Un article publicat en la revista Papers del Departament de Sociologia de la Universitat Autònoma de Barcelona, analitza la probabilitat de permanència en l'ocupació dels treballadors espanyols entre 2007 i 2010.
Aquesta probabilitat ha estat molt baixa per a una quarta part dels treballadors espanyols i per a determinats col·lectius com les dones, afirma l'estudi.
"L'efecte del treballador afegit", segons el qual hauria d'haver augmentat la taxa femenina per compensar la desocupació masculina durant el període de crisi, s'ha vist atenuat a l'estat espanyol per l'efecte "família amb un guanyador i mig", segons el qual no hi ha grans canvis en les pautes d'ocupació femenina degut a que es continuen derivant càrregues familiars.
L'estudi també ha revelat una taxa especialment baixa de permanència de les cohorts més joves i considerables diferències de supervivència entre les persones contractades de forma temporal i indefinida.
En resum, l'anàlisi sembla demostrar que el mercat laboral espanyol no és capaç d'adaptar-se a fenòmens com la globalització, la individualització o la subocupació, ni afrontar canvis en les trajectòries professionals dels treballadors sense una pèrdua significativa de la seva seguretat laboral.
La integració a nivell mundial dels mercats de béns, capitals i persones s'ha situat en màxims històrics; en canvi, els serveis, presenten encara traves reguladores en molts sectors com ara els financers i les telecomunicacions, segons el darrer informe mensual de CaixaBank Research, que dedica el seu dossier a la globalització.
Els reptes als quals s'enfronta la globalització són enfortir les institucions globals, assolir una millor distribució dels beneficis globals i adoptar mecanismes que afavoreixin que el procés de canvi tecnològic sigui inclusiu.
Diversos estudis mostren que l'efecte total sobre el creixement econòmic és positiu, ja que els increments en els fluxos comercials de les economies condueixen a augments importants de la renda real per càpita d'aquestes economies.
En concret, un increment del comerç internacional d'1 punt percentual del PIB es tradueix en un increment de la renda per càpita del 0,9%, impacte que, a Espanya, representa un augment de 225 euros en el PIB per càpita.
En l'apartat d'economia internacional, l'informe apunta que el creixement mundial serà inferior al previst i el indicadors de l'economia espanyola suggereixen que l'evolució futura de les demandes interna i externa serà menys dinàmica i, en conseqüència, aconsellen revisar a la baixa el creixement de 2018 i 2019 fins al 2,1% i l'1,9%, respectivament.
El darrer butlletí ICE del Ministeri d'Indústria, Comerç i Turisme inclou en el seu apartat Tribuna d'Economia l'article Capacitats innovadores de les regions espanyoles.
Es tracta d'una anàlisi de la innovació a Espanya des del punt de vista de l'eficiència i de l'estratègia dels sistemes regionals.
Segons els resultats de l'anàlisi economètric, s'aprecia que Catalunya és la regió que obté majors rendiments d'activitat innovadora des de la perspectiva de l'elaboració de productes nous, seguida de la Comunitat Valenciana, el País Basc, Madrid, Navarra i Aragó.
En termes generals, en funció de si es recolzen en la producció de coneixement a l'interior de l'empresa o segueixen una estratègia de relacions més estretes entre organitzacions per a coproduir innovacions, trobem tres perfils regionals diferents: els que fan activitats de producció interna de coneixement (I+D intern i formació), com són Andalusia, Aragó i Catalunya; un perfil que combina la producció interna i l'absorció de coneixement extern, com és el cas del País Basc i, finalment, les regions orientades a l'absorció de coneixement extern, com són Madrid, la Comunitat Valenciana i Galícia.
Un estudi d'Eurofound recull els canvis tecnològics i reguladors que han afectat cinc ocupacions del sector manufacturer en quatre països europeus (Alemanya, Itàlia, Suècia i el Regne Unit).
Així, l'ocupació de muntador en la indústria de l'automòbil s'ha vist fortament afectada per l'automatització, que ha canviat l'organització del treball, ha disminuït el nombre de tasques físiques i ha augmentat les intel·lectuals en les àrees de control de qualitat.
