projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
Enguany presentem un cartell de 24 pel·lícules i 76 projeccions amb cinefòrum en 45 sales repartides per 17 ciutats d'arreu de Catalunya.
A més, acullen la Mostra per primera vegada la Filmoteca Vaticana i l'Abadia de Montserrat.
A la Filmoteca de Catalunya, seguim la pista del llibre de Paul Schrader L'estil transcendental en el cinema: Ozu, Bresson, Dreyer.
Després de la retrospectiva de Dreyer de l'edició anterior, presentem el cicle "Un mestre: Yasujirō Ozu" (Tòquio, 1903-1963).
Segons Schrader, Ozu personificava en els seus films el budisme zen.
Actualment, però, la crítica considera que la seva obra rep altres influències, com ara la cultura popular japonesa o el cinema de Hollywood.
A les diferents sales d'arreu del país, volem fer-hi arribar el cinema espiritual recent per promoure la convivència de cultures i religions.
Cristianisme, islam, judaisme o budisme desfilaran per una sèrie de títols que insisteixen en la recerca religiosa.
La programació es completa amb algunes preestrenes interessants, on s'anticipa el cinema espiritual que arribarà a les pantalles.
La Mostra arriba un any més a tots els centres penitenciaris de Catalunya, gràcies a la col·laboració de la Secretaria de Mesures Penals, Reinserció i Atenció a la Víctima, i hi incorporem els centres educatius de justícia juvenil.
En el marc de la Mostra atorgarem el II Premi de Cinema Espiritual en un acte a la Sagrada Família.
També farem el concurs La Paraula S'agrada, conduït per l'escriptor Màrius Serra, sobre enigmes lingüístics basats en el vocabulari de les religions.
Agraïm especialment la implicació de Peio Sánchez, director de continguts de la Mostra.
I també la col·laboració de l'Ajuntament de Barcelona, la Filmoteca de Catalunya, la Fundació Bancària "la Caixa", Basílica de la Sagrada Família, Ágape i els cinemes Verdi, així com diversos ajuntaments, entitats culturals i religioses i universitats, amb qui compartim l'objectiu d'acostar al públic el millor cinema espiritual, donar a conèixer les tradicions religioses a través de la pantalla i afavorir el diàleg interreligiós i la cohesió social.
Paco Arango (Mèxic, 1967) és el primer cineasta guardonat amb el Premi de Cinema Espiritual de Catalunya.
Format als Estats Units, la seva filmografia compta amb els llargmetratges "Maktub" i "Lo que de verdad importa", i sèries de televisió com ¡Ala...dina!
Destina tots els beneficis obtinguts amb les seves pel·lícules a entitats de suport als infants malalts de càncer i les seves famílies.
Enhorabona per haver estat guardonat amb el primer Premi de Cinema Espiritual de Catalunya.
Què va sentir en assabentar-se?
Tot reconeixement en el difícil món del cinema és una alegria.
En aquest cas encara més, perquè les meves pel·lícules tenen un factor espiritual i d'ajuda als nens.
En la seva vida ha mostrat una gran capacitat polifacètica: cantant, cineasta, filantrop.
Ha estat molt natural i sense planificar-ho.
Això m'ha permès avui dia poder expressar-me en el cinema d'una forma eloqüent i amb moltes eines.
Vostè ha dirigit dos llargmetratges.
Quin missatge vol transmetre a través del cinema?
Que la vida és un regal, que Déu existeix i que cal ajudar els altres.
La barreja de comèdia, drama i realisme màgic en la pel·lícula Lo que de verdad importa serveix per transmetre esperança a gent de totes les edats i països.
Què és el que agrada més a públics tan variats?
Penso que quan una pel·lícula t'embolcalla en la seva màgia t'evadeixes, t'hipnotitza durant molts minuts i et permet tornar a ser nen.
Crec que el que les meves pel·lícules aconsegueixen és això, permetre't somiar.
Els fons recaptats es destinen a la Fundació Adalina, que proporciona suport a nens i adolescents malalts de càncer i les seves famílies.
Com va sorgir la idea d'ajudar a aquest col·lectiu?
La Fundació Adalina és la meva fundació.
Fa molts anys vaig començar un voluntariat amb nens amb càncer i em van robar el cor.
