CE ha de ser directa i
estreta (STC 137/1986, de 6 de novembre), cosa que és conforme
amb sentències posteriors (per exemple, STC 173/1998, de 23 de
sentit, el Tribunal, en la Sentència 137/1986, de 6 de
que allò que conté la llei orgànica, que no
sigui materialment desenvolupament directe del dret, consent una
actuació legislativa de les comunitats autònomes
competents segons els seus estatuts d'autonomia, en tant que no
mateix, la Sentència 137/1986, de 6 de novembre, continua més
forma, la indagació que demana el Tribunal la pot fer tant el
legislador estatal com el legislador autonòmic a fi d'escatir
les normes bàsiques o els elements essencials del dret a
l'educació, fins i tot quan el legislador orgànic
les hagi avançat explícitament.
Sentència esmentada segueix dient:
hi poden haver divergències sobre les quals el Tribunal
una darrera interpretació, mentre no es modifiqui el bloc de
constitucionalitat que li serveix de paràmetre.
allò que en un moment es determini formalment com a orgànic,
d'acord amb les majories parlamentàries que
conjunturalment es formin, tampoc no és del tot immutable, ja
concret, per un estatut d'autonomia que és també
llei orgànica i, sobretot, norma materialment constitucional
que integra el bloc de constitucionalitat pel que fa a la distribució
de competències (art. 147 CE i 28 LOTC), el qual pot modificar
allò considerat bàsic pel legislador estatal.
el Tribunal Constitucional ha considerat, fent una anàlisi de
la seva jurisprudència sobre la relació entre les lleis
orgàniques i les competències autonòmiques, que:
orgànica no reparteix la competència entre l'Estat
d'autonomia les normes mitjançant les quals s'assumeixen
les competències, segons la Constitució (art. 147 i
De forma que l'àmbit material regulat per
llei orgànica, que ha d'incloure el desenvolupament
directe del dret fonamental (segons l'art. 81 CE), pot tenir un
abast més ampli que el títol competencial que l'Estat
té amb relació a una o vàries comunitats
Per tant, aquestes podran regular (no només
desenvolupar) el mateix àmbit material, segons es contempli en
el més rellevant de la citada doctrina constitucional sobre la
reserva de llei orgànica és, resumidament, i pel que
ara interessa: 1) Que l'abast material de la llei orgànica
s'ha de determinar atenint-se al sistema de distribució
de competències que marca la Constitució i l'estatut
d'autonomia, de forma que hi pot haver preceptes de la llei
orgànica que, eventualment, no es puguin considerar bàsics
perquè s'excedeixen del repartiment competencial; 2) Que
s'ha d'interpretar en sentit estricte; 3) Que s'ha
de limitar al desenvolupament dels drets fonamentals de forma directa
i en els seus elements essencials.
sobre aquesta interpretació restrictiva de l'abast de la
llei orgànica, ens remetem als Dictàmens núm.
228, de 16 de maig de 2002 (F II.8), 233, de 10 de gener de 2003 (F
és un criteri compartit que la referència dels
diferents apartats de l'article 27 CE als "poders
públics" consisteix en un reclam adreçat a "tots"
els poders públics (STC 212/2005, de 21 de juliol, FJ 5),
també els autonòmics, cosa que permet que aquests
s'impliquin en la conformació del dret a l'educació
i la llibertat d'ensenyament en els aspectes no nuclears que
són els únics reservats a l'Estat en exclusiva
banda, d'acord amb la jurisprudència del Tribunal
Constitucional, l'article 149.1.1 CE se situa en un segon
terme, en tant que existeix una competència específica
en l'article 149.1.30 CE (STC 137/1986, FJ 3; i Dictamen núm.
amb això, hem dit que el fet que l'article 149.1.1 CE
passi a un segon pla és perquè aquest precepte no
constitueix un títol horitzontal, susceptible d'introduir-se
en qualsevol sector de l'ordenament, la qual cosa adquireix
"una especial rellevància en la matèria
d'ensenyament, en la qual l'Estat disposa d'un
altre títol competencial més específic que fa la
mateixa funció i que ja està directament vinculat al
dret a l'ensenyament de l'article 27 CE, que és
l'article 149.1.30 CE [en aquest sentit els Dictàmens
núm. 230 i 231, de 22 de juliol de 2002 (F III.j)]."
(Dictamen núm. 234, F III.A.c).
Finalment, en relació amb els temes qüestionats per la
sol·licitud de dictamen, cal apuntar que la llengua vehicular
no forma part del dret fonamental a l'educació, ni de
cap dels apartats de l'article 27 CE, com tampoc no hi té
una relació directa la funció pública docent.
canvi, l'ordenació dels ensenyaments i l'organització
dels centres poden relacionar-se amb les limitacions que de caràcter
bàsic es puguin establir en virtut de l'article 149.1.30
CE, en tant que estan vinculats amb l'article 27 CE, ja que,
d'una banda, l'ordenació bàsica dels
ensenyaments pot ser necessària per garantir la formació
elemental, element nuclear del dret a l'educació i del
desenvolupament de la personalitat; i, de l'altra, la regulació
fonamental dels centres és necessària per prestar el
servei educatiu, és a dir, el dret prestacional a l'educació,
d'acord amb els apartats 1, 2 i 4 de l'article 27 CE.
banda, l'article 21 EAC, en consonància amb l'article
27 CE reproduït suara, concreta el dret constitucional a
l'educació de la manera següent:
Totes les persones tenen dret a una educació de
qualitat i a accedir-hi en condicions d'igualtat.
Generalitat ha d'establir un model educatiu d'interès
públic que garanteixi aquests drets.
Les mares i els pares tenen garantit, d'acord amb els
principis establerts per l'article 37.4, el dret que els
assisteix per tal que llurs fills i filles rebin la formació
religiosa i moral que vagi d'acord amb llurs conviccions a les
escoles de titularitat pública, en les quals l'ensenyament
Els centres docents privats poden ésser sostinguts amb fons
públics d'acord amb el que determinen les lleis, per tal
de garantir els drets d'accés en condicions d'igualtat
i a la qualitat de l'ensenyament.
L'ensenyament és gratuït en totes les etapes
obligatòries i en els altres nivells que s'estableixin
Totes les persones tenen dret a la formació professional i
a la formació permanent, en els termes que estableixen les
Totes les persones tenen dret a disposar, en els termes i les
condicions que estableixin les lleis, d'ajuts públics
per a satisfer els requeriments educatius i per a accedir en igualtat
de condicions als nivells educatius superiors, en funció de
llurs recursos econòmics, aptituds i preferències.
Les persones amb necessitats educatives especials tenen dret a
rebre el suport necessari que els permeti accedir al sistema
educatiu, d'acord amb el que estableixen les lleis.
Els membres de la comunitat educativa tenen dret a participar en
els assumptes escolars i universitaris en els termes que estableixen
article es complementa amb els mandats que l'Estatut fa al
legislador, en l'àmbit educatiu, en els tres primers
apartats de l'article 44 EAC i que el Projecte de llei que
Els poders públics han de garantir la qualitat del
sistema d'ensenyament i han d'impulsar una formació
humana, científica i tècnica de l'alumnat basada
en els valors socials d'igualtat, solidaritat, llibertat,
pluralisme, responsabilitat cívica i els altres que fonamenten
Els poders públics han de promoure el coneixement suficient
d'una tercera llengua en finalitzar l'ensenyament
Els poders públics han de promoure i han d'impulsar
la implicació i la participació de la família en
l'educació dels fills i filles, en el marc de la
comunitat educativa, i han de facilitar i promoure l'accés
a les activitats d'educació en el lleure."
el dret a l'educació també ha rebut un
Declaració universal de drets humans, disposa que: "Tota
ha de ser gratuïta, si més no, en la instrucció
obligatòria" i el 26.2 vincula aquest dret amb el ple
236/2007, de 7 de novembre, FJ 8); l'article 13 del Pacte
internacional dels drets econòmics, socials i culturals,
estableix que: "Els Estats part en aquest Pacte reconeixen el
dret de tothom a l'educació" (apartat primer) i
que "l'ensenyament primari ha de ser obligatori, a
l'abast de tothom, i gratuït" (apartat segon, lletra
a), entre altres prescripcions; l'article 2 del Protocol
addicional al Conveni europeu per a la protecció dels drets
humans i de les llibertats fonamentals, de 20 de març de 1952,
reconeix el dret a l'educació que, interpretat pel
Tribunal Europeu de Drets Humans, prohibeix que "A ningú
no se li pot negar el dret a l'educació.
en l'exercici de les funcions que assumeixi en el camp de
l'educació i de l'ensenyament, respectarà
el dret dels pares a assegurar aquesta educació i aquest
ensenyament d'acord amb les seves conviccions religioses i
Preceptes que han estat interpretats pel
Tribunal Europeu de Drets Humans en una pluralitat de sentències.
D'aquesta manera, pel que fa al Tribunal d'Estrasburg, el
protocol no obliga els estats a crear un sistema d'ensenyament,
sinó únicament a "garantir a les persones sota la
jurisdicció de les parts contractants el dret a utilitzar, en
principi, els mitjans d'instrucció que existeixin en un
moment determinat" (assumpte relatiu a certs aspectes del règim
lingüístic a Bèlgica, de 23 de juliol de 1968) o
el "dret d'accés als establiments escolars que
existeixin en un moment donat" i "la possibilitat
d'obtenir el reconeixement oficial dels estudis realitzats"
europeu, el Tractat constitutiu de la Comunitat europea, estableix
que la Comunitat contribuirà al desenvolupament d'una
educació de qualitat, per a la qual cosa fomentarà la
cooperació entre els estats membres i complementarà, si
escau, l'acció d'aquests en el ple respecte de les
seves responsabilitats quant als continguts de l'ensenyament i
a l'organització del sistema educatiu, així com
de la seva diversitat cultural i lingüística.
continuació, disposa una sèrie de pautes que han de
guiar l'acció de la Comunitat en aquest àmbit
Així mateix, la Carta dels drets fonamentals de la
Unió Europea, al seu article 14, reconeix el dret de tota
persona a l'educació i a l'accés a la
formació professional i permanent.
facultat de rebre gratuïtament l'ensenyament obligatori,
la llibertat de creació de centres docents, d'acord amb
les lleis estatals i amb respecte als principis democràtics, i
el dret dels pares a garantir l'educació i l'ensenyament
dels seus fills conforme a les seves conviccions religioses,
seguint amb les previsions estatutàries, ara estrictament ja
en l'àmbit competencial, entre els articles que
encapçalen i orienten la tipologia competencial després
de la reforma estatutària, hem de referir-nos a l'article
111 EAC que defineix les competències compartides de la
"En les matèries que l'Estatut atribueix a la
Generalitat de forma compartida amb l'Estat, corresponen a la
Generalitat la potestat legislativa, la potestat reglamentària
i la funció executiva, en el marc de les bases que fixi
l'Estat com a principis o mínim comú normatiu en
normes amb rang de llei, excepte en els supòsits que es
determinin d'acord amb la Constitució i amb aquest
En exercici d'aquestes competències, la
Generalitat pot establir polítiques pròpies.
Parlament ha de desplegar i concretar per mitjà d'una
llei les dites disposicions bàsiques."
la necessitat que les bases estatals es limitin a fixar uns
amb rang de llei", ja que l'àmbit educatiu no està
excepcionat d'aquests dos aspectes explícitament, ni a
d'aquesta qüestió, cal assenyalar la Sentència
77/1985, de 27 de juny, que reconeixia la possibilitat que l'Estat
instituís elements bàsics (relatius en aquest cas als
centres concertats) mitjançant normes reglamentàries,
coyuntural", cosa que s'ha de replantejar d'acord
amb la dicció del nou article 111 EAC i de l'article
131.3 EAC, que admet només els "aspectes essencials",
més propis d'una llei, com demana, en general, l'article
manera, en relació amb la definició i l'assumpció
de competències, aquest Consell Consultiu ha considerat que és
una previsió de l'Estatut, com a norma institucional
bàsica, integrant de l'ordenament jurídic
estatal, determinar les competències que s'assumeixen i,
en aquesta determinació competencial, incloure un criteri
d'ordenació o de tipologia competencial i dur a terme
una concreció o determinació material i funcional de
En aquest sentit, el Consell entén
que no hi ha una reserva de Constitució segons la qual hagi de
ser aquesta l'única norma en què calgui definir
les competències ni existeix un mandat constitucional
específic que obligui a deixar oberts els preceptes
constitucionals que atribueixen competències; aquesta funció,
doncs, d'acord amb el que preveu l'article 147.2.d
CE, la completa el propi estatut, seguint els criteris que cregui més
oportuns, en el marc delimitat per la Constitució (Dictamen
D'aquesta manera, tant la jurisprudència del
Tribunal Constitucional, dictada amb un paràmetre
d'estatutarietat diferent a l'ara vigent, com la
normativa bàsica han de ser interpretades i aplicades segons
el nou Estatut d'autonomia que assenta, com hem citat,
prescripcions innovadores, pel que fa a la seva recepció
En aquest sentit, la revisió de l'Estatut
mesura que l'integra, per tant, la jurisprudència
constitucional anterior, per aquesta raó, és un
d'interpretació, de conformitat amb la nova realitat
el Consell va recordar, en el Dictamen núm. 269, d'1 de
justificació d'aquesta exigència de llei formal
es troba en el fet que només mitjançant aquest
instrument normatiu s'assolirà, amb les garanties
inherents al procediment legislatiu, una determinació certa i
estable dels corresponents àmbits d'ordenació de
competències bàsiques estatals, i les legislatives i
reglamentàries autonòmiques (STC 69/1988, de 19
d'abril, FJ 5; 80/1988, de 28 d'abril, FJ 5; i 13/1989,
nostre Dictamen núm. 215, de 28 de març de 2000."
en el Dictamen núm. 280, de 19 de juny de 2007, ha afirmat,
sobre l'àmbit de l'ensenyament, que:
"[L]'article 149.1.30 CE, en connexió amb
l'article 27 CE es projecta sobre els aspectes nuclears de la
matèria educativa, tot atribuint a l'Estat les normes
declaració, s'atribueix a l'Estat la funció de definir
els principis normatius generals i uniformes d'ordenació de
les matèries enunciades a l'article 27 CE.
d'un títol que, segons la doctrina constitucional, ha de
consistir en l'establiment de "bases
com vàrem dir en el Dictamen núm. 291, de 14 de gener
de 2009, l'Estatut d'autonomia, que va ser promulgat i
publicat el 19 de juliol de l'any 2006 i, com totes les lleis en
vigor, gaudeix de plena presumpció de constitucionalitat
mentre el poder públic habilitat per fer-ho, el Tribunal
presumpció de constitucionalitat de l'Estatut és màxima
i supera la que és pròpia de les lleis ordinàries,
pel seu especial procediment d'aprovació en el qual
intervenen el Parlament de Catalunya i les Corts Generals, mitjançant
majories qualificades i, finalment, els ciutadans de Catalunya, als
quals correspon la seva ratificació en referèndum
popular (Dictamen núm. 291, F IV.1; i STC 247/2007, de 12 de
a més, el legislador, mitjançant la reforma
estatutària, va tenir en compte una primera jurisprudència
bases, segons la qual l'instrument normatiu que amb caràcter
general resultava més adient per determinar les bases havia de
ser la llei de les Corts Generals (STC 69/1988, de 19 d'abril,
FJ 5; i STC 80/1988, de 28 d'abril, FJ 5; i, en la mateixa
direcció, per tots, el Dictamen núm. 28, de 30 de
juliol de 1982, F IV.4), i la va traslladar i recollir en el vigent
En aquest sentit, en el Dictamen núm. 269,
d'1 de setembre de 2005, assenyalàvem que: "el
balanç que ha ofert el grau de seguiment d'aquesta
doctrina jurisprudencial per part de les Corts Generals no ha estat
massa deferent, la qual cosa ha motivat que la doctrina d'aquest
Consell Consultiu, en l'exercici de la funció que li
correspon en relació amb casos concrets en què es
manifest que la intensa col·laboració entre la llei i
el reglament, en la determinació de les bases estatals, ha
suposat -de fet- una mena de xec en blanc al Govern, quan no una
deslegalització absoluta en la determinació de les
bases (Dictamen núm. 231, de 22 de juliol de 2002)."
conseqüència, la jurisprudència anterior a
l'Estatut de 2006, mentre el Tribunal Constitucional no es
pronunciï expressament sobre les noves previsions estatutàries,
no és fil per randa aplicable al Projecte de llei que
examinem, atès que aquest desenvolupa directament l'Estatut.
De la mateixa manera, aquest Projecte de llei tampoc no ha d'assumir
la normativa reglamentària, que serà aplicable a altres
comunitats autònomes, d'acord amb el que estableixin els
seus estatuts respectius, pel fet que l'Estatut d'autonomia
de Catalunya estableix, de forma general, que l'emanació
de normes bàsiques es faci per llei, de conformitat amb la
doctrina primera i més general del Tribunal Constitucional,
Amb tot, no es planteja, en cap cas, un supòsit
d'antiestatutorietat sobrevinguda, sinó d'inaplicació
d'aquells aspectes incompatibles amb l'Estatut, ja que
aquest ha desplaçat les normes bàsiques anomenades
així, des d'una determinada noció d'aquestes,
que l'Estatut ha delimitat en un altre sentit, segons el qual
han de preveure's per llei i han de limitar-se als "principis
els "aspectes essencials" del dret a l'educació
Per tant, el Projecte de llei, per la seva
vinculació i empara estatutaris, es podria separar
hipotèticament d'algunes prescripcions efectuades pel
legislador estatal (dictades mediatament en virtut de l'art.
149.1.30 CE i basant-se en l'art. 27 CE), en la mesura que
anessin més enllà del què es pugui entendre "com
fonamentalment en relació amb l'ordenació de
l'activitat educativa relativa als ensenyaments de segon cicle
de l'educació infantil, bàsics i postobligatoris
que condueixin a títols estatals (art. 111 i 131.3 EAC).
també podria ocórrer en relació amb d'altres
submatèries, no relacionades en els títols
competencials exclusius i executius de la Generalitat, però
que serien compartides en vincular-se a la clàusula oberta de
Seguidament, tractarem la competència de la Generalitat en la
matèria lingüística en relació amb l'àmbit
Estatut ha incorporat novetats importants relatives a la llengua, pel
que fa especialment a la seva recepció en una norma d'aquesta
rellevància, en la qual es detallen els aspectes fonamentals
en el títol preliminar de l'Estatut, l'article 6.1
EAC, estableix el català com a llengua pròpia de
Catalunya i en defineix el significat, i li atribueix efectes
jurídics, segons els quals "Com a tal, el català
és la llengua d'ús normal i preferent de les
administracions públiques (...) i és també la
llengua normalment emprada com a vehicular i d'aprenentatge en
En aquest sentit l'Estatut vigent
recull el mandat constitucional segons el qual: "Les altres
llengües espanyoles seran també oficials en les
respectives comunitats autònomes d'acord amb els seus
d'això, els quatre primers apartats de l'article
35 EAC, sobre els drets lingüístics en l'àmbit
Totes les persones tenen dret a rebre l'ensenyament
en català, d'acord amb el que estableix aquest Estatut.
El català s'ha d'utilitzar normalment com a
llengua vehicular i d'aprenentatge en l'ensenyament
Els alumnes tenen dret a rebre l'ensenyament en català
en l'ensenyament no universitari.
el deure de conèixer amb suficiència oral i escrita el
castellà ha de tenir una presència adequada en els
Els alumnes tenen dret a no ésser separats en centres ni en
grups classe diferents per raó de llur llengua habitual.
Els alumnes que s'incorporen més tard de l'edat
corresponent al sistema escolar de Catalunya gaudeixen del dret a
comprensió els dificulta seguir amb normalitat l'ensenyament."
els drets lingüístics educatius.
preceptes estatutaris es complementen, als efectes del nostre estudi,
amb altres drets dels ciutadans que es reconeixen en relació
amb les administracions públiques (art. 33.1 EAC) o la
prestació de serveis (art. 34 EAC), així com amb
l'aplicació del principi de no discriminació en
l'àmbit lingüístic (art. 32 EAC) i els
principis rectors relatius a l'àmbit lingüístic
Els ciutadans tenen el dret d'opció
En les relacions amb les institucions, les
organitzacions i les administracions públiques a Catalunya,
totes les persones tenen dret a utilitzar la llengua oficial que
Aquest dret obliga les institucions, organitzacions i
administracions públiques, inclosa l'Administració
electoral a Catalunya, i, en general, les entitats privades que en
depenen quan exerceixen funcions públiques."
acabar, l'article 50.5 EAC, que fa referència al
principi rector sobre foment i difusió del català en
l'àmbit de les administracions públiques de
Catalunya i, per tant, també de l'Administració
"La Generalitat, l'Administració local i les altres
corporacions públiques de Catalunya, les institucions i les
empreses que en depenen i els concessionaris de llurs serveis han
d'emprar el català en llurs actuacions internes i en la
comunicacions i les notificacions dirigides a persones físiques
o jurídiques residents a Catalunya, sens perjudici del dret
dels ciutadans a rebre-les en castellà si ho demanen."
la Carta europea de les llengües regionals o minoritàries
(CELRoM), ratificada per Espanya el 2001 (Instrument de ratificació
de la Carta europea de les llengües regionals o minoritàries,
BOE núm. 222, de 15 de setembre de 2001), estableix
obligacions específiques de protecció de les llengües
en l'àmbit de l'ensenyament per als estats que la
espanyol, en relació amb la llengua catalana a Catalunya, ha
En matèria d'ensenyament i, pel que fa al
territori on es parlen aquestes llengües i segons quina sigui la
situació de cada una, sens perjudici de l'ensenyament de
la llengua o les llengües oficials de l'Estat, les parts
a i) preveure una educació preescolar garantida en les
llengües regionals o minoritàries corresponents; [...]
b i) preveure un ensenyament primari garantit en les llengües
c i) preveure un ensenyament secundari garantit en les llengües
d i) preveure un ensenyament tècnic i professional garantit en
les llengües regionals o minoritàries corresponents;
f i) prendre disposicions perquè s'imparteixin cursos
d'ensenyament per a adults o d'educació permanent
principalment o totalment en les llengües regionals o
g) prendre mesures per assegurar l'ensenyament de la història
i la cultura de les quals la llengua regional o minoritària és
h) garantir la formació inicial i permanent del professorat
necessari per aplicar els paràgrafs a) a g) que hagi acceptat
En matèria d'ensenyament i pel que fa a territoris
diferents d'aquells on es parlen tradicionalment les llengües
regionals o minoritàries, les parts es comprometen a
autoritzar, fomentar o establir, si el nombre de parlants d'una
llengua regional o minoritària ho justifica, l'ensenyament
de la llengua regional o minoritària o en aquesta llengua, als
com a novetat, la recepció d'una competència
sobre llengua, que examinarem a continuació.
l'article 143.1 EAC, sobre les competències de la
Generalitat relatives a la llengua pròpia, diu:
Correspon a la Generalitat de Catalunya la competència
exclusiva en matèria de llengua pròpia, que inclou, en
tot cas, la determinació de l'abast, els usos i els
efectes jurídics de la seva oficialitat, i també la
normalització lingüística del català."
distribució competencial es refereix especialment a la llengua
catalana i a la llengua occitana (art. 143.2 EAC), que són les
llengües pròpies a Catalunya (art. 6.1 EAC) i a l'Aran
això, l'article 5 EAC afirma que de la incorporació
i l'actualització dels drets històrics, de les
institucions seculars i de la tradició jurídica
catalana, se'n "deriva el reconeixement d'una
posició singular de la Generalitat amb relació al dret
civil, la llengua, la cultura, la projecció d'aquestes
en l'àmbit educatiu, i el sistema institucional en què
de totes aquestes previsions, la regulació estatutària,
d'aquest dictamen (en especial les STC 87/1983, de 27 d'octubre
i 337/1994, de 23 de desembre), ordena la llengua catalana a
l'ensenyament, establint-ne el seu caràcter com a
llengua docent (dins de la competència exclusiva de la
Generalitat, art. 143.1 EAC i art. 148.1.17 CE) ja que, diversament,
la regulació de les llengües curriculars s'inscriu
dins de les competències educatives, segons el règim
competencial previst abans, en el qual cal també incloure la
previsió citada de l'article 44.2 EAC, en relació
amb la inclusió curricular d'una tercera llengua.
la qüestió relativa a les competències
lingüístiques del professorat i del personal al servei de
l'administració educativa es pot reconduir també
a la competència sobre llengua, tenint en compte les
consideracions fetes pel Tribunal Constitucional en la Sentència
d'això, el Consell Consultiu, en relació amb
l'article 19.1 de la Proposició de llei de normalització
lingüística (Llei 7/1983, de 18 d'abril, en
endavant LNL), relativa a la competència lingüística
dels professors, va afirmar que: "En conseqüència,
tota tasca docent exigeix sense exclusions, a Catalunya, el
coneixement dels dos idiomes oficials" (Dictamen núm.
35, de 21 de desembre de 1982, F XI).
de la Proposició de llei de política lingüística
(Llei 1/1998, de 7 de gener, en endavant LPL), un cop coneguda la STC
que la valoració de coneixement del català com a
requisit general de capacitat és justificat i equitatiu"
(Dictamen núm. 203, de 18 de desembre de 1997, F VIII.5)
amb el que s'ha exposat, convé recordar que el Tribunal
Constitucional ha desvinculat el dret a l'educació de
quina sigui la llengua docent de l'ensenyament, de manera que
ha dit que no es deriva de cap dels apartats de l'article 27 de
la Constitució un dret a ser instruït en la llengua de
preferència dels pares, tutors o alumnes (STC 195/1989, de 27
de novembre, FJ 3, STC 19/1990, de 12 de febrer, FJ 4, i STC
337/1994, de 23 de desembre, FJ 9), asseveració en la qual ha
coincidit aquest Consell (Dictamen núm. 203, F VIII.2).
mateix sentit, les disposicions internacionals relatives als drets
educatius no recullen tampoc el dret a ser educat en la llengua de
preferència d'alumnes, pares o tutors.
mateix, l'esmentada Sentència 337/1994 va establir que
el model educatiu de conjunció lingüística
implantat a Catalunya, que determinava que la llengua vehicular de
l'ensenyament fos la llengua pròpia de Catalunya, era
constitucional per dues raons establertes a la pròpia llei
catalana: la normalització lingüística (FJ 7 i 8)
i la integració i cohesió social a la comunitat
En conclusió, el Tribunal considera
que el dret a l'educació és un dret prestacional
i que és competència de cada comunitat autònoma
organitzar la prestació del servei educatiu i, per tant,
determinar el model lingüístic a l'ensenyament, tot
i que en aquesta determinació ha de respectar determinats
concret, en aquesta Sentència, s'explicita que els
límits referits consisteixen, d'una banda, en el fet que
el model pel qual s'opti no pot comportar "l'exclusió
del castellà com a llengua docent" (FJ 10), exclusió
que no té lloc quan no s'impedeix la utilització
del castellà en la mesura que la llengua catalana és la
que s'utilitza "normalment", però no
nostra, en el Dictamen núm. 203, F VIII.1, s'afirma:
"Considera a més el Tribunal Constitucional que el
contingut del precepte es vincula directament amb la finalitat de
normalització lingüística del català i que
l'adjectiu 'normal' que utilitza el precepte únicament
indica el caràcter de llengua usual o habitual que es vol
atorgar al català en les activitats dels centres docents.
D'altra banda, la constitucionalitat del precepte segons l'Alt
Tribunal queda també salvaguardada pel fet que els
existent a Catalunya, poden emprar a la seva elecció, el
Arriba així a la conclusió que el precepte examinat no
totes maneres, les diferents regulacions autonòmiques han de
respectar uns objectius generals que són a la Constitució
i als estatuts d'autonomia, així com a la regulació
bàsica del dret a l'educació, tenint en compte la
és que les llengües oficials siguin realment i efectiva
apreses en el període educatiu obligatori, com també va
assentar la jurisprudència constitucional de bon principi.
Sentència 87/1983, de 27 d'octubre, prenent com a
referència els articles 3, 27 i 149.1.30 CE, va afirmar que:
finalitat la recull ara expressament l'article 35.2 EAC.
aquesta raó, una regulació que no permetés
l'objectiu ressaltat per l'anteriorment explicitada
l'article 3 de la Constitució, però també
Finalment, dedicarem la nostra atenció a la competència
en matèria de funció pública pel que fa a
general, és d'aplicació l'article 136 EAC
sobre la funció pública i el personal al servei de les
administracions públiques catalanes, que diu que:
"Correspon a la Generalitat, en matèria de funció
pública, respectant el principi d'autonomia local:
a) La competència exclusiva sobre el règim estatutari
del personal al servei de les administracions públiques
catalanes i sobre l'ordenació i l'organització
de la funció pública, salvant el que disposa la lletra
b) La competència compartida per al desenvolupament dels
principis ordenadors de l'ocupació pública, sobre
l'adquisició i la pèrdua de la condició de
funcionari, les situacions administratives i els drets, els deures i
les incompatibilitats del personal al servei de les administracions
c) La competència exclusiva, en matèria de personal
laboral, per a l'adaptació de la relació de llocs
de treball a les necessitats derivades de l'organització
administrativa i sobre la formació d'aquest personal."
particular, l'article 131.2 EAC estableix com a exclusiva la
"b) [...] la definició de les plantilles del professorat
i de les titulacions i les especialitzacions de la resta del
f) La formació permanent i el perfeccionament del personal
docent i dels altres professionals de l'educació i
l'aprovació de directrius d'actuació en
l'article 131.3 EAC conforma la competència, en canvi,
"b) l'ordenació del sector de l'ensenyament
i de l'activitat docent i educativa.
j) L'adquisició i la pèrdua de la condició
de funcionari o funcionària docent de l'administració
educativa, el desenvolupament dels seus drets i deures bàsics,
i també la política de personal al servei de
conseqüència, coexisteixen competències exclusives
derivades de l'article 149.1.18 CE, que es limita a les bases
del "règim estatutari" dels funcionaris de les
administracions públiques, i de la interpretació
directa i exclusiva, que hagi fet el Tribunal d'aquest precepte
constitucional en un context, però, diferent de les actuals
prescripcions estatutàries que, com se sap, han canviat
Consell, en els seus primers dictàmens, ja va distingir
aspectes funcionarials que podien ser compartits i altres exclusius
de la Generalitat, a partir de l'anàlisi de l'expressió
en el Dictamen núm. 28, de 30 de juliol de 1982, s'exposa:
competències exclusives estatals, es fa una sola referència
a la Funció pública: al núm. 18 del mateix
estatutari dels funcionaris de les Administracions públiques.