Quant a la indústria del processament de la carn, encara no automatitzada degut als costos i reptes tècnics que implica, està afectada per normes de seguretat alimentària i traçabilitat.
Pel que fa a la indústria química, ha invertit significativament en tecnologia, provocant una disminució de la intensitat de la força laboral en la producció, però una millora en les condicions de treball i seguretat i un augment de les tasques intel·lectuals.
En l'ocupació d'empacador, la digitalització de la logística i la interdependència de mercats requereix de treballadors més qualificats que coordinin logístiques més complexes.
Finalment, en l'ocupació d'enginyer d'inspecció dels diversos subsectors de fabricació, la digitalització ha eliminat tasques repetitives i ha introduït d'altres que requereixen habilitats avançades en TIC, ja que aquesta tipologia de lloc assumeix funcions importants de control de qualitat i supervisió de processos de producció.
L'Idescat ha publicat l'edició corresponent a l'any 2015 de l'Estadística sobre el comportament del sector de l'audiovisual a Catalunya.
Segons les dades, el volum de negoci de les empreses d'aquest sector va ser de 1.685 milions d'euros, un 18% del total d'Espanya.
D'aquesta xifra, un 89% corresponia a les activitats de cinema i vídeo i enregistrament de so i un 11%, a les activitats de ràdio i televisió.
L'Estadística destaca també que el 2015 el sector ocupava 5.930 persones a Catalunya en activitats de cinema i vídeo i enregistrament, un 67% dedicats a les activitats de producció i el 33% restant a les de distribució.
Pel que fa al valor afegit brut (VAB), el sector de l'audiovisual a Catalunya va representar un 15% del VAB del sector generat en el conjunt d'Espanya, amb una aportació a l'economia catalana de 271 milions d'euros.
Aquest sector es caracteritza per una taxa de salarització del 91%, una taxa d'assalariats indefinits del 82% i per un predomini d'assalariats homes (57%).
Dos informes d'Eurostat recullen les dades més recents del volum de comerç i de despesa pública en transport a la Unió Europea.
El mes de juliol de 2018, l'índex de vendes al detall va augmentar un 1,1% interanual a la Zona euro i un 2% en el conjunt de la Unió Europea.
Tant a la Zona euro com a la UE-28, l'augment ha estat protagonitzat per l'increment del sector de l'alimentació, begudes i tabac, del sector del combustible d'automoció i dels productes no alimentaris.
El major increment anual el van registrar Polònia (+7,7%), Lituània (+7,2%) i Irlanda (+6,6%).
Espanya va presentar un decreixement del 0,8%, el tercer més baix després de Malta (-2,6%), Suècia (-1,1%) i Àustria (-1,0%).
Pel que fa a la despesa pública en transport a la UE-28, el 2016, va ascendir a l'1,9% del PIB.
El percentatge més elevat, va ser el de Luxemburg (3,7% del PIB), Hongria i la República Txeca (ambdós 3,5%).
En canvi, els quatre estats membres que van registrar una despesa més baixa van ser Xipre (0,6%), Irlanda (1,1%), Malta (1,2%) i Espanya (1,4%).
El nou informe sobre el sector del turisme, de Caixabank Research, situa Espanya com el segon país més visitat del món després de França.
Segons les dades del document, entre l'any 2000 i 2007, el turisme a Espanya va créixer un 2,8%, i entre el 2009 i el 2017, un 7,1%.
En concret, el 2017, 81,8 milions de turistes internacionals van visitar Espanya, un 8,7% més que l'any anterior, per sobre del creixement registrat a nivell global (+7%).
Els turistes europeus són els més nombrosos, representen un 87% del turisme internacional que vista el país, encapçalat pel Regne Unit (23% del total).
Destaca també la nacionalitat estatunidenca que va créixer un 32,4% interanual i la resta de països americans, un 24,6%.
Les dades dels primers mesos de 2018 mostren un cert estancament en el creixement interanual de visitants (+2%, acumulat entre gener i maig); i l'indicador d'ocupació hotelera també mostra un alentiment (44% acumulat entre gener i maig, respecte del 53,3% del mateix període d'un any abans).