Per això vaig crear la fundació que avui dia és un gran enemic del càncer infantil a Espanya.
Per això intento unir el cinema a aquesta causa que és necessària en la nostra societat.
Quin és el seu proper projecte?
Una família disfuncional s'assabenta que l'avi difunt va deixar a les golfes de casa una porta màgica a un altre planeta d'on ell provenia.
Paco Arango ha estat guardonat per la seva filmografia i per la seva tasca altruista
El cineasta Javier Fesser és el guanyador de la segona edició del Premi de Cinema Espiritual de Catalunya, que s'atorga en el marc de la XVI Mostra de Cinema espiritual.
El guardó, anomenat L'Estel del Cinema Espiritual, reconeix el treball i la trajectòria d'un cineasta que s'hagi significat per la seva implicació amb la societat a través de les seves pel·lícules.
La consellera de Justícia, Ester Capella, lliurarà el premi a Javier Fesser aquest 20 de novembre, en un acte que se celebrarà a les 18.30 hores a la basílica de la Sagrada Família.
El guardó és una escultura que reprodueix l'estrella de Betlem de la Façana del Naixement de la Sagrada Família, ideada per Antoni Gaudí.
Javier Fesser (Madrid, 1964) és un cineasta, guionista i publicista que pertany a una família vinculada al món de la cultura.
El seu primer llargmetratge, El miracle del pare Tinto (1998), guanya el premi Sant Jordi que atorga la crítica cinematogràfica.
Més tard, de la mà de Mortadelo i Filemón, els famosos personatges de Francisco Ibáñez, aconsegueix l'èxit de públic transformant el cinisme en humanisme desbaratat.
L'any 2008, amb la pel·lícula Camino, presenta la història sobre una petita que mor de càncer, i arrasa als premis Goya amb sis estatuetes.
L'any 2018, Campeones torna a guanyar el premi Goya a la millor pel·lícula i el públic es rendeix al seu humor tendre i absurd.
El Premi de Cinema Espiritual reconeix, en el cas de Fesser, una trajectòria que per mitjà del cinema afirma el valor de la dignitat de l'ésser humà i, sobretot, dels més dèbils.
El director de cinema Javier Fesser és guardonat amb el II Premi de Cinema Espiritual de Catalunya
El passat 20 de novembre es va celebrar a la basílica de la Sagrada Família l'acte de lliurament del II Premi de Cinema Espiritual de Catalunya.
La consellera de Justícia, Ester Capella, va lliurar el premi al director de cinema Javier Fesser, en un acte conduït per Peio Sánchez, director de continguts de la XVI Mostra de Cinema Espiritual.
La religiosa Viqui Molins va ressaltar en la semblança del guardonat que, en aquest cas, no es premiava només una brillant trajectòria cinematogràfica, sinó també la seva solidaritat amb totes les persones, i especialment amb les més febles.
En rebre el premi, Javier Fesser va començar el discurs tot afirmant que no sabia què és l'esperit: "Suposo que és on resideix l'amor, que és des d'on jo faig cinema."
El director va declarar que aquest premi és molt valuós "perquè es fixa en una part del cinema que té molt a veure amb la realitat, les relacions amb les persones, l'empatia entre tots els qui vivim en el planeta, que som germans".
Aquesta sensibilitat va quedar confirmada amb la projecció del curtmetratge El monstruo invisible, sobre la infància i la fam, rodat a Filipines, amb uns protagonistes que lluiten i se sobreposen en un entorn miserable.
Fesser concloïa que la vida havia estat molt generosa amb ell, i que el cinema era una manera de retornar l'agraïment.
Finalment, la consellera Ester Capella va cloure l'acte assenyalant aquest premi com un reconeixement per l'aposta del director madrileny per posar de relleu els valors de la dignitat, l'amistat i la superació personal de les persones més febles malgrat els obstacles que han d'afrontar.
Per la consellera, "el cinema és un aparador privilegiat per difondre un missatge que continua sent d'allò més necessari a la nostra societat".
Aquest premi reconeix el treball i la trajectòria d'un cineasta que s'hagi significat per la seva implicació amb la societat per mitjà de les seves pel·lícules.
