Aprovació del Reglament d'instal·lacions tèrmiques en els edificis (RITE)
Edificis i projectes als quals no s'aplica el Reglament
Empreses instal·ladores i mantenidores autoritzades
Inscripció de documents reconeguts del RITE
Reglament d'instal·lacions tèrmiques en els edificis (RITE)
Capítol I - Disposició addicional segona
Responsabilitat de la seva aplicació
Registre general de documents reconeguts per al RITE
Exigències tècniques de les instal·lacions tèrmiques
Documentació tècnica de disseny i dimensionament de les instal·lacions tèrmiques
Condicions dels equips i materials
Condicions per a l'execució de les instal·lacions tèrmiques
Recepció en obra d'equips i materials
Control de l'execució de la instal·lació
Control de la instal·lació acabada
Condicions per a la posada en servei de la instal·lació
Posada en servei de la instal·lació
Condicions per a l'ús i manteniment de la instal·lació
Manteniment de les instal·lacions
Registre de les operacions de manteniment
Inspeccions periòdiques d'eficiència energètica
Qualificació de les instal·lacions
Classificació de defectes en les instal·lacions
Empreses instal·ladores i matenidores
Empreses instal·ladores i empreses mantenidores d'instal·lacions tèrmiques d'edificis
Habilitació d'empreses instal·ladores i empreses mantenidores
Carnet professional en instal·lacions tèrmiques
Requisits per a l'obtenció del carnet professional
Comissió Assessora per a les Instal·lacions Tèrmiques dels Edificis
Funcions de la Comissió Assessora
Composició de la Comissió Assessora
Organització de la Comissió Assessora
Coneixements d'instal·lacions tèrmiques en edificis
Model de declaració responsable relativa al compliment dels requisits per a l'exercici de l'activitat professional d'instal·lador o mantenidor d'instal·lacions tèrmiques en els edificis en règim d'establiment
Model de declaració responsable relativa al compliment dels requisits per a l'exercici de l'activitat professional d'instal·lador o mantenidor d'instal·lacions tèrmiques en els edificis per empreses establertes en un Estat membre en règim de lliure prestació
La necessitat de transposar la Directiva 2002/91/CE, de 16 de desembre, d'eficiència energètica dels edificis, i l'aprovació del Codi tècnic de l'edificació pel Reial decret 314/2006, de 17 de març, han aconsellat redactar un nou text que derogui i substitueixi el vigent Reglament d'instal·lacions tèrmiques en els edificis (RITE), aprovat pel Reial decret 1751/1998, de 31 de juliol, i que incorpori, a més, l'experiència de la seva aplicació pràctica durant els últims anys.
El nou Reglament d'instal·lacions tèrmiques en els edificis (RITE) que s'aprova per mitjà d'aquest Reial decret és una mesura de desenvolupament del Pla d'acció de l'estratègia d'estalvi i eficiència energètica a Espanya (2005-2007) i també contribuirà a assolir els objectius establerts pel Pla de foment de les energies renovables (2000-2010), fomentant una utilització més gran de l'energia solar tèrmica sobretot en la producció d'aigua calenta sanitària.
Aquest nou Reglament es desenvolupa amb un enfocament basat en prestacions o objectius, és a dir, expressant els requisits que han de satisfer les instal·lacions tèrmiques sense obligar a l'ús d'una determinada tècnica o material, ni impedint la introducció de noves tecnologies i conceptes quant al disseny, enfront de l'enfocament tradicional de reglaments prescriptius que consisteixen en un conjunt d'especificacions tècniques detallades que presenten l'inconvenient de limitar la gamma de solucions acceptables i impedeixen l'ús de nous productes i de tècniques innovadores.
D'altra banda, el Reglament que s'aprova constitueix el marc normatiu bàsic en què es regulen les exigències d'eficiència energètica i de seguretat que han de complir les instal·lacions tèrmiques en els edificis per atendre la demanda de benestar i higiene de les persones.
Així, les determinacions al servei d'aquesta exigència de seguretat es dicten a l'empara de la competència atribuïda per l'article 12.5 de la Llei 21/1992, de 16 de juliol, d'Indústria, que disposa que els reglaments de seguretat d'àmbit estatal els aprova el Govern de la nació, sense perjudici que les comunitats autònomes, amb competència legislativa sobre indústria, puguin introduir requisits addicionals sobre les mateixes matèries quan es tracti d'instal·lacions radicades en el seu territori.
Les mesures que estableix aquest Reglament presenten una clara dimensió ambiental.
D'una banda, contribueixen a la millora de la qualitat de l'aire a les nostres ciutats i, de l'altra, afegeixen elements en la lluita contra el canvi climàtic.
En el primer cas, es té en compte que els productes de la combustió són crítics per a la salut i l'entorn dels ciutadans.
Per això, ara es preveu l'obligatorietat de l'evacuació per coberta d'aquests productes en tots els edificis de nova construcció.
També es fomenta la instal·lació de calderes que permetin reduir les emissions d'òxids de nitrogen i altres contaminants, cosa que suposa una millora en la qualitat de l'aire de les ciutats.
Així mateix, la contribució a la reducció de NOx ha de facilitar el compliment de compromisos ratificats per Espanya, tant internacionals (especialment el Conveni de Ginebra sobre la contaminació transfronterera a llarga distància) com comunitaris (en particular, la Directiva de sostres nacionals d'emissió).
D'altra banda, la Llei 38/1999, de 5 de novembre, d'ordenació de l'edificació, estableix dins els requisits bàsics de l'edificació relatius a l'habitabilitat el d'estalvi d'energia.
El compliment d'aquests requisits s'efectua reglamentàriament a través del Codi tècnic de l'edificació, que és el marc normatiu que estableix les exigències bàsiques de qualitat dels edificis i les seves instal·lacions.
Dins de les exigències bàsiques d'estalvi d'energia s'estableix la que es refereix al rendiment de les instal·lacions tèrmiques, el desenvolupament de la qual es remet al Reglament objecte d'aquest Reial decret.
Així mateix, mitjançant la norma que s'aprova es transposa parcialment la Directiva 2002/91/CE, de 16 de desembre, relativa a l'eficiència energètica dels edificis, i es fixen els requisits mínims d'eficiència energètica que han de complir les instal·lacions tèrmiques dels edificis nous i existents i un procediment d'inspecció periòdica de calderes i dels sistemes d'aire condicionat.
Per raons de rendiment energètic, mediambientals i de seguretat, s'estableix una data límit per a la instal·lació al mercat espanyol de calderes per sota d'un rendiment energètic mínim i es prohibeix la utilització de combustibles sòlids d'origen fòssil.
Les dues mesures tindran una repercussió energètica important ja que estan destinades al sector d'edificis i, en particular, al d'habitatges.
En la tramitació d'aquest Reial decret s'han complert els tràmits que estableixen la Llei 50/1997, de 27 de novembre, del Govern, i el Reial decret 1337/1999, de 31 de juliol, pel qual es regula la remissió d'informació en matèria de normes i reglamentacions tècniques i de les regles relatives als serveis de la societat de la informació, en aplicació de la Directiva 98/34/CE del Parlament Europeu i del Consell, de 28 de març.
A més s'han escoltat les comunitats autònomes a través de la Comissió Assessora per a les Instal·lacions Tèrmiques dels Edificis, com també les associacions professionals i els sectors afectats.
En virtut d'això, a proposta conjunta del ministre d'Indústria, Turisme i Comerç i de la ministra d'Habitatge, amb l'aprovació prèvia del ministre d'Administracions Públiques, d'acord amb el Consell d'Estat i amb la deliberació prèvia del Consell de Ministres en la reunió del dia 20 de juliol de 2007,
S'aprova el Reglament d'instal·lacions tèrmiques en els edificis (RITE), el text del qual s'inclou com a annex.
El Reglament d'instal·lacions tèrmiques en els edificis (RITE), que figura com a annex, no és aplicable preceptivament als edificis que a l'entrada en vigor d'aquest Reial decret estiguin en construcció ni als projectes que tinguin sol·licitada la llicència d'obres, excepte pel que fa a la seva reforma, manteniment, ús i inspecció.
Les empreses instal·ladores i mantenidores autoritzades que, a l'entrada en vigor d'aquest Reial decret, estiguin inscrites en el registre d'empreses de la comunitat autònoma corresponent, d'acord amb el que indica l'article 14 del Reglament d'instal·lacions tèrmiques en els edificis (RITE), aprovat pel Reial decret 1751/1998, de 31 de juliol, mantenen la seva condició i s'han d'inscriure d'ofici, a l'entrada en vigor d'aquest Reial decret, en el Registre d'empreses instal·ladores autoritzades o en el d'empreses mantenidores autoritzades que s'indiquen als articles 35 i 36 del nou Reglament d'instal·lacions tèrmiques en els edificis (RITE) que aprova el present Reial decret, segons els casos.
Les persones que en entrar en vigor aquest Reial decret tinguin algun dels carnets professionals que estableix l'article 15 del Reglament d'instal·lacions tèrmiques en els edificis (RITE), aprovat pel Reial decret 1751/1998, de 31 de juliol, mantenen la seva condició i poden ser renovats quan vencin.
