La religió sikh va sorgir en el segle XV a la regió índia del Panjab i considera que Déu es va revelar al guru Nanak Dev Ji (1469-1539).
A Nanak el van succeir nou gurus més.
El darrer d'aquests gurus, Gobind Singh, va establir com a guia etern i infal·lible de la comunitat sikh un llibre sagrat, anomenat Guru Granth Sahib, que fonamentalment recull un conjunt d'himnes i pregàries elaborats pels deu gurus sota la inspiració d'un únic esperit.
El sikhisme és la cinquena religió en nombre de seguidors arreu del món.
Tot i que és una religió d'implantació recent, a Catalunya ja hi ha diversos milers de persones, pràcticament totes procedents de l'Índia, que se'n declaren seguidores.
Entre els sikhs és habitual donar indistintament els mateixos noms a nens i a nenes.
El nom es completa afegint-hi la partícula Singh, en el cas dels nens, i Kaur en el cas de les nenes.
Les partícules Singh o Kaur no indiquen, per tant, la pertinença a una mateixa família.
Els postulats bàsics del sikhisme són:
Llibres sagrats i textos fonamentals
La doctrina sikh està recollida en un llibre sagrat anomenat Guru Granth Sahib.
És considerat el guia etern i infal·lible de la comunitat sikh i, per tant, ningú no està autoritzat a introduir-hi cap mena de variació.
Els sikhs fan tres pregàries al llarg del dia (abans de l'alba, a la posta de sol i abans d'anar a dormir).
El diumenge al matí solen celebrar una cerimònia llarga al temple sikh, anomenat gurdwara.
En el sikhisme no hi ha cap figura semblant a la d'un sacerdot.
El granthi és la persona que s'encarrega de llegir el Guru Granth Sahib al temple.
Sovint també és qui s'encarrega de donar assistència religiosa als malalts en moments determinats.
La màxima autoritat de la comunitat sikh correspon al jathedar, la persona que s'ocupa de l' Akal Takht o 'tron etern', un temple situat a la ciutat d'Amrítsar (Panjab, Índia).
No hi ha una estructura jeràrquica que organitzi els sikhs que es troben arreu del món.
Malgrat que en determinades àrees hi ha associacions de temples que han esdevingut molt poderoses, en principi, cada gurdwara és plenament independent.
Internament, cada gurdwara sol organitzar-se mitjançant una junta directiva amb un president, els càrrecs de la qual no necessàriament han d'exercir funcions religioses.
Els sikhs tenen el seu calendari propi, el Nanakshahi.
A partir d'aquest calendari determinen les seves festivitats; en destaca la festa del naixement del seu fundador, el guru Nanak, a mitjan novembre; la festa de Baisakhi (13 o 14 d'abril), que commemora la creació de la khalsa, un orde religiosomilitar sikh, i la Divali (octubre-novembre), que rememora l'alliberament d'un guru sikh del seu captiveri.
En aquestes jornades, es reparteix als temples un pastís ritual anomenat karah prashad, tal com es fa en altres ocasions.
Tot i que és matèria de discussió si es tracta d'un precepte religiós o no, força sikhs són vegetarians.
En aquests casos, el consum d'ous també és rebutjat.
Així mateix, com a influència de l'hinduisme, entre els sikhs s'ha estès el costum de no menjar carn de vedella, fins i tot entre els que no són vegetarians.
Els sikhs tenen prohibit el consum d'alcohol.
Preceptes i costums vinculats a les formes de vestir
Els sikhs poden triar formar part de la khalsa, un orde religiosomilitar creat pel desè guru sikh, amb l'objectiu de preservar l'essència del sikhisme davant de qualsevol adversitat.
Quan un sikh s'uneix a la khalsa, es duu a terme una cerimònia especial anomenada amrit.
Els sikhs que han seguit aquesta cerimònia són anomenats amritdaris.
Els amritdaris porten sempre uns elements rituals coneguts com les cinc k:
Alguns nens sikhs no es tallen el cabell i el porten recollit en un monyo i cobert amb un tros de roba, anomenada ramal.