El guardó és una escultura que reprodueix l'estel de Betlem de la Façana del Naixement de la Sagrada Família, ideada per Antoni Gaudí.
La consellera Ester Capella va lliurar el premi en un acte a la Basílica de la Sagrada Família
La projecció permetrà parlar sobre els estereotips, els prejudicis, la interculturalitat i la convivència entre persones de cultures, llengües i creences diferents
En els nou centres penitenciaris catalans s'hi projectarà Déu meu, però què t'hem fet?, una pel·lícula triada especialment per al col·lectiu d'interns i que es presenta com una ocasió per treballar els valors i orientar-los a la reflexió.
En aquesta ocasió, els debats seran dirigits per experts en comunicació com la directora de cinema Judith Colell i l'emprenedor Mohamed El Amrani.
D'altra banda, també hi col·laboraran altres persones significades en l'àmbit religiós, com Gagandeep Sing, Vicky Molins i Cinto Busquet.
La participació de la Direcció General de Serveis Penitenciaris en la Mostra de Cinema Espiritual de Catalunya es va iniciar l'any 2016 i, des de l'any passat, s'ha estès a totes les presons com una més de les activitats encaminades a la reinserció dels interns.
Segon any que els nou centres penitenciaris de Catalunya participen en la Mostra de Cinema Espiritual
Els centres educatius de justícia juvenil, protagonistes d'aquest esdeveniment per primer any
El cineasta Javier Fesser és el guanyador de la segona edició del Premi de Cinema Espiritual de Catalunya, que s'atorga en el marc de la XVI Mostra de Cinema espiritual.
El guardó, anomenat L'Estel del Cinema Espiritual, reconeix el treball i la trajectòria d'un cineasta que s'hagi significat per la seva implicació amb la societat a través de les seves pel·lícules.
L'edició d'aquest any incorpora projeccions de pel·lícules en centres educatius de justícia juvenil i activitats en instituts
Trenta-vuit sales de les setze ciutats de Catalunya han acollit 4.977 persones interessades en les dinou pel·lícules i els dos curtmetratges projectats en la quinzena edició de la Mostra de Cinema Espiritual de Catalunya
La projecció permetrà parlar sobre els estereotips, els prejudicis, la interculturalitat i la convivència entre persones de cultures, llengües i creences diferents
El divendres 30 de novembre, l'enigmista Màrius Serra conduirà la segona edició del concurs de la Mostra de Cinema Espiritual de Catalunya
El guardó reconeix un cineasta que s'hagi significat per la seva implicació amb la societat a través de les seves pel·lícules.
Es tracta d'una de les novetats de la Mostra de Cinema Espiritual, que aquest any ha arribat a la quinzena edició
L'Alec és un enginyer mecànic anglès amb una vida feta un embolic: sentimentalment va de parella en parella; el seu negoci –una botiga de reparació d'aparells elèctrics– és una ruïna i, per si no n'hi hagués prou, és addicte a les apostes.
Quan tot s'esfondra, apareix un oncle-àngel que li proposa una opció per salvar-lo de l'enfonsament.
Després de l'èxit de Maktub, Paco Arango es mou entre la comèdia i el drama, el realisme màgic i l'efectivisme hollywoodià.
La intenció és clara: commoure els cors per ajudar en la lluita contra la malaltia i el dolor, especialment dels nens.
"Los albores de la luz", llargmetratge encarregat per la Casa Universal de Justícia amb motiu de el 200 aniversari del naixement del Bàb.
El documental mostra la recerca personal de la veritat i del propòsit de vida de vuit persones de diferents llocs de món.
Cadascuna descriu el viatge que els va portar a descobrir que Déu ha enviat dues manifestacions divines per a la nostra època, el Bàb i Bahà'u'llàh i com estan revolucionant el pensament i el comportament humà.
Disponible en anglès, àrab, espanyol, francès, anglès, persa, rus i swahili, i en versions subtitulades.
Basada en una novel·la del moment i amb una gran producció.
La Mariko Munekata viu a Kyoto, a casa de la seva germana gran, la Setsuko, casada amb un enginyer alcohòlic i sense feina.
Però totes dues estan enamorades del mateix home.
La sororitat, les convencions i la felicitat posades a prova.
