Anàlisi de la representació social que tenen els interns sobre el programa de fases progressives que funciona als centres penitenciaris de Catalunya.
S'estudien: (1) la percepció que tenen els presos sobre aquest programa; (2) les característiques simbòliques que haurien de modificar-se per aconseguir-ne una major efectivitat i (3) els eixos de comunicació més rellevants que funcionen a la presó, així com la manera d'incidir en les imatges i opinions quant a la classificació.
S'han utilitzat entrevistes i qüestionaris aplicats a interns i a personal encarregat de l'aplicació d'aquest programa.
S'han trobat similituds en les representacions dels interns dels diferents centres, encara que l'aplicació del programa era diferent, dissociacions entre les representacions i el comportament diari en el centre i relació entre la classificació en fases i el clima de convivència.
Publicació en llibre: Elejabarrieta, F; Perera, S. i Ruiz, A. (1991): Tractaments penitenciaris per fases.
Col·lecció Justícia i Societat núm. 2.
La presó oberta pot representar una carta alternativa al que tradicionalment s'ha entès com a presó.
En fer possible el compliment de condemnes en contacte amb el medi social, atenua els afectes més negatius dels processos de "presonització" i alhora pot afavorir oportunitats de canvis de caire psicosocial, que poden ser valorats positivament pel mateix subjecte i el seu entorn social.
El treball que ha donat lloc a aquesta publicació contribueix a dinamitzar la revisió de les possibilitats de la presó oberta.
Pretén ajudar a reflexionar sobre el que ja s'està fent, la funció clau dels recursos socials, i sobre alguns factors a tenir en compte per fer viable un model penitenciari obert.
En la seva elaboració s'ha contactat amb diferents interlocutors institucionals: persones que complien condemna en medi obert, tècnics i directius penitenciaris, i professionals vinculats a diferents recursos socials.
Paral·lelament s'ha estudiat el moment d'accés al medi obert respecte a la totalitat del temps de condemna i d'altres variables d'interès en una mostra representativa dels interns en medi obert a Catalunya.
En la part final l'estudi incorpora un seguit de conclusions i algunes recomanacions amb la finalitat de contribuir a la viabilització i orientació del desenvolupament institucional de la presó oberta.
Publicació en llibre: González, S. (1991).
Recursos socials i atenció en el propi medi.
Col·lecció Justícia i Societat núm. 3.
presons / medi obert / societat / alternatives a l'empresonament / tractament penitenciari
La possessió es configura com a element diferenciador entre dues institucions, el límit de les quals no apareix clar, com són la prescripció extintiva i la prescripció adquisitiva o usucapió, constituint, aquesta possessió, el nucli de la usucapió a l'entorn del qual giren la resta de requisits.
L'usatge "Omnes Causae" és considerat el fonament de la regulació actual de la usucapió a Catalunya.
El fet que determina que un text com aquest passi a ser considerat base d'una institució diferent fonamentada en la possessió deriva d'una tradició juridicohistòrica de consolidació de pràctiques consuetudinàries, que queda reflectida en les opinions dels juristes catalans i en la sistematització que l'usatge és objecte en el Llibre de les "Constitucions i altres drets de Catalunya", al costat dels terminis especials d'usucapió, respecte del quals es considera regla general.
La regulació que el dret civil català fa respecte de la usucapió en concret trenca amb el sistema romà, d'una usucapió ordinària de 10 i 20 anys de possessió amb bona fe i just títol i una extraordinària de 30 anys de possessió sense aquests requisits que adopten per als béns immobles la major part dels ordenaments existents, recollint, la Compilació de Dret Civil de Catalunya, un termini únic establert en 30 anys, en el seu article 342.
Quant els béns mobles, el termini general únic de 6 anys de possessió, demanats per usucapir aquests béns que s'estableix també en l'art. 342 de la Compilació de Dret Civil de Catalunya, representa una innovació respecte del dret català anterior a aquest text, que contemplava un sistema basat en l'usatge "Omnes Causae", i en el dret romà com a supletori d'aquest, d'usucapió ordinària de 3 anys de possessió amb bona fe i just títol i extraordinària de 30 anys sense necessitat d'aquests darrers requisits.
Es valoren els perfils clínicsocials de 500 detinguts addictes a drogues, en el Jutjat de Guàrdia de Barcelona.
Des del punt de vista social, predomina la situació de soledat, pèrdua de treball, marginació, mitjana d'edat de 23 anys, fracàs escolar amb escàs nivell d'estudis i habitatge a Ciutat Vella, o en barris perifèrics i ciutats del cinturó industrial.
Des del punt de vista clínic, la síndrome d'abstinència que presenten és lleu; la droga consumida, primordialment, es l'heroïna; la majoria són toxicòmans i han patit malalties, l'ordre de freqüència de les quals és: hepatitis, tuberculosi, pneumònia.
delinqüència / drogues / justícia penal / marginació
Antecedents: la sida s'inclou entre les primeres causes de mort a les presons de tot el món, però malgrat aquest fet hi ha poca informació sobre les característiques diferencials d'aquesta malaltia en els pacients que tenen antecedents de presó.
Pacients i mètodes: s'estudien 1.256 pacients de Sida de Barcelona.
Els que tenien antecedents de presó s'han comparat amb els que no en tenien, analitzant si hi havia diferències en relació amb diverses variables d'interès clínic i epidemiològic, incloent una anàlisi de supervivència.
Resultats: El 30,1% dels casos tenien antecedents de presó.
Els que tenien aquests antecedents eren més joves (mitjana d'edat de 29,3 anys versus 35,0).
presons / sanitat penitenciaria / sida / delictes contra la propietat / drogues / delinqüència / presos
L'objectiu és conèixer la prevalença d'infecció pel virus de l'hepatitis C (VHC) en la població reclusa de Catalunya, com també els factors que hi estan relacionats.
Inicialment van ser inclosos en l'estudi els 620 primers reclusos que van ingressar a la presó de Quatre Camins (novembre 1989-febrer 1990).
Es van recollir: (1) variables demogràfiques (edat, ètnia, nivell socioeconòmic i estudis); (2) variables penitenciàries (nombre d'ingressos a la presó, temps total d'encarcerament i edat del primer ingrés); i (3) factors de risc (consum de drogues per via parenteral, hàbit de compartir xeringues, i tatuatges).
Es van obtenir mostres sanguínies dels 464 reclusos (75%) que acceptaren participar en el programa de vacunació antihepatitis B. Es van detectar anticossos anti-VHC en el 48,3% (224/464) dels reclusos estudiats, arribant a ser el 84,5% en els consumidors de drogues per via parenteral (CDVP).
En l'anàlisi univariada, el CDVP va ser la variable més fortament associada a la infecció per VHC.
presons / sanitat penitenciària / drogues / tractament penitenciari