'organització de les Administracions públiques',
'regulació de la Funció pública',
etc., sinó d'un concepte molt més estricte i restringit
com és el de les bases del règim estatutari dels
Cal, doncs, analitzar, encara que sigui de manera sumària,
el que s'ha d'entendre per règim estatutari dels funcionaris.
Règim estatutari correspon, segons afirma la doctrina
administrativa que ha estudiat el tema, a la determinació dels
drets i deures personals d'aquests servidors de la Funció
Recordem els conceptes d'status, d''estatut
personal' i arribarem a la conclusió que règim
estatutari es refereix als drets i deures lligats a la condició
de funcionari, siguin quins siguin el seu lloc i la seva activitat en
un conjunt dinàmic d'organització administrativa.
L'Estatut del funcionari no prejutja ni les múltiples variants
d'organització funcionarial ni tan sols les variants d'accés
de modificació o de pèrdua d'aquesta condició.
Ara bé, no s'ha de confondre el règim estatutari amb el
model o sistema organitzatiu de la Funció pública, que
pot ésser establert de manera diversa en virtut dels Estatuts
de cada Comunitat Autònoma; sistema o model organitzatiu que
va íntimament lligat i que és una conseqüència
necessària del model organitzatiu de les seves institucions
Aquest sistema organitzatiu comporta l'establiment, en
coherència amb les institucions creades, de classes i cossos
del funcionariat, les categories dins d'aquests, l'existència
de personal distint però complementari del funcionariat, les
condicions d'accés a la Funció pública, els
ascensos i trasllats i, en definitiva, tot el que respon a
l'organització d'una Funció pública per servir a
unes administracions autònomes que poden organitzar-se en
forma diferent entre si i diferent a la de l'Estat sempre que
respectin les bases estatutàries establertes amb caràcter
general per als funcionaris públics."
seva banda, el Tribunal ha interpretat, de forma general, abans de
l'aprovació de la reforma estatutària de 2006 i
de la Llei 7/2007, de 12 d'abril, de l'Estatut bàsic
de l'empleat públic (EBEP), que l'Estat té
competència per a definir el mínim comú per a
tot l'Estat, dins del qual considera inclosa la regulació
de l'accés a la funció pública (STC
De manera que l'Estat es reserva
els continguts bàsics i comuns relatius a l'accés
i permanència per a totes les administracions.
criteris generals de regulació hi figuren tant la selecció
dels funcionaris com el sistema d'adscripció a places
determinades (STC 25/1983, de 7 d'abril).
el Tribunal ha reconegut que, en el cas de l'Administració
(STC 165/1986, de 18 de desembre
Consell, en el Dictamen núm. 269, sobre la Proposició
de reforma de l'Estatut, ha entès que:
"En efecte, aquesta lletra b declara que la Generalitat
té competència compartida 'sobre l'adquisició
i la pèrdua de la condició de personal al servei de les
administracions públiques i sobre els seus drets i deures'.
Doncs bé, sembla que amb aquesta expressió s'exclouen
de la competència exclusiva de la Generalitat tots aquells
aspectes que, d'acord amb la jurisprudència constitucional,
han de considerar-se la part essencial de l'estatut dels funcionaris,
sobre el qual necessàriament han d'operar les bases estatals.
Així consta, per exemple, en la recent Sentència del
Tribunal Constitucional 1/2003, de 16 de gener, que al seu torn
confirmava la doctrina establerta per les Sentències 99/1987,
d'11 de juny, i 37/2002, de 14 de febrer, entre d'altres,
quan es deia, sobre aquesta qüestió:
concloure, cal dir que, les polítiques que la Generalitat,
d'acord amb les seves competències, pot desplegar en el
camp de la funció pública docent han de respectar uns
principis constitucionals que se centren en l'article 103.3 CE,
"La llei regularà l'estatut dels funcionaris públics,
l'accés a la funció pública d'acord amb els
principis del mèrit i de la capacitat, les peculiaritats de
l'exercici del seu dret a la sindicació, el sistema
d'incompatibilitats i les garanties per a la imparcialitat en
l'exercici de les seves funcions."
també de manera molt especial s'ha de fer cap al dret
fonamental reconegut en l'article 23.2 CE, segons el qual
"Tenen també el dret d'accedir en condicions d'igualtat
a les funcions i als càrrecs públics, amb els requisits
que les lleis assenyalin", que recorda diàfanament el
principi d'igualtat (art. 14 CE) en aquest àmbit.
aquests preceptes, el Tribunal Constitucional s'hi ha
pronunciat en una pluralitat de sentències, i ressalta una
sèrie de qualitats, com l'accés al funcionariat
d'acord amb els principis susdits de mèrit, capacitat i
igualtat, però també ha destacat la professionalitat de
la funció pública, la imparcialitat dels funcionaris i
l'essència estatutària de la relació (per
ha declarat que la Constitució prefereix "un régimen
de juny, FJ 3), sense excloure'n la contractació laboral
amb la petició, a continuació, examinarem els articles
del Projecte de llei relacionats amb la llengua pròpia,
ubicats en el títol II dedicat al règim lingüístic
del sistema educatiu, respecte dels quals s'han de fer algunes
principi, les disposicions del règim lingüístic
del títol II del Projecte de llei, objecte de dictamen, tenen
com a àmbit d'aplicació el "sistema
"comprèn els ensenyaments regulats en el títol V,
els centres que els imparteixen i els serveis educatius, qualssevol
que siguin els destinataris de l'ensenyament, la titularitat
del centre i el seu sistema de finançament".
es refereix a diversos ensenyaments (educació infantil,
primària i educació secundària obligatòria;
batxillerat; formació professional; ensenyament d'idiomes,
artístics i esportius; i educació d'adults;
d'acord amb l'art. 51 del Projecte), a tot tipus de
centres educatius i als serveis educatius que presta la Generalitat.
feta aquesta precisió, passem a examinar un conjunt de
preceptes del Projecte de llei d'educació, que troben
L'article 10.1 del Projecte de llei sobre el "[d]ret
i deure de conèixer les llengües oficials" afirma
les llengües oficials catalana i castellana en finalitzar
l'ensenyament obligatori, d'acord amb el Marc europeu
comú de referència per a l'aprenentatge,
l'ensenyament i l'avaluació de les llengües.".
garantia que s'esmenta a l'article 10.1 del Projecte té
com a fonament normatiu l'article 35.2 EAC el qual expressa el
dret i el deure dels alumnes de l'ensenyament no universitari
"de conèixer amb suficiència oral i escrita el
a l'ensenyament", cosa que va ser sancionada anteriorment
a l'aprovació de l'Estatut, en la Sentència
del Tribunal Constitucional 87/1983, de 27 d'octubre.
conseqüència, el "Marc europeu comú de
referència per a l'aprenentatge, l'ensenyament i
l'avaluació de les llengües" és un
element, com veurem valuós, que complementa, però que
no fonamenta jurídicament la prescripció del precepte
d'Europa va elaborar un document que ajuda a reflexionar sobre
els objectius i els mètodes de la planificació de
l'aprenentatge, l'ensenyament i l'avaluació
de les llengües, així com per dissenyar els currículums.
Aquesta guia proporciona unes bases comunes per a l'elaboració
de programes de llengües, orientacions curriculars i materials
docents a tot Europa i també defineix els nivells de domini de
la llengua que permeten mesurar el progrés dels aprenents en
cada estadi de formació, però no és un
instrument normatiu de caràcter internacional que hagi de ser
tingut en compte com a paràmetre jurídic de la
legislació catalana o de les seves normes de desenvolupament.
aquestes consideracions no hi ha dubte de la constitucionalitat de
l'article 10.1 del Projecte de llei, ni tampoc de les
referències que, en el decurs de l'articulat, es fan al
alumnes que s'incorporin al sistema educatiu sense conèixer
mateix, els centres han de programar les activitats necessàries
per a garantir que tots els alumnes millorin progressivament el
coneixement de les dues llengües oficials i que hi hagi
lingüístic i les pràctiques lingüístiques
del professorat i altre personal del centre.".
d'un article garantista, ja que reconeix un dret als alumnes
que poden tenir dificultats en qualsevol de les dues llengües
oficials i estableix un sistema, el de l'acollida
personalitzada, per superar aquell dèficit que podria
comprometre el seu aprenentatge.
El fet que sigui individual reforça
el coneixement de les llengües, molt més que no pas
l'aprenentatge en grup, de forma que es tracta d'una
comprensió i, a més, facilitar una integració
més ràpida en el sistema educatiu català.
pretén assegurar que la seva integració en el sistema
educatiu sigui ràpida, el qual té el català com
a llengua vehicular, sense obviar l'article precedent que malda
perquè al final de l'ensenyament obligatori tingui el
ple domini de les dues llengües oficials (art. 35.2 EAC), la
qual cosa també es garanteix amb dues mesures: d'una
banda, la previsió de les activitats necessàries que
programin els centres, a fi que coadjuvin a millorar progressivament
en el coneixement de les dues llengües esmentades, i, de
l'altra, amb la concordança entre les accions
acadèmiques de suport lingüístic i les pràctiques
lingüístiques del professorat i de l'altre personal
del centre (a banda d'altres mesures addicionals que també
en la Sentència 337/1994, de 23 de desembre, segons la qual,
d'una banda, cal tenir especial consideració dels
alumnes que s'incorporen al sistema educatiu, en tant que
De l'altra, s'havia de preveure una certa
flexibilitat i progressivitat durant el procés educatiu per
cercar solucions a les situacions d'incorporació tardana
al sistema de conjunció lingüística previst a
Catalunya, quan els alumnes procedien de comunitats autònomes
on el castellà era l'única matèria
obligatòria, cosa que s'ha d'estendre, com fa el
Projecte de llei, als estudiants procedents de països on tampoc
no hagin tingut l'oportunitat de conèixer el castellà.
En concret, el Tribunal deia, referint-se a la situació
específica que tractava, que s'han d'"establecer
conseqüència, l'article 10.2 del Projecte de llei
és constitucional i estatutari.
L'article 11.4 del Projecte permet que "En el curs
escolar en què els alumnes iniciïn el primer ensenyament,
les mares, els pares o els tutors dels alumnes la llengua habitual
dels quals sigui el castellà poden instar, en el moment de la
matrícula, i d'acord amb el procediment que estableixi
el Departament, que llurs fills hi rebin atenció lingüística
d'autonomia de Catalunya quan declara que el català és
"la llengua normalment emprada com a vehicular i d'aprenentatge
en l'ensenyament" (art. 6.1 i també art. 35.1 EAC)
no fa, com hem assenyalat abans, cap mena d'excepció,
tampoc respecte de l'etapa educativa inicial.
que ha incorporat moltes previsions de la legislació catalana,
especialment en el camp de la normació lingüística,
no recull expressament un dret dels infants a rebre el primer
ensenyament en la seva llengua habitual, a diferència dels
articles 21.2 LPL i 14.2 LNL, els quals recollien aquest dret.
canvi, sí que ha introduït en l'article 35.1 EAC un
dret a rebre l'ensenyament en català, "d'acord
amb el que estableix aquest Estatut", prescripció que es
reitera a l'article 35.2 EAC, especificant que el precitat dret
és per a l'ensenyament no universitari.
seva banda, el dret que contempla l'article 11.4 del Projecte
és un dret de configuració legal, que recorda els
preceptes esmentats de la LNL i de la LPL, tot i que no els
reprodueix literalment, ja que aquests articles s'aplicaven
tant si la llengua habitual era la llengua catalana com si era la
castellana i abastaven tot el primer l'ensenyament.
nova opció del Projecte és congruent amb el principi de
llengua pròpia que orienta el funcionament normal de l'aula,
que, nogensmenys, autoritza actuacions de caràcter individual
guiades, perquè la llengua en la qual s'imparteix
l'educació sigui comprensible, d'acord amb els
cànons internacionals, de manera que realment els infants
puguin iniciar-se adequadament en el seu període formatiu.
l'atenció sigui personalitzada, per a cada alumne, no
obsta perquè la llengua vehicular de l'ensenyament sigui
la catalana, com diu l'Estatut, i, en canvi, permet imbricar
l'opció del legislador (d'acord amb la qual els
alumnes que tinguin el castellà com a llengua habitual es
puguin iniciar en la seva llengua) amb la prescripció
individualitzada la poden rebre també altres alumnes de la
mateixa aula, sense que sigui necessari apartar-los d'aquesta.
D'aquesta manera, també es dóna compliment a
alumnes el dret a no ser separats per raó de la seva llengua
habitual, el qual permet assolir una millor integració i
cohesió social (la no separació també està
prevista a l'art. 11.3 del Projecte).
s'ha de dir que el principi internacional segons el qual la
llengua amb què es rep l'ensenyament sigui comprensible,
no implica organitzar el primer ensenyament en qualsevol llengua que
sigui l'habitual dels infants, però sí almenys en
les més usuals dins del territori, entre les quals es troben
manera, el Projecte sembla canviar la legislació lingüística
anterior relativa a l'ús docent de les llengües en
el segon cicle de l'ensenyament infantil.
modificació de la regulació legal vigent, que, en
qualsevol cas, no contradiu ni l'Estatut ni la Constitució.
Certament, la legislació encara vigent es va dictar a l'empara
de l'Estatut de 1979, que no recollia aital dret legal, ni
tampoc els efectes jurídics de la declaració de llengua
pròpia, la qual cosa no és gens estrany atesa la
parquedat general de la primera regulació estatutària
després de l'aprovació de la Constitució
Amb tot, l'article 2.1 LNL i sobretot després
la LPL, a partir del principi de propietat de la llengua catalana,
han deduït que aquest idioma és el de l'ensenyament
(art. 2.2a, 20.1 i 21.1 LPL), i garanteix el dret al primer
ensenyament en una altra llengua (art. 21.2 LPL).
disseny del Projecte de llei es refereix, a diferència de les
normes anteriors, exclusivament a la llengua castellana, perquè,
d'acord amb l'Estatut (art. 6.1 i 35.1 EAC), la
normalitat serà que la llengua vehicular sigui la catalana.
es preveu en el Projecte que la llengua habitual siguin altres
llengües, com ha estat apuntat abans, per la qual cosa s'ha
de preveure algun tipus de mesura educativa d'acollida a fi de
facilitar l'aprenentatge de les llengües docents (com es
recull en l'art. 10.2 del Projecte, examinat abans).
en el Projecte s'hi diu que la sol·licitud del suport
individual en castellà es presentarà "[e]n el
curs escolar en què els alumnes iniciïn el primer
ensenyament", que pot ser en un dels tres cursos del segon
cicle de l'educació infantil i demanar-lo per a un curs
o abraçar-los tots tres, segons l'elecció dels
només sigui un any, a diferència del text previ
tramitat que no deixava dubtes, per la qual cosa es pot entendre que
s'estén a tot el primer ensenyament com la legislació
novetat del Projecte és que la petició de suport
individual la fan les mares, els pares o els tutors.
atribueix aquesta facultat perquè de forma natural són
els que millor coneixen quina és la llengua habitual de
l'infant, i es fa en benefici d'aquest, per tal que pugui
comprendre els coneixements que se li aporten.
podria haver establert altres solucions com que les mares, els pares
o els tutors exposessin en el full de matrícula la llengua
habitual del nen, a fi que fos coneguda pel centre i que es poguessin
personalitzar les seves necessitats, complint també el criteri
internacional general que entén que s'ha d'actuar
en interès del nen, i el principi internacional en l'àmbit
educatiu que considera que la llengua de l'ensenyament ha de
LNL, perquè la regulació prevista era flexible i no
imposava un ensenyament exclusivament en català, que eliminés
del Projecte no hi surt la paraula "normal" o alguna de
les seves derivades, però el marc de referència
d'aquest precepte és l'article 6.1 EAC i el 35.1
l'apartat primer de l'article 11, que precedeix el text,
objecte de la nostra anàlisi, també fa referència
l'article 11.4 del Projecte, des d'aquesta perspectiva,
és semblant a la legislació de normalització
lingüística que va ser sancionada positivament pel
Tribunal Constitucional, en tant que l'expressió
esmentada no permetia l'exclusió de la llengua
això, la flexibilitat a la qual es referia també el
individualitzada" en llengua castellana que preveu el Projecte,
si aquesta és la llengua habitual dels pares i tutors.
aquest sentit, l'esmentada Sentència va fer una
interpretació sistemàtica de la LNC, que demostrava que
de las dos lenguas", d'acord amb la finalitat última
de la Llei, que era que tots els estudiants acabessin podent
utilitzar normalment i correctament el català i el castellà
al final dels seus estudis bàsics (FJ 7).
també hi són al Projecte de llei que examinem.
relació amb tots els alumnes, que: "Així mateix,
els centres han de programar les activitats necessàries per a
altre personal del centre", confirmant la indicació
assenyalat que l'article 10.1 del Projecte diu: "Els
currículums han de garantir el ple domini de les llengües
oficials catalana i castellana en finalitzar l'ensenyament
obligatori", de conformitat amb l'article 35.2 EAC, de
manera que es dóna compliment a l'altre element que
mencionava la Sentència precitada.
conseqüència, no hi ha dubte de constitucionalitat i
d'estatutarietat de l'article 11.4 del Projecte de llei.
que: "Els mestres i els professors, en l'exercici de llur
funció, han d'emprar normalment el català, tant
en les activitats d'ensenyament i aprenentatge com en l'àmbit
precepte emmarca clarament les activitats i altres actuacions dels
mestres i professors quan diu que aquests, "en l'exercici
de llur funció", és a dir, com a mestres i
professors, en ús d'una activitat que fan com a docents
i no com a ciutadans, empraran normalment el català.
no exclou que en aquests usos docents emprin també altres
llengües, asseveració que mostra clarament que no
entendre que l'adverbi "normalment" indicava que no
hi havia a la Llei, que se sancionava, un retret
d'inconstitucionalitat, en la mesura que no hi havia una
imposició i es respectava el dret de tothom a la llengua
preferida, dret que propicia l'article 6.2 EAC i que respecta
s'aplica a usos privats; és més, si en fem una
interpretació sistemàtica amb l'incís que
el precedeix, comprovem que la prescripció es refereix
únicament a la demanda de competència lingüística
del professorat per als usos docents en el sentit que en "puguin
fer un ús adequat, tant oral com escrit, en l'exercici
amb el criteri estatutari que el català és la llengua
vehicular (art. 6.1 EAC), en tant que els mestres i els professors
són el principal "vehicle" d'aquesta
En aquest sentit, la mateixa Sentència,
precitada, emfasitza que la utilització de la llengua catalana
l'article 13.1 del Projecte de llei no impedeix el lliure
desenvolupament dels drets lingüístics dels particulars,
qüestió sobre la qual ja havia insistit el nostre
Dictamen núm. 203 (F VIII.1), citat literalment abans, en el
l'article 13.1 del Projecte no té tatxa
sentit, els articles 11.1 i 11.2 del Projecte són
projecte lingüístic ha d'incloure els aspectes
relatius a l'ensenyament i a l'ús de les llengües
en el centre, entre els quals hi ha d'haver en tot cas els
següents: [...] e) La continuïtat i la coherència
educatives, pel que fa als usos lingüístics, en els
serveis escolars i en les activitats organitzades per les
associacions de mares i pares d'alumnes".
seva banda, l'article 91.1 del Projecte diu que: "Tots
els centres vinculats al Servei d'Educació de Catalunya
han de disposar de projecte educatiu.
jurídic, el projecte educatiu, que és la màxima
expressió de l'autonomia dels centres educatius, recull
la identitat del centre, n'explicita els objectius, n'orienta
l'activitat i hi dóna sentit amb la finalitat que els
alumnes assoleixin les competències bàsiques i el màxim
El projecte educatiu incorpora el caràcter
Dins del projecte educatiu s'ha
d'incloure el projecte lingüístic (art. 91.4 del
Projecte) i aquest, segons l'article 14.1, afecta els "centres
públics i els centres privats sostinguts amb fons públics",
que "han d'elaborar, com a part del projecte educatiu, un
projecte lingüístic que emmarqui el tractament de les
que l'establiment d'un projecte lingüístic no
és obligatori a tots els centres del sistema educatiu de
Catalunya sinó només, com el projecte educatiu, als
centres que pertanyen al Servei d'Educació de Catalunya.
Tanmateix, això no vol dir que els centres educatius que no
disposen d'autonomia pedagògica i organitzativa (art. 96
del Projecte) a partir de la possibilitat de definir, d'acord
amb la llibertat d'ensenyament de crear centres (art. 27.1,.5
i.6 CE), l'ideari del centre o el seu caràcter propi,
que ha de respectar "els drets garantits a professors, pares i
alumnes a la Constitució i a les lleis" (art. 115 LOE).
A més, alguns dels aspectes que han de definir el projecte
educatiu, i al seu si el projecte lingüístic, són
d'aplicació a tots els centres (també els que no
formen part del Servei Educatiu), encara que formalment no hagin
elaborat un projecte com a tal, perquè no tinguin obligació
L'elaboració del projecte educatiu és
part constitutiva de l'autonomia dels centres privats no
concertats (art. 25 LODE, d'acord amb la disposició
la prescripció de l'article 14 del Projecte de llei no
és obligatòria que es detalli a tots els centres (només
ho és per als del Servei d'Educació de Catalunya,
segons es trasllueix del primer apartat de l'art. 14 del
Projecte) i és prou oberta per consentir aplicacions
finalitat del precepte, en el seu apartat e, ara ja per als
centres als quals és d'aplicació, és
estendre la normalització lingüística i el
caràcter de la llengua catalana com a pròpia del centre
a totes les activitats formatives que s'hi realitzin, siguin
organitzades o no pels mestres i professors, com si fos una
als serveis escolars i les activitats extraescolars que organitzen
les mares i pares dels alumnes per a la formació d'aquests,
dins del procés educatiu dels seus fills en el qual tenen el
deure de participar (art. 25.3 del Projecte), com a part de la
precepte prescriu que es tinguin en compte les activitats esmentades
a fi que siguin congruents amb les altres activitats educatives que
es despleguen al centre al llarg de l'horari lectiu.
Naturalment, això no impedeix, en virtut de l'article
6.2 EAC, el dret d'ús de tothom, especialment de les
mares i els pares, d'emprar la llengua que més els
plagui, dret que no està afectat per aquest precepte, encara
més quan les associacions de mares i pares tenen com a
finalitat essencial la de "facilitar la participació
(...) en les activitats del centre" (art. 26.2 del Projecte).
Per tant, simplement s'ha de tenir en compte que la llengua
d'ús normal de les activitats que s'organitzen no
vagi en detriment de l'activitat formativa, que es desenvolupa
a les aules, i que totes les activitats escolars i extraescolars, que
s'organitzin, ajudin al desenvolupament del procés
activitats complementàries també han d'ajudar a
la progressió de la competència lingüística
la lletra e de l'article 14.2, del Projecte de llei és
la rúbrica del català, llengua oficial de
l'Administració educativa a Catalunya, afirma que: "2.
L'Administració educativa i els centres han d'emprar
el català tant en les relacions internes com en les que
mantinguin entre si, amb les administracions públiques de
Catalunya i de la resta del domini lingüístic català
i amb els ens públics que en depenen. [...]".
precepte, que no té una redacció del tot afortunada,
constitueix una projecció del caràcter de la llengua
catalana com a llengua pròpia de Catalunya.
deriven del precepte un conjunt d'efectes en l'administració
educativa de Catalunya, de conformitat amb l'article 6.1 EAC
que diu: "Com a tal, el català és la llengua d'ús
normal i preferent de les administracions públiques".
D'aquesta manera, com a conseqüència d'establir
el català com a llengua pròpia de Catalunya, ho és
de totes les administracions, també de l'administració
no és d'aplicació als centres privats no
sostinguts, en tant que no són administració educativa
pública, d'acord amb el Projecte.
als centres privats concertats, d'acord amb l'article
21.3 EAC, malgrat no ser centres públics en sentit pur, formen
part de la xarxa del Servei d'Educació de Catalunya, que
els imposa certes regles de funcionament, de diversa índole.
De forma que els centres sostinguts amb fons públics presten
el servei educatiu com si fossin l'Administració
En molts aspectes rellevants del sistema educatiu operen com
si fossin centres públics amb igualtat d'obligacions.
Consegüentment, d'acord amb el principi que estableix
l'article 50.5 EAC: "La Generalitat, l'Administració
local i les altres corporacions públiques de Catalunya, les
institucions i les empreses que en depenen i els concessionaris de
llurs serveis han d'emprar el català en llurs actuacions
internes i en la relació entre ells".
cal deixar clar, de bon principi que, en qualsevol cas, s'han
de respectar els drets lingüístics dels alumnes,
idèntics per a cada col·lectiu, però que tots
parteixen de la llibertat d'elecció individual,
sancionada a partir del dret d'ús de tothom a la llengua
oficial de la seva elecció (art. 6.2 EAC), de forma que els
poders públics de Catalunya han d'establir les mesures
necessàries per a facilitar a les persones l'exercici
del dret a utilitzar qualssevol de les dues llengües oficials
En aquest sentit, l'article 50.5 EAC citat
abans continua dient (referint-se al català): "També
l'han d'emprar en les comunicacions i les notificacions
dirigides a persones físiques o jurídiques residents a
Catalunya, sens perjudici del dret dels ciutadans a rebre-les en
els drets lingüístics dels ciutadans que prefereixen
pel que fa a l'Administració, en tant que institució
escolar, el criteri aplicable a aquesta, o a la que actua en el seu
nom, és el criteri de la llengua pròpia, això
és, que el català és la llengua d'ús
doble oficialitat (art. 6.2 EAC), que permetria la utilització
337/1994, va validar l'article 20 LNL, perquè la llengua
catalana era vehicle d'expressió "normal" en
els centres d'ensenyament, i va considerar que no imposava l'ús
exclusiu de la llengua catalana.
a més de ser la llengua de l'ensenyament, la de
l'administració educativa, no implica que s'exclogués
el castellà, el qual pot romandre ben viu en les relacions
privades i també en altres activitats públiques al si
Concretament, deia el Tribunal que
amb el redactat del Projecte de llei no hi ha una exclusió de
la llengua castellana que afecti les relacions dels ciutadans amb els
centres, perquè no és aquesta la finalitat de l'article
16 del Projecte, destinat a les relacions administratives i
institucionals (internes o externes amb altres administracions o
centres), per la qual cosa no tracta, en aquest precepte concret, les
Tanmateix, la cita en la Llei de
política lingüística, en els apartats 3 i 4 de
l'article 16 del Projecte, ens pot treure de dubtes sobre el
context del Projecte de llei, en tant que la LPL, i també
evidentment l'Estatut actualment vigent (art. 6.2 i 33.1 EAC),
com ha estat dit, reconeixen clarament els drets lingüístics
dels castellanoparlants, previstos en els articles 4.1 i 9.1 LPL.
conseqüència, no té cap transcendència
jurídica que a l'article 16.2, primer incís, del
Projecte, no hi aparegui l'expressió "normalment"
o altres de semblants, que sí es constata a l'article 20
El Tribunal, quan va examinar l'acreditació general
de la competència lingüística en llengua catalana
a l'Administració pública catalana, en la STC
46/1991, de 28 de febrer (FJ 2 i 3), va utilitzar el criteri de
llengua pròpia, segons la qual l'Administració
llengua pròpia, és la d'ús per part de
l'Administració, sense que s'excloguin usos en
altres llengües per part dels ciutadans, fins i tot en llengües
no oficials (com ocorre en l'art. 16.5 del Projecte).
fonamentalment a la no exclusió de la llengua castellana com a
llengua docent, però com a llengua d'ús
institucional, la seva utilització podria ser més
matisada en pro de la normalització lingüística, i
sempre que pogués ser emprada pels ciutadans en les seves
l'article 16.3 del Projecte de llei (relatiu a les "actuacions
administratives de règim interior dels centres"), que
constitueix una concreció de l'article 16.2 examinat
(relatiu a les "relacions internes"), fa menció
pas que al final de l'article 16.2, en relació amb els
serveis contractats pel Departament d'ensenyament, es diu que
el català ha de ser "també" la llengua d'ús
referir sinó al text immediatament precedent, que és
precisament el primer incís de l'article 16.2 del
que no s'empri expressament el mot "normal" o algun
dels seus derivats, se sobreentén que és present en tot
no és aplicable als centres privats sostinguts amb fons
públics l'article 33.1 EAC, que estableix el dret
d'opció lingüística de les persones, perquè
un centre educatiu no és una persona individual, sinó
un servei educatiu que inclou els centres públics i també
els privats concertats (tot el Servei Educatiu de Catalunya).
aquest sentit el "Servei", compost pels centres educatius
públics i privats sostinguts amb fons públics, està
obligat a atendre oralment i per escrit en la llengua que triïn
els ciutadans quan es relacionin amb els serveis educatius (art. 34
I si aquests darrers escullen la llengua castellana, com que el
"Servei Educatiu de Catalunya" d'ordinari funciona
en llengua catalana, tindran dret a rebre les comunicacions i les
notificacions en aquesta llengua (art. 50.5 EAC).
conclusió, l'article 16.2 del Projecte de llei és
constitucional i conforme a l'Estatut.
aquest Fonament farem referència al títol V del
Projecte de llei d'educació, que conté les
disposicions de caràcter general sobre l'ordenació
dels ensenyaments i la regulació dels que són de règim
general i els de règim especial, amb el benentès que,
complementàries a les fetes en el Fonament II.
l'estructura dels ensenyaments que comprèn el sistema
educatiu no universitari de Catalunya i els dota de contingut.
efectes competencials, d'entrada pot resultar rellevant
distingir entre els ensenyaments obligatoris i els ensenyaments no
obligatoris, perquè uns i altres reben un tractament diferent
a la Constitució, a l'Estatut d'autonomia i als
fa a l'ensenyament obligatori, és objecte de referència
quan aquest precepte declara que tothom té dret a l'educació,
afegeix que l'ensenyament bàsic és obligatori i
Per tant, s'ha d'interpretar que s'han
de garantir, en condicions d'igualtat per a tothom, els
ensenyaments que es consideren obligatoris, perquè responen a
un nivell bàsic i comú, que tothom ha d'assolir
de dret fonamental de tota persona a l'educació, sinó
també de deure, raó per la qual és un
la mateixa línia està el marc europeu sobre l'educació,
quan l'article 14.2 de la Carta dels drets fonamentals de la
Unió Europea, a què ja ens hem referit anteriorment,
disposa que el dret a l'educació inclou la facultat de
rebre gratuïtament l'ensenyament obligatori.
mateix, en altres documents es destaca la importància vital de
l'educació bàsica, que s'ha d'enriquir
i fer arribar a tothom, i que ha estat definida com l'educació
que comprèn, tant les eines essencials per a l'aprenentatge
(la lectura, l'escriptura, l'expressió oral, el
càlcul, la solució de problemes) com els continguts
bàsics de l'aprenentatge (coneixements teòrics i
pràctics, valors i actituds) necessaris perquè els
éssers humans puguin sobreviure, desenvolupar plenament les
seves capacitats, viure i treballar amb dignitat, participar
plenament en el desenvolupament, millorar la qualitat de la seva
amb cita de la Conferència de Jomtien
que segueix aquestes tendències, també distingeix un
ensenyament bàsic, obligatori i gratuït, del qual formen
part l'educació primària i l'educació
secundària obligatòria (art. 3 i 4).
a l'Estat, garantir aquest element essencial del dret a rebre
un ensenyament que es considera bàsic i que, per la seva
especial importància, és obligatori i, als països
desenvolupats, consegüentment, gratuït.
relació amb aquests ensenyaments, li pertoca garantir una
formació comuna per a tot l'alumnat, mitjançant
la determinació dels continguts dels ensenyaments mínims,
que han de formar part necessàriament de l'educació
bàsica que, com s'ha dit, tothom ha de rebre.
sentit, el lligam entre el dret a l'educació i el
desenvolupament de la personalitat (art. 27.2 CE i 26 DUDH) té
com a conseqüència que el dret fonamental a l'educació,
la bàsica, el poden gaudir totes les persones que resideixen a
pugui exigir cap requisit específic; no succeeix el mateix amb
altres nivells d'ensenyament no obligatoris, als quals hi tenen
dret, però que es poden sotmetre a determinades condicions
això, el Tribunal Constitucional ha dit: "[E]l
De fet, aquesta competència estatal per establir una formació
comuna o uns ensenyaments mínims per a tot l'Estat, ha
estat reconeguda des d'un principi pel Tribunal Constitucional,
tot i que l'ha emparat genèricament en l'article
149.1.30 CE, citant indistintament els
títols competencials que aquest precepte inclou (d'una
banda la competència exclusiva sobre regulació de les
dels títols acadèmics i professionals i, de l'altra,
la competència sobre les normes bàsiques de l'article
sense donar-ne preferència a cap (STC
el Tribunal es refereix expressament als títols sense esmentar
els continguts, quan afirma: "Esta
(STC 82/1993, de 8 de març, FJ 5).
que no es pot negar l'evident lligam que existeix entre les
dues competències estatals esmentades a l'article
149.1.30 CE, resulta necessari determinar quin és el títol
competencial més adient, específic i aplicable a la
matèria que s'examina, a fi de delimitar els efectes
aquest sentit, l'Alt Tribunal, en una doctrina posterior i més
de la intervenció competencial dels poders públics
(estatal i autonòmics) i la necessària participació
d'ambdós nivells de govern en la configuració del
determinació del currículum dels ensenyaments:
el mateix sentit, STC 134/1997, de 17 de juliol (FJ 4).
d'acord amb aquesta jurisprudència, el Tribunal ha optat
per incloure l'ordenació curricular en la competència
estatal sobre la legislació bàsica referida a l'article
reglamentari per part de les comunitats autònomes competents.