Drama centrat en la vida familiar del període de la postguerra al Japó que reflecteix diversos aspectes de la tradició budista inserida en la vida quotidiana i familiar.
Shuhei Hirayama, un executiu de 60 anys, està preocupat per la seva filla de 24 anys, Michiko, que no troba pretendent perquè està centrada en la cura del pare.
Assumint el seu passat militar, el seu caràcter tancat i els aspectes de la seva vida quotidiana, el pare fa el possible per tal que la seva filla trobi el seu propi futur.
La història es presenta com una paràbola de l'esperit zen que amara l'estètica i la trama del film, i se centra en l'abandó d'un mateix per tal que l'altre (en aquest cas la filla) pugui créixer.
Un bitllet fals de 500 francs cau a les mans d'un treballador que és injustament acusat i condemnat, fet que l'arrossega cap a un gran nombre de desgràcies: a perdre la seva esposa i la seva filla, i, finalment, a l'assassinat.
És el controvertit darrer film de Bresson, que José Luis Guarner, amb motiu de la seva estrena a Barcelona el 1984, ja va assenyalar com la suma de tota l'obra bressoniana i el testament d'un gran home de cinema.
El divendres 30 de novembre, l'enigmista Màrius Serra conduirà la segona edició del concurs de la Mostra de Cinema Espiritual de Catalunya
L'escriptor i enigmista Màrius Serra proposarà als assistents enigmes lingüístics en relació amb els conceptes de les diferents confessions en un format ludolingüístic.
L'acte, d'accés lliure, tindrà lloc a la Facultat de Comunicació i Relacions Internacionals Blanquerna-URL i els guanyadors obtindran diversos premis, com ara abonaments anuals a la Filmoteca, llibres i altres sorpreses.
L'objectiu d'aquesta activitat, com el de la Mostra de Cinema Espiritual de Catalunya, és presentar i donar a conèixer la realitat religiosa existent a Catalunya, especialment entre els joves, en aquest cas a través del vocabulari específic de les diferents confessions, recollit al Diccionari de religions i al Diccionari de les religions per a noies i nois de 10 a 14 anys, publicats per la Direcció General d'Afers Religiosos.
Podeu guanyar abonaments anuals a la Filmoteca, llibres i altres sorpreses
Trenta-vuit sales de les setze ciutats de Catalunya han acollit 4.977 persones interessades en les dinou pel·lícules i els dos curtmetratges projectats en la quinzena edició de la Mostra de Cinema Espiritual de Catalunya
L'organització torna a valorar molt positivament la recent edició del certamen.
En la línia d'edicions anteriors, s'ha constatat un creixement en la implicació de tants organismes, entitats i persones que hi han col·laborat per fer-la possible, la qualitat de les pel·lícules, el nombre de sales, projeccions, presentadors, entitats col·laboradores i ciutats, i finalment, el nombre d'espectadors.
Enguany, a més, s'ha instituït el I Premi de Cinema Espiritual de Catalunya, concedit al cineasta Paco Arango, per reconèixer la trajectòria d'un director que s'hagi significat pel seu compromís amb la societat.
La consellera de Justícia, Ester Capella, va lliurar el premi en un acte que va tenir lloc el 22 de novembre passat a la basílica de la Sagrada Família.
En paraules del guardonat: "És un premi molt especial per a mi.
És un reconeixement a la dimensió espiritual que batega en les meves pel·lícules."
Amb la incorporació d'aquest premi, la Mostra es consolida com un dels principals festivals de Catalunya i com un referent internacional dins dels festivals de cinema que s'organitzen arreu del món sobre aquesta temàtica.
Des del 2014, any en què la Direcció General d'Afers Religiosos encapçala l'organització de la Mostra de Cinema Espiritual, hi ha hagut un creixement progressiu molt important, any rere any, en nombre de pel·lícules, sales, entitats col·laboradores, etc., i també en el nombre de ciutats que s'han mostrat interessades a acollir-la.
Així, hem passat de dues ciutats el 2014 a setze el 2018.
Aquest és un símptoma claríssim que la Mostra és una iniciativa molt reeixida i molt ben acollida, tant per les diverses entitats coorganitzadores com pel públic assistent a les projeccions.
Els films s'han pogut veure, un any més, a tots els centres penitenciaris de Catalunya, una experiència molt ben valorada i una gran ocasió per treballar en l'àmbit dels valors i orientar-los a la reflexió.