Les persones que en entrar en vigor aquest Reial decret tinguin tots els carnets professionals que estableix l'article 15 del Reglament d'instal·lacions tèrmiques en els edificis (RITE), aprovat pel Reial decret 1751/1998, de 31 de juliol, en les dues categories CI i CM i les dues especialitats A i B, poden convalidar-los pel carnet professional que estableix l'article 41 del nou Reglament d'instal·lacions tèrmiques en els edificis (RITE).
Les persones que en entrar en vigor aquest Reial decret tinguin algun dels carnets professionals que estableix l'article 15 del Reglament d'instal·lacions tèrmiques en els edificis (RITE), aprovat pel Reial decret 1751/1998, de 31 de juliol, el poden convalidar pel carnet professional que estableix l'article 41 del nou Reglament d'instal·lacions tèrmiques en els edificis (RITE) i per a això han de superar un curs de formació complementari teoricopràctic, amb la durada i el contingut indicats a l'apèndix 3.3, impartit per una entitat reconeguda per l'òrgan competent de la comunitat autònoma, dins el termini de tres anys des de la data d'entrada en vigor del nou Reglament d'instal·lacions tèrmiques en els edificis (RITE).
Una vegada ha transcorregut el termini esmentat, no es poden efectuar convalidacions, tot i que aquests carnets segueixen sent vigents en les condicions en què van ser emesos.
Queden derogades, a partir de l'entrada en vigor d'aquest Reial decret, les disposicions següents:
a ) Reial decret 1751/1998, de 31 de juliol, pel qual s'aprova el Reglament d'instal·lacions tèrmiques en els edificis i les seves instruccions tècniques i es crea la Comissió Assessora per a les Instal·lacions Tèrmiques dels Edificis.
b ) Reial decret 1218/2002, de 22 de novembre, pel qual es modifica el Reial decret 1751/1998, de 31 de juliol, pel que es va aprovar el Reglament d'instal·lacions tèrmiques en els edificis i les seves instruccions tècniques i es crea la Comissió Assessora per a les Instal·lacions Tèrmiques dels Edificis.
Així mateix, queden derogades totes les disposicions del mateix rang o inferior que s'oposin al que estableix el present Reial decret.
Aquest Reial decret té caràcter bàsic i es dicta a l'empara de les competències que les regles 13a, 23a i 25a de l'article 149.1 de la Constitució espanyola atribueixen a l'Estat en matèria de bases i coordinació de la planificació general de l'activitat econòmica, protecció del medi ambient i bases del règim miner i energètic; excepte els articles 7.2, 17.1, 24, 28, 29.2, 29.3, 30.1, 30.3, 31.2, 31.4, 31.6, 38 i 40 del Reglament d'instal·lacions tèrmiques en els edificis (RITE).
Els preceptes no bàsics inclosos en aquest Reial decret no són aplicables en aquelles comunitats autònomes que, en l'exercici de les seves competències de desplegament de les bases estatals, hagin aprovat o aprovin normes de transposició de la Directiva 2002/91/CE, de 16 de desembre, d'eficiència energètica dels edificis, en els aspectes relatius a les instal·lacions tèrmiques.
Es faculta el titular del Ministeri de la Presidència, a proposta dels ministres d'Indústria, Energia i Turisme i de Foment per introduir en el Reglament d'instal·lacions tèrmiques en els edificis (RITE) i, en particular, en les Instruccions tècniques i en els apèndixs, totes les modificacions de caràcter tècnic que siguin necessàries per mantenir-los adaptats al progrés de la tècnica i especialment al que disposa la normativa comunitària.
En particular, l'exigència d'eficiència energètica s'ha de revisar periòdicament en intervals no superiors a cinc anys i, en cas que sigui necessari, s'ha d'actualitzar.
S'autoritza el ministre d'Indústria, Energia i Turisme perquè inscrigui en el Registre general de documents reconeguts del Reglament d'instal·lacions tèrmiques en els edificis (RITE) els documents a què fa referència l'article 6 de l'esmentat Reglament.
Aquest Reial decret entra en vigor al cap de sis mesos de la publicació en el Butlletí Oficial de l'Estat.
El Reglament d'instal·lacions tèrmiques en els edificis, d'ara endavant RITE, té per objecte establir les exigències d'eficiència energètica i seguretat que han de complir les instal·lacions tèrmiques en els edificis destinades a atendre la demanda de benestar i higiene de les persones, durant el seu disseny i dimensionament, execució, manteniment i ús, així com determinar els procediments que permetin acreditar-ne el compliment.
Als efectes de l'aplicació del RITE, es consideren instal·lacions tèrmiques les instal·lacions fixes de climatització (calefacció, refrigeració i ventilació) i de producció d'aigua calenta sanitària, destinades a atendre la demanda de benestar tèrmic i higiene de les persones.
El RITE s'aplica a les instal·lacions tèrmiques en els edificis de nova construcció i a les instal·lacions tèrmiques que es reformin en els edificis existents, exclusivament pel que fa a la part reformada, així com al manteniment, ús i inspecció de totes les instal·lacions tèrmiques, amb les limitacions que s'hi determinen.
S'entén per reforma d'una instal·lació tèrmica tot canvi que s'hi efectuï i que suposi una modificació del projecte o memòria tècnica amb què va ser executada i registrada.
En aquest sentit, es consideren reformes les que estiguin compreses en algun dels casos següents:
a ) La incorporació de nous subsistemes de climatització o de producció d'aigua calenta sanitària o la modificació dels existents.
b ) La substitució d'un generador de calor o fred per un altre de característiques diferents.
c ) L'ampliació del nombre d'equips generadors de calor o fred.
d ) El canvi del tipus d'energia utilitzada o la incorporació d'energies renovables.
e ) El canvi d'ús previst de l'edifici.
També es considera reforma, als efectes d'aplicació del RITE, la substitució o reposició d'un generador de calor o fred per un altre de característiques similars, encara que això no suposi una modificació del projecte o la memòria tècnica.
Amb independència que un canvi efectuat en una instal·lació tèrmica es consideri o no reforma d'acord amb el que disposa l'apartat anterior, tots els productes que s'hi incorporin han de complir els requisits relatius a les condicions dels equips i materials de l'article 18 d'aquest Reglament.
El RITE no és aplicable a les instal·lacions tèrmiques de processos industrials, agrícoles o d'un altre tipus, en la part que no estigui destinada a atendre la demanda de benestar tèrmic i higiene de les persones.
Queden responsabilitzats del compliment del RITE els agents que participen en el disseny i dimensionament, execució, manteniment i inspecció d'aquestes instal·lacions, així com les entitats i institucions que intervenen en el visat, la supervisió o l'informe dels projectes o memòries tècniques i els titulars i usuaris d'aquestes, segons el que estableix el Reglament.
Amb la finalitat de facilitar-ne la comprensió i utilització, el RITE s'ordena en dues parts:
La Part I, Disposicions generals, que conté les condicions generals d'aplicació del RITE i les exigències de benestar i higiene, eficiència energètica i seguretat que han de complir les instal·lacions tèrmiques.
La Part II, constituïda per les Instruccions tècniques, d'ara endavant IT, que conté la caracterització de les exigències tècniques i la seva quantificació, d'acord amb el desenvolupament actual de la tècnica.
La quantificació de les exigències es realitza mitjançant l'establiment de nivells o valors límit, així com procediments expressats en forma de mètodes de verificació o solucions sancionades per la pràctica la utilització dels quals permet acreditar-ne el compliment.
Les Instruccions tècniques poden establir l'aplicació obligatòria, voluntària, o com a simple referència a normes UNE o d'altres reconegudes internacionalment, de manera total o parcial, a fi de facilitar la seva adaptació a l'estat de la tècnica en cada moment.
Quan una Instrucció tècnica fa referència a una norma determinada, la versió apareix especificada, i és aquesta la que ha de ser utilitzada, fins i tot si hi ha una nova versió.
En l'apèndix 2 es recull el llistat de totes les normes de referència esmentades en el text del RITE, identificades pel títol, numeració i any d'edició.
Amb la finalitat de facilitar el compliment de les exigències del RITE, es creen els denominats documents reconeguts del RITE, que es defineixen com a documents tècnics sense caràcter reglamentari, que compten amb el reconeixement conjunt del Ministeri d'Indústria, Energia i Turisme i del Ministeri de Foment.
Els documents reconeguts poden tenir el contingut següent:
a ) especificacions, guies tècniques o codis de bona pràctica que incloguin procediments de disseny, dimensionament, muntatge, manteniment, ús o inspecció de les instal·lacions tèrmiques;
b ) mètodes d'avaluació, models de solucions, programes informàtics i dades estadístiques sobre les instal·lacions tèrmiques;
c ) guies d'aplicació amb criteris que facilitin l'aplicació tecnicoadministrativa del RITE;
d ) qualsevol altre document que faciliti l'aplicació del RITE, exclosos els que es refereixin a la utilització d'un producte o sistema particular o sota patent.
Es crea, al Ministeri d'Indústria, Energia i Turisme i adscrit a la Secretaria d'Estat d'Energia, el Registre general de documents reconeguts per al RITE, que té caràcter públic i informatiu.
El funcionament d'aquest Registre s'ha d'atendre amb els mitjans personals i materials de la Secretaria d'Estat d'Energia del Ministeri d'Indústria, Energia i Turisme.
Les instal·lacions objecte del RITE han de complir, així mateix, els altres reglaments que estiguin vigents i que els siguin aplicables.