Si a més, com vàrem fer recentment en el Dictamen núm.
292, de 8 d'abril de 2009 (F III), per determinar el títol
competencial aplicable en aquella ocasió, analitzem l'objecte,
el contingut i la naturalesa a què respon la normativa
implicada, podem arribar a l'afirmació que s'insereix
en l'esquema de les competències compartides entre
27 CE, ap. 4 en aquest cas) i la Generalitat ex
il·lustrativa la terminologia emprada en aquesta matèria,
tant per la doctrina constitucional com pel legislador estatal, que
defineixen els ensenyaments que a aquest li correspon establir, amb
mínims", "formació comuna", "aspectes
bàsics del currículum o dels ensenyaments",
"nivell mínim d'homogeneïtat en la formació
l'article 111 EAC, que, com hem indicat en el Fonament II
d'aquest dictamen i atès que el bloc de
constitucionalitat s'ha modificat, té capacitat per
introduir nous criteris d'interpretació de
les normes bàsiques que fixi l'Estat en matèria
d'ordenació dels ensenyaments obligatoris.
amb aquest precepte, les bases s'han d'establir en normes
amb rang de llei i han de consistir en "principis" o en
principis, s'hauria d'entendre que aquests no són
necessàriament ni directament aplicables, sinó que
haurien d'establir un marc orientador que permeti diferents
opcions legislatives i no predetermini la configuració final
comú normatiu", aquest hauria de consistir en una sèrie
de regles més concretes, establertes per llei, de caràcter
nuclear, essencial i indispensable i directament aplicables a tot el
territori de l'Estat, no susceptibles de ser excepcionades.
que ara ens ocupa, el desenvolupament directe del dret fonamental a
l'educació, que s'ha de fer per llei orgànica,
com prescriu l'article 81.1 CE, correspon a l'Estat.
mateix, les normes bàsiques per al desenvolupament de
l'article 27 CE estan contingudes en una regulació
orgànica integrada per la LODE i la LOE, ambdues anteriors a
la reforma estatutària de 2006.
constitucional exposada en el Fonament abans citat, referida a
diversos supòsits de lleis orgàniques sobre educació,
només els aspectes d'aquestes que constitueixin les
esmentades normes bàsiques estatals, marquen un límit
que haurien d'observar en tot cas les disposicions
Per tant, les seves previsions s'han de
poder desenvolupar legislativament per les comunitats autònomes,
d'acord amb les competències atribuïdes pels seus
estatuts d'autonomia i en els termes que s'hi
La indagació material de les normes bàsiques
contingudes en les citades LODE i LOE s'hauria de fer, però,
tenint en compte que un dels elements del bloc de la
constitucionalitat, com ja hem dit, ha variat substancialment.
aquesta raó, per a una anàlisi competencial dels
preceptes del Projecte de llei que ara ens ocupen, en el marc de la
Constitució, s'han de tenir en compte les competències
que el nou Estatut reconeix explícitament a la Generalitat, en
matèria d'educació, com a compartides amb l'Estat
EAC), així com també la tipologia d'aquestes que
es deriva de l'article 111 EAC, que exigeix que consisteixin en
normatiu", que estiguin recollides en normes amb rang de llei i
que es concretin i es despleguin per mitjà d'una llei
La normativa estatal que no reuneixi aquests paràmetres,
per mandat estatutari, no es pot considerar aplicable a Catalunya.
als ensenyaments no obligatoris, mereixen alguna consideració
addicional ja que, tot i que se sotmeten al mateix règim de
competències compartides en els termes exposats abans, no
estan contemplats a la Constitució com un dels elements
essencials del dret a l'educació, d'acord amb
Això no vol dir que no hi tinguin
relació, ja que la persona que voluntàriament opti per
cursar estudis no obligatoris també estaria emparada pel dret
a l'educació, però no amb la mateixa intensitat,
ja que el sistema no garanteix a tothom que ho desitgi la realització
d'aquests estudis, sinó només als que per mèrit
i capacitat puguin accedir-hi (STC 236/2007, de 7 de novembre, FJ 8).
altra part, aquests ensenyaments són també objecte de
foment per part de les administracions educatives ja que, a l'àmbit
internacional, constitueix un principi comunament acceptat que s'ha
de propiciar l'aprenentatge permanent al llarg de la vida
Pistes i recomanacions del capítol VI), però l'educació
no obligatòria no rep la caracterització de "vital"
que té l'aprenentatge bàsic a què hem fet
referència en l'apartat anterior.
aprenentatge complementari o específic, que consolidi o
incrementi els estudis bàsics d'una persona, forma part
del desenvolupament de la seva personalitat (art. 10.1 CE).
sentit, l'article 131.3 EAC, també es fa ressò
d'aquesta distinció a nivell estatal i internacional
entre, d'una banda, l'ensenyament bàsic i
obligatori i, de l'altra, els ensenyaments no obligatoris, en
la mesura que declara que les competències de la Generalitat
s'han d'exercir respectant els "aspectes
essencials" del dret a l'educació.
aspectes són, en el cas que ara ens ocupa, els referits a
l'ensenyament bàsic; és a dir, a l'ensenyament
al qual tota persona hi té el dret i l'obligació.
el que s'ha exposat, correspon al legislador estatal determinar
l'abast de l'ensenyament a què fa referència
article 149.1.30 CE i mitjançant l'establiment d'una
estructura general on es determini quins ensenyaments són
bàsics i, per tant, obligatoris i gratuïts i, quins no
són obligatoris; aquests darrers, pel que fa a les comunitats
autònomes, només en la mesura que condueixin a
l'obtenció de títols oficials amb validesa a tot
No obstant això, com hem assenyalat, els citats
ensenyaments no obligatoris no formen part dels elements essencials
del dret a l'educació de tota persona, atès que
aquestes poden triar entre cursar-los o no cursar-los, com també
poden escollir una de les opcions educatives existents, si compleixen
facin la seva tria, l'Estat ha de garantir que l'opció
escollida consisteixi en uns ensenyaments mínims (ampliats i
concretats per les comunitats autònomes amb competències),
que conduiran a l'obtenció d'un títol
de l'anàlisi competencial que ara ens ocupa hem
d'excloure, però, l'etapa d'educació
anys d'edat), també de caràcter no obligatori, la
determinació dels continguts educatius de la qual és
A continuació, tractarem els preceptes del títol V del
Projecte de llei que, al nostre parer,
susciten més interès competencial i es corresponen amb
els preceptes nuclears del model educatiu que implanta el citat
competencial segueix els criteris que hem exposat en el Fonament II
d'aquest dictamen i en els apartats anteriors d'aquest
Això vol dir que farem servir de paràmetre
d'interpretació per a la seva anàlisi, a més
de la Constitució i l'Estatut, aquells preceptes de les
lleis orgàniques que, al nostre parer, s'insereixen en
article 149.1.30 CE, sempre que respectin les prescripcions que conté
El capítol I del títol V, del Projecte de llei,
general dels ensenyaments que comprèn el sistema educatiu,
tant els obligatoris, com els no obligatoris conduents a l'obtenció
d'un títol acadèmic o professional amb validesa a
D'acord amb el que s'ha exposat
anteriorment i atès que aquests ensenyaments s'han de
correspondre amb una formació comuna mínima que ha de
ser la mateixa per a tothom (els primers de forma obligatòria
i els segons, un cop s'opta per un determinat aprenentatge
condueixen a l'obtenció d'un títol amb
validesa estatal), correspon al legislador estatal determinar la seva
estructura general, la qual cosa fa en l'article 3.2 LOE.
aquest sentit, el precepte del Projecte a què ara es fa
referència, que es dicta a l'empara de les competències
compartides sobre ordenació del sector de l'ensenyament
EAC) és respectuós amb el precepte orgànic citat
A més, distingeix clarament els
ensenyaments obligatoris i els no obligatoris, recollint la
diferenciació constitucional, internacional i estatutària.
constitueix l'eix principal sobre
el qual pivota l'ordenació dels ensenyaments.
expressió, que és una accepció llatina que
significa "carrera", incorpora actualment els objectius,
els continguts, els mètodes pedagògics i els criteris
d'avaluació per a cadascuna de les etapes i cadascun
dels ensenyaments del sistema educatiu (ap. 1).
doncs, el currículum respon a les preguntes sobre què
ensenyar, com i quan educar, i què, com i quan avaluar els
del seu sentit originari, ja no es refereix només a
l'estructura formal dels plans i dels programes d'estudi,
sinó a tot allò que es relaciona directament i estreta
En aquest mateix apartat, es fa
referència al concepte "competències bàsiques",
com a element que s'inclou en el currículum dels nivells
novedós en el panorama educatiu, i atès que s'esmenten
explícitament a l'article 52.1, com a part dels
currículums, cal fer algunes consideracions a continuació
sobre la naturalesa d'aquestes "competències"
i la seva inserció en el marc constitucional i estatutari.
a) En els nivells d'ensenyament bàsic, la LOE, seguint
les recomanacions de la Unió Europea (com ara: el Consell
Europeu de Lisboa, de 23 i 24 de març de 2000, que tracta
sobre qualificacions bàsiques que ha de proporcionar
l'aprenentatge permanent i els Consells Europeus de
Brussel·les, de març de 2003 i 2005), inclou en el
currículum les "competències bàsiques",
un terme vinculat inicialment a la formació i a l'ocupació
però que s'ha acabat traslladant a l'àmbit
A la seva conceptualització i a la formulació
de propostes concretes sobre els aprenentatges que es consideren
bàsics o clau han contribuït diversos organismes
internacionals, però també aportacions individuals i
col·lectives d'especialistes en la matèria
El projecte de l'Organització per a la
Cooperació i el Desenvolupament Econòmic (OCDE)
denominat Definició i Selecció de Competències
(DeSeCo) defineix la competència com "[L]a capacitat de
Suposa una combinació d'habilitats
pràctiques, coneixements, motivació, valors ètics,
actituds i emocions i altres components socials i de comportament que
mobilitzen conjuntament per assolir una acció eficaç.
Els seus trets diferencials serien els següents: constitueix un
'saber fer', això és, un saber que
s'aplica, que és susceptible d'adequar-se a una
diversitat de contexts i té caràcter integrador,
comprenent coneixements, procediments i actituds."
una competència es pugui considerar clau o bàsica ha de
reunir tres condicions: contribuir a obtenir resultats d'alta
vàlua personal o social, poder aplicar-se a un ampli ventall
de contexts i àmbits rellevants i permetre a les persones que
l'adquireixen superar amb èxit exigències
Després de l'aprovació de la LOE, en el marc de
referència europeu, la Recomanació del Parlament
Europeu i del Consell, 2006/962/CE, de 18 de desembre de 2006, sobre
les competències clau per a l'aprenentatge permanent
(DOUE, de 30 de desembre de 2006) defineix aquestes competències
(dites "competències bàsiques" a la LOE,
com hem vist), com "una combinació de destreses,
coneixements i actituds adequades al context.
clau són aquelles que totes les persones precisen per a la
seva realització i desenvolupament personal, així com
per a la seva ciutadania activa, la inclusió social i
desenvolupades al final de l'ensenyament o de la formació
obligatòria en la mesura necessària per a la vida
adulta i s'haurien de seguir desenvolupant, mantenint i
actualitzant, com a part d'un aprenentatge al llarg de la vida.
Segons aquesta Recomanació, les competències bàsiques
són: competència en comunicació lingüística;
ciència i tecnologia; competència digital; aprendre a
aprendre; competències socials i cíviques; sentit de la
iniciativa i esperit d'empresa; consciència i expressió
En aquestes competències que se solapen i
entrecreuen, hi ha, a més, una sèrie de temes que
d'iniciativa, la resolució dels problemes, l'avaluació
del risc, la presa de decisions i la gestió constructiva dels
b) Als nostres efectes, les competències bàsiques de
l'ensenyament obligatori no es poden identificar amb els
ensenyaments mínims comuns a tot l'Estat, que pot
establir el legislador estatal, com hem dit, per garantir l'element
essencial del dret a l'educació previst a l'article
Altrament, les competències bàsiques
constitueixen una matèria, en la determinació i en la
regulació de la qual poden intervenir tant l'Estat com
la Generalitat, cadascun d'acord amb les seves competències
i l'ensenyament de què es tracti.
principal missió de les competències bàsiques
consisteix, doncs, a orientar l'ensenyament i a permetre
identificar els continguts que tinguin caràcter
No substitueixen els elements que actualment conté
el currículum, sinó que els complementen plantejant un
D'altra banda, el treball en les àrees
i les matèries del currículum no és l'única
manera de contribuir al desenvolupament de les competències
bàsiques, ja que aquestes requereixen d'altres
actuacions dels centres, que s'entenen com a activitat
participació de l'alumnat, les normes de règim
intern dels centres, l'ús de les instal·lacions
associades a la convivència, la biblioteca escolar o els
mitjans de què disposa per a l'alfabetització
D'acord amb això i per la seva importància
en el sistema educatiu, podem dir que el currículum és
un dels elements essencials del dret fonamental a l'educació,
ja que esdevé suport imprescindible per a la seva efectivitat.
1 de l'article 52, del Projecte declara que "En els
nivells bàsics, el currículum inclou també les
l'article 6.1 LOE (que hem considerat bàsic i aplicable
a les comunitats autònomes, perquè té com a
finalitat garantir un mínim comú de formació per
als diferents aprenentatges a l'alumnat de tot l'Estat)
estableix que, per a tots els ensenyaments que aquesta Llei orgànica
regula, sense distinció, el currículum, entre d'altres,
conté les competències bàsiques.
però, contradicció entre l'un i altre, ja que
l'article 52 del Projecte de llei, referit a cadascuna de les
etapes i cadascun dels ensenyaments del sistema educatiu català,
en la línia de la importància que constitucionalment i
internacionalment tenen els nivells bàsics d'ensenyament,
pretén garantir la introducció de les dites
competències nuclears en els currículums d'aquestes
I això, sense prejutjar les competències
estatals en la matèria, ja que aquest precepte conté
una sèrie de definicions i no atribueix competències
En aquest sentit, ens remetem a allò
que direm més endavant sobre l'article 53.1 del
L'apartat 2 de l'article 52 del Projecte, enumera una
sèrie d'objectius generals, a la consecució dels
quals s'orienta el currículum, que troben el seu marc de
referència en la Recomanació europea.
fet que el legislador estatal no disposi d'un precepte general
equivalent no significa que el legislador català no el pugui
dictar en exercici de les seves competències sobre els
ensenyaments del sistema educatiu català, atribuïdes per
Aquesta possibilitat ha estat reconeguda a
l'article 189.3 EAC, quan diu que: "En el cas que la Unió
Europea estableixi una legislació que substitueixi la
normativa bàsica de l'Estat, la Generalitat pot adoptar
la legislació de desenvolupament a partir de les normes
Amb més raó, si el contingut d'aquesta
legislació, com succeeix en el cas que es dictamina, és
conforme amb el plantejament general, els objectius i les finalitats
que persegueix la incorporació de les competències clau
al currículum dels ensenyaments.
L'article 52 del Projecte de llei, per les raons exposades
anteriorment, és adequat a la Constitució i a l'Estatut
competència per determinar el currículum mereix
especial atenció el seu apartat 1, que diu que:
"En el marc dels aspectes que garanteixen l'assoliment de
les competències bàsiques, la validesa dels títols
i la formació comuna regulats per les lleis, el Govern ha de
determinar el currículum, pel que fa als objectius, als
continguts i als criteris d'avaluació de cada àrea,
matèria i mòdul, sens perjudici del que estableix
l'article 97 amb relació a l'autonomia pedagògica
Estudiarem aquesta previsió legal, en la
mesura que en el seu àmbit d'aplicació inclou
l'ordenació curricular d'ensenyaments que són
objecte de competència compartida entre l'Estat i la
En aquest sentit, ja s'ha apuntat la importància
del dret fonamental de l'educació.
legal forma part del règim jurídic del dret a
l'educació i és la guia o la norma que determina,
per a cada nivell d'ensenyament, etapa i cicle educatiu, el
conjunt de coneixements, habilitats, destreses, actituds i valors que
En aquest context i, d'acord amb l'article 53.1 del
Projecte de llei, correspon al Govern de la Generalitat determinar el
currículum dels ensenyaments citats, tot i que aquesta tasca
l'ha de dur a terme "en el marc dels aspectes que
Per interpretar aquestes limitacions pot
resultar il·lustratiu el preàmbul de la llei, que
declara que aquesta se situa "[...] en el context del model
constitucional sobre els poders públics que les lleis
orgàniques precisen en aquest àmbit [...], tenint en
compte l'ordenació de les competències
establertes pel bloc de la constitucionalitat i en l'exercici
es dictamina reconeix al legislador estatal la seva competència
sobre ordenació curricular i, en definitiva, per establir els
aspectes bàsics de les competències clau (dites
bàsiques), els ensenyaments mínims que garanteixen la
formació comuna per a tothom, i els requisits per al
reconeixement i l'homologació dels títols.
La referència que fa el precepte a les "lleis" pel
que fa a les limitacions competencials citades, s'ha d'entendre
feta, doncs, a les lleis "estatals".
circumstància que el precepte esmenti expressament el vocable
"lleis" és conforme amb la lògica
constitucional i estatutària ja que, com hem apuntat
anteriorment, les bases que pugui establir l'Estat en aquesta
matèria haurien de tenir rang legal, d'acord amb la
d'una banda, hi ha un estret lligam entre els aspectes bàsics
del currículum amb l'exercici del dret fonamental
d'educació, que així ho sembla requerir.
l'altra, perquè són d'aplicació les
prescripcions de l'article 111 EAC, sense que sigui
d'aplicació, en el cas que ara es dictamina, l'excepció
de rang que el mateix article determina.
En aquest sentit, les normes reglamentàries que dicti el
Govern de l'Estat sobre aspectes bàsics de l'ordenació
curricular en aquests ensenyaments no serien d'obligatòria
observança per a les comunitats autònomes amb
competències compartides en aquesta matèria.
mentre no es dictin altres lleis estatals relatives als principis o
al mínim comú normatiu sobre aquest tema, com ara els
ensenyaments mínims dels currículums, que ocupen el 55%
dels horaris escolars (art. 6.3 LOE), són aplicables a
Catalunya els decrets vigents elaborats per la Generalitat, com
determina expressament la disposició transitòria sisena
Per la seva part, el títol V del Projecte de llei, que ara es
ensenyaments reglats (obligatoris i no obligatoris conduents a títol
oficial estatal) mitjançant una norma de rang legal, acompleix
amb els requisits exigits per l'article 111 EAC, en el sentit
que correspon al Parlament desplegar i concretar mitjançant
una llei les disposicions legals bàsiques.
En un tercer nivell de normació, doncs,
l'atribució de la competència al Govern de la
Generalitat per determinar i completar altres continguts del
currículum és plenament conforme amb les competències
compartides sobre educació que recull l'article 131.3.c
EAC, en la mesura que el Projecte de llei desenvolupa la legislació
bàsica, d'acord amb la part final de l'article 111
EAC, i el Govern només complementa i executa les prescripcions
efectuades, l'article 53.1 del Projecte de llei, en la seva
aplicació als ensenyaments obligatoris i no obligatoris
conduents a l'obtenció d'un títol acadèmic
o professional amb validesa a tot l'Estat, és conforme
amb la distribució competencial constitucional i estatutària,
si s'interpreta en els termes exposats en aquest apartat.
connexió, també és constitucional i estatutària
la disposició transitòria sisena del Projecte.
En referència a aquesta qüestió de l'ordenació
curricular, i pel que fa als mateixos ensenyaments citats en el
paràgraf anterior, cal tractar aquí l'article 9.2
del Projecte de llei, que atribueix al Govern de la Generalitat la
determinació del currículum de l'ensenyament de
les llengües, que comprèn els objectius, els continguts,
els criteris d'avaluació i la regulació del marc
Aquesta competència governamental està limitada
per la legislació bàsica estatal sobre els "aspectes
que garanteixen l'assoliment de les competències
bàsiques, la validesa dels títols i la formació
consideracions competencials que hem fet sobre aquest darrer precepte
són traslladables a l'article 9.2 del Projecte de llei.
En conclusió, i per connexió, l'article 9.2 del
Projecte de llei és constitucional i estatutari.
Pel que fa als ensenyaments propis, a què
Projecte, que condueixen a l'obtenció de certificacions
o titulacions pròpies de la Generalitat, l'esquema
article 131.1 (i que també hauria de ser aplicable a l'art.
EAC, sobre l'educació infantil de primer cicle), i per
tant, com estableix l'article 110 EAC, li correspon a aquesta,
de manera íntegra, la potestat legislativa, la potestat
reglamentària i la funció executiva.
Per tant, no es pot fer cap objecció d'inconstitucionalitat
a l'article 53.4 del Projecte de llei, que és
l'empara de la competència estatutària de
EAC, sobre ordenació del sector ensenyament, estableix el
calendari i la jornada escolar, que correspon fixar al Departament
per als ensenyaments obligatoris i postobligatoris, així com
també li correspon determinar els períodes lectius i
Pel que fa als ensenyaments obligatoris, aquest
precepte, que estableix un topall mínim i un topall màxim
per al total de dies lectius, respecta el mínim de dies
lectius que prescriu la disposició addicional cinquena de la
LOE, la qual considerem dictada per l'Estat a l'empara de
les seves competències constitucionals i respectuosa amb les
D'acord amb això anterior, l'article 54.1 del
Projecte de llei s'ajusta a la Constitució i a
Del capítol II, sobre els ensenyaments de règim
general, es farà una anàlisi dels seus preceptes, que
parteix de premisses competencials diferents, segons es tracti de
l'ensenyament bàsic i obligatori o dels ensenyaments no
Quant al primer grup, els paràmetres
d'interpretació dels quals partim són una vegada
més la Constitució, l'Estatut (més
EAC) i els preceptes de la LODE i la LOE que, al nostre criteri,
els preceptes orgànics que se citen i s'utilitzen com a
referència competencial en els raonaments que segueixen, són
d'observança per a les comunitats autònomes, en
la mesura que determinen l'estructura de l'etapa
educativa obligatòria, bàsica i gratuïta, i la
formació comuna mínima per a tothom que aquesta ha de
comprendre, com a elements essencials del dret fonamental a
l'educació, d'acord amb el que disposen els
estableix les etapes de l'educació bàsica, que
són l'educació primària i l'educació
secundària obligatòria (art. 131.3.b
EAC), que es corresponen amb l'estructura que d'aquest
ensenyament obligatori i gratuït fa la mateixa LOE ex
EAC, recull i desenvolupa alguns dels principis comuns que per a
aquests ensenyaments estableix el legislador orgànic, com ara:
l'orientació del currículum a l'adquisició
de les competències bàsiques (art. 16.2, 22.2 o 23
LOE), l'atenció a la diversitat i l'atenció
individualitzada (art. 19.1 i 2 LOE), o la importància de
l'acció tutorial (art. 18.6 LOE).
Respecte a l'apartat 3, per connexió, ens remetem a les
consideracions efectuades per als articles 53.1 i 52.2; el primer, en
la mesura que delimita la intervenció de l'Estat i de la
Generalitat en l'ordenació curricular d'aquest
ensenyament bàsic d'acord amb la distribució de
reitera la idea d'assoliment de les habilitats o competències
bàsiques a què s'orienten els currículums
de les etapes d'educació bàsica.
potencia l'ensenyament del català, de l'occità,
del castellà i de les llengües estrangeres, no ofereix
inconvenient, ja que no prejutja que s'hagi de vulnerar la
competència estatal sobre els aspectes bàsics de
l'ordenació curricular de l'ensenyament
obligatori, i està en la línia dels objectius que per a
l'educació primària i secundària
obligatòria estableix la LOE (art. 17.e
Per les raons exposades, l'article 57 del Projecte de llei
respecta les prescripcions constitucionals i estatutàries en
l'educació primària, s'insereix en l'àmbit
de les competències compartides sobre aquesta etapa educativa
El seu apartat 1 concreta l'estructura, els cicles i els
anys que comprèn aquest ensenyament seguint els principis
generals i l'organització general i comuna que d'aquesta
en fa el legislador orgànic (art. 16.1 i 18.1 LOE).
2 del precepte concreta els objectius d'aquesta etapa, que
hauran de tenir en compte les competències bàsiques
fixades en el currículum i, per tant, també, per
relació amb el que hem dit sobre l'article 53.1, els
aspectes bàsics de la formació comuna o ensenyaments
d'aquests objectius no es contradiu amb els que estableix la
LOE per a l'educació primària (art. 17 LOE); en
tot cas, es tracta d'una concreció d'aquests
objectius o, en alguns supòsits, d'un complement legítim
d'aquells, que s'insereix en les competències
sobre l'avaluació i els criteris per a la decisió
de la promoció o no de cicle s'adiuen totalment amb els
que estableix amb caràcter general el legislador orgànic
A la vista del que s'ha dit, l'article 58 del Projecte de
59 del Projecte de llei s'ocupa
de l'educació secundària obligatòria i,
com en el supòsit anterior, es dicta a l'empara de
refereix a l'estructura d'aquest ensenyament i a
l'organització dels seus continguts per matèries,
que es poden agrupar en àmbits de coneixements.
previsió segueix també els principis generals que el
legislador orgànic estatal estableix respecte a l'estructura
d'aquest ensenyament d'observança per a les
comunitats autònomes, com a ara els cursos que comprèn
i l'edat a què corresponen, i la possibilitat
d'agrupació de les matèries en àmbits de
2, ens remetem a les consideracions efectuades per a l'article
anterior, en el sentit que s'inclouen una sèrie de
finalitats que ha d'assolir aquest ensenyament, que no
contradiuen i complementen els objectius que amb caràcter
general i bàsic estableix la LOE (art. 23).
mateix, els apartats 3, 5 i 6 de l'article 59, responen a
altres principis generals comuns per a aquesta etapa educativa, com
ara el foment de l'aprenentatge al llarg de la vida, la
preparació per a la inserció al món laboral o
l'acció tutorial i l'orientació
Mereix algun comentari addicional l'apartat
4 referit als programes de diversificació curricular orientats
a la consecució de la titulació.
habilitada competencialment i concretament per l'article
EAC, s'ha de contrastar amb la de l'article 27 LOE, que
estableix una sèrie de pautes mínimes per establir les
diversificacions curriculars orientades a la consecució del
títol de Graduat en Educació Secundària
No obstant això, de la comparació
entre l'article 59.4 i el precepte orgànic no s'observen
contradiccions, ni tampoc que el precepte autonòmic exclogui
d'entrada els aspectes bàsics que pugui establir el
legislador estatal per a la diversificació curricular.
altra part, el fet que aquests programes puguin comprendre activitats
regulars fora del centre és una previsió
complementària, que pot dictar la Generalitat en exercici de
les seves competències compartides sobre educació.
En conclusió, l'article 59 del Projecte és
conforme amb el bloc de constitucionalitat.
