I. El Departament de Governació i Administracions Públiques sotmet a dictamen de la Comissió el Projecte de decret d'indemnització per raons del servei.
La Comissió Jurídica Assessora és competent segons que disposa l'article 8.2.b) de la Llei 5/2005, de 2 de maig, que la regula.
En efecte, es tracta d'una norma o disposició de caràcter general que desplega la llei.
En el present cas l'article 103.2 del Decret legislatiu 1/1997, de 31 d'octubre, pel qual s'aprova la refosa en un text únic dels preceptes de determinats textos legals vigents a Catalunya en matèria de funció pública disposa: 'Es fixaran per reglament la quantitat i les condicions per poder percebre les indemnitzacions que per raó de servei corresponguin als funcionaris'.
La norma sobre la qual es dictamina realitza la funció prevista en l'article citat.
La Generalitat és competent per a aprovar el Projecte.
D'acord amb l'article 136.a) de l'Estatut d'autonomia de Catalunya té la competència exclusiva en matèria de funció pública tret de les matèries en què és compartida, en l'àmbit del qual l'Estat s'ha de limitar a establir els principis d'ordenació, d'acord amb la lletra b) del mateix article.
Aquestes són el desenvolupament dels principis sobre adquisició i pèrdua de la condició de funcionari, les situacions administratives i els drets, deures i incompatibilitats del personal al servei de les administracions públiques.
Sobre la matèria que ens ocupa, l'Estatut bàsic de l'empleat públic, a banda d'allò que recull en la disposició final segona, es limita a establir que 'els funcionaris perceben les indemnitzacions corresponents per raó del servei'.
Per tant, pràcticament no existeixen limitacions a la regulació de la figura per la normativa de la Generalitat.
Pel que fa a la competència del Govern, aquesta deriva del que disposa l'article 68.1 de l'Estatut d'autonomia, que li atorga la potestat reglamentària.
Com ja s'ha esmentat, existeix l'habilitació específica de l'article 103.2 del Decret legislatiu 1/1997, encara que no era imprescindible atès el caràcter organitzatiu, i per tant intern, de la matèria.
No existeixen observacions de relleu a formular a la tramitació del Projecte llevat que l'informe cost-benefici que, segons l'encapçalament del full prové de la Direcció de Funció Pública, no està signat per ningú.
Per la resta, es donen tots els tràmits preceptius, i cal destacar, en el present cas, per la matèria del Projecte, el tràmit sindical i l'informe favorable de la Comissió Tècnica de la Funció Pública.
El Projecte no altera la sistemàtica de l'anterior regulació, que és també la mateixa que segueix la regulació estatal.
Més enllà de l'adaptació als canvis socials (per exemple modificacions de preus) o normatius (per exemple tenir en compte els tiquets menjador), ha realitzat tanmateix alguns canvis importants.
S'elimina de la regulació les indemnitzacions dels alts càrrecs.
Es difereix a una decisió cas per cas del Govern les assistències a òrgans col·legiats i consells d'administració, i desapareix la regulació del cos del Projecte.
S'unifiquen per a tot tipus de funcionaris les dietes d'allotjament i manutenció sense la tradicional diferència en grups.
S'unifiquen també les assistències a tribunals o òrgans de selecció.
V. Respecte a l'exclusió de la regulació dels alts càrrecs hi ha diverses observacions a efectuar.
Es tracta d'una opció política que es pot considerar raonable atesa la diferent naturalesa i les diferents funcions de polítics i funcionaris.
D'altra banda, en la regulació actual es preveuen només directors i directores generals, juntament amb funcionaris i funcionàries, i es deixa a part consellers i conselleres i secretaris i secretàries generals.
El Govern haurà de ponderar si és necessari regular en una altra norma les indemnitzacions dels consellers i les conselleres i la resta d'alts càrrecs.
El paràgraf segon de la disposició addicional quarta diu: 'El Govern determinarà el règim de les delegacions de representació institucional de la Generalitat de Catalunya, així com les indemnitzacions de les despeses derivades d'atencions protocol·làries i representatives.'
No queda clar si el Govern ho ha de determinar cas per cas o mitjançant una norma reglamentària.
En el context en què es troba regulada, si es té en compte el que disposa el paràgraf primer de la referida disposició addicional quarta, la norma sembla referir-se només als funcionaris.
Seria convenient determinar si poden haver-hi delegacions de representació institucional sense la presència d'alts càrrecs.
Així mateix, també caldria aclarir que sempre que s'acompanyi un alt càrrec, no s'aplica la regulació general, com està previst en la normativa encara vigent.
L'exclusió de la regulació substancial de les assistències a reunions d'òrgans col·legiats es formula al paràgraf primer de la disposició addicional quarta: 'Mitjançant acord del Govern es determinaran els drets d'assistència per a la concurrència a reunions d'òrgans col·legiats de l'Administració de la Generalitat i de les entitats en què la Generalitat de Catalunya hi participa, directament o indirectament, en més d'un 50 % del seu capital o fons patrimonial, o pot nomenar, o determinar per via estatutària, la majoria dels representants amb dret a vot dels seus òrgans de govern.'