Als efectes de l'aplicació del RITE, els termes que conté s'han de fer servir conformement al significat i a les condicions que s'estableixen per a cadascun d'aquests a l'apèndix 1.
Per als termes no inclosos s'han de considerar les definicions específiques recollides a les normes elaborades els comitès tècnics de normalització de l'Associació Espanyola de Normalització i Certificació (AENOR).
Les instal·lacions tèrmiques s'han de dissenyar i calcular, executar, mantenir i utilitzar de manera que es compleixin les exigències tècniques de benestar i higiene, eficiència energètica i seguretat que estableix aquest Reglament.
Les instal·lacions tèrmiques s'han de dissenyar i calcular, executar, mantenir i utilitzar de manera que s'obtingui una qualitat tèrmica de l'ambient, una qualitat de l'aire interior i una qualitat de la dotació d'aigua calenta sanitària que siguin acceptables per als usuaris de l'edifici sense que es produeixi menyscabament de la qualitat acústica de l'ambient, complint els requisits següents:
Qualitat tèrmica de l'ambient: les instal·lacions tèrmiques han de permetre mantenir els paràmetres que defineixen l'ambient tèrmic dins d'un interval de valors determinats amb la finalitat de mantenir unes condicions ambientals confortables per als usuaris dels edificis.
Qualitat de l'aire interior: les instal·lacions tèrmiques han de permetre mantenir una qualitat de l'aire interior acceptable, en els locals ocupats per les persones, eliminant els contaminants que es produeixen de forma habitual durant el seu ús normal, aportant un cabal suficient d'aire exterior i garantint l'extracció i expulsió de l'aire viciat.
Higiene: les instal·lacions tèrmiques han de permetre proporcionar una dotació d'aigua calenta sanitària, en condicions adequades, per a la higiene de les persones.
Qualitat de l'ambient acústic: en condicions normals d'utilització, el risc de molèsties o malalties produïdes pel soroll i les vibracions de les instal·lacions tèrmiques ha d'estar limitat.
Les instal·lacions tèrmiques s'han de dissenyar i calcular, executar, mantenir i utilitzar de manera que es redueixi el consum d'energia convencional de les instal·lacions tèrmiques i, com a conseqüència, les emissions de gasos d'efecte hivernacle i altres contaminants atmosfèrics, mitjançant la utilització de sistemes eficients energèticament, de sistemes que permetin la recuperació d'energia i la utilització de les energies renovables i de les energies
residuals, i han de complir els requisits següents:
Rendiment energètic: els equips de generació de calor i fred, així com els destinats al moviment i transport de fluids, s'han de seleccionar a fi d'aconseguir que les seves prestacions, en qualsevol condició de funcionament, estiguin tan pròximes com sigui possible al seu règim de rendiment màxim.
Distribució de calor i fred: els equips i les conduccions de les instal·lacions tèrmiques han de quedar aïllats tèrmicament, per aconseguir que els fluids portadors arribin a les unitats terminals amb temperatures pròximes a les de sortida dels equips de generació.
Regulació i control: les instal·lacions han d'estar dotades dels sistemes de regulació i control necessaris perquè es puguin mantenir les condicions de disseny previstes en els locals climatitzats, i ajustar, alhora, els consums d'energia a les variacions de la demanda tèrmica, així com interrompre el servei.
Comptabilització de consums: les instal·lacions tèrmiques han d'estar equipades amb sistemes de comptabilització perquè l'usuari conegui el seu consum d'energia, i per permetre el repartiment de les despeses d'explotació en funció del consum entre diferents usuaris, quan la instal·lació satisfaci la demanda de múltiples consumidors.
Recuperació d'energia: les instal·lacions tèrmiques han d'incorporar subsistemes que permetin l'estalvi, la recuperació d'energia i l'aprofitament d'energies residuals.
Utilització d'energies renovables: les instal·lacions tèrmiques han d'aprofitar les energies renovables disponibles, amb l'objectiu de cobrir amb aquestes energies una part de les necessitats de l'edifici.
Les instal·lacions tèrmiques s'han de dissenyar i calcular, executar, mantenir i utilitzar de manera que es previngui i es redueixi a límits acceptables el risc de patir accidents i sinistres capaços de produir danys o perjudicis a les persones, la flora, la fauna, béns o el medi ambient, així com altres fets susceptibles de produir en els usuaris molèsties o malalties.
Els agents que intervenen en les instal·lacions tèrmiques, en la mesura que afecti la seva actuació, han de complir les condicions que el RITE estableix sobre disseny i dimensionament, execució, manteniment, ús i inspecció de la instal·lació.
Per justificar que una instal·lació compleix les exigències que s'estableixen en el RITE es pot optar per una de les opcions següents:
a ) adoptar solucions basades en les Instruccions tècniques, l'aplicació correcta de les quals en el disseny i dimensionament, execució, manteniment i utilització de la instal·lació és suficient per acreditar el compliment de les exigències; o
b ) adoptar solucions alternatives, enteses com aquelles que s'aparten parcialment o totalment de les Instruccions tècniques.
El projectista o el director de la instal·lació, sota la seva responsabilitat i amb la conformitat prèvia de la propietat, poden adoptar solucions alternatives, sempre que justifiquin documentalment que la instal·lació dissenyada satisfà les exigències del RITE perquè les seves prestacions són, almenys, equivalents a les que s'obtindrien per l'aplicació de les solucions basades en les Instruccions tècniques.
Les instal·lacions tèrmiques incloses en l'àmbit d'aplicació del RITE s'han d'executar sobre la base d'una documentació tècnica que, en funció de la seva importància, ha d'adoptar una de les modalitats següents:
a ) quan la potència tèrmica nominal per instal·lar en generació de calor o fred és superior a 70 kW, es requereix la realització d'un projecte;
b ) quan la potència tèrmica nominal per instal·lar en generació de calor o fred és superior o igual a 5 kW i inferior o igual a 70 kW, el projecte pot ser substituït per una memòria tècnica;
c ) no és preceptiva la presentació de la documentació anterior per acreditar el compliment reglamentari davant l'òrgan competent de la comunitat autònoma per a les instal·lacions de potència tèrmica nominal instal·lada en generació de calor o fred inferior a 5 kW, les instal·lacions de producció d'aigua calenta sanitària per mitjà d'escalfadors instantanis, escalfadors acumuladors, termos elèctrics quan la potència tèrmica nominal de cadascun d'aquests per separat o la seva suma sigui inferior o igual a 70 kW i els sistemes solars que consisteixin en un únic element prefabricat.
Quan en un mateix edifici hi hagi múltiples generadors de calor, fred, o dels dos tipus, la potència tèrmica nominal de la instal·lació, a l'efecte de determinar la documentació tècnica de disseny requerida, s'obté com la suma de les potències tèrmiques nominals dels generadors de calor o dels generadors de fred necessaris per cobrir el servei, sense considerar en aquesta suma la instal·lació solar tèrmica.
En el cas de les instal·lacions solars tèrmiques la documentació tècnica de disseny requerida és la que correspon a la potència tèrmica nominal en generació de calor o fred de l'equip d'energia de suport.
En cas que no hi hagi aquest equip d'energia de suport o quan es tracti d'una reforma de la instal·lació tèrmica que únicament incorpori energia solar, la potència, a aquests efectes, s'ha de determinar multiplicant la superfície d'obertura de camp dels captadors solars instal·lats per 0,7 kW/m2.
Tota reforma d'una instal·lació de les que preveu l'article 2.3 requereix la realització prèvia d'un projecte o memòria tècnica sobre el seu abast, en què es justifiqui el compliment de les exigències del RITE i la normativa vigent que l'afecti en la part reformada.
Quan la reforma impliqui el canvi del tipus d'energia o la incorporació d'energies renovables, en el projecte o memòria tècnica de la reforma s'ha de justificar l'adaptació dels equips generadors de calor o fred i els seus nous rendiments energètics així com, si s'escau, les mesures de seguretat complementàries que la nova font d'energia requereixi per al local on s'ubiqui, d'acord amb aquest Reglament i la normativa vigent que l'afecti.
Quan hi hagi un canvi de l'ús previst d'un edifici, en el projecte o memòria tècnica de la reforma s'hi ha d'analitzar i justificar la seva explotació energètica i la idoneïtat de les instal·lacions existents per al nou ús, així com la necessitat de modificacions que obliguin a preveure la zonificació i el fraccionament de les demandes d'acord amb les exigències tècniques del RITE i la normativa vigent que l'afecti.
Quan sigui necessari el projecte, aquest ha de ser redactat i signat per un tècnic titulat competent.
El projectista és responsable que aquest s'adapti a les exigències del RITE i de qualsevol altra reglamentació o normativa que pugui ser aplicable a la instal·lació projectada.
El projecte de la instal·lació s'ha de desenvolupar en forma d'un o diversos projectes específics, o integrat en el projecte general de l'edifici.
Quan els autors dels projectes específics siguin diferents de l'autor del projecte general, han d'actuar coordinadament amb aquest.
El projecte ha de descriure la instal·lació tèrmica en la seva totalitat, les característiques generals i la forma d'execució, amb el detall suficient perquè es pugui valorar i interpretar inequívocament durant l'execució.