En relació amb els ensenyaments no obligatoris i en la
mesura que condueixen a l'obtenció d'un títol
amb validesa estatal, les lleis orgàniques són també
paràmetre d'interpretació de la
constitucionalitat del Projecte de llei.
respecte als criteris que, al nostre parer, són bàsics
i d'aplicació a totes les comunitats autònomes,
perquè estableixen principis en aquesta matèria i
aquestes etapes educatives, mereixedores de foment i potenciació
per part de les administracions educatives, no tenen la mateixa
naturalesa que els ensenyaments obligatoris.
refereix al currículum del segon cicle de l'educació
infantil, s'empara en les competències estatutàries
Aquesta etapa d'ensenyament és voluntària,
però si les famílies opten perquè el nen o la
nena hi assisteixi tindrà caràcter gratuït, tal
com prescriuen els articles 15.2 LOE i 5.2 del Projecte de llei, que
s'estableixen una sèrie d'objectius i de principis
pedagògics que han de guiar la determinació del
currículum d'aquest segon cicle d'educació
infantil, els quals no es contradiuen amb els que, a la vegada,
estableix la LOE, de naturalesa bàsica (art. 12, 13, 14 i 16
Uns i altres orienten, doncs, la determinació del
currículum per part del Govern de la Generalitat, amb el
benentès que en aquesta etapa educativa, de caràcter no
obligatori, entenem que els aspectes bàsics que pot establir
el legislador estatal respecte de l'ordenació
curricular, no van més enllà de les citades previsions
D'acord amb això, l'article 56.6 del Projecte de
Altres ensenyaments voluntaris, però posteriors als
obligatoris, són el batxillerat i la formació
professional, que es troben regulats en els articles 61 i 62 del
B) Quant al batxillerat, l'article
EAC, respecta i complementa els preceptes orgànics que
obligada per a les comunitats autònomes, com són: els
principis generals i pedagògics i els objectius d'aquest
ensenyament (art. 32 i 33 LOE); els requisits que es preveuen per a
l'obtenció d'aquest títol acadèmic,
i el sistema d'accés als estudis universitaris (art. 37
Únicament cal fer alguna observació respecte a
l'organització concreta del batxillerat dissenyada a
precepte que ara es dictamina fa una atribució més
àmplia al Govern de la Generalitat per a la determinació
de l'organització d'aquesta etapa educativa, que
no pas la que es desprèn de la llei orgànica, que, pel
que ara interessa, atribueix només a les administracions
educatives la determinació de les matèries optatives,
que concretaran els centres en el seu projecte educatiu (art. 35.7
Altres atribucions competencials complementàries
consisteixen en què les citades administracions establiran els
criteris que permetin als centres limitar l'elecció de
matèries i de vies quan el nombre d'alumnes sigui
cursar algunes matèries en altres centres o mitjançant
la modalitat a distància quan l'oferta d'aquestes
En canvi, d'acord amb el Projecte de llei, a la Generalitat no
només li correspon l'ordenació de les matèries
optatives, sinó també la determinació de les
vies i de les matèries que han de garantir l'assoliment
competències pròpies de cada modalitat.
manera, pot establir, en definir les vies, agrupacions de matèries
Nogensmenys, d'una banda, del seu redactat no es desprèn
que no es respectin les tres modalitats del batxillerat que estableix
I de l'altra, la terminologia emprada
permet deduir que hi haurà diferents modalitats i matèries
l'estructura general i comuna que aquest ensenyament hauria de
Generalitat en qüestions diferents de les anteriors, i sempre
que respecti els aspectes que desenvolupen directament el dret a
l'educació, pugui diferir del legislador orgànic,
en la mesura que hauria de tenir un marge més ampli per a
l'ordenació curricular quan es tracti, com hem dit, d'un
aprenentatge voluntari i no obligatori; i això és,
precisament, el que li permet l'article 61, apartats 2 i 4, del
Per les raons exposades, l'article 61 del Projecte de llei
respecta la Constitució i l'Estatut.
articles 62 i 63 del Projecte de llei regulen la formació
aquesta "[...] comprèn els ensenyaments corresponents a
la formació professional inicial, que s'integra en el
sistema educatiu, i la formació per a l'ocupació.
Només és objecte de regulació en el marc
d'aquesta llei la formació professional inicial".
això, de l'examen dels dos preceptes esmentats es
desprèn que es refereixen a dos ensenyaments diferents: la
formació professional reglada, conduent a l'obtenció
d'un títol professional amb validesa a tot l'Estat,
perquè s'integra en el sistema educatiu, segons
l'estructura que estableix l'article 51, lletra e del
Projecte que, com hem dit abans, es fa ressò de la de
per a les comunitats autònomes.
formació professional no reglada, que condueix a l'obtenció
d'un títol professional propi, inclòs en el
Catàleg de qualificacions professionals de Catalunya, formulat
per l'Administració educativa, en el marc del Sistema
Integrat de Qualificacions i Formació Professional de
Catalunya, que tindrà validesa únicament a Catalunya.
a la formació professional inicial, integrada en el sistema
educatiu, i com hem fet en supòsits anteriors respecte a
d'altres ensenyaments, haurem de tenir en compte els preceptes
de la llei orgànica que, dictats pel legislador estatal a
l'empara de les seves competències i per ajustar-se a
les prescripcions de l'article 111 EAC, són paràmetre
de constitucionalitat del Projecte de llei.
sentit, l'article 62.1 del Projecte de llei respecta els
principis generals de l'article 39 LOE i, pel que fa als
objectius, que no estan desenvolupats al Projecte de llei, entenem
que són aplicables els que preveu l'article 40 LOE.
Respecte a l'ordenació curricular de la formació
és d'aplicació allò que disposa l'article
53.1 del Projecte de llei, l'àmbit d'aplicació
del qual comprèn tots els ensenyaments obligatoris i no
obligatoris conduents a l'obtenció d'un títol
acadèmic o professional amb validesa a tot l'Estat.
tant, ens remeten a les consideracions efectuades sobre aquest
precepte, que són traslladables a l'ensenyament que ara
De forma resumida, però, cal recordar segons
l'esquema competencial constitucional i estatutari d'aquesta
ordenació, que correspon a l'Estat la legislació
sobre els aspectes bàsics de la formació comuna i la
validesa dels títols i, a la Generalitat el desenvolupament
legislatiu de les bases i també el reglamentari.
amb això, cal fer algunes consideracions sobre l'apartat
7 de l'article 62 del Projecte, que referit a les titulacions
en general, entenem que s'aplica tant a la formació
inicial, amb validesa a tot l'Estat, com a la formació
a la primera, i en la mesura que la regulació del Projecte de
llei, dedicada a aquest ensenyament no ha desenvolupat per llei la
legislació bàsica estatal, sinó que remet
directament aquesta funció al Govern de la Generalitat, és
contrari a la previsió de l'article 111 EAC segons el
qual "el Parlament ha de desplegar i concretar per mitjà
d'una llei les dites disposicions bàsiques",
contra, amb relació a la segona titulació, l'article
62.7 no contradiu les disposicions estatutàries, ja que es
tracta d'ensenyaments propis regulats a l'empara de les
competències exclusives de l'article 131.1 EAC.
els aspectes de la LOE sobre la formació professional inicial
també bàsics i aplicables a les comunitats autònomes,
d'acord amb la Constitució (art. 149.1.30 CE) i
l'Estatut (art. 111 EAC), cal esmentar les previsions
orgàniques de l'article 41, sobre les condicions
d'accés, i l'article 44, sobre els títols i
precepte, com el seu nom indica, estableix els requisits d'accés
a aquests estudis que, resumidament, consisteixen en estar en
possessió d'una titulació determinada (Graduat en
ESO o Batxiller, segons es tracti de la formació professional
de grau mitjà o superior, respectivament) o en, el seu cas, en
superar una prova d'accés que correspon regular a les
precepte determina les següents qüestions: els títols
oficials que s'obtenen al final d'aquests ensenyaments
(tècnic de la professió corresponent o tècnic
superior, segons es tracti de la formació professional de grau
mitjà o superior, respectivament); la possibilitat d'accedir
al batxillerat o als ensenyaments universitaris, després de
cursar els ensenyaments de formació professional de grau mitjà
o superior i la forma d'articular-la; i, finalment, el règim
de convalidacions d'aquests ensenyaments amb els ensenyaments
contrastem els apartats 3 i 9 de l'article 62 del Projecte de
llei amb aquestes previsions orgàniques, podem constatar que
no permeten l'aplicació i l'operativitat dels
articles 41 i 44 LOE, en la mesura que únicament remeten els
títols de formació professional al Catàleg de
qualificacions professionals de Catalunya i l'oferta formativa
d'aquests ensenyaments al Sistema Integrat de Qualificacions i
Formació Professional de Catalunya, respectivament.
a altres apartats de l'article 62 i a l'article 63, no
tractats en aquest examen, entenem que es refereixen exclusivament
als ensenyaments i als títols propis.
finalitzar l'estudi d'aquest precepte, podem fer alguna
reflexió addicional en el sentit que hagués estat més
oportú que el Projecte de llei, a l'hora de regular els
ensenyaments de formació professional, hagués
diferenciat els dos models que ara integra, reglat i no reglat.
això, perquè, com s'ha dit, es dicten a l'empara
de competències diferents, compartides per a la formació
professional integrada en el sistema educatiu, i exclusives per a la
formació professional pròpia, que també permeten
un marge regulador diferent i tenen efectes competencials diferents.
Altra cosa és que, via conveni amb l'Estat, es pugui
arribar a atribuir un reconeixement i convalidació, amb
efectes a tot l'Estat, dels ensenyaments propis de formació
professional o bé es modifiqui en aquesta direcció la
Però en qualsevol cas, aquesta és
raons exposades, els apartats 3 i 9 de l'article 62 del
Projecte de llei són inconstitucionals, per no respectar les
bases estatals, en la mesura que s'apliquen a la formació
inconstitucional per antiestatutari, ja que contradiu l'article
111 EAC, pel que fa al mateix ensenyament precitat.
als ensenyaments de règim especial, que es classifiquen en
ensenyaments d'idiomes, ensenyaments artístics i
Respecte a la reserva de llei orgànica
i la legislació bàsica, ens remetem a les mateixes
consideracions fetes en el punt 3 per als ensenyaments no
A) Pel que fa als ensenyaments d'idiomes,
64 del Projecte els defineix com
aquells que estan al marge de les etapes ordinàries del
sistema educatiu (la mateixa definició, que considerem bàsica,
reglats i no reglats, i són els primers els que mereixen
alguna observació, atès que condueixen a l'obtenció
per aquesta raó, en l'àmbit de les competències
autonòmiques compartides amb l'Estat (art. 131.3.b
Per contra, els segons es troben plenament emparats en les
competències exclusives de la Generalitat de l'article
D'entrada, el Projecte de llei no prejutja quins són els
nivells de l'ensenyament d'idiomes reglats, que la LOE
organitza en bàsic, intermedi i avançat (art. 59.1
precepte es desprèn que sembla partir d'aquesta mateixa
determinació dels currículums dels diversos nivells
d'ensenyaments reglats d'idiomes, s'ha de posar en
relació amb les consideracions que hem fet sobre l'article
desenvolupament governamental respectarà els aspectes bàsics
que pugui establir la llei estatal, tot i que en conformitat amb la
naturalesa voluntària i de menor complexitat d'aquests
Per les raons esmentades, l'article 64 del Projecte de llei,
s'adequa a la distribució constitucional i estatutària
B) En allò que fa referència als
ensenyaments artístics, cal dir que l'article
65 del Projecte de llei, com en el
cas de l'ensenyament dels idiomes, distingeix entre
ensenyaments artístics reglats i no reglats.
formativa reglada comprèn diversos graus i té el nivell
d'exigència elevat que correspon a la finalitat
exclusiva de facultar per a la pràctica professional, mentre
nivell de coneixements artístics adequats per practicar-les.
De les dues, doncs, ens interessa fer alguna consideració
EAC), ja que la segona s'insereix de forma natural en les
competències exclusives de la Generalitat atribuïdes per
Ja hem indicat abans, que les competències legislatives i
reglamentàries de la Generalitat referides a aquests
ensenyaments, voluntaris i no obligatoris, en la mesura que tenen
relació amb el dret a l'educació i que condueixen
a l'obtenció d'un títol professional amb
validesa a tot l'Estat, estan limitades per aspectes bàsics
que es puguin considerar nuclears de la seva ordenació i que,
d'acord amb l'article 111 EAC, constitueixin principis o
65, apartats 1, 2 i 3 del Projecte de llei, són respectuosos
amb l'estructura general, mínima i comuna que, per tenir
caràcter bàsic, han de presentar aquests ensenyaments,
la qual, però, ara no detallarem per excedir de l'objecte
El fet que a aquests ensenyaments, s'afegeixin
d'altres, com seria el cas de la lletra f
de l'article 65.2, citat, està plenament emparat en les
competències estatutàries sobre educació que,
com hem vist, tenen un marge més ampli d'actuació
que no pas quan es tracta d'etapes d'ensenyaments de
En consonància amb això anterior,
es pot preveure un mecanisme com el que contempla l'article 65,
apartat 7, del Projecte, per tal que l'Administració
educativa catalana adapti l'oferta dels ensenyaments artístics
superiors a la seva tradició cultural i artística i, al
mateix temps, perquè arbitri les mesures que garanteixin la
coherència necessària entre aquesta oferta i la dels
ensenyaments artístics finalistes de caràcter
professionalitzador regulats per l'ordenament, de forma comuna
Aquesta previsió legal, com també
l'exigència d'una formació específica
del professorat per impartir aquestes altres manifestacions
artístiques que el Govern de la Generalitat determini, són
perfectament legítimes i inseribles en les competències
compartides sobre educació, estatutàriament assumides.
Per les raons exposades, l'article 65 del Projecte de llei és
66 del Projecte de llei, d'acord
amb allò que estableix l'article 65.8 del Projecte, crea
l'Institut Superior de les Arts, perquè exerceixi les
atribucions de l'Administració educativa a què es
refereix l'article 65.8, que el precedeix.
de la creació d'un organisme autònom d'aquest
tipus, per a l'exercici de les citades competències
educatives sobre els ensenyaments artístics, és una
opció de funcionament legítima, emparada plenament en
la competència d'autoorganització administrativa
de la seva Administració, que no ofereix cap dubte de
Com tampoc no l'ofereix, per les mateixes
raons, la creació per l'article
Assessor dels Ensenyaments Artístics, com a òrgan de
consulta i assessorament del citat Institut.
Consegüentment, els articles 66 i 67 del Projecte de llei
respecten l'ordre constitucional i estatutari de distribució
68 del Projecte de llei, regula els
ensenyaments esportius, que tenen com a objectiu preparar els alumnes
per a exercir professionalment una modalitat o especialitat esportiva
i facilitar-ne l'adaptació (ap. 1), els quals, d'acord
amb l'article 51 del Projecte, formen part del sistema
No obstant això, en la mesura que també
s'inclouen en aquest precepte els ensenyaments esportius no
conduents a un títol professional amb validesa a tot l'Estat,
ens hem de remetre a les consideracions efectuades per a l'article
D'acord amb aquestes, l'apartat 3 de l'article 68,
pel que fa als ensenyaments esportius reglats és
inconstitucional per no respectar l'article 111 EAC.
mateix, els apartats 2 i 5, en tant que haurien d'incloure els
ensenyaments esportius reglats són inconstitucionals per no
respectar les bases establertes en els articles 64 i 65 LOE.
examinarem el capítol IV d'aquest títol V dedicat
A aquest efecte, la disposició final cinquena assenyala que no
tenen caràcter de bàsic els preceptes següents:
relatius a l'educació de persones adultes (capítol
Un cop comparats aquests preceptes
amb els del Projecte, ens adonem de la diferent regulació
entre l'article 71 del Projecte amb la de l'article 66.2
LOE que, com hem dit, no és bàsic, per la qual cosa en
la col·laboració entre l'administració
educativa i altres administracions, el legislador català té
D'altra banda, llevat els articles 69.1 i
70.2, que examinarem seguidament, la resta dels preceptes d'aquest
capítol respecten les bases establertes a la LOE.
entre d'altres, l'article 69.1 del Projecte, recull com a
finalitat de l'educació d'adults "fer
dret a l'educació en qualsevol etapa de la vida" i
és, per tant, coherent amb l'article 5.1 LOE, que
estableix el dret, d'acord amb el qual, "[t]otes
les persones han de tenir la possibilitat de formar-se al llarg de la
vida, dins i fora del sistema educatiu".
vegada, és un dels objectius de la Recomanació europea,
de 18 de desembre de 2006, sobre les competències claus per a
l'aprenentatge permanent, a la qual ja hem fet referència.
En aquest punt, hem de recordar també que, sobre els
ensenyaments d'adults que comportin l'obtenció
d'un títol que hagi de tenir validesa a tot l'Estat,
la competència és compartida (art. 131.3 EAC), un cop
exclosos els aspectes recollits a l'article 131.2 EAC, mentre
que respecte als que no hagin de tenir validesa estatal és una
competència exclusiva (art. 131.1 EAC).
Per tant, com en supòsits anteriors, centrarem la nostra
atenció exclusivament en els aspectes de l'educació
d'adults, quan impliquin l'obtenció d'un
títol vàlid a la resta de l'Estat i el Projecte
se separi de la legislació orgànica de referència.
Aquesta circumstància es produeix respecte alguns dels
objectius assenyalats en l'article 69.1 del Projecte i també
en relació amb alguns requisits exigits a l'article 70.2
69, apartat 1 del Projecte estableix
uns objectius específics que cal tenir en compte cara a
[d]esenvolupar programes que corregeixin els riscos d'exclusió
social, especialment dels sectors més desafavorits" i
[p]reveure i resoldre pacíficament els conflictes personals,
Fomentar la igualtat efectiva de drets i
oportunitats entre homes i dones, com també analitzar i
valorar críticament les desigualtats entre ells",
Evidentment, aquests objectius es troben
aixoplugats sota els principis rectors del sistema educatiu marcats
El sistema educatiu, en el marc dels valors definits per la
Constitució i per l'Estatut, es regeix pels principis
generals següents: a) El respecte dels drets i els deures que
deriven de la Constitució, l'Estatut, i la resta de
estatutaris i principis rectors de l'Estatut s'afirma,
d'una banda, que "Els poders públics han de
vetllar per la plena integració social, econòmica i
laboral de les persones i dels col·lectius més
necessitats de protecció, especialment dels que es troben en
situació de pobresa i de risc d'exclusió social"
(art. 42.2 EAC) i, de l'altra, que "Les dones tenen dret
a participar en condicions d'igualtat d'oportunitats amb
els homes en tots els àmbits públics i privats"
(art. 19.2 EAC) i, a més, que "Els poders públics
han de garantir el compliment del principi d'igualtat
d'oportunitats entre dones i homes en l'accés a
l'ocupació, en la formació, en la promoció
professional, en les condicions de treball, inclosa la retribució,
i en totes les altres situacions, i també han de garantir que
les dones no siguin discriminades a causa d'embaràs o de
l'ordenament jurídic com un tot, els objectius que es
destaquen a la LOE, també tenen cobertura si més no
indirecta en el Projecte de llei examinat.
els objectius no expressament previstos també es podrien
del Projecte que prescriu "c) Possibilitar a totes les persones
el desenvolupament de llur projecte personal i professional i
facilitar-los la participació social".
Nogensmenys, el que s'ha dit no treu que es poguessin
Tanmateix, aquest suggeriment de redacció no obsta per
considerar l'article 69.1 del Projecte conforme a la
accedir a l'educació d'adults les persones que
hagin complert com a mínim divuit anys l'any natural en
què inicien la formació, i també les que hagin
complert com a mínim setze anys l'any natural en què
inicien la formació, si tenen un contracte laboral que els
impedeixi assistir als centres educatius en règim ordinari, si
es troben en procés d'obtenció d'un permís
de treball o si són esportistes d'alt rendiment".
Aquest precepte compleix l'article 66.1 LOE, el qual afirma que
"L'educació de persones adultes té la finalitat
d'oferir a totes les persones més grans de divuit anys la
possibilitat d'adquirir, actualitzar, completar o ampliar els seus
coneixements i aptituds per al seu desenvolupament personal i
professional", però, com anunciàvem abans, se
més de les persones adultes, excepcionalment, poden cursar
aquests ensenyaments els més grans de setze anys que ho
sol·licitin i que tinguin un contracte laboral que no els
permeti acudir als centres educatius en règim ordinari o
Es poden incorporar a l'educació
de persones adultes els qui compleixin divuit anys l'any en què
Les diferències fan referència a l'establiment
d'uns requisits addicionals als que preveu la LOE, que
s'afegeixen a l'excepció que fa aquesta llei en
relació amb l'edat d'inici de la formació
Per tant, d'acord amb la distribució de competències
que hem exposat en aquest Fonament, en no contradir els principis o
aspectes del mínim comú normatiu que per a aquest
aprenentatge estableix el legislador orgànic estatal,
considerem que l'article 70.2 no vulnera la Constitució
Per tancar aquest estudi competencial del títol V del
Projecte de llei, cal fer una darrera puntualització en
relació amb el fet que no tots els preceptes que conformen el
títol esmentat estan tractats explícitament en aquest
Això no significa que no s'hagin examinat per
aquest Consell, sinó que s'ha considerat que no
contradiuen les previsions de les lleis orgàniques que entenem
que, segons els diferents ensenyaments, són d'obligatòria
observança per a les comunitats autònomes i, per tant,
s'han dictat a l'empara de les diverses competències
continuació, cal tractar els preceptes directament relacionats
amb la funció pública docent, que es recullen en el
títol VIII sobre el professorat i altres professionals dels
centres, i que mereixen algun comentari pel que fa a la seva
constitucionalitat i estatutarietat.
el Fonament III, que en l'àmbit de la funció
pública docent coexisteixen submatèries regides per
competències de caràcter exclusiu i d'altres en
què la seva naturalesa és compartida.
primeres, només cal examinar si respecten els principis
constitucionals assenyalats en el Fonament esmentat i, en relació
amb les segones, cal estudiar si es respecten les bases estatals
dictades a l'empara del règim estatutari dels
funcionaris de les administracions públiques (art. 149.1.18
CE), així com aquelles bases que constitueixen aspectes
universitari (d'acord amb l'art. 131.3 EAC i l'art.
149.1.30 CE), en la mesura que el professorat asseguri una formació
comuna, que constitueix una part essencial del dret fonamental a
l'educació, s'explicita quan el Projecte de llei
diu, en l'article 104.2 lletres a i b, que els
mestres i professors tenen com a funcions, entre d'altres, les
de programar i impartir ensenyament d'acord amb el currículum
i avaluar el procés d'aprenentatge dels alumnes.
L'article 104.3 del Projecte de llei afirma que: "Les
funcions que especifica l'apartat 2 s'exerceixen en el
marc dels drets i els deures establerts per aquesta llei".
Entre aquestes funcions hi ha, entre altres, les assenyalades en
l'article 104.2, les quals hem consignat que són
funcions ben relacionades amb l'essència del dret
fonamental a l'educació i que, per tant, la llei
orgànica que el desenvolupa de forma directa pot aportar
criteris a tenir en compte per la legislació autonòmica.
conseqüència, l'article 104.3 del Projecte no es
pot referir exclusivament als "drets i els deures establerts
per aquesta llei", sinó que ha d'incloure també
els drets i els deures connectats amb la legislació orgànica
de desenvolupament directe del dret a l'educació i a la
comporta una tatxa d'inconstitucionalitat ja que només
es fa referència a la legislació catalana, com vàrem
dir en el Dictamen núm. 269, en un cas semblant: "[p]er
tant, els apartats 1, 2 i 6 de l'article 176 de la Proposta de
Reforma són constitucionals, sempre que s'afegeixi a
cadascun d'ells, la frase "[...] en els termes que
estableix la legislació aplicable" (F VIII.1).
conclusió, l'article 104.3 del Projecte, en l'incís
"[...] per aquesta llei", en referir-se exclusivament a
la legislació catalana en un supòsit en què
també s'ha de tenir en compte necessàriament la
legislació orgànica que desplega el dret fonamental a
l'educació, és inconstitucional.
fa a l'article 106.4 del Projecte, aquest inclou una
expressió idèntica a l'estudiada abans, ja que
diu: "El professorat exerceix la seva professió d'acord
amb un conjunt de normes que reflecteixen els valors que li han de
servir de guia des d'una perspectiva ètica.
efectes, es pot dotar d'un codi deontològic, elaborat
pels col·legis professionals respectius, que ha de tenir en
compte els drets i els deures regulats per aquesta llei."
deontològic, que ha de servir de guia a l'exercici ètic
de la professió docent, també ha de tenir en compte la
legislació orgànica abans referida, tot i que en aquest
cas, a diferència de l'anterior, el codi, que és
d'elaboració potestativa, pot tenir en compte una
és, presumiblement, que, entre aquestes, tingui en compte el
s'exclou tàcitament la llei orgànica del dret
fonamental a l'educació en un tema no menor, pel que ara
ens ocupa, com és el respecte als drets i els deures del
raons exposades, l'expressió de l'article 106.4
del Projecte "[...] per aquesta llei", en la mesura que
no esmenta expressament la llei orgànica que desenvolupa el
dret fonamental a l'educació, és
formació inicial del professorat ha de garantir l'aptitud
per a la docència i s'ha d'ajustar a les
necessitats de titulació i de qualificació que
requereix l'ordenació general del sistema educatiu."
professorat, com un dels principals garants del dret fonamental a
l'educació, ha de tenir una determinada formació
que, alhora, garanteixi que els ensenyaments bàsics es
realitzaran a tot l'Estat de forma que l'alumnat
adquireixi almenys una educació comuna.
que s'examina, la legislació orgànica estatal pot
donar criteris que s'hagin de tenir en compte en aquesta
precepte examinat es refereix, al final del text, a "l'ordenació
general del sistema educatiu", que fa referència a la
competència recepcionada a l'article 131.3.b EAC
sobre "ordenació del sector de l'ensenyament"
En conseqüència, les normes que
ordenaran el sistema educatiu poden ser tant la legislació
catalana com l'estatal, en aquest darrer cas, sempre que siguin
examinada, consegüentment, és plenament constitucional i
l'article 109.1 del Projecte és constitucional i
L'article 111 del Projecte de llei és el pòrtic
del capítol III sobre l'ordenació de la funció
pública docent dins del títol VIII del Projecte i
s'intitula com a "personal que integra la funció
112 del Projecte, es dedica als "cossos docents de la
Generalitat de Catalunya", i descriu sumàriament
Aquests dos articles es completen amb un
conjunt de previsions en els articles subsegüents.
Integren la funció pública docent el personal
funcionari de carrera pertanyent als cossos creats per aquesta llei,
L'ordenació i la regulació del personal que
integra la funció pública docent es regeix per aquesta
llei i per la normativa general que regula el règim jurídic
de la funció pública, la qual també s'aplica,
si ho determina expressament, als professionals d'atenció
educativa i al personal d'administració i serveis."
d'aquestes previsions, es podria plantejar si la Generalitat de
Catalunya és competent per crear aquests cossos de
pública, aquesta facultat està expressament prevista,
tant a la normativa catalana com a la normativa bàsica
En aquest sentit, l'article 16 del Decret legislatiu
1/1997, de 31 d'octubre, pel qual s'aprova la refosa en
un text únic dels preceptes de determinats textos legals
vigents a Catalunya en matèria de funció pública,
estableix que "La creació, la modificació i la
supressió de cossos i escales es fan per llei del
Parlament" (la cursiva és nostra).
és exercida en la Llei 9/1986, de 10 de novembre, de cossos de
funcionaris de la Generalitat de Catalunya, i en les disposicions
addicionals sisena, setena, vuitena, novena i desena de l'esmentat
Decret legislatiu, que recullen la creació dels cossos
generals i del cos de mossos d'esquadra, així com en
diverses lleis sectorials que regulen els cossos d'intervenció,
mateix, dins de la normativa bàsica estatal, l'article
75.2 de l'EBEP diu expressament que "Els cossos i escales
comunitats autònomes" (la cursiva és nostra).
En la mateixa línia, l'article 11 de la Llei de l'Estat
30/1984, de 2 d'agost, de mesures per a la reforma de la funció
pública (derogat precisament per l'EBEP), establia que
-grups A, B, C, D i E- (la cursiva és nostra, i indica que les
comunitats autònomes ja podien crear els cossos que fossin
necessaris, sempre que els incloguessin en els grups de titulació
modificats per l'article 76 de l'EBEP).
l'article 75.1 de l'EBEP, quan diu que "els
altres sistemes", ha eliminat l'exigència,
establerta en el citat article 25 de la Llei 30/1984, que els
funcionaris hagin d'estar integrats en cossos.
amplia la capacitat d'intervenció de les comunitats
autònomes en aquest àmbit, que no només poden
crear cossos propis sinó que també poden agrupar els
seus funcionaris d'acord amb altres sistemes.
facultat autonòmica de crear cossos de funcionaris no està
impedida per la competència estatal bàsica sobre el
règim estatutari de la funció pública (art.
149.1.18 CE), perquè la normativa bàsica que s'aprovi
pot establir, com fa el citat article 75.2 de l'EBEP, que els
cossos, en cas d'existir, s'han de crear per llei, però
no comporta que sigui l'Estat qui hagi de crear els cossos
autonòmics o que els cossos creats per les comunitats
autònomes hagin de ser idèntics als estatals.
a la Generalitat de Catalunya d'aquesta potestat de crear
d'autoorganització de les comunitats autònomes,
que està reconeguda en la disposició final segona de
l'EBEP i troba el seu fonament en l'article 147.2.c
CE (com vàrem dir en el Dictamen núm. 288, de 5 d'agost
De manera més específica, aquesta
potestat de crear cossos funcionarials pot derivar-se de l'article
136.a EAC, que recull la competència exclusiva sobre
l'ordenació i l'organització de la funció
pública, excepte en les submatèries expressades a la
lletra b del mateix article, en les quals només s'hi
disposen les competències compartides.
poder-la exercir, la Generalitat ha de tenir competència en
l'àmbit material en el qual hagi d'actuar el cos
Això últim no planteja problemes en
el cas dels cossos generals (com el de Titulació Superior, per
exemple), però s'ha de tenir present en el cas dels
cossos relatius a un àmbit material d'actuació
Per exemple, per crear el cos de mossos d'esquadra,
mitjançant la Llei 19/1983, de 14 de juliol, de creació
de la Policia Autonòmica de la Generalitat de Catalunya (a
partir del cos ja existent, format a partir de la transferència
per l'Estat de les unitats que estaven adscrites a la Diputació
de Barcelona), va ser necessari que la Generalitat tingués
competències en matèria de seguretat (art. 13 de
l'Estatut de 1979, que preveia expressament que "la
Generalitat podrà crear una Policia Autònoma").