Tot i aquesta desacceleració, la previsió és que entre 2018 i 2019, el sector turístic continuï generant ocupació, al voltant d'uns 80.000 llocs de treball anuals.
L'informe Perspectives socials i de l'ocupació al món 2018, de l'Organització Internacional del Treball (OIT), posa de manifest la urgència de la transició del món laboral cap a la sostenibilitat ambiental.
Actualment, 1.200 milions de llocs de treball depenen de la gestió racional i sostenible del medi ambient.
Es tracta d'ocupacions en l'agricultura, la pesca i la silvicultura que depenen de processos naturals com la purificació de l'aigua i l'aire, la renovació o la fertilització del sòl, entre d'altres.
En el seu informe, l'OIT sosté que es pot promoure l'ocupació i mitigar els efectes del canvi climàtic; tanmateix, puntualitza que s'han d'adoptar mesures que redueixin la segregació ocupacional ja que en aquest procés augmentarien els llocs de treball en sectors de predomini masculí (energies renovables, manufactures i construcció).
L'OIT quantifica per cada sector la pèrdua o la creació de llocs de treball en la transició cap a l'economia verda, basant-se en estimacions en l'horitzó de 2030 tenint en compte l'objectiu mundial de limitar l'escalfament de la terra a 2oC.
Segons l'informe, la construcció encapçalarà la creació d'ocupació amb 6,5 milions de llocs de treball al món; en l'altre extrem, el sector del refinament del petroli en perdrà 1,6 milions.
El darrer número de Quaderns d'Informació Econòmica, de Funcas, inclou, entre d'altres, un article d'interès que estudia l'evolució de la inversió en investigació i desenvolupament, i les activitats d'innovació empresarial a Espanya a partir de 2008, en el sector públic i el sector privat.
Segons l'article, Espanya és un dels tres únics països de l'Eurozona en què la inversió en I+D el 2016 va ser inferior a la de 2008 (-9,8%).
Segons les darreres dades disponibles de l'Estadística sobre activitats d'I+D de l'INE, a Espanya, el 2016, la inversió total va augmentar un 0,7% respecte de l'any anterior.
Aquest creixement s'explica per l'augment del 3% de la I+D executada pel sector privat i per una caiguda del 2% en l'executada pel sector públic.
Pel que fa a la intensitat inversora en I+D (I+D/PIB), entre 2008 i 2016, Bèlgica, Àustria i països Baixos són els països que van presentar un increment de la intensitat inversora en I+D (I+D/PIB) més elevat.
En el costat contrari, Espanya es troba entre els cinc països que van mostrar una reducció (-0,13%), juntament amb Finlàndia (-0,80%), Luxemburg (-0,38%), Irlanda (-0,21%) i Portugal (-0,18%).
Els indicadors a curt termini que recull l'Observatori econòmic del BBVA preveuen un alentiment del creixement del PIB mundial (0,98%) el tercer trimestre de 2018.
També es probable que la recuperació de la indústria sigui més moderada durant la segona meitat de l'any.
En canvi, les enquestes de confiança milloren en els serveis i es mantenen estables en el sector manufacturer.
Per al període 2018-19, es manté la projecció de creixement global del 3,8%, presentant diferències per regions.
En concret, la Xina mantindrà el seu creixement en un 6,3% el 2018 i un 6,0% el 2019; els Estats Units el mantindran en un 2,8% per al mateix període i l'Eurozona desaccelerarà el seu creixement (2,0% el 2018 i 1,7% el 2019), continuant per sota de la mitjana mundial.
Entre els principals riscos, l'estudi destaca la possibilitat d'una disputa comercial, una major inflació per l'augment del preu del petroli, l'enfortiment del dòlar i l'enduriment de les condicions financeres globals, el proteccionisme i, enfocat en les economies emergents, també el risc d'una crisi endèmica, per les pròpies vulnerabilitats internes d'alguns països.