En el projecte s'hi ha d'incloure la informació següent:
a ) Justificació que les solucions proposades compleixen les exigències de benestar tèrmic i higiene, eficiència energètica i seguretat del RITE i altra normativa aplicable;
b ) Les característiques tècniques mínimes que han de reunir els equips i materials que conformen la instal·lació projectada, així com les seves condicions de subministrament i execució, les garanties de qualitat i el control de recepció en obra que s'hagi de realitzar;
c ) Les verificacions i les proves que s'hagin de dur a terme per realitzar el control de l'execució de la instal·lació i el control de la instal·lació acabada;
d ) Les instruccions d'ús i manteniment d'acord amb les característiques específiques de la instal·lació, mitjançant l'elaboració d'un «Manual d'ús i manteniment» que contingui les instruccions de seguretat, maneig i maniobra, així com els programes de funcionament, manteniment preventiu i gestió energètica de la instal·lació projectada, d'acord amb la IT 3.
Per estendre un visat d'un projecte, els col·legis professionals han de comprovar que es compleix el que estableix l'apartat tercer d'aquest article.
Els organismes que, preceptivament, estenguin visats tècnics sobre projectes, han de comprovar, a més, que el que s'ha ressenyat a l'apartat esmentat s'ajusta a aquest Reglament.
La memòria tècnica s'ha de redactar sobre impresos, segons el model determinat per l'òrgan competent de la comunitat autònoma, i ha de constar dels documents següents:
a ) Justificació que les solucions proposades compleixen les exigències de benestar tèrmic i higiene, eficiència energètica i seguretat del RITE.
b ) Una breu memòria descriptiva de la instal·lació, en què figurin el tipus, el nombre i les característiques dels equips generadors de calor o fred, sistemes d'energies renovables i altres elements principals;
c ) El càlcul de la potència tèrmica instal·lada d'acord amb un procediment reconegut.
S'han d'explicitar els paràmetres de disseny elegits;
d ) Els plànols o esquemes de les instal·lacions.
Ha de ser elaborada per un instal·lador habilitat, o per un tècnic titulat competent.
L'autor de la memòria tècnica és responsable que la instal·lació s'adapti a les exigències de benestar i higiene, eficiència energètica i seguretat del RITE i ha d'actuar coordinadament amb l'autor del projecte general de l'edifici.
Els equips i materials han de complir totes les normes vigents i que els siguin aplicables, i els que s'incorporin amb caràcter permanent als edificis, en funció del seu ús previst, han de portar el marcatge CE, sempre que s'hagi establert la seva entrada en vigor, de conformitat amb la normativa vigent.
Tots els productes han de complir els requisits que estableixen les mesures d'execució que els siguin aplicables d'acord amb el que disposa el Reial decret 187/2011, de 18 de febrer, relatiu a l'establiment de requisits de disseny ecològic aplicables als productes relacionats amb l'energia.
La certificació de conformitat dels equips i materials amb els reglaments aplicables i amb la legislació vigent s'ha de fer mitjançant els procediments establerts a la normativa corresponent.
S'accepten les marques, segells, certificacions de conformitat o altres distintius de qualitat voluntaris, legalment concedits en qualsevol Estat membre de la Unió Europea, en un Estat integrant de l'Associació Europea de Lliure Comerç que sigui part contractant de l'Acord sobre l'Espai Econòmic Europeu, o a Turquia, sempre que l'Administració pública competent reconegui que es garanteix un nivell de seguretat de les persones, els béns o el medi ambient equivalent a les normes aplicables a Espanya.
S'accepten, per a la seva instal·lació i ús en els edificis subjectes a aquest Reglament, els productes procedents d'altres estats membres de la Unió Europea o d'un Estat integrant de l'Associació Europea de Lliure Comerç que sigui part contractant de l'Espai Econòmic Europeu, o de Turquia, que compleixin el que exigeix l'apartat 2 d'aquest article.
L'execució de les instal·lacions subjectes a aquest RITE ha de ser realitzada per empreses instal·ladores habilitades.
L'execució de les instal·lacions tèrmiques que requereixi la realització d'un projecte, d'acord amb l'article 15, s'ha d'efectuar sota la direcció d'un tècnic titulat competent, en funcions de director de la instal·lació.
L'execució de les instal·lacions tèrmiques s'ha de portar a terme amb subjecció al projecte o memòria tècnica, segons que correspongui, i s'ha d'ajustar a la normativa vigent i a les normes de la bona pràctica.
Les preinstal·lacions, enteses com a instal·lacions especificades però no muntades parcialment o totalment, s'han d'executar d'acord amb el projecte o memòria tècnica que les va dissenyar i dimensionar.
Les modificacions que es puguin realitzar en el projecte o memòria tècnica han de ser autoritzades i documentades, per l'instal·lador habilitat o el director de la instal·lació, quan la participació d'aquest últim sigui preceptiva, prèvia conformitat de la propietat.
L'instal·lador habilitat o el director de la instal·lació, quan la participació d'aquest últim sigui preceptiva, han de realitzar els controls relatius a:
a ) Control de la recepció en obra d'equips i materials.
b ) Control de l'execució de la instal·lació.
c ) Control de la instal·lació acabada.
a ) El control de recepció té per objecte comprovar que les característiques tècniques dels equips i materials subministrats satisfan el que exigeix el projecte o memòria tècnica mitjançant:
Control de la documentació dels subministraments;
Control mitjançant distintius de qualitat, en els termes de l'article 18.3 d'aquest Reglament;
Control mitjançant assajos i proves.
b ) En el plec de condicions tècniques del projecte o en la memòria tècnica s'han d'indicar les condicions particulars de control per a la recepció dels equips i materials de les instal·lacions tèrmiques.
c ) L'instal·lador habilitat o el director de la instal·lació, quan la participació d'aquest últim sigui preceptiva, han de comprovar que els equips i materials rebuts:
Corresponen als especificats en el plec de condicions del projecte o a la memòria tècnica;
Disposen de la documentació exigida;
Compleixen les propietats exigides en el projecte o memòria tècnica;
Han estat sotmesos als assajos i proves exigits per la normativa en vigor o quan així s'estableixi en el plec de condicions.
Control de la documentació dels subministraments.
L'instal·lador habilitat o el director de la instal·lació, quan la participació d'aquest últim sigui preceptiva, han de verificar la documentació proporcionada pels subministradors dels equips i materials que han de lliurar els documents d'identificació exigits per les disposicions de compliment obligatori i pel projecte o memòria tècnica.
En qualsevol cas, aquesta documentació ha de comprendre almenys els documents següents:
a ) Documents d'origen, full de subministrament i etiquetatge;
b ) Còpia del certificat de garantia del fabricant, d'acord amb la Llei 23/2003, de 10 de juliol, de garanties en la venda de béns de consum;
c ) Documents de conformitat o autoritzacions administratives exigides per reglament, inclosa la documentació corresponent al marcatge CE, quan sigui pertinent, d'acord amb les disposicions que siguin transposició de les directives europees que afectin els productes subministrats.
Control de recepció mitjançant distintius de qualitat.
L'instal·lador habilitat i el director de la instal·lació, quan la participació d'aquest últim sigui preceptiva, han de verificar que la documentació proporcionada pels subministradors sobre els distintius de qualitat que tinguin els equips o materials subministrats, que assegurin les característiques tècniques exigides en el projecte o memòria tècnica sigui correcta i suficient per a l'acceptació dels equips i materials emparats per aquesta.
Control de recepció mitjançant assajos i proves.
Per verificar el compliment de les exigències tècniques del RITE, pot ser necessari, en determinats casos i per als materials o equips que no estiguin obligats al marcatge CE corresponent, realitzar assajos i proves sobre alguns productes, segons el que estableix la reglamentació vigent, o bé segons el que especifica el projecte o memòria tècnica o ordenat per l'instal·lador habilitat o el director de la instal·lació, quan la participació d'aquest últim sigui preceptiva.
El control de l'execució de les instal·lacions s'ha de realitzar d'acord amb les especificacions tècniques del projecte o memòria tècnica, i les modificacions autoritzades per l'instal·lador habilitat o el director de la instal·lació, quan la participació d'aquest últim sigui preceptiva.
S'ha de comprovar que l'execució de l'obra es realitza d'acord amb els controls establerts en el plec de condicions tècniques.
Qualsevol modificació o replantejament en la instal·lació que es pugui introduir durant l'execució de la seva obra s'ha de reflectir en la documentació de l'obra.
En la instal·lació acabada, bé sobre la instal·lació en conjunt o bé sobre les seves diferents parts, s'han de realitzar les comprovacions i proves de servei previstes en el projecte o memòria tècnica o ordenades per l'instal·lador habilitat o el director de la instal·lació, quan la participació d'aquest últim sigui preceptiva, les previstes en la Instrucció tècnica 2 d'aquest Reglament i les exigides per la normativa vigent.
Les proves de la instal·lació les ha d'efectuar l'empresa instal·ladora, que ha de disposar dels mitjans humans i materials necessaris per efectuar les proves parcials i finals de la instal·lació, d'acord amb els requisits de la IT 2.
Totes les proves s'han d'efectuar en presència de l'instal·lador habilitat o del director de la instal·lació, quan la participació d'aquest últim sigui preceptiva, el qual ha de donar la seva conformitat tant al procediment seguit com als resultats obtinguts.
Els resultats de les diferents proves realitzades a cadascun dels equips, aparells o subsistemes han de passar a formar part de la documentació final de la instal·lació.