En canvi, evidentment, la manca de competència autonòmica
en matèria de defensa impediria la creació d'un
l'àmbit educatiu, la disposició addicional sisena
de la LOE enuncia entre les bases aspectes com la reordenació
de cossos, de manera que podria semblar que la creació de
cossos fos una atribució que no pogués desenvolupar la
Generalitat per manca de competència.
arribar a aquesta conclusió perquè l'Estatut
aprovat després de la llei orgànica estatal precitada
preveu a l'article 136 EAC la competència exclusiva
sobre el règim estatutari del personal a servei de les
administracions públiques catalanes i també, en relació
amb el professorat, la competència exclusiva sobre la
definició de plantilles (art. 131.2.b EAC), per la qual
cosa la Generalitat pot disposar d'uns cossos específics
deriva, implícitament, de la competència exclusiva per
a l'aprovació de directrius d'actuació en
i la competència compartida per a l'ordenació del
sector de l'ensenyament (art. 131.3.b EAC).
competència per disposar de cossos de funcionaris propis
s'infereix especialment i de forma principal de la competència
compartida sobre l'adquisició i pèrdua de la
condició de funcionari docent, el desenvolupament dels seus
drets i deures bàsics i la seva política de personal
estatutari d'aquests funcionaris haurà de respectar les
bases estatals d'acord amb l'article 149.1.18 CE.
aquest sentit, l'article 111.2 del Projecte posa com a referent
de l'ordenació i regulació del personal que
integra la funció pública docent tant el propi Projecte
com la normativa general que regula el règim jurídic de
la funció pública, és a dir, les bases que
l'Estat estableixi en virtut de la seva competència
la Llei 7/2007, de 12 d'abril, de l'Estatut bàsic
de l'empleat públic (EBEP), que és la norma
bàsica específica de funció pública i no
d'educació, es declara ella mateixa aplicable a la
funció pública docent, amb excepció d'allò
que fa referència a la carrera professional i a la promoció
interna, a les retribucions complementàries i a la mobilitat
voluntària entre administracions (art. 2.3 EBEP).
només en relació amb les altres submatèries la
legislació catalana d'educació ha de respectar
l'establert en aquesta llei bàsica.
del Projecte de llei de crear cossos funcionarials és una
qüestió merament organitzativa i, per tant, instrumental,
que estaria plenament emparada en les competències
estatutàries dels articles 131.3.j i 136.a i b
Això no significa, però, que per tractar-se la
primera d'una competència compartida i la segona, d'una
competència exclusiva que, en alguns aspectes concrets, està
limitada per la legislació bàsica estatal sobre el
règim dels funcionaris, no s'hagin de respectar les
competències de l'Estat previstes als articles 149.1.30
En aquest sentit, les bases del dret
fonamental a l'educació no es veuen afectades per la
forma en què aquest es respecta, ja que hi ha altres
instruments organitzatius per preservar el susdit dret.
d'exemple hem assenyalat abans la formació del
professorat, que es preveu a l'article 109 del Projecte, i que
consent mesures orientades a garantir la instrucció comuna
dels estudiants en determinats cicles educatius, especialment en els
banda, l'existència d'un cos docent estatal o la
mera qualificació legal com a estatal d'un cos de
funcionaris públics no pot alterar l'ordenació
competencial, ni actuar com un títol transversal atributiu de
conseqüència, atesa la distribució competencial
sobre la matèria i les modificacions normatives que s'han
produït, els articles 111 i 112 del Projecte no presenten tatxa
d'ingrés als cossos en què s'ordena la
funció pública docent és el de concurs oposició,
que inclou una fase de pràctiques, per mitjà de
convocatòria pública, que ha de garantir els principis
d'igualtat, publicitat, mèrit i capacitat."
precepte, sobre l'accés a la funció pública,
es dicta amb base en la competència compartida prevista a
l'article 136.b EAC, de forma general per a tots els
funcionaris al servei de les administracions públiques
catalanes i a l'article 131.3.j EAC, relatiu a la funció
pública docent de l'administració educativa.
aquests preceptes estatutaris, recollint la jurisprudència
constitucional sobre aquest tema, es considera que l'adquisició
de la condició de funcionari és una de les qüestions
sobre les que l'Estat pot establir unes bases (en virtut de
desenvolupades per llei, d'acord amb l'article 111 EAC.
l'article examinat és plenament respectuós amb
les prescripcions constitucionals sobre l'accés a la
funció pública, d'acord amb els articles 103.3 i
23.2 CE, citats en el Fonament III, ja que l'article 119.1 del
Projecte fa referència als principis d'igualtat, mèrit
i capacitat, a banda d'altres prescripcions igualment
garantistes, sancionades pel Tribunal Constitucional en la seva
conclusió, l'article 119 del Projecte és
Finalment, el Projecte de llei en un reguitzell de disposicions
addicionals i transitòries regula aspectes relatius a la
Concretament, la disposició addicional segona del
Projecte de llei fa referència a l'efectivitat de
l'accés i la integració en els nous cossos
d'aquells funcionaris dels cossos docents estatals.
finalitat de la norma és garantir el manteniment dels règims
de jubilació, de classes passives i de seguretat social dels
funcionaris afectats (DA 2.1 del Projecte) quan es produeixi la
integració plena, per la qual cosa el Govern de la Generalitat
ha de promoure les modificacions normatives per tal de fer-ho
disposició addicional novena del Projecte, es pretén
assegurar que aquests funcionaris docents estatals consolidin els
drets econòmics de què gaudeixin en el moment de la
integració, així com també que mantinguin
l'antiguitat que tinguin reconeguda en el cos estatal d'origen
transitòria tercera del Projecte propugna el manteniment
dels drets econòmics esmentats i diu que: "El
desplegament del que estableix aquesta llei no pot comportar, per al
personal inclòs en el seu àmbit d'aplicació,
la disminució dels drets econòmics vigents en el moment
que se'n faci efectiva la integració, sigui quina en
sigui la situació administrativa" (DT 3.1 del Projecte).
I, finalment, d'acord amb la disposició transitòria
quarta, "El Govern ha de regular la transformació i
la transició del sistema de promoció docent per estadis
al sistema de promoció professional per graus i categoria
conseqüència, la finalitat d'aquestes disposicions
és el manteniment dels drets de diversa índole que
tenen els funcionaris estatals abans de la seva integració,
d'acord amb la legislació estatal que, en l'article
88.2 de l'EBEP, respecte la transferència de funcionaris
de l'Estat a les comunitats autònomes, estableix:
"Els funcionaris transferits a les comunitats autònomes
s'integren plenament en l'organització de la
funció pública de les dites comunitats i estan en la
situació de servei actiu en la funció pública de
la comunitat autònoma en què s'integren.
Les comunitats autònomes, en procedir a la integració
dels funcionaris transferits com a funcionaris propis, han de
respectar el grup o subgrup del cos o escala de procedència,
així com els drets econòmics inherents a la posició
en la carrera que tinguin reconegut.
Els funcionaris transferits mantenen tots els seus drets a
l'Administració pública d'origen com si
estiguessin en servei actiu d'acord amb el que estableixen els
respectius estatuts d'autonomia.
Es reconeix la igualtat entre tots els funcionaris propis de les
comunitats autònomes amb independència de la seva
l'article 88.1 del mateix EBEP, en termes més generals,
"Els funcionaris de carrera que, en virtut dels processos de
transferències o pels procediments de provisió de llocs
de treball, obtinguin destinació en una Administració
pública diferent, han de ser declarats en la situació
de servei en altres administracions públiques.
mantenir en aquesta situació en cas que per disposició
legal de l'Administració a la qual accedeixen s'integrin
com a personal propi d'aquesta."
fa als concursos de trasllat, la disposició addicional
dotzena, paràgraf primer, diu que: "Amb l'objectiu
de fer efectius els principis d'igualtat i
d'intercomunicabilitat entre els respectius sistemes educatius
en el marc comú bàsic de la funció pública
docent, definit per la legislació educativa, l'Administració
educativa ha de contribuir a garantir la realització
coordinada dels corresponents concursos de trasllat d'àmbit
estatal que es convoquin periòdicament a l'efecte de
proveir les places vacants que es determinin en els centres educatius
dependents de la Generalitat, amb reconeixement del dret a
participar-hi de tots els funcionaris públics docents, sigui
quina sigui l'Administració educativa de dependència
o per la qual hagin ingressat, sempre que compleixin els requisits
generals i específics que estableixin les convocatòries".
es prescriu en el paràgraf següent que: "L'Administració
educativa de la Generalitat ha de garantir la concurrència
dels seus funcionaris docents a les places dels concursos de trasllat
convocades per altres administracions educatives, sempre que
compleixin les condicions per a participar-hi."
objectius són també d'aplicació als
funcionaris docents que ocupin places vacants en els centres
educatius dependents de la Generalitat (d'acord amb la DA 9.8
del Projecte, que cita erròniament la DA 11, en comptes de la
darreres prescripcions mostren una predisposició que ha de
tenir especialment el Govern de la Generalitat, però
l'efectivitat de les mesures que es pretenen adoptar dependran
també eventualment de l'Administració General o
d'altres administracions educatives, amb competència
sobre els funcionaris estatals, amb la qual s'hauran d'establir
conclusió, no entenem que hi hagi cap tatxa
d'inconstitucionalitat ni d'antiestatutorietat en les
disposicions addicionals i transitòries suara citades.
resta del títol VIII del Projecte de llei estudiat no es
detecten vulneracions de la Constitució o de l'Estatut
aquest Fonament farem un examen dels preceptes del títol IX
del Projecte de llei d'educació, sobre la direcció
i el govern dels centres, que precisen d'alguna observació
d'índole interpretativa, així com d'altres
articles inclosos en títols del Projecte no tractats, perquè
no havien estat sol·licitats expressament, ni tampoc no es
podien connectar fàcilment amb els examinats fins ara.
Fonament V s'ha aprofundit en la distribució
competencial en la matèria d'educació, en
especial sobre l'ordenació dels ensenyaments, en la qual
la vinculació amb el dret a l'educació és
Els aspectes que tractarem ara estan més allunyats del
nucli del dret fonamental, tot i que hi continuen tenint relació.
Es tracta d'un subàmbit dins del tema dels centres on
s'imparteix docència no universitària.
la caracterització del dret fonamental a l'educació
com a dret prestacional obliga al fet que el focalitzem no només
en la transmissió de coneixements, objecte de l'ordenació
dels ensenyaments, sinó també en l'organització
que presten els serveis educatius i que possibiliten l'efectivitat
de dita transmissió de coneixements.
dels centres educatius, tractada en el títol VI del Projecte
no ha estat sol·licitada per dictaminar, sinó que ho ha
estat un dels seus elements: la direcció i el govern dels
centres, del precitat títol IX del Projecte, des de la
perspectiva dels drets educatius de les persones.
primordial dels centres educatius, perquè siguin considerats
com a centres educatius, és que disposin d'un projecte
educatiu (art. 91 del Projecte i art. 121 LOE) el qual, a més
a més de ser la màxima expressió de la seva
autonomia, recull la identitat de cada centre, n'explicita els
objectius i n'orienta l'activitat educativa.
definitiva, el projecte educatiu "dóna sentit amb la
finalitat que els alumnes assoleixin les competències bàsiques
i el màxim aprofitament educatiu" (art. 91 del
Les qüestions relatives a aquest element nuclear de
la funció que despleguen els centres, cara a la transmissió
de coneixements, són recollides en el títol VII del
Projecte, que tampoc no ha estat objecte de petició.
el govern dels centres, sigui quina sigui la seva titularitat, té
per funció assegurar dins d'aquests, que els centres
educatius acompleixin els principis i els fins de l'educació,
un instrument d'aquests objectius essencials del dret
fonamental a l'educació i, dins dels centres, el govern
és una forma de garantir que el procés educatiu es
desplega correctament, tot i que hi ha diverses fórmules de
gestió i d'organització del govern educatiu, que
també poden realitzar els principis i les finalitats
aquest sentit, tot i que hem dit que la llei orgànica
d'educació regula el desenvolupament directe d'aquest
dret, hem constatat en altres Fonaments d'aquest dictamen,
sobretot en el V, que poden haver alguns preceptes orgànics
que no responguin als principis o al mínim comú
normatiu que correspon establir al legislador estatal en virtut de
les seves competències bàsiques de desenvolupament de
l'article 27 CE, d'acord amb les previsions de l'article
més, pel que fa als centres educatius, l'Estatut preveu
presència d'unes competències compartides: la
relativa als "requisits i les condicions dels centres docents i
EAC); "l'organització dels centres públics
i dels privats sostinguts amb fons públics" (art.
EAC); i "la participació de la comunitat educativa en
el control i la gestió dels centres docents públics i
dels privats sostinguts amb fons públics" (art. 131.3.i
Però de l'altra, afirma que correspon a la
Generalitat en règim d'exclusivitat la "creació,
el desenvolupament organitzatiu i el règim dels centres
Per tant, la llei orgànica de desplegament "directe"
del dret d'educació estarà força més
limitada, en els aspectes que a continuació tractarem, que
alguns dels abordats anteriorment en els Fonaments anteriors, ja que,
com hem expressat, no només s'ha de limitar als
EAC), pel que fa a les competències compartides, sinó
que, en aquesta ocasió, també cal tenir en compte la
integritat de les competències exclusives (art. 110 EAC).
tot, hem de tenir també en compte que hi ha una certa
intersecció entre les submatèries a les quals es
EAC, ja que ambdós es refereixen a l'organització
La més elemental consisteix en el fet que
el primer precepte només es refereix als centres públics,
mentre que el segon també fa referència als centres
docents privats sostinguts amb fons públics.
la coincidència competencial es manté respecte als
centres públics, encara que el primer es refereix a la
creació, al "desenvolupament" organitzatiu i al
règim d'aquests; i el segon incumbeix a
correspon entrar en quina hauria estat la terminologia estatutària
més adient ni més aclaridora, ni tampoc en els canvis
parlamentari estatuent al seu pas pel Congrés dels Diputats,
que no ens il·lustren especialment.
educativa i la seva relació amb el dret fonamental a
l'educació ens poden proporcionar un criteri útil
l'article 149.1.30 CE i la sistemàtica mateixa de
l'article 131 EAC ens mostren que la divisió, entre allò
que és bàsic i allò que no ho és, passa
per la vinculació de la submatèria amb el dret a
l'educació, de forma que aquells aspectes més
directament vinculats amb el dret haurien de ser compartits, mentre
que els més allunyats, que tenen diferents solucions
garantistes del dret o de major detall, entre d'altres, poden
ser exclusius de la Generalitat.
es corrobora amb el fet que la regulació dels centres públics
pot ser més detallada que la dels centres docents privats
sostinguts amb fons públics, que, malgrat que són
centres educatius que formen part del Sistema Educatiu de Catalunya,
tenen una titularitat privada que els dóna una certa
autonomia, la qual pot tenir el seu reflex en l'organització.
farem referència primer a algunes novetats del Projecte que no
es contemplen a la Llei orgànica d'educació, les
preceptes que llisten competències d'òrgans
previstos a la Llei orgànica d'educació que no
segueixen fil per randa les funcions previstes en aquesta llei
estatal, tot valorant l'abast de la discrepància.
finalment, farem referència a dues qüestions més:
la selecció del director dels centres (art. 143.3 i 144 del
Projecte) i l'organització dels centres privats no
concertats (articles 153 a 155 del Projecte).
Projecte de llei objecte de dictamen introdueix unes qüestions
rellevants en matèria educativa i organitzativa que no es
contemplen a la Llei orgànica d'educació, però
que ens permeten examinar la distribució de competències
després de l'aprovació de l'Estatut i
concloure sobre si els preceptes del Projecte examinats són
respectuosos amb el repartiment competencial operat entre la
del Projecte de llei afirma que "Els òrgans unipersonals
de direcció dels centres públics són el director
o directora, el secretari o secretària, el cap o la cap
d'estudis i els que s'estableixin per reglament o en
exercici de l'autonomia organitzativa del centre.
òrgans unipersonals integren l'equip directiu, que és
l'òrgan executiu de govern dels centres públics i
que ha de treballar d'una manera coordinada en el
desenvolupament de les seves funcions.
també pot constituir un consell de direcció".
de direcció no està previst a l'article 131.1
LOE, tot i que aquesta Llei, pel que fa a nous òrgans
addicionals, remet a l'administració educativa, mentre
que, segons el Projecte, serà una decisió prevista per
la direcció del centre, avalada pel Projecte de llei
submatèria dins de la qual es plantegen aquestes petites
diferències entre normes ens duu a incloure el precepte portat
a debat com una qüestió que es pot inscriure dins de la
competència exclusiva de l'article 131.2.c
EAC, ja que és organització, però també
és un desenvolupament, que no afecta el dret fonamental a
del Projecte de llei es refereix als òrgans de coordinació
didàctica i de tutoria, mentre que l'article 130 LOE
només feia referència als òrgans de coordinació
La tutoria, ara, es considera un element educatiu clau més,
i, per tant, caldria lligar-lo amb el dret fonamental a l'educació,
tot i que les fórmules de prestar la tutorització dels
alumnes són moltes i molt variades, així com
l'organització que la instrumenti.
que la LOE no diu res respecte d'aquesta qüestió,
el Projecte no hi està limitat i té una llibertat de
conseqüència, els articles 139.2 i 141 del Projecte de
llei no vulneren la Constitució ni l'Estatut.
continuació, es destaquen aquells preceptes del Projecte de
llei d'educació que llisten competències d'òrgans
previstos a la llei orgànica de desenvolupament del dret
fonamental a l'educació corresponent i que no segueixen
fil per randa les funcions previstes en la Llei estatal pertinent.
preceptes comparats es poden agrupar segons es tracti de competències
d'òrgans de centres públics o de centres privats
Començarem pels primers, que són els següents: pel
que fa a les funcions del director dels centres públics,
el 132 LOE; respecte a les competències del claustre de
del Projecte i el 129 LOE; i finalment, en relació amb el
consell escolar, també dels centres públics, l'article
gran part dels supòsits anteriors hi ha una clàusula
oberta final que resol la majoria de diferencies de redacció o
d'ampliació de funcions, ja que els articles 146.2 i 148
del Projecte estableixen a més a més "qualsevol
altra que li sigui atribuïda per les normes legals o
reglamentàries", cosa que inclou la legislació
I els articles 132, 129 i 127 LOE, per la seva banda
la regulació amplíssima de les funcions del director
del centre públic que, no obstant el que hem dit, inclou en
l'article 142.3 del Projecte l'expressió següent:
"Aquestes funcions s'exerceixen en el marc de
l'ordenament jurídic vigent" que, com els altres
incisos, resolen les possibles redaccions no coincidents entre
subsisteixen algunes discrepàncies que atendrem a continuació:
del Projecte de llei es diu, encara en l'àmbit dels
centres públics, que "Corresponen al consell escolar les
Aprovar el pressupost del centre i
El punt de partida de la legislació orgànica és
que els centres reben uns recursos ja aprovats, ordinaris (art. 122.1
LOE) o extraordinaris (art. 122.2 LOE), i que només poden
decidir sobre els complementaris, previstos a l'article 122.3
LOE al qual remet l'esmentat article 127.h
En aquest sentit, l'article 204.1 del Projecte diu que:
"Per a l'autonomia de gestió econòmica dels
centres públics de què és titular la
Generalitat, i d'acord amb el criteri de suficiència,
els pressupostos anuals de la Generalitat han de consignar aquest
finançament en el capítol de despesa corrent, sens
perjudici de la posterior evolució a dotacions pressupostàries
a la qual es refereix l'article 148.3.f
es realitza dins de l'autonomia de gestió, amb la
finalitat de detallar els extrems de la dotació global rebuda
els comptes, funció que està en consonància amb
i 119.2), que despleguen l'article 27.7 CE.
aquesta darrera previsió constitucional afirma que els
professors, els pares i, en el seu cas, els alumnes intervindran en
el control i en la gestió dels centres públics, i també
dels privats sostinguts amb fons públics.
al consell escolar la competència per "g)
Intervenir en el procediment d'admissió d'alumnes."
A primer cop d'ull, la paraula "intervenir" sembla
una activitat menys resolutiva que el mot "decidir", però
res no impedeix interpretar el primer verb en el sentit del segon, ja
que segons diverses accepcions, algunes d'elles en el camp del
dret, "intervenir" significa prendre-hi part, de forma
que la interversió és un acte decisori.
A l'últim, la tercera funció que tractem és
la de l'article 148.3 del Projecte en la que es diu que el
consell escolar té atribuït: "i)
Intervenir en la resolució dels conflictes i, si escau,
Aquest és el cas invers de l'anterior, ja que la
previsió del legislador orgànic suggereix una menor
intensitat en tant que merament "coneix", però no
LOE prescriu que el consell escolar, en determinats casos, pot
revisar les sancions imposades pel director, com també
s'estableix en el Projecte de llei d'educació.
tant, no hi ha contradicció entre les dues disposicions, en la
mesura que "conèixer" és una primera acció
cognitiva, a la qual pot seguir una resolutiva: la revisió de
conclusió, no s'observa que els articles 142, 146.2 i
Respecte de les segones, les competències del director del
centre concertat es regulen a l'article
150 Projecte de llei i al 54.2 LODE;
i respecte les funcions del consell escolar cal recórrer a
que fa a les funcions del claustre de professors dels centres
concertats, aquestes només figuren a l'article
legislació orgànica no es pronuncia, per la qual cosa
davant del silenci del legislador bàsic, el legislador català
dels centres privats sostinguts amb fons públics cal examinar
de més a prop les diferències en tant que no hi ha
clàusules d'estil obertes com les que hem vist abans.
del Projecte de llei afirma, entre les funcions del director, que
aquest té atribuïda la funció de: "g)
superior de l'infant", que no té parangó en
funció està limitada a les activitats que es
desenvolupen al centre i a les que es fan fora, com a prolongació
de les mares, pares i tutors roman preservada, fins i tot en les
precitades activitats respecte de les quals han donat la seva
Projecte de llei, en relació amb les competències del
consell escolar dels centres concertats diu que aquests només
Conèixer la resolució de conflictes escolars i vetllar
perquè s'ajusti a la normativa vigent." mentre que
LODE disposa que els correspon "d) Conocer
En aquest supòsit el Projecte queda curt i hauria d'incloure
que, en relació amb les conductes de l'alumnat que perjudiquin
greument la convivència del centre, el consell escolar ha de
dir la seva, fins i tot revocant la decisió presa pel director
En el Projecte de llei d'educació no es fa menció
a la funció que preveu l'article 57.m
LODE, el qual estableix com a competència del consell escolar:
Projecte de llei que examinem, aquests principis es troben recollits
refereixen al valor de la convivència els articles 2.1.h,
i tot el capítol V del títol III (art. 30-38).
igualtat entre homes i dones, per tots, es refereix l'article
del Projecte, i pel que fa a la resolució pacífica dels
conflictes, els articles 21.2.g
i 30.5 del Projecte, entre d'altres.
valors s'han de veure reflectits en el compromís
educatiu que aprova el consell escolar, també en els centres
En conseqüència, no es tracta d'un
oblit del Projecte, sinó que aquests objectius estan plenament
integrats en tot l'articulat, de forma general, i en concret a
través de l'aprovació del compromís
LODE, que és norma bàsica d'acord amb l'article
és inconstitucional i antiestatutària.
els articles 150, 151 i 152 (excepte en la lletra e de
l'apartat 2, d'acord amb el que s'ha exposat
anteriorment) del Projecte són constitucionals i estatutaris.
la selecció del director dels centres, hi ha dos aspectes
En relació amb la comissió de selecció prevista
del Projecte es diu que: "El Govern ha de regular per reglament
el procés de selecció del director o directora, que ha
de portar a terme una comissió integrada per representants del
Aquesta comissió de selecció és
presidida per un representant o una representant de l'Administració
canvi, l'article 135 LOE afirma, que, en la selecció
dels directors en els centres públics, aquesta "será
clar que "una comissió integrada per representants del
situat el centre" (art. 143.3 del Projecte) inclou persones que
no són representants de l'Administració educativa ni
del centre corresponent, que exigeix l'article 135.2 LOE.
Tanmateix, es pot entendre, sense alterar el sentit darrer de
l'article de la llei orgànica, que les persones a les
quals aquesta es refereix són les que forçosament hi
han de ser i que, segons el Projecte, efectivament hi són, ja
que hi ha, representants del centre i de l'administració
representants de l'ajuntament del municipi on se situa el
centre, cosa que no és contradictòria amb l'article
135.3 LOE, ja que estableix la conformació dels dos terços
de la comissió i, per tant, queden llocs per cobrir dins el
terç restant en el qual hi ha d'haver també els
representats de l'administració educativa.
cal tenir en compte, en relació amb la composició de la
comissió de selecció, que el consell escolar està
format de manera diversa segons es tracti d'un centre públic
(art. 126 LOE) o privat concertat (art. 56.1 LODE), car en tots dos
casos hi ha un regidor o representant de l'ajuntament dins del
consell escolar, el qual pot ser elegit i computat en la comissió
de selecció, a fi de respectar les proporcions legalment
A més, dins del procés de selecció del director,
l'article 143.2 del Projecte diu que el candidat a director en
el procés de selecció ha de presentar un projecte de
El projecte de direcció dels centres públics
desenvolupa el projecte educatiu (art. 91.8 del Projecte).
del Projecte el "projecte de direcció ha d'ordenar
el desplegament i l'aplicació del projecte educatiu per
al període de mandat i concretar l'estructura
organitzativa del centre" (art. 144.1 del Projecte) i, si el
candidat és escollit, un cop nomenat, "la implementació
del projecte de direcció orienta i vincula l'acció
del conjunt d'òrgans de govern unipersonals i
col·legiats del centre" (art. 144.4 del Projecte).
LOE és molt parca en relació amb el projecte de
direcció, ja que només diu que, entre els requisits per
no hi hagi contradiccions superables, amb una mínima activitat
interpretadora, entre el Projecte i la LOE ens estalvia de fer una
anàlisi competencial detallada en aquest punt, per la qual
cosa considerem que els articles 143.3 i 144 del Projecte no
ofereixen tatxa d'inconstitucionalitat ni d'antiestatutarietat.
capítol III d'aquest mateix títol IX conté unes
prescripcions mínimes sobre l'organització interna i el
govern dels centres privats no concertats, que s'inclouen en la
competència compartida que figura a l'article 131.3 EAC.
Així, l'article 153 del Projecte de llei imposa com a òrgans
necessaris el director i el claustre de professors; els articles 154
i 155 regulen algunes de les seves competències i,
remissió genèrica al reglament de règim interior
del respectiu centre per a la determinació dels altres òrgans
que es puguin crear, així com també de la participació
de la comunitat educativa en el funcionament del centre.
normativa bàsica sobre aquesta matèria es troba a la
La primera de les Lleis citades disposa, al seu
preceptes s'ajusten a les exigències contingudes a l'article
111 EAC per a la normativa bàsica estatal: d'una banda, perquè
apareixen regulats en instruments normatius amb rang de llei; i d'una
altra, perquè fàcilment poden ser definits com a
principis, ja que es refereixen a un concepte jurídic
(autonomia), l'abast del qual és relatiu i modulable, de
manera que serà la normativa de desenvolupament a què
necessàriament es remeten la que determinarà el quàntum
d'aquesta autonomia i les facultats concretes que la integren.
no significa que aquest principi manqui de contingut i que la seva
determinació estigui a la plena disposició dels poders
públics, sinó que constitueix una garantia
institucional (en aquest cas de rang legal) l'àmbit protegit
de la qual ha d'assegurar la seva recognoscibilitat.
cert que l'article 118.6 LOE conté una previsió
singular, relativa als centres que imparteixen ensenyaments artístics
superiors, que remet la determinació del seu funcionament i
govern a la normativa bàsica del Govern, expressió que
sens dubte s'ha d'entendre com a referida a la normativa
reglamentària aprovada pel Govern de l'Estat.
això, d'acord amb la interpretació de l'article
111 EAC, abans exposada, hem de concloure que aquesta normativa en
cap cas vincula la Generalitat de Catalunya, malgrat la seva
denominació de "normes bàsiques".
en compte que els preceptes del Projecte dictaminat, anteriorment
què es remeten els esmentats articles 25 LODE i 120.1 LOE,
correspon ara examinar si respecten aquesta autonomia d'organització
i de gestió exigida per la normativa bàsica.
L'exigència legal d'un director i d'un claustre de professors
en absolut es pot considerar com atemptatòria a aquesta
autonomia, sobretot si tenim en compte que el precepte abans esmentat
no inclou la menor referència a la designació, al
mandat o a la composició d'ambdós òrgans.
És més, la presència d'un director sembla
necessària si es vol assegurar una representació
responsable en les relacions del centre, tant ad intra com cap
a l'exterior (administració educativa, associacions de pares i
mares, etc.), i tampoc no podrien complir-se les exigències
dels articles 1, lletra m i 91.1.
i, j, i k) sense l'existència d'un òrgan
col·legiat de representació del professorat.
funcions que l'article 155 del Projecte atribueix al claustre de
professors, encara que no de forma exclusiva (coordinació
docent i tutoria), són raonables i adequades a la naturalesa
canvi, les funcions assignades per l'article 154 del Projecte al
presidència dels actes acadèmics i a la direcció
del personal del centre, expressió aquesta última que,
sens dubte, es refereix al personal d'administració i de
serveis (paràgrafs b, i c, de l'apartat 2) que,
segons el nostre parer, podrien constituir una intromissió en
l'autonomia organitzativa del centre no avalada per la normativa
això, la redacció del precepte, que defineix aquestes
funcions com a específiques de les atribuïdes per les
normes establertes pel mateix centre per al seu funcionament i
organització, permet interpretar fàcilment el seu
En efecte, el director exercirà les dites funcions
només en el supòsit que les normes de funcionament
intern no hagin optat per fórmules diferents, com podria ser
la designació d'un gerent per a la gestió dels aspectes
econòmics i del personal no docent, o la possibilitat de la
seva delegació genèrica o ad casum.
els articles 153 a 155 del Projecte de llei, examinats, no presenten
tatxa d'inconstitucionalitat ni d'antiestatutarietat.
Finalment, tot i no estar expressament demanat en la sol·licitud
de dictamen, el Consell entén que cal fer un estudi breu sobre
alguna qüestió més, en concret sobre l'article
precepte tracta del finançament dels centres privats que
s'inclouen al Servei d'Educació de Catalunya, és
a dir, dels privats sostinguts amb fons públics.
primer de l'article 205 del Projecte es diu que el "model
ordinari" de finançament amb recursos públics
dels centres privats és el "concert educatiu",
cosa que no exclou l'existència d'altres models,
com ara la subvenció de centres privats.
l'apartat segon, s'indica que "El Departament,
d'acord amb la programació de l'oferta educativa i
la disponibilitat pressupostària, ha d'establir concerts
amb els centres de titularitat privada que imparteixen les etapes
d'educació obligatòria o els altres ensenyaments
declarats gratuïts i satisfan necessitats d'escolarització,
amb les condicions bàsiques establertes per les lleis
orgàniques i per aquesta llei."
tercer exposa en quins casos un centre docent privat satisfà
les necessitats d'escolarització, a les quals es referia
l'apartat precedent, i considera que les compleix si es donen
dues condicions: a) que tingui una relació mitjana d'alumnes
per unitat escolar no inferior a la que determina el Departament per
a cada zona; i b) que escolaritzi alumnes amb domicili habitual al
el Departament, d'acord amb els criteris de programació
de l'oferta educativa previstos a l'article 44 del
seva banda, l'apartat quart afirma que tindran preferència
d'entre els centres privats que no han estat concertats
anteriorment els que atenguin tres criteris: a) els que tenen una
major proporció d'alumnes amb condicions econòmiques
desfavorides; b) els que porten a terme experiències d'interès
per al sistema educatiu; i c) els que tenen un major nombre d'alumnes
escolaritzats en el centre que pertanyen a la zona educativa on és
condicions o criteris esmentats en els apartats tercer i quart de
l'article 205 no són els únics requisits que es
poden exigir per concertar un centre, ja que, d'una banda, són
condicions obertes (per la referència de l'art. 205.3 a
l'art. 44 del Projecte) i, de l'altra, són
criteris que tindran preferència sobre altres (art. 205.4 del
Projecte, al qual s'ha d'afegir l'art. 205.5 del
A més, ja hem dit que els concerts han de tenir en
compte els principis que orienten l'escolarització (art.