El darrer informe d'Esade inclou, a part de l'anàlisi de la conjuntura econòmica i dels mercats financers, un tema de debat amb una reflexió al voltant dels impostos sobre la riquesa; la secció Tribuna Lliure, dedicada a un article sobre la bretxa de gènere en el mercat laboral, i la secció final que inclou les ressenyes de dos llibres que porten per títol Reinventing capitalism in the Age of Big Data, de Viktor Mayer-Schönberger i Thomas Ramge, i L'economia del bé comú, de Jean Tirole.
Segons l'informe, un sistema tributari just és aquell que inclou la tributació per la riquesa, una de les manifestacions de la capacitat econòmica de les persones.
Per tant, considera que la legislació s'ha de millorar per a una major igualtat i progressivitat.
En relació amb la bretxa de gènere, l'estudi conclou que cal donar visibilitat a les dones que sobresurten en camps masculins per tal de canviar associacions i estereotips presents en la societat.
Finalment, en l'apartat de ressenya de llibres, destaca el procés de pèrdua de rellevància del diner davant les dades ( big data ) com a mecanisme principal de coordinació entre els demandants i els oferents d'un bé o servei en el mercat.
En l'actualitat, el 61,2% de l'ocupació mundial (2.000 milions de treballadors) està treballant de manera informal, segons l'Organització Internacional del Treball (OIT).
Per sexe, el percentatge d'homes en aquesta modalitat és superior al de dones (63% i 58,1%, respectivament).
Per sector, l'agrícola és el que té el major nivell d'informalitat del món (93,6%), seguit de la indústria (57,2%) i els serveis (47,2%).
El percentatge d'ocupació informal també varia de manera significativa des del 56,5% en treballadors a temps complet fins al 75,1% en treballadors a temps parcial i el 78,5% per a l'ocupació marginal (menys de vint hores setmanals).
A nivell mundial, el 10,1% de les persones ocupades informalment treballen menys de 20 hores setmanals; en canvi, en l'ocupació formal la jornada marginal només representa el 4,2% dels treballadors.
D'altra banda, en els ocupats en treball informal és més alta la probabilitat de tenir horaris de treball excessius (més de 40 o, fins i tot, més de 60 hores setmanals).
Aquest fenomen es dona en el 50% dels ocupats en el món subdesenvolupat i emergent i només en el 16% dels ocupats als països desenvolupats, afirma l'OIT.
El Consell de Treball, Econòmic i Social de Catalunya (CTESC) ha presentat la Memòria socioeconòmica i laboral de Catalunya 2017 en què reflecteix les seves consideracions en relació amb la situació econòmica, social i laboral d'aquest territori.
La Memòria destaca que els indicadors econòmics han evolucionat de manera positiva, amb un creixement a Catalunya del 3,4%, per sobre del conjunt d'Espanya i de la Zona euro.
No obstant això, aquesta millora no s'ha reflectit en els salaris.
Subratlla, així mateix, la contribució de les societats cooperatives i laborals (que representen el 0,9% del total d'empreses a Catalunya) al PIB (2,86%) i a l'ocupació (1,62%).
Quant al mercat de treball, posa en relleu la consolidació de quatre anys consecutius de creixement de l'ocupació; tanmateix, alerta que més de la meitat dels ocupats que treballen a temps parcial (14,1%) ho fan de forma involuntària i que la taxa de temporalitat és superior a la de 2008.
D'altra banda, adverteix que més de la meitat de la població aturada fa més d'un any que busca feina i el 20%, en fa més de quatre.
Finalment, la Memòria també s'enfoca, entre d'altres qüestions, en la renda garantida de ciutadania que suposa un pas endavant en la lluita contra la pobresa en general i la pobresa infantil, en particular.
Un nou número de Panorama Social, de Funcas, recull diversos articles que ofereixen una panoràmica de l'estat de la igualtat de gènere a la Unió Europea.
Els principals índex d'igualtat de gènere, el Global Gender Gap Report (GGGR), elaborat pel Fòrum Econòmic Mundial, i l'Índex d'Igualtat de Gènere (IIG), elaborat per l'Institut Europeu per a la Igualtat de Gènere, situen Espanya en el lloc 10è entre els països de la UE-28 (amb 0,75 punts sobre 1 segons el GGGR), i en el lloc 11è (amb 68,3 punts sobre 100, d'acord amb l'IIG).