Quan per estendre el certificat de la instal·lació sigui necessari disposar d'energia per realitzar proves, ha de sol·licitar a l'empresa subministradora d'energia un subministrament provisional per a proves l'instal·lador habilitat o el director de la instal·lació als quals es refereix aquest Reglament, i sota la seva responsabilitat.
Una vegada finalitzada la instal·lació, realitzades les proves de posada en servei de la instal·lació que especifica la Instrucció tècnica 2 d'aquest Reglament, amb resultat satisfactori, l'instal·lador habilitat i el director de la instal·lació, quan la participació d'aquest últim sigui preceptiva, han de subscriure el certificat de la instal·lació.
El certificat, segons el model establert per l'òrgan competent de la comunitat autònoma, ha de tenir com a mínim el contingut següent:
a ) identificació i dades referents a les principals característiques tècniques de la instal·lació realment executada;
b ) identificació de l'empresa instal·ladora, instal·lador habilitat amb carnet professional i del director de la instal·lació, quan la participació d'aquest últim sigui preceptiva;
c ) els resultats de les proves de posada en servei realitzades d'acord amb la IT 2.
d ) declaració expressa que la instal·lació ha estat executada d'acord amb el projecte o memòria tècnica i que compleix els requisits exigits pel RITE.
Per posar en servei instal·lacions tèrmiques, tant de nova planta com de reforma de les existents, a les quals es refereix l'article 15.1. a i b, és necessari el registre del certificat de la instal·lació a l'òrgan competent de la comunitat autònoma on radiqui la instal·lació, per a la qual cosa l'empresa instal·ladora li ha de presentar la documentació següent:
a ) projecte o memòria tècnica de la instal·lació realment executada;
b ) certificat de la instal·lació;
c ) certificat d'inspecció inicial amb qualificació acceptable, quan sigui preceptiu.
Les instal·lacions tèrmiques a les quals es refereix l'article 15.1. c no necessiten acreditació del compliment reglamentari davant l'òrgan competent de la comunitat autònoma.
Una vegada comprovada la documentació aportada, el certificat de la instal·lació ha de ser registrat per l'òrgan competent de la comunitat autònoma, i a partir d'aquest moment pot realitzar la posada en servei de la instal·lació.
La posada en servei efectiu de les instal·lacions està supeditada, si s'escau, a l'aportació d'una declaració responsable del compliment d'altres reglaments de seguretat que l'afectin.
No es té per vàlida l'actuació que no compleixi els requisits exigits pel RITE o que es refereixi a una instal·lació amb deficiències tècniques detectades pels serveis d'inspecció de l'Administració o dels organismes de control, mentre no se solucionin degudament aquestes carències o no es corregeixin les deficiències tècniques assenyalades.
El fet que un certificat d'instal·lació es doni per registrat no suposa en cap cas l'aprovació tècnica del projecte o memòria tècnica, ni un pronunciament favorable sobre la idoneïtat tècnica de la instal·lació, d'acord amb els reglaments i disposicions vigents que l'afectin per part de l'Administració.
L'incompliment dels reglaments i disposicions vigents que l'afectin pot donar lloc a actuacions per corregir deficiències o fins i tot a la paralització immediata de la instal·lació, sense perjudici de la instrucció d'expedient sancionador.
No es registren les preinstal·lacions tèrmiques en els edificis.
Registrada la instal·lació per l'òrgan competent de la comunitat autònoma, l'instal·lador habilitat o el director de la instal·lació, quan la participació d'aquest últim sigui preceptiva, ha de fer lliurament al titular de la instal·lació de la documentació que es detalla a continuació, que s'ha d'incorporar al Llibre de l'edifici:
a ) El projecte o memòria tècnica de la instal·lació realment executada;
b ) El Manual d'ús i manteniment de la instal·lació realment executada;
c ) Una relació dels materials i els equips realment instal·lats, en la qual s'indiquin les seves característiques tècniques i de funcionament, juntament amb la documentació d'origen i garantia corresponent;
d ) Els resultats de les proves de posada en servei realitzades d'acord amb la IT 2;
e ) El certificat de la instal·lació, registrat a l'òrgan competent de la comunitat autònoma; i
f ) El certificat de la inspecció inicial, quan sigui preceptiu.
El titular de la instal·lació ha de sol·licitar el subministrament regular d'energia a l'empresa subministradora d'energia mitjançant el lliurament d'una còpia del certificat de la instal·lació, registrat a l'òrgan competent de la comunitat autònoma.
Queda prohibit el subministrament regular d'energia a les instal·lacions subjectes a aquest Reglament el titular de les quals no faciliti a l'empresa subministradora una còpia del certificat de la instal·lació registrat a l'òrgan competent de la comunitat autònoma corresponent.
No és necessari el registre que preveu l'apartat 1 d'aquest article en cas de substitució o reposició d'equips de generació de calor o fred quan es tracti de generadors de potència útil nominal menor o igual a 70 kW, sempre que la variació de la potència útil nominal del generador no superi el 25 per cent respecte de la potència útil nominal del generador substituït ni la potència útil nominal del generador instal·lat superi els 70 kW.
El titular o usuari de la instal·lació ha de conservar la documentació de la reforma d'acord amb el que estableix l'article 25.5. c.
Aquesta documentació ha de comprendre com a mínim la factura d'adquisició del generador i de la seva instal·lació, llevat que concorrin altres reglaments de seguretat industrial que requereixin certificació de l'actuació, cas en què n'hi ha prou amb la certificació que exigeixen aquests reglaments.
El titular o usuari de les instal·lacions tèrmiques és responsable del compliment del RITE des del moment en què se'n fa la recepció provisional, d'acord amb el que disposa l'article 12.1. c de la Llei 21/1992, de 16 de juliol, d'indústria, pel que fa al seu ús i manteniment, i sense que aquest manteniment pugui ser substituït per la garantia.
Les instal·lacions tèrmiques s'han d'utilitzar adequadament, de conformitat amb les instruccions d'ús contingudes en el Manual d'ús i manteniment de la instal·lació tèrmica, i no se'n pot fer un ús incompatible amb el previst.
S'ha de posar en coneixement del responsable de manteniment qualsevol anomalia que s'observi en el funcionament normal de les instal·lacions tèrmiques.
Les instal·lacions han de mantenir les seves característiques originals.
Si és necessari fer reformes, aquestes han de ser efectuades per empreses habilitades per a això d'acord amb el que prescriu aquest RITE.
El titular de la instal·lació és responsable que es duguin a terme les accions següents:
a ) El manteniment de la instal·lació tèrmica per una empresa mantenidora habilitada.
b ) Les inspeccions obligatòries.
c ) La conservació de la documentació de totes les actuacions, ja siguin de manteniment, reparació, reforma o inspeccions fetes en la instal·lació tèrmica o els seus equips, que s'han de consignar en el Llibre de l'Edifici, si n'hi ha.
Les operacions de manteniment de les instal·lacions subjectes al RITE s'han de realitzar per empreses mantenidores habilitades.
En fer-se càrrec del manteniment, el titular de la instal·lació ha de lliurar al representant de l'empresa mantenidora una còpia del Manual d'ús i manteniment de la instal·lació tèrmica, contingut en el Llibre de l'Edifici.
L'empresa mantenidora és responsable que el manteniment de la instal·lació tèrmica sigui realitzat correctament d'acord amb les instruccions del «Manual d'ús i manteniment» i amb les exigències d'aquest RITE.
El Manual d'ús i manteniment de la instal·lació tèrmica ha de contenir les instruccions de seguretat i de maneig i maniobra de la instal·lació, així com els programes de funcionament, manteniment preventiu i gestió energètica.
És obligació del mantenidor habilitat i del director de manteniment, quan la participació d'aquest últim sigui preceptiva, l'actualització i adequació permanent de la documentació continguda en el Manual d'ús i manteniment a les característiques tècniques de la instal·lació.
El manteniment de les instal·lacions subjectes a aquest RITE s'ha d'efectuar d'acord amb el que estableix la IT 3, atenent els casos següents:
a ) Instal·lacions tèrmiques amb potència tèrmica nominal total instal·lada en generació de calor o fred igual o superior a 5 kW i inferior o igual a 70 kW.
El manteniment d'aquestes instal·lacions l'ha d'efectuar una empresa mantenidora i ho ha de fer d'acord amb les instruccions contingudes en el Manual d'ús i manteniment.
b ) Instal·lacions tèrmiques amb potència tèrmica nominal total instal·lada en generació de calor o fred superior a 70 kW.
Aquestes instal·lacions les ha de mantenir una empresa mantenidora amb la qual el titular de la instal·lació tèrmica ha de subscriure un contracte de manteniment, i n'ha de fer el manteniment d'acord amb les instruccions contingudes en el Manual d'ús i manteniment.
c ) Instal·lacions tèrmiques la potència tèrmica nominal total instal·lada de les quals sigui superior a 5.000 kW en calor i/o 1.000 kW en fred, així com les instal·lacions de calefacció o refrigeració solar la potència tèrmica de les quals sigui superior a 400 kW.
Aquestes instal·lacions les ha de mantenir una empresa mantenidora amb la qual el titular ha de subscriure un contracte de manteniment.
El manteniment s'ha de fer sota la direcció d'un tècnic titulat competent amb funcions de director de manteniment, tant si pertany a la propietat de l'edifici com si pertany a la plantilla de l'empresa mantenidora.