205.2 del Projecte), els quals es troben fonamentalment a la LOE (i a
titularitat privada s'incorpora a la prestació del
Servei d'Educació de Catalunya, amb les obligacions i
els drets que resulten de la regulació bàsica de la
matèria, del que estableix aquesta llei."
Tribunal Constitucional, en la Sentència 86/1985, de 10 de
juliol, en relació amb l'article 27.9 CE, ha dit que
conseqüència, hem de veure si al Projecte de llei, o a la
LOE, hi ha algun altre criteri que s'hagi de tenir en compte
sentit, és obligat fixar-se en l'article 43 del Projecte
(que precedeix i comparteix títol IV i capítol I amb el
precitat art. 44) que estableix els principis ordenadors del Servei
d'Educació de Catalunya, a complir pels centres públics
Aquest precepte, en el seu apartat primer,
afirma que la prestació del Servei s'ordena d'acord
amb: "a) Els principis establerts en el títol
preliminar. [...] d) El principi de coeducació per
mitjà de l'escolarització mixta, que ha d'ésser
principis als quals remet l'article 43.1.a, que són
d'aplicació a tot el sistema educatiu, i no només
als centres públics i als privats concertats, s'estableixen
primer diu que el sistema educatiu, en el marc dels valors definits
per la Constitució i per l'Estatut, es regeix per una
sèrie de principis generals entre els quals cal destacar els
continguts a la lletra m, que es refereix a "La
coeducació i el foment de la igualtat real i efectiva entre
Aquesta crida és coherent amb la que fa
l'article 2 LODE en el qual, entre els fins de l'educació,
Així mateix, l'article 1 de la LOE, en el qual s'afirma
ella", s'inspira en uns principis entre els quals es
de destacar la disposició addicional vint-i-cinquena LOE,
sobre el foment de la igualtat efectiva entre homes i dones, que
el que s'ha dit es corrobora amb l'article 77 del
Projecte, que fixa els criteris per a l'organització
pedagògica de tots els centres, el qual, en l'apartat
primer, diu que: "En el marc de l'autonomia dels centres
educatius, els criteris que regeixen a cada centre l'organització
pedagògica dels ensenyaments han de contribuir al compliment
dels principis del sistema educatiu i han de fer possible: [...] "e)
La coeducació, que ha d'afavorir la igualtat entre
el preàmbul del Projecte diu que:
"El sistema educatiu de Catalunya comprèn el servei
públic educatiu, entès com a servei d'interès
general d'acord amb l'Estatut i que ha de permetre que
tots els centres sostinguts amb fons públics, que conformen
centres públics i centres privats concertats, treballin junts
amb uns objectius compartits des de la cooperació i la
corresponsabilitat, tot respectant la naturalesa jurídica de
les diverses institucions que el presten.
Sobre aquestes premisses, la Llei d'educació proposa un
cos legal coherent, complet i amb visió de futur, que: [...]
- Consolida un projecte educatiu de país que garanteix el dret
a l'educació de tota la ciutadania i que, prenent com a
fonament la igualtat, l'equitat i la justícia social, li
ofereix una educació gratuïta i de qualitat. [...]
- Estableix mecanismes per a la subvenció o la concertació
del conjunt d'ensenyaments declarats d'interès
conseqüència, entre els principis de finançament
per sostenir centres privats, siguin de caràcter ordinari
l'article 205 del Projecte, no es pot no tenir en compte
l'article 43.1 del Projecte, la lletra d del qual es
refereix al "principi de coeducació per mitjà de
l'escolarització mixta, que ha d'ésser
observat, és una de les bases del Sistema Educatiu de
Catalunya, que també afectarà els criteris de concessió
de les subvencions als centres privats no concertats, ja que els
ajuts no es poden atorgar en contra dels principis generals de la
L'opció que pren el legislador en aquest Projecte
és legítima, tot i que podia haver triat altres opcions
més permeables al sentit de l'exposició de motius
l'article 205 del Projecte de llei és constitucional i
raonaments continguts en els Fonaments precedents, opinem que:
L'article 53.1 del Projecte de llei d'educació és
constitucional i estatutari si s'interpreta en els termes
exposats en el Fonament V, apartat 2, lletra C), d'aquest
Els apartats 3 i 9 de l'article 62 del Projecte de llei
d'educació són inconstitucionals, en la mesura
que s'apliquen a la formació professional inicial
conduent a l'obtenció d'un títol
inconstitucionals els apartats 2 i 5 de l'article 68 del
d'educació és inconstitucional per
antiestatutari, en tant que s'aplica a la formació
professional inicial conduent a l'obtenció d'un
títol professional de validesa a tot l'Estat.
del Projecte, en la mesura que s'aplica als ensenyaments
l'article 106 del Projecte de llei, en l'expressió
"per aquesta llei", són inconstitucionals.
Projecte de llei d'educació és inconstitucional.
La resta dels preceptes dels títols II, V, VIII i IX s'adeqüen
a l'ordre constitucional i estatutari.
el nostre Dictamen, que pronunciem, emetem i signem en el lloc i la
VOT PARTICULAR que formula el conseller senyor Joaquim Borrell i
provisional d'organització i funcionament del Consell
Consultiu de la Generalitat de Catalunya, al Dictamen núm.
294, emès en data 10 de juny de 2009
màxima consideració que em mereix l'opinió
majoritària, en el present vot particular manifesto les meves
discrepàncies respecte a les conclusions a les quals arriba el
Dictamen en relació amb alguns preceptes continguts en els
títols II, V, VIII, i IX (capítol 3) del Projecte de
llei d'educació, que són els que concretament han
estat objecte de la petició de Dictamen.
II "Del règim lingüístic del sistema educatiu
L'article 3 CE, fins i tot essent un precepte bàsic en
l'ordenació del plurilingüisme, no conté una
regulació completa de la matèria.
pel que fa a l'atribució de caràcter oficial a les
diverses llengües espanyoles, al costat de la declaració
del castellà com a llengua espanyola oficial de l'Estat
(apartat 1), declara també oficials les altres llengües
espanyoles "a les respectives comunitats autònomes
d'acord amb els seus estatuts" (ap. 2).
regulació de l'oficialitat de les llengües diferents del
castellà, a allò que disposin les normes estatutàries
de les respectives comunitats autònomes.
incorpora a més, un mandat a tots els poders públics
als quals exigeix respecte i protecció de la riquesa de les
diferents modalitats lingüístiques d'Espanya, considerada
Aquest reconeixement de la pluralitat
lingüística que realitza la Constitució de forma
explícita, es troba vinculat al caràcter plural de
nació espanyola, així com a l'organització
territorial de l'Estat compost que la norma fonamental prefigura.
3 CE, malgrat que utilitza el terme "oficial" en relació
amb la llengua, no defineix el seu contingut ni les conseqüències
que es deriven d'aquesta condició, i ha estat el TC qui, en
interpretar el precepte, ha centrat aquest element en el seu
reconeixement com a llengua que s'utilitza entre i amb els
poders públics, i en la plena validesa jurídica del seu
Tot això, amb independència de la seva
realitat i pes com a fenomen social.
a més, una conseqüència de l'oficialitat d'una
llengua el deure dels poders públics d'assegurar el seu
Això suposa, com ha assenyalat el
TC en la seva Sentència 88/1983, de 27 d'octubre (FJ 3) que:
instaura un sistema dual pel que fa a l'oficialitat de la llengua.
Aquest model de conjunció lingüística, segons el
TC (STC 337/1994, de 23 de desembre, FJ 10), obeeix a un propòsit
d'integració i cohesió social a la comunitat autònoma,
independentment de la llengua habitual de cada ciutadà.
Resulta interessant destacar que el TC es refereix a la finalitat de
la cohesió social emmarcant-la en el sistema bilingüe que
estableix, i no únicament a través de l'ús d'un
constitucionalment previst suposa que als territoris de llengua
castellana és aquesta l'única llengua oficial, i que
als territoris amb llengua pròpia no castellana s'estableix un
règim de cooficialitat si ho disposen els seus estatuts
Així doncs, la Constitució reconeix
l'oficialitat d'una llengua diferent de la castellana en certes
comunitats autònomes i ho fa d'aquesta manera perquè
aquests territoris tenen una llengua pròpia, (en el sentit de
pertinença, de propietat) predicable tant dels ciutadans de la
comunitat, com d'aquesta última.
concepte de llengua pròpia aplicat a la d'una comunitat
autònoma diferenciada per aquesta realitat té, com a
finalitats, entre d'altres, les de servir d'una banda de
vehicle d'identificació al sistema públic d'autogovern
i als serveis que en depenen, i d'altra banda, justificar
jurídicament el procés de normalització social
Ara bé, aquesta capacitat té com a
límit constitucional el respecte al principi de doble
que fa a Catalunya, l'article 6.1 EAC declara que "La llengua
pròpia de Catalunya és el català" i el 6.2
EAC diu que "El català és la llengua oficial de
afecta concretament l'ús de la llengua en l'ensenyament,
regulen també la matèria els articles de l'EAC que
apareixen relacionats en els Fonaments II, III i IV del Dictamen, els
quals dono aquí per reproduïts.
caràcter previ, convé aclarir que no és possible
deixar de tenir en compte que, dels que allà s'esmenten,
els articles 5, 6, 21, 33, 34, 35, 36, 110, 111, 131 i 136 EAC es
troben recorreguts per inconstitucionals davant del Tribunal
Fins a la data, tanmateix, encara no s'ha dictat la
corresponent, i com no pot ser de cap altra manera, haurà
d'acatar-se la decisió i en conseqüència
aplicar-se la doctrina que s'hi contingui quan es tracti
d'analitzar les lleis que desenvolupin els corresponents preceptes
Tribunal, els preceptes de l'EAC són vigents.
tant, d'una interina certesa de constitucionalitat.
el Dictamen arriba a la conclusió que, vista la presumpció
de constitucionalitat de què gaudeix l'Estatut
actualment, molts dels preceptes del Projecte de llei d'educació
s'adeqüen al bloc de la constitucionalitat perquè són
considero que aquest argument és excessivament formalista i no
té perquè impossibilitar l'anàlisi dels
preceptes del Projecte de llei utilitzant com a paràmetre
d'enjudiciament directament la Constitució i, encara més
quan es tracta de posar de manifest que els esmentats preceptes, en
la regulació que contenen, són contraris a la Norma
suprema de l'ordenament jurídic.
d'elaboració de la Llei i atès que en la petició
de dictamen es demana si els preceptes consultats s'ajusten, o no, a
la Constitució, i atès que tampoc no s'ha produït
una conclusió definitiva sobre la constitucionalitat dels
preceptes estatutaris per estar sotmesa la qüestió al
judici del Tribunal Constitucional, en no produir-se els efectes de
cosa jutjada, no hi ha un impediment, en aquest moment de la
tramitació legislativa del Projecte de llei d'educació,
per emetre una opinió de constitucionalitat sobre els seus
aquesta qüestió està encara per decidir ho
demostra la circumstància que els esmentats preceptes del
Projecte de llei d'educació quan entrin en vigor poden ser
objecte d'un recurs d'inconstitucionalitat davant del TC.
Tribunal hagués de resoldre la qüestió abans de la
sentència sobre l'EAC hauria de pronunciar-se sobre la
constitucionalitat dels corresponents preceptes estatutaris en què
D'altra banda, es tracta en aquest
Dictamen només d'emetre una opinió de
constitucionalitat, que no és vinculant.
Fins ara, s'ha fet referència a les nocions de llengua
nocions anteriors, en la regulació jurídica de
l'ensenyament, quan es fa referència a la llengua, és
necessari distingir en cada precepte l'abast i les
Per això, en l'àmbit educatiu cal
distingir, partint dels conceptes de llengua pròpia i de
llengua d'expressió social i llengua institucional.
llengua curricular és aquella que figura en els plans
A aquesta s'hi refereix l'article 35.2 (in
que, com a assignatura, ha de ser obligatòriament ensenyat a
Com es veurà a continuació, en la STC
88/1983, de 27 d'octubre (FJ 3) es contenen manifestacions sobre
l'ensenyament de les llengües oficials.
llengua vehicular o docent és la que s'utilitza per transmetre
els coneixements, és a dir, aquella en la qual s'imparteix
A aquesta funció de la llengua s'hi
juntament amb la llengua curricular, la STC 337/1994, 23 de desembre,
quan en el Fonament Jurídic 10, diu que existeix una estreta
relació entre el coneixement de la llengua com a matèria
objecte d'estudi, d'una banda, i, el seu ús com a llengua
docent, de l'altra, atès que el segon, indubtablement,
En aquest mateix Fonament Jurídic el TC
destaca, així mateix, que de conformitat amb els articles 3 i
27 CE, correspon als poders públics competents, en
consideració als objectius de la normalització
lingüística a Catalunya i als propis objectius de
l'educació, organitzar l'ensenyament que s'ha de rebre
en una i una altra llengua en relació amb les diferents àrees
de coneixement obligatori, en els diferents nivells educatius, per
assolir un resultat proporcionat amb aquestes finalitats; i això
amb la finalitat de garantir el dret dels ciutadans a rebre, durant
els estudis bàsics en els centres docents de Catalunya,
ensenyament en català i en castellà.
aquest Fonament, amb ocasió de l'enjudiciament d'un
determinat article sotmès a la seva consideració (art.
14.2 de la Llei de normalització lingüística)
conclou que aquest precepte autonòmic no és
inconstitucional perquè de cap manera comporta l'exclusió
d'una de les dues llengües cooficials en els nivells posteriors
al "primer ensenyament" com a llengua docent.
llengua en la seva funció d'expressió social, és
aquella el coneixement suficient de la qual permet a una persona
manifestar els seus propis pensaments i desitjos en la societat en la
Per això s'exigeix que sigui assimilada per
l'alumne en adquirir un determinat grau de maduresa.
s'hi refereix l'article 35.2 EAC quan diu que "Los alumnos
banda, la STC 337/1994 diu que els poders públics tenen com a
finalitat garantir el coneixement suficient i efectiu, així
com l'ús correcte de les dues llengües oficials i, per
tant, la seva utilització com a vehicle de comunicació
entre professors i estudiants (FJ 10).
la llengua institucional és aquella utilitzada per
d'altres, l'article 16.1 del Projecte de llei que es
En el títol II del Projecte de llei d'educació, que
regula el règim lingüístic del sistema educatiu de
Catalunya i que comprèn els articles 9 a 18, hi figura
consignat en diverses ocasions el terme "normalment" i
art. 11.1 i 2; 13.1; 16.2 del Projecte de llei).
al sentit que s'ha de donar a aquestes paraules en l'àmbit
lingüístic en el qual ens trobem, el Consell Consultiu
s'hi ha pronunciat almenys en dues ocasions.
35, de 21 de desembre de 1982 i en el núm. 203, de 18 de
D'aquest últim, pel seu interès, se
En el punt 5 del seu Fonament II
"5.- El concepte de normalització lingüística
neix, com ja hem apuntat, de la necessitat que té una llengua
pròpia, declarada oficial, que el seu ús sigui normal.
Aquest adjectiu no vol fer referència només a la
remoció d'una anormalitat prèvia ni a una mera normació
imperativa que exclogui l'ús normal de l'altra llengua
En el llenguatge comú, 'normal' és
sinònim precisament d'usual, d'habitual, i arriba a
suggereix la normalitat de l'esmentat ús.
Utilitzar "normalment" una llengua
Inclou, per definició, la lliure possibilitat
d'utilitzar, amb tots els efectes que es derivin, l'altra llengua
oficial quan sigui necessari, és a dir jurídicament
No comporta cap obligació o deure que pugui
impedir aquesta llibertat ni suposa que la llengua, així
utilitzada, normalment sigui utilitzada com a llengua única,
la qual cosa aniria contra el principi de doble oficialitat.
Com s'afirma en el Fonament Jurídic 21 de la Sentència
a la Llei de Normalització Lingüística catalana de
deure o imposició que justificaria el dubte sobre la seva
català hagi de ser utilitzat com a llengua única en les
relacions dels ciutadans amb els centres docents situats a Catalunya
ni en les d'aquests amb aquells, amb el consegüent
desconeixement o exclusió del castellà'.
del principi de doble oficialitat quan s'utilitzi per precisar
l'abast i els efectes de l'ús d'una llengua oficial.
També s'ha d'interpretar com un reconeixement del dret a
utilitzar la que és cooficial i, per tant, incompatible amb la
idea d'obligació o de deure per part dels ciutadans."
continuació, s'examinaran els articles del Projecte de llei
d'educació, que presenten problemes de constitucionalitat per
no ajustar-se al model constitucional de bilingüisme dissenyat
Es tindran molt en compte, en aquesta
anàlisi, els pronunciaments del TC continguts en la STC
337/1994, de 23 de desembre que, com s'acaba d'indicar, va resoldre
una qüestió d'inconstitucionalitat plantejada en relació
amb els articles 14.2 i 4, 15 (incís primer) i 20 de la Llei
7/1983, de 18 d'abril, del Parlament de Catalunya, sobre
del Projecte de llei d'educació, estableix que:
"Els alumnes que s'incorporen al sistema educatiu sense conèixer
els centres han de programar les activitats necessàries per
relació amb els alumnes nouvinguts, el TC, en el Fonament
Jurídic 11 de la Sentència abans esmentada, ha destacat
que encara que no existeixi un dret a la lliure opció de la
llengua vehicular d'ensenyament, això no implica que els
ciutadans no tinguin cap dret davant els poders públics des de
la perspectiva del dret a l'educació que garanteix a tots
l'article 27 CE, i més encara, si les actuacions de
normalització lingüística incideixen sobre un
pressupòsit tan essencial per a aquest dret fonamental com és
la llengua en la qual s'ha d'impartir l'educació.
Per això, l'Alt Tribunal entén que els alumnes
que s'incorporen al sistema educatiu en una comunitat autònoma
on hi ha un règim de cooficialitat lingüística,
han de rebre l'educació en una llengua amb la qual puguin
comprendre i assumir els continguts dels ensenyaments que
desvirtuats els objectius propis del sistema educatiu i afectada la
plenitud del dret a l'educació que la Constitució
reconeix, en particular, i des de la perspectiva de l'article 27 CE,
però també, des de la de l'article 14 CE, atès
que resulta essencial que la incorporació a l'ensenyament en
una llengua que no sigui l'habitual es produeixi en unes condicions
que permetin l'alumnat conèixer la llengua docent, si
més no, en la mesura suficient perquè el seu rendiment
educatiu no resulti apreciablement inferior al que haguessin assolit
d'haver rebut l'ensenyament en la seva llengua habitual.
10.2 del Projecte que ara s'analitza, únicament contempla el
dret de l'alumne nouvingut al sistema educatiu, a rebre "un
acollida personalitzada", i "una atenció
lingüística que li permeti iniciar l'aprenentatge en
català", que serà la definitiva llengua
Però, en cap cas, no es preveu expressament en
aquest article per al supòsit que l'alumne conegui el
castellà, perquè és la seva llengua materna, i
que és l'altra llengua oficial, que pugui rebre, durant el
temps d'adaptació, l'ensenyament en aquest idioma.
efectuar la previsió esmentada, el castellà resta
totalment exclòs del sistema com a llengua vehicular, la qual
també recorda el TC en aquesta important Sentència, els
poders autonòmics han d'establir mesures de caràcter
flexible en l'ordenació legal dels ensenyaments per atendre
aquestes especials situacions personals.
és que podria quedar afectada la continuïtat dels estudis
a tot el territori de l'Estat per raó de la llengua, amb
evident vulneració del dret a l'educació garantit per
i "atenció personalitzada" que conté
l'article 10.2 del Projecte de llei, no garanteixen plenament
Es tracta de conceptes poc desenvolupats
que, per la seva absoluta indeterminació, generen inseguretat.
El mateix Projecte de llei hauria d'haver concretat i
desenvolupat aquests conceptes, en lloc de deixar la fixació
del seu contingut al criteri de l'Administració, ja que
es tracta de preservar un aspecte essencial del dret a l'educació.
Prova d'això anterior és l'esforç
contingut d'aquest precepte que, finalment, no resulta aclarit.
tot el que s'ha dit, en la mesura que l'article 10.2 del
Projecte, en referir-se només a "un suport lingüístic
adequat", que no defineix, i en no disposar per als supòsits
que contempla, de forma clara, la possibilitat de rebre l'ensenyament
en castellà, almenys durant el temps d'adaptació a la
definitiva llengua vehicular que és el català, és
contrari al que disposen els articles 3, 14 i 27 de la Constitució,
En l'article 11.1 i 2 s'utilitza el terme "normalment".
Per això, em remeto a allò que s'ha exposat en
l'anterior número 4 sobre la interpretació
constitucional que s'ha de donar a aquest vocable, en el sentit que
no comporta cap obligació o deure, que pugui impedir la
llibertat d'utilitzar l'altra llengua oficial, ni suposa que la
llengua així utilitzada normalment sigui utilitzada com a
llengua única, la qual cosa aniria contra el principi de doble
imposició i no comporta, en cap cas, que el català hagi
de ser utilitzat com a llengua única en les relacions dels
ciutadans amb els centres docents situats a Catalunya ni en les
d'aquests amb aquells, amb el consegüent desconeixement o
en el Fonament Jurídic 10 de la Sentència 337/1994, el
TC ha assenyalat que d'acord amb els articles 3 i 27 CE, correspon
als poders públics competents, en consideració als
objectius de la normalització lingüística a
Catalunya i als propis objectius de l'educació, organitzar
l'ensenyament que s'ha de rebre en
una i una altra llengua en relació
amb les diverses àrees de coneixement obligatori en els
diferents nivells educatius, per assolir un resultat proporcionat amb
aquestes finalitats; i això, amb la finalitat de garantir
el dret dels ciutadans a rebre, durant els estudis bàsics en
els centres docents de Catalunya, ensenyament en català i en
Interpretat d'aquesta manera, el precepte és
banda, la interpretació que s'ha de donar al terme
"normalment", contingut en l'últim incís
de l'apartat 1 de l'article 13, és idèntic al que
Per tant, s'ha d'arribar a les mateixes
conclusions respecte a la llengua que han d'utilitzar els
professors en l'àmbit de l'ensenyament i en la seva funció
l'article 13.1, segon incís, del Projecte només
precepte estableix que "En el curs escolar en què els
alumnes iniciïn el seu primer ensenyament, les mares, els pares
o els tutors dels alumnes, la llengua habitual dels quals sigui el
castellà, poden instar, en el moment de la matrícula, i
d'acord amb el procediment que estableixi el Departament, que els
seus fills rebin una atenció lingüística
14.2 de la Llei 7/1983, de 18 d'abril, de normalització
lingüística a Catalunya, que deia el següent: "Els
nens tenen dret a rebre el primer ensenyament en la seva llengua
habitual ja sigui aquesta el català o el castellà.
L'Administració ha de garantir aquest dret i posar els mitjans
exercir-lo en nom dels seus fills instant que s'apliqui".
el TC, aquest reconeixement del dret a rebre l'ensenyament en la
llengua habitual en l'etapa del primer ensenyament, obeeix al model
de bilingüisme integral o de conjunció lingüística.
A més, garanteix el dret del nen a rebre l'educació
en la seva llengua materna en la primera etapa d'incorporació
En el Fonament Jurídic 7 d'aquella
Sentència, el TC va destacar, a més, que l'àmbit
central de la normalització lingüística són
els nivells educatius no universitaris posteriors a l'inicial del
"primer ensenyament", (en la qual es reconeixia el dret a
rebre l'ensenyament en la llengua habitual, català o castellà)
i anteriors a l'ensenyament universitari.
el nou precepte del Projecte de llei, la possibilitat de rebre
l'ensenyament primari en la llengua oficial habitual desapareix, i
queda substituïda per una "atenció lingüística
individualitzada", que es durà a terme en un sistema, la
llengua vehicular o docent del qual és el català.
Respecte als problemes interpretatius que comporta l'expressió
"atenció lingüística individualitzada",
dono per reproduïdes aquí les mateixes consideracions que
s'han efectuat respecte als termes "suport lingüístic
específic" i "acollida personalitzada" en
tractar l'article 10.2 del Projecte de llei.
s'està seguint en aquesta exposició, el Tribunal
adverteix del risc que les disposicions que adoptin les comunitats
autònomes puguin afectar l'ús de l'altra llengua
cooficial i, d'aquesta manera, l'ordenació del pluralisme
lingüístic que la CE i els Estatuts d'autonomia
considerar si els preceptes legals són proporcionats o no amb
la seva finalitat constitucional, i si el resultat assolit és
o no excessiu en consideració a aquella, perquè la
regulació que adopti el legislador autonòmic en aquesta
qüestió té importants efectes per a tots els que
resideixen habitualment en el territori de la comunitat autònoma.
Per aquest motiu, cal ponderar si la normalització lingüística
en l'àmbit de l'ensenyament és susceptible de vulnerar
els drets constitucionals dels particulars que es deriven dels
el supòsit que s'examina, cal considerar el següent:
En primer lloc, que la finalitat del precepte ha de consistir a
garantir el dret a l'ensenyament en la llengua materna dels
nens que s'inicien en el primer ensenyament, dret exigit per la
Constitució (art. 3 i 27) i pels instruments internacionals.
En segon lloc, que les normes que garanteixen aquest dret han de ser
clares i taxatives, en el sentit que el nen pugui rebre el primer
ensenyament en la llengua materna oficial, encara que sigui diferent
de la vehicular del sistema, i això amb la finalitat d'evitar
un endarreriment en la primera etapa educativa, la qual cosa pot
condicionar el seu progrés posterior.
de ser una obligació dels pares realitzar les actuacions
davant l'Administració, per tal de fer efectiu aquest
dret lingüístic dels seus fills.
(art. 35.1) reconegui i vulgui garantir el dret genèric de
totes les persones a rebre l'ensenyament en català, no
exclou el dret genèric de tots a rebre'l en castellà
perquè aquest dret deriva de la CE (art. 3) i no pot ser
l'àmbit central de la normalització lingüística
són els nivells educatius no universitaris posteriors del
primer ensenyament i anteriors a l'ensenyament universitari.
legal que ara s'examina no garanteix, a diferència de la
legislació anterior, el dret del nen a rebre el primer
ensenyament en la seva llengua habitual, ja sigui el català o
el castellà, perquè utilitza un concepte indeterminat
com ara el d'"atenció lingüística
Tractant-se de garantir el dret, el Projecte
de llei, atès que trenca amb el criteri anterior, que era molt
clar, hauria d'haver estat més explícit i
desenvolupar en què ha de consistir l'atenció
Així mateix, hauria d'haver configurat
l'actuació dels pares com un deure (i no com un poder)
en benefici de garantir el dret que assisteix els seus fills, i no
finalment deixar en mans de l'administració la concreció
compte els anteriors raonaments i, en la mesura que s'exclou
totalment com a llengua vehicular el castellà en aquesta
primera etapa de l'ensenyament, perquè així cal
interpretar el canvi legislatiu que no utilitza la terminologia
anterior, cal concloure que el precepte examinat vulnera allò
que disposen els articles 3 i 27 CE.
precepte estableix que "Els mestres i els professors de tots els
centres han de tenir la titulació requerida i han d'acreditar,
en la forma que es determini per reglament, el domini de les dues
llengües oficials, de manera que puguin fer un ús
adequat, tant oral com escrit, a l'exercici de la seva funció
337/1994, de 23 de desembre, el TC ha destacat que correspon a
l'Estat vetllar pel respecte dels drets lingüístics en el
sistema educatiu i en particular "el de rebre l'ensenyament
en la llengua oficial de l'Estat"; ja que el deure oficial de
conèixer el castellà (art. 3.1 CE) pressuposa la
satisfacció del dret dels ciutadans a conèixer-lo a
través dels ensenyaments rebuts en els estudis bàsics
A aquest deure es destinen les previsions contingudes en les
lleis orgàniques que, amb el caràcter de normes
bàsiques estableixen, per a cada nivell educatiu, els
objectius a assolir en l'aprenentatge i en el domini de les
esmentades llengües i les àrees o matèries
banda, la formació inicial pedagògica i didàctica
dels docents, a la qual no es refereix l'EAC, correspon a l'Estat,
segons disposa l'article 100 de la LO 2/2006, de 3 de maig,
el deure que té l'Estat respecte a l'ensenyament del castellà
i la seva competència en la formació inicial dels
mestres i professors, s'arriba a la conclusió que li correspon
aprovar les normes que regulin el mecanisme mitjançant el qual
els mestres i els professors han d'acreditar el domini de la llengua
castellana, tant oral com escrita, per poder exercir la seva funció
altra qüestió serà la formació permanent
del professorat en el coneixement d'ambdues llengües oficials,
ja que com ha dit el TC en la Sentència tantes vegades citada
(FJ 7), la normalització lingüística es projecta
sobre el coneixement de la llengua catalana com a matèria
curricular i sobre la seva utilització com a llengua vehicular
i docent de l'ensenyament; també, sobre la formació del
professorat i el seu coneixement de les dues llengües oficials i
sobre la utilització del català en les activitats
internes i externes dels centres.
amb el que s'ha exposat, cal concloure que la previsió
continguda a l'article 13.1, del Projecte, que atribueix a la
Generalitat la determinació per reglament de la titulació
requerida i l'acreditació del domini del castellà per
als professors de tots els centres, no s'ajusta a l'ordre
constitucional de distribució de competències.