No hi ha objeccions a realitzar a l'opció política de no regular substancialment aquestes assistències juntament amb les altres indemnitzacions.
Tenen realment unes característiques diferents i en el seu interior hi ha també enormes diferències.
Per això la densitat normativa ha estat sempre escassa.
La decisió del Projecte no consisteix només a no regular-les en aquest Decret, sinó a prendre decisions cas per cas, no mitjançant decret, sinó mitjançant acord del Govern.
També en aquest cas l'Administració activa ha de ponderar si pot ésser útil algun tipus de regulació de caràcter general.
La unificació 'sense divisió en grups' de les dietes d'allotjament i manutenció és una decisió política que prové, a més, d'un acord amb els sindicats.
Tenint en compte el caràcter funcional de les necessitats que es rescabalen, és raonable la unificació.
Hem de tenir en compte que, com s'ha ja dit, els supòsits de les delegacions institucionals i de les despeses protocol·làries queden al marge.
Es tracta d'un avenç en un dels aspectes de la línia d'igualtat real que promou la Constitució.
Diferent és la consideració de la Comissió Jurídica Assessora pel que fa a la unificació de les assistències a tribunals d'oposició i similars.
La funció pública està regulada d'acord amb els principis de capacitat i mèrit (article 103 CE).
Per això les retribucions dels funcionaris no són idèntiques.
No harmonitza amb aquesta regulació esglaonada dels sous dels funcionaris que la feina que duen a terme per a seleccionar-ne de nous, feta per persones amb la preparació corresponent, sigui retribuïda d'una manera única i no esglaonada, a diferència del que es preveia en la versió primera del text.
L'observació no és de legalitat, perquè no hi ha una prohibició legal de fer-ho així.
Hi poden haver raons per procedir d'aquesta manera, com per exemple que, atesa la poca importància de les quantitats, no és útil dificultar la gestió amb diferències d'aquest tipus, però les eventuals raons que hi pugui haver no figuren en l'expedient.
Sobre l'articulat és procedent realitzar algunes observacions.
L'article 2.1 declara dins de l'àmbit d'aplicació de la norma a més del personal dels departaments: el d'entitats autònomes de caràcter administratiu, comercial i financer, i entitats gestores de la seguretat social'.
Aquesta disposició s'ha d'interpretar sistemàticament amb la disposició final sisena: 'Les normes previstes en aquest Decret són d'aplicació supletòria al personal laboral de l'Administració de la Generalitat, així com al personal que presta serveis als consorcis, fundacions i empreses públiques amb participació majoritària de la Generalitat de Catalunya'.
De la interpretació sistemàtica d'ambdós preceptes queda clar que existeixen uns organismes en què està clarament determinada l'aplicació directa o subsidiària, però resten encara supòsits dubtosos, com són les administracions independents o les entitats públiques sotmeses a dret privat.
A l'apartat 3 d'aquest article caldria fer referència a la 'legislació en matèria de contractes del sector públic' per tal d'evitar confusions amb la denominació en aquesta matèria que feia l'anterior llei ja derogada.
L'article 11.5.b) estableix que no s'acredita indemnització quan una persona pública o privada es fa càrrec de les despeses de manutenció.
La norma té difícil aplicació pràctica perquè les despeses de manutenció són quantitats fixes sense que s'hagi d'acreditar la despesa efectivament realitzada; això exigiria una major tramitació de l'òrgan encarregat que l'Administració ha de ponderar.
L'article 23.2 in fine disposa: 'En funció de les disponibilitats pressupostàries i dins el límit màxim d'assistències fixat, el/la president/a o, si escau, el/la secretari/ària de cada òrgan, d'acord amb les actes corresponents, determinarà la durada de les sessions i el nombre concret d'assistències que correspongui a cada membre.'
En l'actual redacció, la norma pot donar lloc a una interpretació que sembla al·ludir a un repartiment de les quantitats assignades i no s'adiu amb la resta de la regulació, que opta per retribuir la feina realment realitzada.
No hi ha solució per al cas que les sessions, per raons justificades, passin a ésser més de les previstes.
L'article 26.2 regula el procediment mitjançant el qual les entitats formatives aprovaran els barems de les assistències a percebre per activitats docents.
I seguidament disposa que aquests barems seran d'aplicació general a l'organització de cursos o activitats de formació en tota l'Administració de la Generalitat.
Però, havent-hi diversos centres de caràcter formatiu, no es determina el barem de quin d'ells serà l'aplicable amb caràcter general.
L'annex II regula les quanties de les dietes en territori estranger.
La Comissió considera que en l'expedient no resta explicitat que la tècnica de regular-les per continents sigui millor que fer-ho per països, atès que podrien existir diferències notables dels costos de vida entre països d'un mateix continent.
Un cop tingudes en compte les observacions realitzades en el cos del Dictamen, pot elevar-se al Govern, per a la seva aprovació, el Projecte de decret d'indemnitzacions per raó del servei.