En el cas de les instal·lacions solars tèrmiques, la classificació en els apartats anteriors és la que correspon a la potència tèrmica nominal en generació de calor o fred de l'equip d'energia de suport.
En cas que no hi hagi aquest equip d'energia de suport, la potència, a aquests efectes, es determina multiplicant la superfície d'obertura de camp dels captadors solars instal·lats per 0,7 kW/m2.
El titular de la instal·lació pot realitzar amb personal de la seva plantilla el manteniment de les seves pròpies instal·lacions tèrmiques, sempre que presenti davant l'òrgan competent de la comunitat autònoma una declaració responsable de compliment dels requisits exigits a l'article 37 per a l'exercici de l'activitat de manteniment.
Tota instal·lació tèrmica ha de disposar d'un registre en què es recullin les operacions de manteniment i les reparacions que es produeixin a la instal·lació, i que ha de formar part del Llibre de l'Edifici.
El titular de la instal·lació és responsable de la seva existència i l'ha de tenir a disposició de les autoritats competents que l'hi exigeixin per inspecció o qualsevol altre requeriment.
S'ha de conservar durant un temps no inferior a cinc anys, comptats a partir de la data d'execució de la corresponent operació de manteniment.
L'empresa mantenidora ha de confeccionar el registre i és responsable de les anotacions que contingui.
Anualment, en els casos en què sigui obligatori subscriure contracte de manteniment, l'empresa mantenidora i el director de manteniment, quan la participació d'aquest últim sigui preceptiva, han de subscriure el certificat de manteniment, que s'ha d'enviar, si així es determina, a l'òrgan competent de la comunitat autònoma, i n'ha de quedar una còpia en poder del titular de la instal·lació, que l'ha d'incorporar al Llibre de l'Edifici, si n'hi ha. La validesa del certificat de manteniment expedit ha de ser com a màxim d'un any.
El certificat de manteniment, segons el model establert per l'òrgan competent de la comunitat autònoma, ha de tenir com a mínim el contingut següent:
a ) Identificació de la instal·lació, incloent-hi el número d'expedient inicial amb el qual es va registrar la instal·lació.
b ) Identificació de l'empresa mantenidora, del mantenidor habilitat responsable de la instal·lació i del director de manteniment, quan la participació d'aquest últim sigui preceptiva.
c ) Declaració expressa que la instal·lació ha estat mantinguda d'acord amb el Manual d'ús i manteniment i que compleix els requisits exigits a la IT 3.
d ) Resum dels consums anuals registrats: combustible, energia elèctrica, aigua per a ompliment de les instal·lacions, aigua calenta sanitària, totalització dels comptadors individuals d'aigua calenta sanitària i energia tèrmica.
e ) Resum de les aportacions anuals: tèrmiques de la central de producció i de les energies renovables i/o cogeneració, si n'hi ha.
En cas que no es puguin obtenir les dades anteriors, s'ha de justificar en el certificat de manteniment.
Les instal·lacions tèrmiques s'han d'inspeccionar a fi de verificar-ne el compliment reglamentari.
Els òrgans competents de la comunitat autònoma han d'adoptar les mesures necessàries per dur a terme les inspeccions periòdiques que preveu aquest Reglament.
A més, poden acordar totes les inspeccions que jutgin necessàries, que poden ser inicials o les altres que estableixin per pròpia iniciativa, denúncia de tercers o resultats desfavorables apreciats en el registre de les operacions de manteniment, amb la finalitat de comprovar i vigilar el compliment d'aquest RITE al llarg de la vida de les instal·lacions tèrmiques en els edificis.
Les instal·lacions les ha d'inspeccionar personal dels serveis dels òrgans competents de les comunitats autònomes, o organismes de control habilitats per a aquest camp reglamentari, o bé les entitats o agents qualificats o acreditats pels òrgans competents de les comunitats autònomes.
L'habilitació com a organisme de control, la qualificació o l'acreditació d'entitats i agents per dur a terme les inspeccions tècniques de les instal·lacions, obtingudes en una comunitat autònoma, permeten fer inspeccions tècniques a qualsevol part del territori nacional.
Els òrgans competents de les comunitats autònomes han de vetllar perquè les inspeccions de les instal·lacions tèrmiques les duguin a terme experts qualificats o acreditats independents de les instal·lacions a inspeccionar, tant si actuen per compte propi com si estan empleats per entitats públiques o empreses privades, per a la qual cosa poden establir requisits quant a la seva formació o acreditació, cas en què han de posar a disposició del públic informació sobre els programes de formació o acreditació.
Periòdicament els òrgans competents de les comunitats autònomes han de posar a disposició del públic llistats actualitzats d'experts qualificats o acreditats o d'empreses o entitats acreditades que ofereixin els serveis d'experts d'aquest tipus per dur a terme les inspeccions periòdiques de les instal·lacions tèrmiques.
Aquests llistats han d'incloure una menció expressa que també les poden dur a terme els que estan inclosos en els llistats dels respectius òrgans competents d'altres comunitats autònomes.
En el tractament i la publicitat de les dades de caràcter personal dels experts corresponents a persones físiques, s'han d'observar les previsions de la Llei orgànica 15/1999, de 13 de desembre, de protecció de dades de caràcter personal, i el seu Reglament de desplegament, aprovat pel Reial decret 1720/2007, de 21 de desembre.
L'òrgan competent de la comunitat autònoma pot disposar una inspecció inicial de les instal·lacions tèrmiques, amb la finalitat de comprovar el compliment d'aquest RITE, una vegada executades les instal·lacions tèrmiques i presentada davant seu la documentació necessària per a la posada en servei.
La inspecció inicial de les instal·lacions tèrmiques s'ha de fer sobre la base de les exigències de benestar i higiene, eficiència energètica i seguretat que estableix aquest RITE, per la reglamentació general de seguretat industrial i, en el cas d'instal·lacions que utilitzin combustibles gasosos, per les corresponents a la seva reglamentació específica.
Les inspeccions les ha de dur a terme personal facultatiu dels serveis de l'òrgan competent de la comunitat autònoma o, quan l'òrgan competent ho determini, els organismes o les entitats de control autoritzades per a aquest camp reglamentari, que ha d'elegir lliurement el titular de la instal·lació d'entre les autoritzades per a aquesta funció.
Com a resultat de la inspecció, s'ha d'emetre un certificat d'inspecció que indiqui si el projecte o memòria tècnica i la instal·lació executada compleixen el RITE, la possible relació de defectes, amb la seva classificació, i la qualificació de la instal·lació.
Les instal·lacions tèrmiques s'han d'inspeccionar periòdicament al llarg de la seva vida útil, a fi de verificar el compliment de l'exigència d'eficiència energètica d'aquest RITE.
La IT 4 determina les instal·lacions que han de ser objecte d'inspecció periòdica, així com els continguts i terminis d'aquestes inspeccions, i els criteris de valoració i mesures a adoptar com a resultat d'aquestes, en funció de les característiques de la instal·lació.
Les inspeccions d'eficiència energètica les han de dur a terme de manera independent les entitats o els agents qualificats o acreditats per l'òrgan competent de la comunitat autònoma, elegits lliurement pel titular de la instal·lació entre els habilitats per fer aquestes funcions.
Els òrgans competents de les comunitats autònomes o les entitats en què les comunitats hagin delegat la responsabilitat d'execució dels sistemes de control independents d'acord amb la Directiva 2010/31/UE sota la supervisió de l'òrgan competent de la comunitat autònoma, han de fer una selecció a l'atzar d'almenys un percentatge estadísticament significatiu del total d'informes d'inspecció emesos anualment i sotmetre'ls a verificació.
Els òrgans competents de les comunitats autònomes han d'informar del resultat d'aquest control extern als ministeris d'Indústria, Energia i Turisme, i de Foment.
Els òrgans competents, si ho decideixen així, poden establir la realització d'aquestes inspeccions mitjançant campanyes específiques en el territori de la seva competència, i a més informar els propietaris o arrendataris dels edificis sobre els informes d'inspecció.
Les instal·lacions existents a l'entrada en vigor d'aquest RITE estan sotmeses al règim i la periodicitat de les inspeccions periòdiques d'eficiència energètica que s'estableixen a la IT 4 i a les condicions tècniques de la normativa sota la vigència de la qual es van autoritzar.
Si, amb motiu d'aquesta inspecció, es comprova que una instal·lació existent no compleix l'exigència d'eficiència energètica, els òrgans competents de les comunitats autònomes poden acordar que s'adeqüi a la normativa vigent.
Als efectes de la seva inspecció d'eficiència energètica la qualificació de la instal·lació pot ser:
Acceptable: quan no es determini l'existència d'algun defecte greu o molt greu.
En aquest cas, els possibles defectes lleus s'han d'anotar perquè constin al titular, amb la indicació que ha d'establir els mitjans per solucionar-los i n'ha d'acreditar la reparació abans de tres mesos.
Condicionada: quan es detecti l'existència, com a mínim, d'un defecte greu o d'un defecte lleu ja detectat en una altra inspecció anterior i que no s'hagi corregit.
a ) Les instal·lacions noves que siguin objecte d'aquesta qualificació no poden entrar en servei i ser subministrades amb energia mentre no s'hagin corregit els defectes indicats i puguin obtenir la qualificació d'acceptable.
b ) A les instal·lacions ja en servei se'ls ha de fixar un termini per procedir a la seva correcció, i n'han d'acreditar la correcció abans de 15 dies.