L'article 14 del Projecte de llei d'educació regula com
a part del projecte educatiu el "Projecte Lingüístic",
que han d'elaborar els centres públics i els centres privats
Aquest projecte ha d'incloure els
aspectes relatius a l'ensenyament i a l'ús de les llengües
es disposa que un d'aquests aspectes serà: "La
continuïtat i la coherència educatives pel que fa als
usos lingüístics, en els serveis escolars i en les
activitats organitzades per les associacions de mares i pares
interpretar l'article 3 CE, ha destacat que aquest precepte, quan
instaura el règim de cooficialitat lingüística es
refereix a la plena igualtat que ha d'existir entre les dues llengües
oficials, la qual cosa suposa no només la coexistència
sinó també la convivència d'ambdues.
precepte que s'examina fa referència a la utilització
de la llengua en activitats organitzades per associacions de pares i
Pel que fa a la llengua que hagi de ser usada en
aitals actuacions, cal advertir que únicament en el projecte
lingüístic podran adoptar-se mesures, la finalitat de les
quals sigui la normalització lingüística, i tenint
en compte a més la interpretació que s'ha donat abans
que el precepte empara actuacions que consistissin en l'exclusió
d'una de les llengües oficials seria inconstitucional.
banda, queda clar del contingut de l'article 14.1 que als
centres privats no sostinguts amb fons públics no els és
14.1 del Projecte és constitucional si s'interpreta en
El títol II del Projecte de llei, que és objecte de
dictamen, s'encapçala amb el rètol "Del règim
lingüístic del sistema educatiu de Catalunya" i
l'article 8 del mateix text estableix que: "1.
educatiu comprèn els ensenyaments regulats en el títol
V, els centres que els imparteixen i els serveis educatius, qualsevol
que siguin els destinataris de l'ensenyament, la titularitat del
centre i el seu sistema de finançament".
continuació, s'examinen algunes mesures que es recullen en el
títol II per a determinar si són aplicables als centres
privats que no reben subvencions públiques i que s'han
constituït a l'empara d'allò que disposa l'article
cal destacar que el mateix Projecte de llei exclou els centres
privats que no se sostenen amb fons públics de l'àmbit
d'aplicació dels articles 14.1 i 18 del Projecte de llei
que fa a l'article 11.1 i 2 del Projecte que fa referència a
la llengua vehicular, així com al material didàctic i
als llibres de text, cal destacar que des de la perspectiva
constitucional no pot merèixer cap retret que en els centres
docents que radiquen a Catalunya la llengua catalana siguin vehicle
d'expressió "normal", tant en les activitats
internes com en les de projecció exterior.
llengua pròpia de Catalunya, és llengua oficial al
territori de la Comunitat Autònoma en virtut de l'art. 3.2 CE
i 6.2 EAC i és també la llengua de la Generalitat i de
l'Administració territorial catalana, de l'Administració
local i de les altres corporacions públiques dependents de la
La qual cosa indubtablement inclou l'Administració
educativa, de la qual depenen els centres docents que radiquen a
Catalunya en virtut de la competència assumida
terme "normalment" que empren els articles 11.1 i 2 i 13.1
del Projecte de llei d'educació s'ha de col·locar en
relació amb les finalitats de normalització que es
indica, com s'ha exposat en l'apartat corresponent al número
4 anterior, el caràcter de llengua usual o habitual que es vol
atorgar al català en les activitats oficials dels centres
que el català hagi de ser utilitzat com a llengua única
en les relacions dels ciutadans amb els centres docents situats a
Catalunya, ni en les d'aquests amb aquells, amb el consegüent
Allò disposat als citats articles 11.1 i 2 i 13.1 del Projecte
de llei d'educació no resulta doncs incompatible amb el
caràcter cooficial del castellà a Catalunya, ni amb el
dret a utilitzar-lo per qui mantingui qualsevol tipus de relació
amb els centres docents situats en el seu territori, ja es tracti
dels alumnes o dels seus pares o familiars.
doncs, utilitzar la llengua de la seva elecció en les seves
relacions amb els centres docents educatius (vid.
el que s'acaba d'exposar, els esmentats preceptes del Projecte de
llei, interpretats d'aquesta forma, no impedeixen que els centres
privats, -que és ara el tema que s'està tractant-,
puguin organitzar l'ensenyament que s'ha de rebre en una o una
altra llengua, a fi de garantir el dret dels ciutadans a rebre durant
els estudis bàsics, ensenyament en català i en
castellà, tal com es desprèn d'una exegesi conjunta
dels articles 3 CE i 35.1 (primer incís) EAC.
territoris dotats d'un estatut de cooficialitat lingüística,
els particulars poden emprar qualsevol de les llengües oficials,
STC 82/1986, de 26 de juny, Fonament Jurídic 3 i STC 337/1994,
aplicables a aquests centres privats no subvencionats les
disposicions contingudes a l'article 16 del Projecte de llei
dels pronunciaments que ha efectuat el TC, la conclusió és
que aquests preceptes del Projecte són inconstitucionals si
s'interpreta que són aplicables als centres privats.
connexió, també ho és l'apartat 1 de l'article
9, en la mesura que inclou en l'àmbit d'aplicació
dels articles citats als centres privats no subvencionats.
L'article 17.2,3,4 i 5 del Projecte de llei regula el règim
lingüístic dels centres educatius de l'Aran.
aquest precepte li són aplicables les conclusions
d'inconstitucionalitat a les quals s'ha arribat, respecte
als preceptes que el mateix article 17 considera que són
d'aplicació en l'àmbit de la seva
Respecte al títol V del Projecte de llei, sobre ordenació
dels ensenyaments, de forma general dissenteixo del parer de la
majoria pel que fa a l'argumentació competencial emprada
per avalar els preceptes que s'hi contenen.
D'entrada voldria advertir, però, sobre la circumstància
que el Projecte de llei sembla desenvolupar l'article 131 EAC
sense tenir en compte allò que en matèria d'educació
estableix la Constitució i, més concretament, les
competències que la Norma fonamental atribueix a l'Estat
En especial, la regulació que ha
elaborat el legislador estatal mitjançant la Llei orgànica
2/2006, de 3 de maig, d'educació (LOE) i la Llei
orgànica 8/1985, de 3 de juliol (LODE), en virtut de les seves
corresponen en exclusiva per a la regulació de les condicions
d'obtenció, homologació i expedició dels
títols acadèmics i professionals, com per a
desenvolupament de l'article 27 CE, atès que ambdues
conviuen en les citades lleis orgàniques.
impressió es confirma si es té en compte que en aquest
títol que ara s'estudia, el Projecte de llei en cap
moment no esmenta explícitament la citada Llei orgànica
2/2006, sinó que, al contrari, sembla fer una regulació
paral·lela que pretén suplantar-la i en la qual per a
major confusió, gran part dels seus preceptes repeteixen els
continguts dels preceptes orgànics.
hi ha una referència clara a l'exposició de
motius que, com se sap, serveix d'element interpretatiu del seu
contingut, que permeti aclarir més aquesta qüestió.
Al contrari, en aquest preàmbul, el Projecte, tot i que, de
passada, diu que la Llei desenvolupa competències exclusives i
compartides en la matèria i que ho fa tenint en compte les
competències que estableix el bloc de constitucionalitat i en
l'exercici d'aquestes, a continuació declara que
el seu contingut "esdevé la norma bàsica dels
posteriors desenvolupaments reglamentaris a Catalunya".
com deia abans, que la nova regulació suplanta les
competències bàsiques (i exclusives) del legislador
circumstància a què m'he referit, en el sentit
que el títol V, per la similitud de la seva estructura i
continguts, se superposa a la regulació continguda en la Llei
orgànica 2/2006 i en la Llei orgànica 8/1985, genera
una incertesa molt criticable en un tema tan complex com és el
una matèria, la regulació de la qual correspon a
En definitiva, s'obvia quin és el marc
competencial constitucional que ha de respectar la regulació
autonòmica, així com tampoc no s'aclareix quin és
el grau d'intervenció dels poders públics
(estatal i autonòmic) en la matèria educativa.
ocasions es parla d'un sistema educatiu com si estigués
al marge del sistema educatiu que estableix el legislador orgànic
estatal en virtut de les seves competències exclusives i
això, voldria seguidament exposar en quins termes s'ha
d'interpretar l'article 131 EAC i, més
especialment, el seu apartat 3, que és on es troba la
competència de la Generalitat sobre l'ordenació
curricular dels ensenyaments obligatoris i no obligatoris (no
universitaris) que condueixen a l'obtenció d'un
D'entrada, cal dir que aquest mateix precepte
estatutari declara que en la concreta qüestió que ara
s'estudia correspon a la Generalitat una competència
compartida que ha d'exercir "respectant els aspectes
universitari, i d'acord amb el que disposa l'article
Per tant, l'exercici de la competència
autonòmica, per literal i expressa disposició
estatutària, ha de respectar dos límits ben clars, de
naturalesa i efectes competencials diferents, els aspectes essencials
del dret a l'educació i a la llibertat d'ensenyament
(art. 81.1 CE) i les dues competències exclusives que
l'article 149.1.30 CE atribueix a l'Estat: la "regulació"
de les condicions d'obtenció, homologació i
expedició dels títols acadèmics o professionals
amb validesa a tot l'Estat i les "normes bàsiques"
per al desenvolupament de l'article 27 CE.
sentit, sobre les limitacions constitucionals de les competències
autonòmiques, voldria recordar algunes de les consideracions
efectuades per aquest Consell en el Dictamen núm. 269, d'1
de setembre de 2005, sobre la reforma estatutària (F VII.5).
En aquest text, es recorda quin és el repartiment competencial
en matèria d'ensenyament no universitari, que es
considera dintre de la matèria més genèrica
"educació", en els següents termes:
"El tractament competencial de la matèria d'educació
CE atribueix a l'Estat la competència per tal d'establir
les "normes bàsiques" per al desenvolupament de
l'article 27 de la Constitució, a fi de garantir el
compliment de les obligacions dels poders públics en aquesta
D'aquesta forma la Constitució ha
reconegut la relació entre aquesta competència material
de l'Estat i el fet de tractar-se del desenvolupament d'un
dret fonamental, que comporta que l'Estat posseeixi també
un àmbit competencial propi en tant que els principis bàsics
del dret a l'educació s'hauran de desenvolupar per
Però, al mateix temps, ha atribuït
a l'Estat la competència per establir mitjançant
normes bàsiques de caràcter finalista tot allò
que sigui necessari per desenvolupar un dret fonamental i fer
possible el compliment de les obligacions dels poders públics
que de l'examen de la jurisprudència constitucional es
desprèn que "[...] en matèria d'educació
correspon a l'Estat la potestat de dictar normes bàsiques
en relació amb un ampli ventall de submatèries, que són
les que constitueixen el nucli essencial d'aquest dret
amb aquest repartiment competencial, la Llei orgànica 2/2006,
delimita els preceptes que tenen naturalesa bàsica i els que
tenen naturalesa orgànica, a la seva disposició final
mateix, per poder determinar l'abast de la competència
estatutària, és evident que s'ha de tenir en
compte la interpretació que del contingut i de l'abast
dels títols competencials estatals ha fet el Tribunal
Constitucional en la seva jurisprudència sobre ensenyament.
Dictamen de la majoria remarca més d'una vegada que
aquesta jurisprudència haurà de canviar perquè
s'ha modificat l'Estatut d'autonomia.
és possible que sigui així en les competències
per a la interpretació i la delimitació de les quals el
Tribunal Constitucional ha invocat el contingut específic dels
títols competencials estatutaris.
quelcom tan evident quan es tracti de jurisprudència elaborada
només a partir de l'anàlisi unilateral de títols
competencials estatals, com és la que tracta sobre l'article
A més, he de recordar que és el mateix
a límit a respectar en l'exercici de les seves
competències compartides sobre educació.
qüestió tornaré a fer referència més
endavant en aquest estudi, quan tracti sobre l'aplicació
criteri, s'ha de discutir una primera afirmació que fa
el Dictamen de la majoria, en el sentit que l'ordenació
es corresponen amb la competència estatal exclusiva sobre la
regulació de les condicions d'obtenció dels
títols acadèmics o professionals.
l'establiment d'uns ensenyaments mínims i d'una
formació comuna a tot l'Estat i el seu aprenentatge
mitjançant el corresponent marc horari, constitueixen la
condició sine qua non per a l'obtenció del
parer ha estat aquest Consell quan, en el seu Dictamen núm.
234, de 10 de febrer de 2003 (F III), sobre la Llei orgànica
10/2002, de 23 de desembre, de qualitat de l'educació,
que fa a la competència estatal per a la regulació de
les condicions d'obtenció, expedició i
homologació dels títols acadèmics i
professionals, que consisteix també principalment en una
(SSTC 42/1981, de 22 de desembre, FJ 3; 82/1993, de 8 de març,
FJ 5; 122/1989, de 6 de juliol, FJ 3 i 337/1994, de 23 de desembre,
Així mateix, abasta l'establiment dels
ensenyaments, del seu contingut i els horaris mínims (és
a dir, les especificacions de nivells, cicles, graus, especialitats i
criteris curriculars), com també la fixació dels
objectius concrets de les assignatures per blocs temàtics
(SSTC 87/1983, de 27 d'octubre, FFJJ 4 i 5 i 88/1983, de 27
part, la disposició addicional de la Llei orgànica
8/1985, en el seu apartat 2.c) és ben clara quan disposa que
correspon a l'Estat, per la seva pròpia naturalesa,
competència exclusiva sobre la "regulació"
de continguts mínims, l'aprenentatge dels quals esdevé
una necessària condició per a l'obtenció
dels títols acadèmics o professionals oficials, pot
incloure normes reglamentàries estatals si la naturalesa de la
no és equivalent a "legislació bàsica",
sinó que es tracta d'una expressió ben diferent a
aquesta que, forçosament, pot ser més àmplia i
que pot incloure tota la normació de la matèria, de
Per tant, també els reglaments que l'Estat
dicti en l'exercici d'aquesta competència
això anterior, si s'acceptés el criteri de la
majoria, en el sentit que la matèria "ensenyaments
mínims", per la seva naturalesa, és més
propera a l'estructura d'una norma bàsica, caldria
fer igualment una crítica a les conclusions finals a què
arriba el Dictamen amb aquest discurs competencial.
després de considerar que l'ordenació curricular
dels ensenyaments obligatoris i no obligatoris, conduents a un títol
acadèmic o professional amb validesa estatal, és en la
seva totalitat una matèria compartida d'acord amb el que
estableix l'article 131.3, lletra c EAC, el Dictamen del
qual dissenteixo aplica automàticament i indiscriminadament
l'article 111 EAC per a la delimitació de les
competències estatals en la matèria; suposadament, per
delimitar l'abast de les normes bàsiques per al
desenvolupament de l'article 27 CE, però també, a
la pràctica, sobre els aspectes essencials del dret fonamental
a l'educació, que són objecte de desenvolupament
directe pel legislador orgànic ex article 81.1 CE.
Efectivament, l'exigència d'un contingut material
s'utilitza per convalidar els preceptes dels títols del
Projecte de llei examinats, que el Dictamen considera que s'allunyen
en aquest sentit dels preceptes de les lleis orgàniques
rang legal per a les disposicions bàsiques estatals també
condueix a la majoria a concloure que totes les normes reglamentàries
que dicti el Govern estatal sobre ordenació curricular dels
ensenyaments, més enllà de la llei orgànica, no
són aplicables a Catalunya i, per tant, tampoc ho són,
com més endavant posaré en relleu, els Reials decrets
que sobre aquesta qüestió estan actualment vigents.
Dictamen, però, oblida tractar una qüestió
generals del qual no són aplicables en els seus termes
literals sempre i en qualsevol cas.
mateix precepte estatutari diu expressament que les exigències
material i formal de les bases que fixi l'Estat s'exceptuen
en "els supòsits que es determinin d'acord amb la
Constitució i amb aquest Estatut".
Dictamen hauria d'haver tractat aquesta qüestió, ja
que aplica l'article 111 EAC en molts dels seus raonaments de
excepcionals, pot haver supòsits en què estigui
justificada la regulació d'una matèria bàsica
dels ensenyaments i més concretament, l'ordenació
dels currículums, és un d'aquests casos, com
banda, el mateix article 131.3 EAC, quan atribueix competències
compartides a la Generalitat en aquest àmbit, cita
explícitament l'article 149.1.30 CE com a límit
una competència exclusiva sobre la "regulació",
entre d'altres, de les condicions d'obtenció dels
títols (que s'ha vist que pot ser completa, incloent-hi
els reglaments) i sobre les normes bàsiques per al
aquesta darrera competència estatal, s'ha de fer notar
que la Constitució atribueix en aquest cas a l'Estat les
"normes bàsiques", expressió que no és
equivalent a la de "legislació bàsica", que
utilitza en altres apartats de l'article 149.1 CE, i que
comporta la possibilitat que incloguin també normes de
horari, principalment, és una matèria clarament
tècnica, que pot canviar sovint en funció de les
necessitats socials, tecnològiques i de la pròpia
evolució de la Unió Europea; de manera que no té
sentit que s'estableixi forçosament i necessàriament
Considero, doncs, que és un dels supòsits en
què s'exceptuen les determinacions que, respecte a les
competències compartides, exigeix l'article 111 EAC.
apart, ja he dit que alguns dels aspectes de l'ordenació
curricular són susceptibles d'inserir-se en la
competència estatal sobre els títols, que és
exclusiva de l'Estat i comprèn tota la "regulació"
i, per tant, no està sotmesa en cap cas a les limitacions de
continuació, s'examinaran els preceptes d'aquest
títol V que presenten problemes de constitucionalitat i
article enumera els ensenyaments que comprèn el sistema
El seu contingut és parell (no idèntic) al de
l'article 3.2 de la LOE (que afegeix altres especificacions
orgàniques sobre cada etapa), la qual cosa no salva, però,
dels ensenyaments conduents a un títol oficial, acadèmic
o professional, amb validesa estatal, és la premissa del
sistema educatiu i la condició principal per a la seva
ulterior obtenció: quins ensenyaments donen dret a cadascun
Es tracta, llavors d'una competència
exclusiva de l'Estat sobre els títols oficials, que li
correspon ex article 149.1.30 CE, i que la Generalitat no pot
Aquest precepte confirma el que s'ha
dit abans, en tractar el preàmbul del Projecte de llei, en el
sentit que sembla que aquesta llei vol transmetre la idea que el
sistema educatiu que contempla és un sistema complet, i que
prescindeix del sistema educatiu que, en virtut de les seves
competències sobre ordenació general de l'ensenyament,
ha dictat el legislador orgànic estatal (Lleis orgàniques
precepte que ara es comenta, s'encapçala, però,
amb l'expressió "D'acord amb l'ordenament
LODE i la LOE, se salvaria la seva constitucionalitat, pel fet que
repeteix, com he dit, l'estructura del sistema educatiu que, en
exclusiva, correspon establir a l'Estat.
raons exposades, l'article 51 del Projecte de llei, és
currículum és l'element principal per a la
posterior regulació dels ensenyaments.
orgànica 2/2006, és el conjunt d'objectius,
competències bàsiques, continguts, mètodes
pedagògics i criteris d'avaluació, de cadascun
dels ensenyaments que ofereix el sistema educatiu (art. 6.1).
evident que, d'acord amb el marc constitucional, li correspon a
l'Estat en exclusiva la definició d'aquest
concepte: d'allò que s'ha d'entendre per
tenir, i ho ha de fer de forma general i comuna per a tot el sistema
I això, perquè el currículum és
el punt de partida per a l'ordenació d'aquests
ensenyaments i la guia d'actuació de la comunitat
educativa encarregada d'oferir-los i d'impartir-los.
precepte que s'estudia, estableix una regulació que
substitueix la regulació orgànica sobre el currículum,
ja que tot i que parteix d'una definició parella (que
tampoc no li correspondria fer a la Generalitat), inclou
especificacions diferents i una sèrie d'objectius que es
desprenen dels articles 1 i 2 de la Llei orgànica 2/2006.
efecte, per una banda, diu expressament que "En els nivells
bàsics, el currículum inclou també les
competències bàsiques", quan aquesta Llei
orgànica no distingeix entre ensenyaments i prescriu, en
general, que el currículum integrarà, entre d'altres,
estableix una sèrie d'objectius generals i propis a què
al legislador bàsic com a punt de partida comuna per a tots
els ensenyaments que comprèn el sistema educatiu.
raons exposades, l'article 52 del Projecte de llei és
53, Disposició transitòria sisena i l'article 9.2
precepte, s'examina en especial el seu apartat 1, que conté
dues premisses, que es poden diferenciar: la primera diu "En el
marc dels aspectes que garanteixen l'assoliment de les
la formació comuna regulats per les lleis", i la segona
afegeix tot seguit, "el Govern ha de determinar el currículum,
pel que fa als objectius, als continguts i als criteris d'avaluació
de cada àrea, matèria i mòdul, sens perjudici
del que estableix l'article 97 en relació amb
l'autonomia pedagògica dels centres".
tant, la primera premissa delimita el marc de desenvolupament de la
O en altres paraules, la primera enumera les limitacions que
ha d'observar el Govern de la Generalitat a l'hora de
determinar el currículum dels ensenyaments, i la segona
estableix quin és el contingut d'aquesta facultat
Per tant, resulta clar que aquest precepte està
fent un repartiment de competències en la matèria
competencial d'ordenació curricular, suplantant així
una funció que li correspon al legislador orgànic ex
Es dóna la circumstància, a més,
que aquest repartiment difereix del que fa la Llei orgànica
2/2006, com seguidament exposaré.
6.2 d'aquesta Llei orgànica atribueix al Govern la
facultat de determinació del currículum "con
comprèn: els aspectes bàsics del currículum que
constitueixen els ensenyaments mínims, "en relación
doncs, correspon al Govern estatal establir els aspectes bàsics
en tots aquests darrers àmbits enumerats específicament
competència específica, atribuïda al Govern de
l'Estat pel legislador orgànic, ha estat "reconvertida"
pel Projecte de llei objecte de dictamen en una vaga referència
limitadora de la facultat de determinació del currículum
el marc dels aspectes que garanteixen l'assoliment de les
repartiment de competències en matèria d'ordenació
curricular que vulnera allò que preveu el precepte orgànic
que, com he assenyalat, atribueix al Govern de l'Estat els
aspectes bàsics del currículum pel que fa als
objectius, les competències bàsiques, els continguts i
d'avaluació, els aspectes bàsics dels quals
correspon establir a l'Estat, ni tan sols es contemplen a la
primera premissa i en canvi, s'atribueixen expressament al
l'article 53.1 encara planteja altres problemes de
La referència que conté al terme
"lleis" deixa clar que el Projecte de llei no accepta la
remissió que l'article 6.2 de la Llei orgànica
2/2006 fa al Govern de l'Estat per determinar el currículum.
En consonància amb això, el que disposa a la seva
vegada la disposició transitòria sisena del Projecte de
llei barra totalment el pas a aquest desenvolupament reglamentari
"Mentre el Govern no dicti les disposicions reglamentàries
corresponents al desplegament d'aquesta llei, són
aplicables els preceptes del Decret 142/2007, del 26 de juny, pel
qual s'estableix l'ordenació dels ensenyaments de
l'educació primària, i del Decret 143/2007, del
26 de juny, pel qual s'estableix l'ordenació dels
ensenyaments de l'educació secundària."
resultat d'aquestes previsions, doncs, el Projecte de llei
d'educació redueix i assimila les competències de
l'Estat sobre ordenació curricular a la Llei orgànica
i no accepta cap ulterior desenvolupament reglamentari que aquest
aplicables a Catalunya, entre d'altres, els Reials decrets
estatals 1513/2006, de 7 de desembre i 1631/2006, de 29 de desembre,
sobre els continguts bàsics dels ensenyaments mínims
(que requereixen el 55% dels horaris escolars per a les comunitats
autònomes que tinguin llengua oficial i el 65% per a les
altres) de l'educació primària i de l'educació
Reials decrets que han estat dictats per l'Estat
en exercici de les competències que li atribueix l'article
6 de la Llei orgànica 2/2006 i, específicament, els
aquesta remissió que fa l'article 53.1 del Projecte de
llei a les "lleis", exclourà l'aplicació
a Catalunya de qualsevol normativa reglamentària bàsica
que sobre ordenació curricular i ensenyaments mínims
dicti l'Estat, com per exemple, entre d'altres, a més
dels anteriorment citats, també seria el cas del Reial decret
1467/2007, de 2 de novembre, pel qual s'estableix l'estructura
del batxillerat i es fixen els ensenyaments mínims.
que l'article 53.1 del Projecte de llei vulnera clarament
l'article 6.1 i 2 de la Llei orgànica 2/2006, cal fer
algunes consideracions sobre si aquesta limitació al
desenvolupament reglamentari bàsic estaria emparada per
D'entrada he de dir que la regulació
dels ensenyaments mínims, ha estat considerada com a part de
la competència exclusiva estatal sobre la "regulació"
de les condicions d'obtenció dels títols estatals
oficials i, per tant, el precepte estatutari citat no s'aplicaria
a l'exercici d'aquesta competència estatal.
així, si l'expressió "ensenyaments mínims"
podria donar pas a un desenvolupament autonòmic per la seva
mateixa naturalesa, em remeto a les consideracions efectuades abans.
Aquest seria un dels casos en què el mateix Estatut excepciona
el requisit de rang legal per a les bases estatals.
d'aquesta competència; la segona, perquè per
expressa disposició constitucional "normes bàsiques"
de desenvolupament pot incloure reglaments bàsics, ja que no
s'atribueix a l'Estat la competència sobre la
"legislació bàsica", i així ho ha
acceptat el Tribunal Constitucional i, la tercera, perquè la
matèria, clarament tècnica, canviant i complexa,
definitiva, l'article 53.1 del Projecte de llei, per totes les
raons exposades, és inconstitucional i antiestatutari, com
també ho és, per connexió, la disposició
transitòria sisena del Projecte de llei.
finalitzar aquest apartat, he de fer esment de l'article 9.2
del Projecte, pel qual s'atribueix al Govern de la Generalitat
la determinació del currículum de l'ensenyament
de les llengües, que comprèn els objectius, els
continguts, els criteris d'avaluació i el marc horari,
que integra en el seu text la facultat de determinació del
currículum de les llengües tal com disposa l'esmentat
article 53, apartat 1, és també inconstitucional, per
no respectar les competències estatals en la matèria
d'ordenació curricular de les llengües.
mateix, per connexió amb la disposició transitòria
sisena que comporta que no són aplicables a Catalunya els
Reials decrets estatals vigents actualment sobre els aspectes bàsics
de la matèria curricular i el marc horari escolar de les
amb això anterior, l'article 9.2 del Projecte de llei és
1 i 6; 68.8 i 70.1 del Projecte de llei.
1 de l'article 55 es refereix a l'educació no
que atribueix al Govern de la Generalitat el desenvolupament d'una
oferta d'educació no presencial, sense especificar a
quines persones, per raó del lloc de residència anirà
l'apartat 6 d'aquest precepte, quan diu que el Govern ha
d'autoritzar els centres privats per impartir ensenyaments
postobligatoris i ensenyaments superiors en la modalitat d'educació
no presencial, tampoc no especifica l'àmbit territorial
que delimita l'aplicació d'aquesta competència.
aquest tema, cal recordar allò que en relació amb la
possibilitat que la comunitat autònoma autoritzi l'obertura
de centres d'ensenyaments no presencials a l'estranger o
a altres comunitats autònomes ha dit el Tribunal
Constitucional a la Sentència 154/1985, de 12 de novembre:
parer, per tant, els apartats 1 i 6 de l'article 55, del
Projecte de llei, en la mesura que no especifiquen l'abast
territorial dels seus efectes, són inconstitucionals.
connexió, i per les mateixes raons, també ho són
presencial per a l'educació d'adults, i l'article
62, apartat 8, que ho fa per a la formació professional
Articles 57.1; 58 i 59, del Projecte de llei sobre l'educació
bàsica (educació primària i educació
1 de l'article 57 estableix l'estructura general d'aquest
ensenyament, i els apartats 2 i 3 contenen principis generals i
objectius per aquesta educació bàsica.
de la regulació d'unes etapes educatives de nivell
bàsic, que el mateix Dictamen ha dit que són "vitals"
per a tothom i que ha de garantir l'Estat per aquesta raó,
correspon efectuar-la al legislador orgànic, la qual cosa ha
fet en els articles 1, 2, 3.3 i 4 de la Llei orgànica 2/2006.
succeeix amb l'article 58 del Projecte de llei sobre educació
primària, que conté una regulació en part
equivalent a la Llei orgànica 2/2006, sobre l'estructura
dels cicles d'aquesta educació, les seves finalitats, i
principis, criteris i directrius bàsiques d'aquest
ensenyament que correspon establir a l'Estat, alguns perquè
són desenvolupament directe del dret fonamental (art. 16; 17,
18.1, 2 i 3, 19.1 LOE) i, d'altres, perquè són
aspectes bàsics dels ensenyaments mínims (art. 20 i 21
Per tant, el legislador autonòmic, en la mesura que
també els determina, envaeix les seves competències
de l'avaluació, que és un dels aspectes bàsics
d'aquest ensenyament, l'article 58, apartat 3, del
Projecte de llei no respecta totes les previsions de l'article
20, apartats 3 a 5 de la Llei orgànica 2/2006 (les regles per
superar els cicles o de permanència i informe final
d'aprenentatge), ni tampoc la previsió de l'article
20 de la Llei orgànica 2/2006, sobre l'avaluació
de diagnòstic al final del segon cicle de l'educació
d'una altra etapa educativa, de nivell bàsic i
obligatori, com és la de l'educació secundària
obligatòria, es poden fer les mateixes consideracions
Per tractar-se també del desenvolupament
directe del dret fonamental a l'educació, la Llei
orgànica 2/2006 conté una sèrie de preceptes
orgànics sobre els principis generals, els objectius i
l'organització dels cursos (art. 22 a 25) i altres
aspectes bàsics, d'aplicació a totes les
comunitats autònomes (art. 26, apartats 3 a 5, 27 a 29 i 31),
a més dels reglaments d'aquesta naturalesa bàsica,
que dicti el Govern estatal en exercici de les seves competències.
El Projecte de llei, en el seu article 59, fa una regulació
paral·lela d'aquestes qüestions sense gaudir de les
competències adients per fer-la i, fins i tot contradient-la,
com és el cas dels criteris de promoció i l'avaluació
de diagnòstic, de manera que vulnera les competències
que corresponen a l'Estat en virtut de l'article
1491.1.30 CE, orgàniques i bàsiques.
que s'ha exposat, es pot concloure que els articles 57, 58 i 59
del Projecte de llei són inconstitucionals.
precepte es refereix a un ensenyament, que tot i que no és
obligatori, en la mesura que forma part del sistema educatiu i
condueix a l'obtenció d'un títol oficial
acadèmic estatal, es regeix per les mateixes regles
competencials que els altres ensenyaments.
que és qui té la competència sobre els aspectes
bàsics dels ensenyaments mínims d'aquesta etapa
educativa, decidir amb quin grau d'intensitat la regula de
forma obligatòria per a totes les comunitats autònomes.