La Mostra de Cinema Espiritual de Catalunya ofereix una ocasió especial per obrir, a través del cinema, una finestra a la realitat religiosa actual i afavorir el diàleg interreligiós i la cohesió social
Claude i Marie Verneuil, un matrimoni catòlic i molt conservador, tenen quatre filles a qui han mirat d'inculcar els seus valors i principis.
Tanmateix, les noies només els han donat maldecaps: la més gran es casa amb un musulmà; la segona, amb un jueu, i la tercera, amb un xinès.
El matrimoni diposita totes les seves esperances en la filla menor i desitja que, si més no, ella es casi per l'Església.
Però els problemes continuen...
Una caricatura social i un cant a la convivència.
Una història extraordinària plena d'emoció i esperança.
Dos petits germans jueus fugen a través de França durant l'ocupació alemanya en la Segona Guerra Mundial.
Basada en l'èxit de la novel·la autobiogràfica de Joseph Joffo, tracta amb actualitat el patiment dels nens separats de les seves famílies pels conflictes bèl·lics.
Cridat a commoure, aquest drama històric apunta a l'encontre entre les religions.
Producció basada en la novel·la homònima del novel·lista japonès catòlic Shusaku Endo (1923-1996), i ambientada a Nagasaki durant les persecucions religioses portades a terme per les autoritats japoneses de la primera meitat del s.
La història segueix a dos missioners jesuïtes que viatgen de Portugal al Japó per buscar al seu mestre que, segons els informes, havia renegat de la fe cristiana durant la persecució.
Un d'ells morirà màrtir, i l'altre abdicarà de la seva fe, seguint el destí del seu mestre.
La profunditat d'aquest film (realitzat amb una delicada sensibilitat narrativa i artística) rau en la manera com presenta els dubtes dels missioners davant d'una cultura que es mostra impermeable i hostil davant del missatge cristià.
Abraham Eidelmann, un vell rabí ultraortodox, té una jove dona, l'Esther, i un fill petit, Menahem.
Es passa tot el temps resant, estudiant la Torà i la preparació dels seus sermons.
Abraham no té gaire temps per dedicar a l'Esther, que anhela l'afecte, ni a Menahem, que desperta a la vida.
El seu pare ha acceptat anar al Mar Mort per a les seves vacances.
El senyor Marks, un immigrant jueu hassídic ortodox de Romania, té una botiga de roba freqüentada per l'Esther Mills, una costurera de les zones rurals de Carolina del Nord.
A través de la seva passió mútua per la tela, neix una relació que posa a prova les creences religioses del senyor Marks i la creença de l'Esther en l'amor veritable.
Passen sis mesos i l'Esther, ara compromesa, es conforma amb un altre home.
Ella fa un últim viatge a la botiga d'en Marks per comprar roba per al casament, amb l'esperança que ell finalment es rendeixi als seus sentiments clandestins i satisfaci la seva necessitat d'amor de veritat.
Pel·lícula basada en una història real.
El Wladyslaw Szpilman és un pianista clàssic talentós nascut en una família jueva adinerada de Polònia.
Els Szpilmans tenen un pis ampli i confortable a Varsòvia.
Mentre que el Wladyslaw i la seva família són conscients de la presència amenaçant de les forces alemanyes i els desitjos de Hitler sobre Polònia, estan convençuts que els nazis són una amenaça que s'esbairà aviat, i que Anglaterra i França faran un pas endavant per ajudar Polònia en cas de crisi real.
La ingenuïtat del Wladyslaw es fa miques quan una bomba alemanya cau de ple en un estudi de ràdio mentre fa un recita.
Durant les primeres etapes de l'ocupació nazi, com un artista respectat, ell encara s'imagina a si mateix per sobre del perill, fent servir la seva influència per aconseguir papers de feina per al seu pare i una feina suposadament segura per tocar el piano en un restaurant.
Però a mesura que el domini alemany s'estén sobre Polònia, el Wladyslaw i la seva família són seleccionats per a la deportació a un camp de concentració nazi.
Negant-se a afrontar una mort segura, el Wladyslaw s'amaga en un còmode apartament d'un amic.