Transcorregut aquest termini sense que s'hagin solucionat els defectes, l'organisme que hagi efectuat aquest control ha de remetre el certificat d'inspecció a l'òrgan competent de la comunitat autònoma, el qual pot disposar la suspensió del subministrament d'energia fins a l'obtenció de la qualificació d'acceptable.
Negativa: quan s'observi, almenys, un defecte molt greu.
a ) Les instal·lacions noves que siguin objecte d'aquesta qualificació no poden entrar en servei, mentre no s'hagin corregit els defectes indicats i puguin obtenir la qualificació d'acceptable.
b ) A les instal·lacions ja en servei se'ls ha d'emetre un certificat de qualificació negativa, que s'ha de remetre immediatament a l'òrgan competent de la comunitat autònoma, el qual ha de disposar la suspensió del subministrament d'energia fins a l'obtenció de la qualificació d'acceptable.
Els defectes en les instal·lacions tèrmiques es classifiquen en: molt greus, greus o lleus.
Defecte molt greu: és aquell que suposa un perill immediat per a la seguretat de les persones, els béns o el medi ambient.
Defecte greu: és el que no suposa un perill immediat per a la seguretat de les persones o dels béns o del medi ambient, però el defecte pot reduir de manera substancial la capacitat d'utilització de la instal·lació tèrmica o la seva eficiència energètica, així com la successiva reiteració o acumulació de defectes lleus.
Defecte lleu: és aquell que no pertorba el funcionament de la instal·lació i pel qual la desviació respecte del que està reglamentat no té valor significatiu per a l'ús efectiu o el funcionament de la instal·lació.
Aquest capítol té com a objecte establir les condicions i els requisits que s'han d'observar per a l'habilitació administrativa de les empreses instal·ladores i empreses mantenidores, així com per a l'obtenció del carnet professional en instal·lacions tèrmiques en edificis.
Empresa instal·ladora d'instal·lacions tèrmiques en edificis és la persona física o jurídica que realitza el muntatge i la reparació de les instal·lacions tèrmiques en l'àmbit d'aquest RITE.
Empresa mantenidora d'instal·lacions tèrmiques en edificis és la persona física o jurídica que realitza el manteniment i la reparació de les instal·lacions tèrmiques en l'àmbit d'aquest RITE.
Les persones físiques o jurídiques que es vulguin establir com a empreses instal·ladores o mantenidores d'instal·lacions tèrmiques d'edificis han de presentar, previ a l'inici de l'activitat, davant l'òrgan competent de la comunitat autònoma en la qual s'estableixin, una declaració responsable en la qual el titular de l'empresa o el seu representant legal manifesti que compleix els requisits que exigeix aquest Reglament, que disposen de la documentació que ho acredita i que es comprometen a mantenir-los durant la vigència de l'activitat.
La declaració responsable es pot presentar utilitzant el model que estableix l'apèndix 4 d'aquest Reglament.
D'acord amb l'article 13.3 de la Llei 21/1992, de 16 de juliol, d'indústria, la presentació de la declaració responsable habilita les empreses instal·ladores o mantenidores, des del moment de la presentació, per a l'exercici de l'activitat en tot el territori espanyol per temps indefinit, sense que es puguin imposar requisits o condicions addicionals.
No es pot exigir la presentació de documentació acreditativa del compliment dels requisits juntament amb la declaració responsable.
No obstant això, el titular de la declaració responsable ha de tenir disponible aquesta documentació per presentar-la davant l'òrgan competent de la comunitat autònoma, quan aquest ho requereixi en l'exercici de les seves facultats d'inspecció o investigació.
Les modificacions que es produeixin en relació amb les dades comunicades a la declaració responsable, així com el cessament de l'activitat, han de ser comunicades pel titular de la declaració responsable a l'òrgan competent de la comunitat autònoma on va obtenir l'habilitació en el termini d'un mes des que es produeixin.
Per a l'exercici de l'activitat professional d'instal·lador o de mantenidor, les empreses han de complir els requisits següents i disposar de la documentació que ho acredita:
a ) Disposar de la documentació que identifiqui el prestador, que en el cas de persona jurídica ha d'estar constituïda legalment i incloure en el seu objecte social les activitats de muntatge i reparació d'instal·lacions tèrmiques en edificis i/o de manteniment i reparació d'instal·lacions tèrmiques en edificis.
b ) Estar donats d'alta en el règim de la Seguretat Social corresponent i al corrent en el compliment de les obligacions del sistema.
En cas de persones físiques estrangeres no comunitàries, el compliment de les previsions que estableix la normativa espanyola vigent en matèria d'estrangeria i immigració.
c ) Tenir subscrita una assegurança de responsabilitat civil professional o una altra garantia equivalent que cobreixi els danys que es puguin derivar de les seves actuacions, per una quantia mínima de 300.000 euros.
d ) Disposar, com a mínim, d'un operari en plantilla amb carnet professional d'instal·lacions tèrmiques d'edificis.
e ) En els casos en què escaigui, l'empresa ha de disposar, en funció del tipus d'instal·lacions que s'instal·lin, reparin o mantinguin, de personal certificat d'acord amb el que disposa el Reial decret 795/2010, de 16 de juny, pel qual es regula la comercialització i manipulació de gasos fluorats i equips basats en aquests, així com la certificació dels professionals que els utilitzen.
f ) Per a les empreses que treballin amb instal·lacions tèrmiques subjectes a aquest Reglament i afectades pel Reial decret 138/2011, de 4 de febrer, pel qual s'aproven el Reglament de seguretat per a instal·lacions frigorífiques i les seves instruccions tècniques complementàries, i de conformitat amb els seus articles 9, 11 i 14, l'empresa instal·ladora/mantenidora tèrmica ha de disposar dels mitjans tècnics, i materials de la IF 13, així com del pla de gestió de residus i, en cas que treballi amb instal·lacions tèrmiques que disposin d'un circuit frigorífic classificat com a instal·lació frigorífica de nivell 2, ha de tenir subscrita una assegurança de responsabilitat civil professional o una altra garantia equivalent que cobreixi els possibles danys derivats de la seva activitat per una quantia mínima de 900.000 euros, i disposar també de tècnic titulat competent.
A l'efecte d'acreditar el compliment dels requisits exigits a les empreses instal·ladores o mantenidores a què fa referència aquest reglament s'accepten els documents procedents d'un altre Estat membre dels quals es desprengui que es compleixen aquests requisits, en els termes que preveu l'article 17.2 de la Llei 17/2009, de 23 de novembre, sobre el lliure accés a les activitats de serveis i el seu exercici.
Les empreses instal·ladores d'instal·lacions tèrmiques d'edificis, legalment establertes en qualsevol altre Estat membre, que vulguin exercir l'activitat en territori espanyol, en règim de lliure prestació, han de presentar, previ a l'inici de l'activitat, una única declaració responsable davant l'òrgan competent de la comunitat autònoma on la iniciïn, en la qual el titular de l'empresa o el seu representant legal manifesti que compleixen els requisits per a l'exercici de l'activitat que estableixen els paràgrafs, c i d de l'article 37 d'aquest Reglament, les dades que identifiquin que estan establerts legalment en un Estat membre de la Unió Europea per exercir les esmentades activitats i declaració de la inexistència de prohibició, al moment de la declaració, que li impedeixi exercir l'activitat a l'Estat membre d'origen.
Per acreditar el compliment del requisit que estableix la lletra d és suficient que la declaració es refereixi a disposar de la documentació que acrediti la capacitació del personal afectat d'acord amb la normativa del país d'establiment, de conformitat amb el que preveu la normativa sobre reconeixement de qualificacions.
La presentació de la declaració responsable habilita per a l'exercici de l'activitat en tot el territori espanyol i es pot adaptar al model que estableix l'apèndix 5 d'aquest Reglament.
En cas en què l'exercici de l'activitat en territori espanyol impliqui el desplaçament de treballadors de les esmentades empreses de nacionalitat no comunitària han de complir també el que estableix la Llei 45/1999, de 29 de novembre, sobre desplaçament de treballadors en el marc d'una prestació de serveis transnacional.
Els òrgans competents de les comunitats autònomes han d'inscriure d'ofici en els seus corresponents registres autonòmics les dades de les empreses instal·ladores o mantenidores, amb base en la declaració responsable o en la comunicació de modificacions o cessament de l'activitat que hagin realitzat.
La inscripció en el registre no condiciona l'habilitació per a l'exercici de l'activitat.
Correspon a les comunitats autònomes elaborar i mantenir disponible per a la seva presentació electrònica els models de declaració responsable i de comunicació de modificacions i cessament.
Als efectes de la inclusió en el Registre integrat industrial, l'òrgan competent del Ministeri d'Indústria, Energia i Turisme ha d'elaborar i mantenir actualitzada una proposta de models de declaració responsable, que ha d'incloure els continguts mínims necessaris que s'han de subministrar a l'esmentat registre, incloent les dades del prestador, si s'escau, de l'autoritat competent de l'Estat membre en el qual està habilitat, i especificant els que tenen caràcter públic.