Aquesta regulació es conté en els articles 32 a 38 de
la Llei orgànica 2/2006, entre els quals es destaca que tots
són bàsics i el darrer, sobre la prova d'accés
a la universitat, és orgànic i desenvolupament directe
del dret fonamental a l'educació.
regulació de l'article 61, cal dir un cop més que
se situa en lloc de la regulació orgànica; per tant em
fet respecte les altres etapes educatives.
precepte que ara s'examina, com en els casos anteriors,
defineix aquest ensenyament (ap.1) i atribueix al Departament
competent la determinació de la seva estructura; és a
dir, les vies i les matèries que han de garantir l'assoliment
competències pròpies de cada modalitat, com també
pot establir agrupacions de matèries de modalitat, i les
possibilitat de facilitar itineraris de batxillerat adaptats als
diferents ritmes d'aprenentatge, amb una organització
flexible de l'oferta i dels horaris i amb la coordinació
i la relació entre els diversos estudis postobligatoris
(ap.4), entre d'altres competències més.
no es respecten per a aquesta etapa els criteris d'avaluació
i promoció (art. 36 de la Llei orgànica 2/2006).
d'això, no es pot dir que el precepte autonòmic
orgànica 2/2006 que, pel que fa en concret a l'ordenació
curricular d'aquest ensenyament, atribueix expressament a les
comunitats educatives l'ordenació de les matèries
És evident que el Projecte de llei va
molt més enllà que el legislador orgànic en
l'atribució de competències a l'executiu
autonòmic respecte als continguts bàsics del currículum
del batxillerat i, per tant, vulnera les competències estatals
aquesta divergència sobre la base que la llei orgànica
vincula menys al legislador català respecte a aquest
ensenyament perquè no és obligatori, però no
considero que aquest argument tingui cap base a la Constitució
En efecte, en la distribució competencial
en matèria d'educació no s'utilitza el
nivell d'ensenyament per distingir les competències, ni
la Constitució ho fa, ni tampoc l'Estatut, el qual ja he
dit que estableix dos límits a la competència
compartida sobre ordenació del currículum dels
ensenyaments: els elements essencials del dret a l'educació
(art. 81.1 CE), però també les competències
estatals de l'article 149.1.30 CE, sense diferenciar tipus
s'ha exposat, l'article 61 del Projecte de llei és
oblidar, a més, que per expressa previsió de l'article
53.1 del Projecte de llei, tampoc no seran d'aplicació
les normes reglamentàries bàsiques que dicti l'Estat
Articles 62 i 63 del Projecte de llei.
preceptes que han estat declarats parcialment inconstitucionals pel
Dictamen de la majoria, sobre la base de l'argumentació
que respecten en part les competències estatals perquè
inclouen els estudis de formació professional inicial,
conduents a l'obtenció d'un títol
professional amb validesa a tot l'Estat.
absolut compartir aquest argument pel fet que de la lectura dels
preceptes es desprèn clarament que regulen un sistema de
formació professional propi, al marge del que es deriva de la
Llei orgànica 2/2006, i únicament per als estudis de
formació professional no conduents a l'obtenció
d'ensenyament de formació professional a què fa
referència el Projecte de llei és al marge de la
formació professional inicial integrada en el sistema educatiu
que regula la Llei orgànica 2/2006.
Projecte de llei ignora l'existència d'uns
ensenyaments mínims sobre formació professional inicial
que, a més, són molt rellevants per a l'alumnat
perquè permeten accedir a altres etapes educatives, com el
batxiller i els estudis universitaris, amb els quals, fins i tot es
I això, sense oblidar que els títols
professionals a què pot conduir aquesta formació
professional no són vàlids en altres parts de l'Estat.
regulació al Projecte de llei de la formació
interpretar com una vulneració del que preveu la Llei orgànica
2/2006 perquè, com he dit, el Projecte la suplanta en la seva
estructura general i també en aquest ensenyament, que passa a
Queda, doncs, greument afectada la
continuïtat dels estudis a tot el territori de l'Estat i es
vulneren les competències estatals en la matèria sobre
l'ordenació general de l'ensenyament i les normes
aquesta omissió també pot afectar directament el dret
fonamental a l'educació (art. 27 CE) dels alumnes, en la
mesura que, com he dit, la formació professional pròpia
i els títols propis a què condueixen els prohibirà
l'accés a altres ensenyaments del sistema educatiu
(batxillerat i universitaris) i a la seva possible convalidació.
És per tant, una omissió que, perquè afecta
directament i restringeix el dret fonamental a l'educació,
conclusió, els articles 62 i 63 del Projecte de llei són
64 del Projecte de llei, relatiu als ensenyaments d'idiomes.
precepte, com expressament indica, inclou la regulació dels
ensenyaments reglats i no reglats.
certificacions oficials homologades i dels ensenyaments d'idiomes
als ensenyaments reglats, s'ha de fer alguna consideració
en relació amb els apartats 4 i 5 d'aquest article.
L'apartat 4 atribueix al Govern la determinació
"sencera" del currículum dels diversos nivells
dels ensenyaments reglats d'idiomes.
pel fet de contenir aquest capítol una previsió
expressa sobre la facultat de determinació del currículum,
sembla que el legislador autonòmic no té en compte que
correspon a l'Estat establir els aspectes bàsics
d'aquests ensenyaments, com prescriu específicament per
a aquest tipus d'aprenentatge la Llei orgànica 2/2006
quan parla de les proves d'avaluació per a
l'homologació, no recull la previsió que conté
la LOE sobre la intervenció del professorat en aquesta
avaluació (art. 61.2 de la Llei orgànica 2/2006).
aquest sentit, els criteris generals d'aquesta avaluació
correspon establir-los a l'Estat, quan es tracti d'ensenyaments
reglats d'idiomes, conduents a certificacions oficials (art.
amb el que s'ha dit, l'apartat 4 de l'article 64 és
inconstitucional i també ho és l'apartat 5 en la
mesura que s'aplica als ensenyaments reglats d'idiomes.
65 del Projecte de llei, referit als ensenyaments artístics.
precepte que s'analitza inclou expressament en el seu àmbit
d'aplicació els ensenyaments reglats i els no reglats.
La regulació orgànica sobre aquests ensenyaments està
contemplada en els articles 45 a 58 LOE, gairebé tots
declarats bàsics per la disposició final cinquena de la
Aquests preceptes orgànics inclouen els principis
i els criteris generals d'ordenació dels ensenyaments
artístics, així com també la regulació
específica dels diferents tipus en què s'estructuren.
Com en els altres casos, es tracta d'ensenyaments que permeten
l'accés a altres estudis postobligatoris, com ara el
batxillerat i els estudis universitaris (i en el seu cas,
convalidacions), al mateix temps que condueixen a títols
als ensenyaments artístics reglats, en la mesura que el
Projecte de llei recull amb idèntic contingut alguns preceptes
orgànics i altres no, es torna a constatar la tècnica
legislativa emprada que, en comptes d'innovar mitjançant
la competència de desenvolupament legislatiu, repeteix els
principals continguts orgànics i ignora d'altres.
d'interpretar, però, que pel que fa als ensenyaments
artístics reglats, aquesta parcial reproducció de la
LOE en el Projecte de llei no significa que l'observança
de la resta dels preceptes orgànics no es respecti.
els apartats de l'article 65 sobre l'estructura i els
objectius dels ensenyaments artístics reglats (ap. 1, 2 i 3)
no correspon regular-los al legislador autonòmic, perquè
aquesta és una matèria que és competència
del legislador orgànic estatal.
especial atenció mereix l'apartat 7 de l'article
65, que diu que "L'Administració educativa ha
d'adaptar l'oferta dels ensenyaments artístics
superiors a la tradició cultural de Catalunya i n'ha
d'acordar una ordenació que s'ajusti als principis
i els criteris de desplegament de l'Espai d'Educació
Superior i mantingui la coherència necessària entre
aquesta oferta i la dels altres ensenyaments artístics
finalistes de caràcter professionalitzador regulats per
Aquest precepte s'ha de comparar amb
En general, per a tots els ensenyaments artístics,
la LOE també remet a l'article 6, pel que fa al
contingut i competències de l'Estat sobre la seva
ordenació curricular (art. 46.1 LOE)
d'interpretar que el Projecte de llei, quan atribueix a
l'Administració la citada "ordenació"
dels estudis artístics superiors, no s'està
referint al currículum dels ensenyaments reglats, que
correspon regular al Govern en els seus aspectes bàsics; sinó
als no reglats o bé a altres criteris que serveixin a la
finalitat d'adaptar l'oferta dels ensenyaments artístics
superiors a la tradició cultural de Catalunya.
que s'ha dit, l'article 65, apartats 1, 2 (llevat de la
lletra f) i 3 són inconstitucionals i l'apartat 7
del mateix precepte és constitucional si s'interpreta
que respecta els articles 6 i 58.1 LOE.
68 del Projecte de llei sobre ensenyaments esportius
precepte són traslladables les consideracions efectuades per a
Articles 69 i 70 del Projecte de llei sobre educació
cal posar en relleu que l'aprenentatge al llarg de la vida es
considera un principi inherent al desenvolupament directe del dret
fonamental de l'educació (art. 5, apartats 1 i 2 LOE)
que, a més, ha adquirit molta rellevància a nivell
Aquest aprenentatge, que pretén
facilitar la incorporació de les persones adultes als
diferents ensenyaments comprèn, doncs, tots els nivells que
integren el sistema educatiu: els obligatoris, bàsics i
gratuïts i els postobligatoris.
conté a aquest efecte una sèrie d'especificitats,
amb la finalitat de facilitar l'accés de les persones
pel que fa a l'accés a l'ensenyament bàsic
(art. 68 LOE, que té caràcter orgànic).
Projecte de llei no aclareix a quins ensenyaments es refereix quan
diferència d'altres supòsits que s'han
examinat, no diu si comprèn els ensenyaments reglats i no
reglats, la qual cosa hauria d'indicar expressament per evitar
que, en la mesura que s'aplica als ensenyaments reglats, són
d'aplicació els preceptes de la LOE sobre aquesta
objectius que ha de complir aquesta formació, així com
també els àmbits educatius que comprèn aquesta
formació, que estan descrits a l'article 69.1 del
Projecte de llei, es tracta d'una matèria que correspon
establir a l'Estat a l'empara de les seves competències
(la qual cosa fa als citats preceptes de la LOE), de manera que, pel
que fa als ensenyaments reglats en la modalitat d'adults,
aquestes previsions legals són inconstitucionals.
Títol VIII "Del Professorat i altres professionals dels
Projecte de llei d'educació, en diversos preceptes del títol
VIII i per connexió amb aquests, en algunes disposicions
addicionals i finals, crea i regula de forma similar a la Llei
orgànica 2/2006, de 3 de maig d'educació (LOE),
però no coincident, uns cossos docents de la Generalitat als
membres dels quals els atribueix com a regla general exercir en
exclusiva la docència que s'imparteix en els centres
encomanada a uns cossos creats per l'Estat, els funcionaris del qual
destinats a Catalunya s'hauran d'integrar en els nous cossos
disposicions i els actes relatius a la funció pública
en el propi àmbit de les potestats sobre el règim
funcionarial, com en el corresponent a l'ensenyament (STC
75/1990, de 26 d'abril, FJ 2 i 48/1985, de 28 de març,
jurídic derivat de les competències estatals a què
es refereix l'article 149.1.30 CE és aplicat a supòsits
que tenen cabuda en la matèria relativa a l'ordenació
del sector de l'ensenyament i de l'activitat docent.
aquest títol estatal perquè és a l'ensenyament,
i no a una altra activitat, a la que es refereix la regulació
Per això m'he de remetre aquí a
l'esquema de distribució competencial que acabo d'exposar en
l'apartat anterior (II), i en particular també a la
interpretació que allí es conté dels articles
la competència ex article 149.1.30 CE sobre la
regulació de les condicions d'obtenció, expedició
i homologació de títols acadèmics i
professionals, i normes bàsiques per al desenvolupament
de l'article 27 CE, a fi de garantir el compliment de les obligacions
dels poders públics en la matèria educativa.
mateix, ostenta la competència per a la regulació de
les condicions bàsiques que garanteixin la igualtat de tots
els espanyols en l'exercici dels drets i en el compliment dels deures
disposició final cinquena de la Llei orgànica 2/2006,
de 3 de maig, d'educació (LOE), estableix que aquesta es dicta
amb caràcter bàsic a l'empara de la competència
estatal derivada dels articles 149.1.18 i
Entre les seves disposicions addicionals convé destacar aquí
La disposició addicional setena, que
de la funció pública docent i funcions dels cossos
Les disposicions addicionals vuitena a tretzena, que regulen,
respectivament, els cossos de catedràtics, els requisits per a
l'ingrés en els cossos de funcionaris docents, els requisits
per a l'accés als cossos de catedràtics i inspectors,
l'equivalència de titulacions del professorat, l'ingrés
i promoció interna, i l'acompliment de la funció
inspectora per funcionaris no pertanyents al cos d'inspectors
Com s'ha dit abans, el Projecte de llei d'educació que
és objecte del Dictamen, regula la creació de cossos
docents de la Generalitat, els membres dels quals impartiran la
docència a Catalunya, tasca que fins al moment exerceixen
quals aquest Projecte de llei disposa la seva integració en
d'examinar l'adequació d'aquesta mesura a l'ordre de
distribució competencial constitucionalment previst.
competència estatal per crear els cossos docents en aquest cas
no es deriva del títol competencial referent a la funció
del títol competencial relatiu a l'ensenyament recollit a
l'article 149.1.30 CE en relació també amb el que
L'Estat, en l'exercici d'aquests
títols, crea els cossos docents a través de normes
bàsiques per al desenvolupament de l'article 27 CE, per
considerar-ho necessari per garantir el compliment de les obligacions
de tots els poders públics en matèria educativa.
això el legislador estatal assegura, en virtut d'aquest mandat
constitucional, que les persones cridades a exercir la docència
en els àmbits a què es refereix la Llei orgànica
acreditin uns determinats coneixements en funció de
l'activitat docent que pretenguin dur a terme i que és
l'assignada per a cada cos docent en el qual s'accedeix, a través
Aquestes proves estan regides pels principis
constitucionals de capacitat i mèrit, de manera que
s'asseguren que la formació inicial dels nous
funcionaris inclou uns coneixements mínims i suficients
exigibles que són imprescindibles per a l'exercici de la
docència a tot el territori estatal i per garantir una
formació comuna mínima que té entre d'altres
finalitats l'obtenció de títols acadèmics
o professionals amb validesa estatal.
essencial d'aquests cossos és la mobilitat dels seus
integrants per tot el territori de l'Estat.
amb aquesta regulació es dóna satisfacció al
principi d'igualtat en relació amb el dret que tenen
tots els alumnes, independentment del lloc del territori de l'Estat
en què resideixin, a rebre un ensenyament de qualitat impartit
per uns docents que han acreditat uns coneixements comuns i
Mitjançant aquest sistema, l'Estat garanteix la
seva obligació en matèria educativa.
dels cossos docents constitueix, doncs, una norma bàsica per
al desenvolupament de l'article 27 CE amb la finalitat de garantia a
d'una competència instrumental lligada a l'exercici del dret a
que es pogués discutir que l'Estat hauria pogut garantir
la seva obligació en matèria educativa d'altres
maneres, sense necessitat de crear cossos estatals de funcionaris
docents, s'ha de recordar la jurisprudència del Tribunal
Constitucional establerta a la Sentència 56/1990, de 29 de
març, que admet la creació pel legislador orgànic
de cossos nacionals de personal al servei de l'Administració
de Justícia, com a instrument per garantir de forma homogènia
a totes les comunitats autònomes els drets dels ciutadans en
les seves relacions amb l'Administració de Justícia,
encara que aquesta no fos l'única opció
finalitzar, cal destacar que la
Llei 7/2007, de 12 d'abril, de l'estatut bàsic de l'empleat
públic, en la seva disposició transitòria
vuitena, que es refereix a la integració als cossos docents
estatals del personal funcionari de centres docents dependents
d'altres administracions, parteix indirectament de la consideració
que l'Estat és el competent per crear aquests cossos, quan diu
Llei, que regula l'estatut bàsic de l'empleat
públic, es va dictar a l'empara de l'article 149.1.18 CE.
D'altra banda, i respecte a les previsions que contempla el precepte
transcrit, cal fer una remissió al que estableix la disposició
addicional trentena de la Llei orgànica 2/2006, relativa a
centres de titularitat de les administracions locals.
tot el que s'ha dit, cal considerar que
els articles 109 (quan es refereix a la formació inicial dels
119, 120, 121, 128, 129 i 132, així com les disposicions
addicionals segona i novena, i les disposicions transitòries
tercera i desena del Projecte de llei d'educació, quan
a la creació dels cossos docents per la Generalitat o admeten
la seva existència, infringeixen l'ordre constitucional de
En l'apartat anterior s'ha afirmat que l'Estat té, en virtut
del que disposa l'article 149.1.30 CE, la competència
Per això en aquest extrem no puc
compartir la conclusió contrària a la qual arriba el
Dictamen, que entén que a aquesta concreta matèria
(creació de cossos docents) li és aplicable el títol
competencial relatiu a funció pública.
bé, establert això anterior, cal afirmar que altres
aspectes de la funció pública docent referents als seus
continguts primaris o nuclears s'han d'emmarcar en el títol
amb aquesta posició la Llei orgànica 2/2006, de 3 de
maig, d'educació (LOE), que en la seva disposició final
cinquena prescriu que aquesta Llei es dicta també a l'empara
disposició addicional sisena de l'esmentada Llei
orgànica, sota el rètol "Bases del règim
estatutari de la funció pública docent", en el
al desenvolupament reglamentari a què es refereix l'últim
incís del precepte, el Reial decret 276/2007, de 23 de febrer,
pel qual s'aprova el Reglament d'ingrés, accessos i adquisició
de noves especialitats als cossos docents a què es refereix la
Llei orgànica 2/2006, d'educació, estableix en la seva
disposició final primera que es dicta en ús de les
competències que atribueixen a l'Estat els apartats 1, 18 i 30
mateixa previsió es troba en la disposició final
primera del Reial decret 1834/2008, de 8 de novembre, pel qual es
defineixen les condicions de formació per
a l'exercici de la docència en l'educació secundària
obligatòria, el batxillerat, la formació professional i
els ensenyaments de règim especial, i
les especialitats dels cossos docents d'ensenyament secundari.
efecte, en aquesta disposició es diu que: "Este
Amb caràcter general s'ha de recordar que la funció
pròpia de la legislació bàsica, a la qual, amb
aquest terme o amb el de bases, es refereix l'article 149.1 CE en
diferents apartats, és la de delimitar el camp legislatiu
autonòmic, cosa que no suposa exclusió o buidatge de
les seves competències, sinó obligació
d'atenir-se, en l'exercici d'aquestes, al sentit, amplitud i
la matèria bàsica, i sense que això impliqui
privar les comunitats autònomes de les seves competències
i sí només que el seu desenvolupament hagi de tenir la
seva referència i límits en la matèria bàsica,
que cada comunitat autònoma ha de respectar (STC 76/1983, de 5
d'aquest nucli bàsic per part de l'Estat ha de fer-se per
No obstant això, l'Alt Tribunal ha admès
que, excepcionalment, una norma de caràcter reglamentari o
fins i tot un simple acte singular poden tenir caràcter bàsic
Perquè sigui lícita aquesta operació, és
precís tanmateix que es reuneixin els requisits següents:
a) Que la pròpia llei es remeti al reglament.
habilitació legal que doni suport exprés a les normes
dictades per l'executiu amb caràcter de bàsiques, de
manera que aquesta habilitació no es confongui amb la general
per dictar el reglament executiu d'una llei. b) Que la remissió
legal necessiti l'activitat reglamentària que
contribueixi a establir bases o normes bàsiques. c) Que la
intervenció normativa de l'Administració estatal tingui
caràcter indispensablement complementari de la regulació
legal. d) Que la matèria en relació amb la qual es
produeixi la regulació reglamentària presenti unes
característiques que manifestin la inadequació o
impossibilitat de la llei per enunciar exhaustivament les bases.
en aquest lloc em remeto a la interpretació que consta en
l'apartat II anterior, respecte a la distribució competencial
en matèria d'ensenyament, així com a la possibilitat
d'exceptuar l'exigència general de la regulació bàsica
de les bases del règim estatutari dels funcionaris públics,
el Tribunal Constitucional, en la Sentència 37/2002, de 14 de
febrer (FJ 8), entre d'altres, diu: "Por
-la cursiva és meva- relativa a la adquisición y
resum es pot ressaltar que és competència estatal la
regulació del règim jurídic de la funció
pública docent referent a: a) l'ingrés, adquisició
i pèrdua de la condició de funcionari, així com
l'adquisició de noves especialitats; b) la provisió de
concursos de trasllats d'àmbit estatal; c)
les condicions de formació inicial per
a l'exercici de la docència; d) les condicions de
de la carrera administrativa i les situacions que en aquesta poden
e) els drets i deures i responsabilitat del funcionari; f) el règim
disciplinari; g) la mobilitat entre els cossos docents i la
reordenació de cossos i escales.
perspectiva s'analitzaran els preceptes que figuren en el títol
VIII del Projecte de llei d'educació sobre
el que s'ha formulat la consulta.
inicial del professorat i conté una redacció molt
similar a la que figura a l'article 100 de la Llei orgànica
2/2006, que estableix uns principis generals.
constitucionalitat que planteja aquest precepte ja s'ha assenyalat en
la conclusió que figura en el punt 3 anterior, perquè
pretén regular la formació inicial dels cossos docents
a més, des del punt de vista que ara s'analitza,
aquest article és inconstitucional per regular un aspecte de
la formació dels docents, com és la formació
inicial, que és de competència estatal.
destacat abans que les condicions de formació per a l'exercici
les especialitats dels cossos docents, la mobilitat d'aquests cossos,
així com la reordenació de cossos i
constitueixen matèries que l'Estat pot regular a través
de normes bàsiques del règim de la funció
llei (Cossos docents de la Generalitat de Catalunya), no s'ajusta a
les previsions que contemplen els articles 92 a 98 i les disposicions
addicionals sisena, vuitena, novena i tretzena de la Llei orgànica
2/2006, declarades bàsiques per la disposició final
cinquena, ni al contingut del que disposa el Reial decret 1834/2008,
a què s'ha fet referència més a dalt.
mateix, no s'ajusta a la Constitució l'article 111.1 del
Projecte de llei (Personal que integra la funció pública
docent), perquè defineix els integrants de la funció
pública docent al marge dels cossos estatals.
d'aquest mateix precepte tampoc no s'ajusta a la Constitució
per no fer referència a la normativa bàsica aprovada en
exercici de les competències estatals derivades de l'article
114.1 del Projecte de llei d'educació (Estructuració
dels llocs de treball en plantilles de professorat) és
de la Generalitat, si s'entén que aquest està
constituït per aquell al qual es refereix l'article 111.1 del
mateix Projecte de llei d'educació.
conclusió s'arriba pel que fa els articles 128, en tant que
regula la carrera professional d'aquests
i 129, que tracta la promoció interna de dos dels cossos
creats en aquest Projecte de llei.
aquest precepte encomana a l'apartat 1 al Govern l'establiment
del règim jurídic del personal directiu docent, i
l'apartat 2 es refereix a la seva avaluació.
únicament pot ser considerada constitucional si s'interpreta
que el mandat al Govern que conté no és incondicionat,
sinó que aquest, haurà d'ajustar-se a la legislació
bàsica prevista en els articles 131 a 139
de la Llei orgànica 2/2006, de 3 de maig, d'educació.
matèria de funció pública docent)
article encarrega al Govern, en el seu apartat 1.c,
establir les especialitats docents de cada cos.
El precepte és inconstitucional ja que contradiu el que es
disposa a l'article 2 (i als annexos a què es refereix) del
Reial decret 1834/2008, de 8 de novembre, pel qual es defineixen les
condicions bàsiques de formació per a l'exercici de la
docència en l'educació secundària obligatòria,
el batxillerat, la formació professional i els ensenyaments de
s'estableixen les especialitats dels cossos docents d'ensenyament
conseller o consellera d'Educació la competència
establir les bases i els temaris i disposar altres qüestions
relatives als processos selectius per a l'ingrés als cossos de
inconstitucional per les raons exposades en l'anterior lletra
en examinar l'article 112 del Projecte de llei.
disposició addicional sisena de la Llei orgànica 2/2006
(LOE) estableix les bases del règim estatutari de la funció
amb aquesta disposició addicional, i en relació amb el
que estableix la disposició addicional dotzena de la mateixa
Llei orgànica 2/2006, es va aprovar el Reial decret 276/2007,
de 23 de febrer, que conté el reglament d'ingrés,
i adquisició de noves especialitats als cossos docents
a què es refereix la Llei orgànica 2/2006 i es regula
el règim transitori d'ingrés a què es refereix
la disposició transitòria dissetena de l'esmentada
excepte en els seus apartats 5 i 6, conté una redacció
molt similar a la que figura al primer apartat de la disposició
addicional dotzena de la Llei orgànica 2/2006, que és
article és inconstitucional en tant que regula l'accés
a uns cossos docents que crea el Projecte de llei, la creació
quals, com s'ha vist, correspon a l'Estat.
aplicables els raonaments exposats anteriorment respecte a la
inconstitucionalitat de l'article 112 del mateix Projecte.
raons d'inconstitucionalitat són
(Accés al Cos de Catedràtics d'Educació)
i 121 (Accés al Cos d'Inspectors d'Educació)
del Projecte de llei que, a més, difereixen de la regulació
bàsica continguda en la disposició addicional desena de
de l'esmentat Reglament que, amb caràcter bàsic, la
del Projecte de llei (Permanència en el lloc de treball) està
redactat en termes molt similars a l'apartat 6 de la disposició
addicional sisena (Bases del règim estatutari de la funció
pública docent) de la LO 2/2006, d'Educació
(LOE), amb la diferència que en el primer article, per poder
participar en un nou concurs, s'exigeix una permanència
efectiva d'un any com a mínim en el lloc de treball, mentre
que en el segon precepte no es fa referència a la permanència
efectiva (que té importància respecte als funcionaris
que es trobin en la situació administrativa de serveis
especials) i s'exigeixen dos anys com a mínim per poder
participar en successius concursos de provisió de
El precepte del Projecte de llei que s'examina
contradiu, com s'ha dit, la legislació bàsica per
establir un requisit diferent en una matèria que requereix un
tractament jurídic igual aplicable a tots els funcionaris del
mateix cos i a tot el territori de l'Estat, afectant la seva
mobilitat, i per aquesta raó, el precepte és
conclusió i pels arguments exposats, els articles 104.3, 109,
119, 120, 121 i 125 del Projecte de llei d'educació són
s'ajusta a la Constitució si s'interpreta en el sentit que
Títol IX "De la direcció i govern dels centres
Capítol III "Centres privats no
L'article 21 de la Llei orgànica 8/1985,
de 3 de juliol, del dret a l'educació, disposa que tota
persona física o jurídica de caràcter privat i
de nacionalitat espanyola té llibertat per crear i dirigir
centres docents privats, dins del respecte a la Constitució i
allò establert a la mateixa llei.
l'autonomia organitzativa dels centres se n'ocupa també
l'article 120.1 de la Llei orgànica 2/2006, de 3 de maig,
estableix que els centres privats no concertats han de disposar
L'article 154 estableix les funcions específiques
claustre, almenys, les funcions de coordinació docent i de
153 a i b és contrari als articles de les lleis
orgàniques a què al començament s'ha fet
referència atès que el precepte examinat limita la
capacitat d'organització que la legislació bàsica
als titulars dels centres privats no concertats, situats en el
territori de Catalunya, a diferència dels altres centres
l'existència d'uns òrgans com a necessaris, al
mateix temps que s'atribueix a aquests òrgans tota una
sèrie de funcions, que també hauran d'exercir
més, no es pot justificar la constitucionalitat dels articles
del Projecte de llei que s'examinen com ho fa el Dictamen recorrent a
arguments com ara que: la presència d'aquests òrgans
sembla necessària, o que les funcions que s'assignen al
claustre de professors són raonables o adequades a l'òrgan
col·legiat, o que el director exercirà les seves
funcions només en el supòsit que les normes de
funcionament intern no hagin optat per fórmules diferents, com
podria ser la designació d'un gerent per a la gestió
dels aspectes econòmics i del personal no docent, o la
possibilitat de la seva delegació genèrica o ad
altra banda, tampoc no es pot considerar, com diu el Dictamen de la
del Projecte de llei, que l'expressió "i
l'atribució que es fa al director o directora d'una
sèrie de funcions, de forma ben detallada, té caràcter
supletori, en absència d'una regulació concreta
que sobre aquestes pugui fer el reglament intern.
aquest article enumera quatre funcions directives que, com a mínim,
ha d'exercir el director o directora del centre privat, de
manera que s'immisceix així clarament en la seva
autonomia d'organització i funcionament.
de la majoria, doncs, utilitza raonaments que no
entren en la qüestió de fons, que és la de si es
poden establir en aquest cas, mitjançant el Projecte de llei,
limitacions que vagin més enllà de les previsions
mínimes fixades en la legislació orgànica.
meva opinió, l'ampliació d'aquestes
limitacions organitzatives pel Projecte de llei no correspon al
legislador autonòmic, ja que és competència de
l'Estat, per tal de preservar i garantir en condicions
d'igualtat l'autonomia d'organització i
funcionament de tots els centres privats, dins el respecte dels
principis constitucionals, establir, si s'escau, la seva
I així ho ha fet en els articles 25
i 26 de la Llei orgànica 8/1985, d'educació, en
desenvolupament de l'article 27.6 CE, en la qual ha optat per
la llibertat de creació i configuració dels òrgans
d'aquests centres, amb l'única limitació
regulació del capítol III del títol IX del
Projecte de llei no s'ajusta i contradiu la normativa orgànica
citada, i, per tant, envaeix les competències estatals en
exercici d'aquest desenvolupament directe del dret fonamental a
l'educació, referit a la llibertat de creació de
centres per part de persones físiques o jurídiques
desigual, quant a la seva capacitat organitzativa, els titulars de
les empreses educatives privades establertes a Catalunya, en relació
amb els altres titulars de centres amb residència a la resta
raons exposades, l'article 153.1, lletres a i b,
com també els articles 154 i 155 del Projecte de llei són