El Montsacopa és un dels volcans més representatius del Parc Natural.
Visitant-lo podem observar, d'una banda, la morfologia dels volcans estrombolians i, de l'altra, les relacions existents entre els sistemes naturals i el creixement urbà.
L'accés a Sant Francesc, nom local d'aquest volcà, és una passejada que acostumen a fer els olotins.
Es tracta d'un itinerari semiurbà ja que, en bona part, transcorre pels carrers de la ciutat d'Olot.
El recorregut comença al Parc Nou que correspon a una antiga finca senyorial, gestionada actualment per l'Ajuntament d'Olot.
Al seu interior, hi ha la torre Castanys, d'estil modernista, obra de l'arquitecte barceloní Josep Fontseré.
A la planta baixa, s'allotja el Museu dels Volcans (Secció de Ciències Naturals del Museu Comarcal de la Garrotxa), on hi ha una exposició permanent sobre els volcans, els terratrèmols, la vegetació i la fauna de la comarca.
A la primera planta, hi ha el Centre d'Informació del Parc Natural, una sala d'audiovisuals on podeu veure el vídeo Els volcans de la Garrotxa i les oficines del Parc Natural.
Una part dels jardins d'aquesta torre constitueixen el Jardí Botànic que conserva, entre altres comunitats, una esplèndida roureda de roure pènol, catalogada com a arbreda monumental.
Sortint per l'av. de Cuba, l'itinerari travessa l'Eixample Malagrida (per la plaça d'Amèrica, el pont de Colom i la plaça d'Espanya), projecte urbanístic, amb criteris noucentistes, promogut l'any 1916 per l'olotí Manuel Malagrida.
Continua cap a la plaça de Vayreda i el c. de Mulleres fins a trobar l'Hospici, construcció del darrer quart del s.
El Museu Comarcal de la Garrotxa, situat a l'edifici de l'Hospici, mostra els fets més característics de la comarca durant el període comprès entre el final del s.
XX: l'explotació del bosc (carboners, culleraires, esclopers, ebenistes), el tèxtil, els tallers de sants i el moviment artístic.
D'aquest darrer, cal esmentar la pintura paisatgista de l'escola olotina (Joaquim i Marià Vayreda, Berga i Boix...) i l'escultura modernista i noucentista (M. Blay i J. Clarà).
El recorregut passa per l'església de Sant Esteve, el passeig d'en Blay, la plaça de braus i el cementiri, on poden prendre l'itinerari aquells que hagin accedit amb vehicle fins a l'aparcament que hi ha al costat.
Des d'aquest punt es veu, ja molt a prop, l'ermita de Sant Francesc, al cim del Montsacopa.
A partir del cementiri, el camí s'enfila pel vessant oest del volcà de Montsacopa.
Des del cim, es pot gaudir d'una interessant visió panoràmica de la ciutat d'Olot i d'una bona part de la zona volcànica i de l'Alta Garrotxa.
A dalt, hi ha l'església i l'ermitatge de Sant Francesc, construïts al s.
XVII i emmurallats durant l'ocupació francesa de 1812, època en què es van construir les dues torres de defensa, edificis circulars situats al voltant del cràter.
El camí es bifurca: el ramal de l'esquerra fa la volta al cràter; el de la dreta duu a l'església de Sant Francesc i continua fins a trobar-se amb el que hem deixat abans per emprendre la baixada pel camí del via crucis, envoltat de bedolls, fins a la plaça de les Rodes i el carrer de Sant Francesc.
Ara, el camí continua pels carrers del nucli d'Olot, reconstruït després dels terratrèmols del s.
A la plaça Major, una bifurcació dóna accés a l'Oficina Municipal d'Informació (Institut Municipal de Promoció de la Ciutat) i a l'estació d'autobusos.
El braç principal segueix cap al carrer Major, c. de sant Rafael, plaça Clarà, passeig de Barcelona (on hi ha la torre Malagrida, actualment Alberg de Joventut) i avinguda de Santa Coloma fins a arribar al Parc Nou.
És un volcà de tipus estrombolià.
Alineat entre els volcans de la Garrinada i de Montolivet, es troba situat al pla d'Olot, des d'on s'aixeca 94 m, damunt d'una base irregular de 600 m x 800 m.
Durant la seva erupció, a més de la projecció de materials piroclàstics (cendres, gredes, bombes i escòries) que van formar l'edifici -o con- volcànic, va emetre una petita colada de lava que es va escolar en direcció nord-oest fins on actualment hi ha la riera de Riudaura.
El cràter, de 120 m de diàmetre i 12 m de fondària, es troba centrat al cim del con volcànic i la seva forma de copa és la que dóna nom al volcà.
Actualment, el volcà de Montsacopa és una de les 26 reserves naturals del Parc Natural de la Zona Volcànica de la Garrotxa.
Els seus vessants estan desforestats.
Inicialment, els camps de conreu van substituir els boscos.
Més tard, les extraccions de greda van fer perdre part d'aquests camps.
En l'actualitat, és recobert per comunitats herbàcies i arbustives (prats i matollars de gódua), horts periurbans i arbredes plantades: falses acàcies, bedolls...
Les àrees excavades que s'observen darrera el cementiri corresponen a antigues grederes, clausurades als anys seixanta, d'on s'havia extret material per a la construcció.
Bona part de la ciutat d'Olot va ser construïda amb aquests materials.
Cal esmentar l'interès geològic d'aquestes grederes, ja que permeten observar els materials volcànics.
Identificació de l'itinerari: número 17 i pictogrames de color marró fosc
fulletons EntreMuseus i Des del Museu al Montsacopa, editats pel Museu Comarcal de la Garrotxa.
Bicicletes de muntanya i equitació
l'itinerari no és practicable en la seva totalitat.
Institut Municipal de Promoció de la Ciutat
Per a més informació, dirigiu-vos als centres d'informació del Parc Natural.