Els països líders del rànquing són Islàndia amb 0,88 punts sobre 1, d'acord amb el GGGR, i Suècia amb 82,6 punts sobre 100, segons l'IIG.
L'estudi també analitza els factors vinculats al procés de socialització en la família i l'escola que expliquen la falta de vocació científica i tecnològica en les dones i humanística i social en els homes i eradicar l'actual bretxa, que passen per una autèntica reeducació en la relació dona-ciència.
En l'àmbit laboral, l'estudi evidencia una bretxa persistent relacionada amb el repartiment desigual de responsabilitats familiars, per a la qual l'estudi sembla concloent que cal un canvi en la percepció de rols i, per tant, una nova política educativa.
El cost laboral mitjà per treballador va ser de 30.744,75 euros bruts durant el 2017 i el salari brut mitjà anual, de 22.806,95 euros, segons els resultats de l'Enquesta anual de cost laboral (EACL), publicada per l'INE.
Tant el cost com el salari han tingut un increment del 0,1% respecte de 2016.
La partida més important dels costos no salarials és la de cotitzacions obligatòries a la Seguretat Social (23,2% del cost total; 7.115,88 euros per treballador).
De la resta de partides del cost, 299,14 euros anuals per treballador van ser destinats a beneficis socials, 237,07 a despeses laborals, 195,87 a indemnitzacions per acomiadament i 89,84 a formació professional.
Per comunitats autònomes, Madrid va tenir els costos laborals més elevats (36.136,41 euros), seguida del País Basc (35.551,24), Navarra (32.973,63) i Catalunya (32.193,66).
Per contra, els més baixos es van observar a Extremadura (24.745,553 euros), Canàries (25.987,16) i Múrcia (27.108,94).
Per activitat econòmica, el major cost laboral anual es va donar en subministrament d'energia elèctrica, gas, vapor i aire condicionat (74.275,71 euros), activitats financeres i d'assegurances (63.776,85) i informació i comunicacions (50.472,52).
En canvi, l'hostaleria (18.845,63), altres serveis (20.552,98) i activitats administratives i serveis auxiliars (21.465,21) van tenir els costos més baixos.
El Cercle Tecnològic de Catalunya ha publicat la 10a edició del Baròmetre del sector tecnològic a Catalunya 2018, que recull les percepcions d'una mostra de 1.025 empreses del total de 15.077 que conformen el sector tecnològic català l'any 2017.
Més de la meitat de les empreses (54,1%) afirma haver augmentat la seva facturació anual, de les quals un 31,9% declara haver obtingut un increment superior al 2,5%.
En relació amb el 2018, el 59,5% preveu una facturació encara major que la del 2017.
Pel que fa a l'ocupació, un 35,9% de les empreses d'oferta tecnològica ha augmentat el nombre de llocs de treball durant el 2017 fins a situar el total de l'ocupació TIC a Catalunya en 111.600 llocs de treball; el 48,2%, a la ciutat de Barcelona.
Per al 2018, el 53,8% de les empreses preveu contractar més personal.
Per tal de retenir talent, el 51,6% de les empreses enquestades disposa de plans de formació i promoció i el 45,4% ofereix entorns de col·laboració virtuals per flexibilitzar el treball i la ubicació.
La pèrdua d'ocupació al món rural s'està suavitzant, de fet el descens és la meitat del que es va produir el 2016, segons dades que recull la segona edició 2018 de l' Observatori del Món Rural, publicat per la Fundació del Món Rural.
Destaca el sobreenvelliment i també l'increment de la població estrangera (del 13,4% al 14,7%), especialment del grup de dones, tot i que la presència estrangera en zones urbanes i rurals continua sent predominantment masculina.
Els indicadors econòmics i laborals mostren generació de noves empreses, augment del nombre d'afiliats a la seguretat social (+11% respecte de 2016; 321.679 persones afiliades més) i reducció de l'atur menor que en les zones urbanes.
Tanmateix, la taxa d'atur de les zones rurals (9,1%) és inferior a la de les urbanes (11,1%), segons l'estudi.