No obstant això, quan el seu benefactor desapareix, el Wladyslaw s'ha de valer per si mateix i passa els següents anys vagant d'una casa abandonada a una altra, desesperat per evitar la seva captura per les tropes d'ocupació alemanyes, fins que Polònia és alliberada.
El 1945, els japonesos estan a punt de signar la pau a Birmània.
Un soldat nipó que toca l'arpa queda astorat per la mort i destrucció que l'envolta.
Un cop acabat el conflicte, decideix tornar al lloc convertit en un monjo amb el ferm propòsit de donar sepultura als morts.
Meravellós al·legat antibel·licista que ha esdevingut un clàssic de gran valor universal.
Amb aquest documental, Agnès Varda ens vol fer pensar en la societat de consum en què vivim.
Recorre França i es troba amb espigoladors, recol·lectors, gent que busca entre les escombraries i que recull el que nosaltres malbaratem.
Alguns ho fan per la pobresa extrema que pateixen i d'altres perquè pensen que és immoral llençar quantitats de menjar i objectes mentre hi ha milions d'éssers humans que es moren de fam al món.
La directora, a la seva manera, és també una espècie d'espigoladora que selecciona i recull imatges aquí i allà.
Així defineix el seu film: "Aquest documental el vaig teixir amb diversos fils: el de les emocions que vaig sentir quan em vaig enfrontar amb la pobresa, el de les possibilitats ofertes per les petites càmeres digitals i el del meu cabell gris."
Una història real i commovedora sobre l'amistat entre dos homes que en circumstàncies normals no s'haurien conegut: un aristòcrata tetraplègic a causa d'un accident i un jove de color d'un barri marginal que esdevé el seu cuidador.
La sinceritat i la gosadia del jove aconsegueixen reanimar el desig per la vida del seu nou cap.
Intocable és la pel·lícula de parla no anglesa més taquillera de la història, una autèntica exaltació de l'alegria de viure.
Una dona que ha deixat la feina d'alta executiva a causa de l'estrès s'apunta com a voluntària en una ONG que ajuda les persones migrants.
Un dia coneix el Samba, un atractiu i carismàtic senegalès que sovint està ficat en embolics.
Entre ells neix una relació tan honesta i romàntica com imprevisible.
Una comèdia social emotiva i universal protagonitzada per Omar Sy, el protagonista d' Intocable.
La trama d'aquest drama marroquí se centra en el fill del que havia estat un famós cantant jueu del Marroc la família del qual va haver de marxar cap a França degut a les tensions que va generar la guerra de Yom Kippur conta els jueus que vivien al món àrab.
El noi torna al Marroc per enterrar al seu pare i cantar al seu honor, però a mida que va coneixent els membres de la banda de músics amb els quals ha de cantar veurà com la seva vida es transforma.
Des de fa quaranta anys, el fotògraf Sebastião Salgado recorre els continents per captar els canvis de la humanitat.
Ha estat testimoni de grans esdeveniments que han marcat la història recent: conflictes internacionals, fam, èxodes, etc.
Salgado afirma que "la nostra veritable naturalesa és la violència, som un animal depredador, molt agressiu".
Aquest documental de Wim Wenders i Juliano Ribeiro sobre el fotògraf Sebastião Salgado presenta diferents situacions que manifesten la col·lisió humana i social actual.
No es tracta només de mostrar paisatges espectaculars i fauna i flora exòtiques com a homenatge a la bellesa del planeta, sinó que també és una reflexió sobre les desigualtats i els interrogants que ens plantegem com a raça humana.
Els habitants de l'illa japonesa d'Amami viuen en harmonia amb la natura.
Estan convençuts que a cada arbre, a cada pedra i a cada planta hi viu un déu.
Una tarda d'estiu, en Kaito descobreix el cos d'un home surant al mar.
La seva amiga Kyoko l'ajudarà a desxifrar el misteri.
Creixeran junts, aprendran a ser adults, descobriran els cicles de la vida, l'amor i la mort.
El film rep influències de Yasujiro Ozu i de Terrence Malick.
És un poema visual que ens mostra que la separació entre la vida i la mort és, a nivell espiritual i humà, molt més minsa del que pensem, i que és precisament l'amor el que s'encarrega d'unir-les.