Així mateix, les comarques rurals guanyen 29 indústries agroalimentàries i mantenen una valoració alta de qualitat de vida (salut i augment de les llars d'infants, entre d'altres).
Suspèn, no obstant això, la valoració del transport públic i la disponibilitat de fibra òptica.
D'altra banda, s'eixampla el diferencial entre la renda familiar bruta disponible rural i urbana 2014-2015, diferència que passa de 920 euros a 1.380 euros per habitant i any.
Una alta rendibilitat econòmica i la joventut de l'empresa expliquen un part del creixement de l'empresa industrial catalana, segons el darrer Anuari de la pime 2018 presentat aquesta mateixa setmana.
L'Anuari dedica el monogràfic a analitzar la dimensió i el dinamisme empresarial entre 2003 i 2015.
Per mesurar-lo, el treball ha proposat l'indicador sintètic de creixement (ISC) que utilitza les variables treballadors d'empresa, actius i ingressos.
En funció del seu ISC, les empreses es classifiquen com a molt dinàmiques (grup A), dinàmiques (grup B) i la resta (grup C).
L'estudi també destaca que altres indicadors economicofinancers, com són l'actiu fix, la rendibilitat econòmica, la rendibilitat financera, la competitivitat, la productivitat i l'any de constitució presenten un comportament diferenciat però només expliquen un percentatge reduït del creixement empresarial.
Tot seguit l'Anuari detalla àmpliament les dades econòmiques i financeres, elaborades a partir dels estats comptables de l'any 2016 de 74.588 petites i mitjanes empreses.
En termes generals, destaca el creixement interanual de la rendibilitat financera (+7,7%) i de la rendibilitat econòmica (+5,9%).
Davant la situació de pobresa que encara es dona en moltes famílies, diversos municipis s'estan plantejant la possibilitat d'implantar un sistema de garantia de rendes, segons un estudi de Ksnet i AMB.
L'establiment d'una renda mínima garantida (RMG) en algun dels municipis de l'àrea metropolitana de Barcelona podria incentivar moviments migratoris de la població amb rendes més baixes cap a aquests municipis, així com de la població amb rendes més elevades cap a altres municipis, segons la teoria del federalisme fiscal.
Ara bé, no és clar que aquests efectes es produïssin a la pràctica, degut als costos de desplaçament i per les condicions mateixes del mercat de treball, puntualitza l'estudi.
En qualsevol cas, per pal·liar aquests possibles efectes negatius, el treball proposa un sistema de RMG que es pugui implantar als municipis de l'àrea metropolitana de Barcelona d'una manera coordinada.
En concret, el treball descriu en detall els diferents elements que permeten dissenyar-la i estableix un mecanisme de coordinació entre municipis d'una determinada àrea geogràfica funcional, que incorpori el finançament de nivells superiors de govern així com diferents graus de solidaritat entre municipis.
L'informe biennal Tendències i polítiques de turisme de l'OCDE proporciona les dades més recents del turisme de 2017 i les principals tendències, iniciatives i reformes relacionades amb les polítiques de turisme dels països membres de l'OCDE.
Els principals resultats mostren que el sector contribueix amb un 4,2% de mitjana al PIB, un 6,9% a l'ocupació i un 21,7% a les exportacions de serveis.
Les arribades dels turistes internacionals als països membres de l'OCDE van tenir un increment interanual del 3,9% el 2016 (+3,9% mundial i + 4,7% a la UE-28).
Aquests països compten amb el 55% de les arribades globals i el 59,5% dels ingressos mundials.
A mitjà i llarg termini les prioritats de les polítiques de turisme han estat dirigides a enfortir la competitivitat i la sostenibilitat ecològica.
En els dos darrers anys, ha sorgit la necessitat de desenvolupar, gestionar i promocionar les destinacions locals.
Així, diverses accions han estat dissenyades per desenvolupar i comercialitzar productes i destinacions típiques.
Molts països han creat noves ofertes basades en el patrimoni natural i cultural i han volgut desestacionalitzar el creixement mitjançant la promoció del turisme de salut i benestar, de negoci, d'esdeveniments i de diversos productes de nínxol.