L'òrgan competent de la comunitat autònoma ha d'assignar, d'ofici, un número d'identificació a l'empresa i remetre al Ministeri d'Indústria, Energia i Turisme les dades necessàries per incloure-la en el Registre integrat industrial que regula el títol IV de la Llei 21/1992, de 16 de juliol, d'indústria, i en la seva normativa de desplegament.
A l'empara del que preveu l'apartat 3 de l'article 71 bis de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de la Llei de règim jurídic de les administracions públiques i del procediment administratiu comú, l'Administració competent pot regular un procediment per comprovar a posteriori el que ha declarat l'interessat.
En tot cas, la no-presentació de la declaració, així com la inexactitud, falsedat o omissió, de caràcter essencial, de dades o manifestacions que hagin de figurar a l'esmentada declaració habilita l'Administració competent per dictar resolució, que ha de ser motivada i amb l'audiència prèvia de l'interessat, per la qual es declari la impossibilitat de seguir exercint l'activitat i, si escau, s'inhabiliti temporalment per a l'exercici de l'activitat sense perjudici de les responsabilitats que puguin derivar de les actuacions realitzades.
D'acord amb el que disposa l'article 4.4 de la Llei 21/1992, de 16 de juliol, d'indústria, l'incompliment dels requisits i les normes exigits per a l'exercici de l'activitat, una vegada verificat i declarat per l'autoritat competent mitjançant resolució motivada i amb l'audiència prèvia de l'interessat, comporta el cessament automàtic de l'activitat, llevat que es pugui incoar un expedient de reparació de l'incompliment i sense perjudici de les responsabilitats que puguin derivar de les actuacions realitzades.
En tot cas, el títol V de l'esmentada Llei d'indústria és aplicable amb els efectes i les sancions que siguin procedents una vegada incoat l'expedient sancionador corresponent.
El carnet professional en instal·lacions tèrmiques d'edificis és el document mitjançant el qual l'Administració reconeix a la persona física titular la capacitat tècnica per portar a terme les activitats d'instal·lació i manteniment de les instal·lacions tèrmiques d'edificis, i l'identifica davant tercers per exercir la seva professió en l'àmbit d'aquest RITE.
Aquest carnet professional no capacita, per si mateix, per a la realització d'aquesta activitat, sinó que l'ha d'exercir en el si d'una empresa instal·ladora o mantenidora en instal·lacions tèrmiques.
El carnet professional es concedeix, amb caràcter individual, a totes les persones que compleixin els requisits que s'assenyalen a l'article 42 i l'expedeix l'òrgan competent de la comunitat autònoma.
L'òrgan competent de la comunitat autònoma ha de portar un registre amb els carnets professionals concedits.
El carnet professional té validesa a tot Espanya, segons el que estableix l'article 13.3 de la Llei 21/1992, de 16 de juliol, d'indústria.
L'incompliment de les disposicions que regula aquest RITE per part dels titulars del carnet professional dóna lloc a la incoació de l'oportú expedient administratiu.
Per obtenir el carnet professional d'instal·lacions tèrmiques en edificis, les persones físiques han d'acreditar, davant la comunitat autònoma on radiqui l'interessat les condicions següents:
b ) Tenir els coneixements teòrics i pràctics sobre instal·lacions tèrmiques en edificis.
S'entén que posseeixen els coneixements esmentats les persones que acreditin les situacions següents:
a ) Disposar d'un títol de formació professional o d'un certificat de professionalitat inclòs en el Catàleg Nacional de Qualificacions Professionals l'àmbit competencial del qual coincideixi amb les matèries objecte del Reglament.
b ) Tenir reconeguda una competència professional adquirida per experiència laboral, d'acord amb el que estipula el Reial decret 1224/2009, de 17 de juliol, de reconeixement de les competències professionals adquirides per experiència laboral, en les matèries objecte del Reglament.
c ) Tenir una certificació atorgada per una entitat acreditada per a la certificació de persones, segons el que estableix el Reial decret 2200/1995, de 28 de desembre, que inclogui com a mínim els continguts d'aquest Reglament.
Els sol·licitants del carnet que no puguin acreditar les situacions exigides a l'apartat b.1 han de justificar haver rebut i superat:
Un curs teòric i pràctic de coneixements bàsics i un altre sobre coneixements específics en instal·lacions tèrmiques d'edificis, impartit per una entitat reconeguda per l'òrgan competent de la comunitat autònoma, amb la durada i el contingut que indiquen els apartats 3.1 i 3.2 de l'apèndix 3.
Acreditar una experiència laboral, almenys, de tres anys en una empresa instal·ladora o mantenidora com a tècnic.
c ) Haver superat un examen davant l'òrgan competent de la comunitat autònoma, sobre coneixement d'aquest RITE.
Poden obtenir directament el carnet professional, mitjançant la sol·licitud davant l'òrgan competent de la comunitat autònoma i sense haver de complir el requisit de l'apartat c, pel procediment que l'esmentat òrgan estableixi, els sol·licitants que tinguin el títol oficial de formació professional o d'un certificat de professionalitat inclòs en el Catàleg Nacional de Qualificacions Professionals el contingut formatiu del qual cobreixi les matèries objecte del Reglament o tinguin reconeguda una competència professional adquirida per experiència laboral, d'acord amb el que estipula el Reial decret 1224/2009 o tinguin una certificació atorgada per una entitat acreditada per a la certificació de persones, segons el que estableix el Reial decret 2200/1995 que acrediti els esmentats coneixements de manera explícita.
Els tècnics que disposin d'un títol universitari el pla d'estudis del qual cobreixi les matèries objecte del Reglament poden obtenir directament el carnet, mitjançant sol·licitud davant l'òrgan competent de la comunitat autònoma i sense haver de complir els requisits esmentats els apartats b i c; és suficient la presentació d'una còpia compulsada del títol acadèmic.
En cas d'incompliment de les disposicions obligatòries regulades en aquest RITE cal atenir-se al que disposen els articles 30 a 38 de la Llei 21/1992, de 16 de juliol, d'indústria, sobre infraccions administratives.
La Comissió Assessora per a les Instal·lacions Tèrmiques dels Edificis és un òrgan col·legiat de caràcter permanent, que depèn orgànicament de la Secretaria d'Estat d'Energia del Ministeri Indústria, Energia i Turisme.
Correspon a aquesta Comissió assessorar els ministeris competents en matèries relacionades amb les instal·lacions tèrmiques dels edificis, mitjançant les actuacions següents:
Analitzar els resultats obtinguts en l'aplicació pràctica del Reglament d'instal·lacions tèrmiques i proposar criteris per a la seva correcta interpretació i aplicació.
Rebre les propostes i comentaris que formulin les diferents administracions públiques, agents del sector i usuaris i procedir al seu estudi i consideració.
Estudiar i proposar l'actualització del Reglament, conforme a l'evolució de la tècnica.
Estudiar les actuacions internacionals en la matèria, i especialment les de la Unió Europea, i proposar les accions corresponents.
Establir els requisits que han de complir els documents reconeguts del Reglament d'instal·lacions tèrmiques en els edificis, les condicions per a la seva validació i el procediment que s'ha de seguir per al seu reconeixement conjunt pels ministeris d'Indústria, Energia i Turisme i de Foment, així com proposar a la Secretaria d'Estat d'Energia la seva inclusió en el Registre general.
La Comissió Assessora està composta pel president, dos vicepresidents, els vocals i el secretari.
És president el titular de la Secretaria d'Estat d'Energia, que ha de ser substituït en cas d'absència, vacant o malaltia pel vicepresident primer, i en absència d'aquest pel vicepresident segon.
És vicepresident primer el titular de la Direcció General d'Arquitectura, Habitatge i Sòl del Ministeri de Foment, i és vicepresident segon un representant de l'Institut per a la Diversificació i Estalvi de l'Energia.
Són vocals de la Comissió els representants designats per cadascuna de les entitats següents:
a ) En representació de l'Administració General de l'Estat i amb categoria de subdirector general o assimilat:
Un representant de la Secretaria d'Estat d'Energia del Ministeri d'Indústria, Energia i Turisme.
Un representant de la Direcció General de Política Energètica i Mines del Ministeri d'Indústria, Energia i Turisme.
Un representant de la Direcció General d'Indústria i de la Petita i Mitjana Empresa del Ministeri d'Indústria, Energia i Turisme.
Dos representants de la Direcció General d'Arquitectura, Habitatge i Sòl del Ministeri de Foment.
Un representant de l'Institut per a la Diversificació i Estalvi de l'Energia.
Un representant de l'Institut de Ciències de la Construcció "Eduardo Torroja" del Consell Superior d'Investigacions Científiques.
Un representant de la Direcció General de Qualitat i Avaluació Ambiental i Medi Natural del Ministeri d'Agricultura, Alimentació i Medi Ambient.
Un representant de l'Institut Nacional del Consum del Ministeri de Sanitat, Serveis Socials i Igualtat.
b ) En representació de les comunitats autònomes i les entitats locals:
Un vocal per cadascuna de les comunitats autònomes i de les ciutats de Ceuta i Melilla, que voluntàriament hagin acceptat participar en aquest òrgan.
Un vocal proposat per la Federació Espanyola de Municipis i Províncies.
c ) En representació dels agents del sector i usuaris:
Representants de les organitzacions, d'àmbit nacional, amb més implantació dels sectors afectats i dels usuaris relacionats amb les instal·lacions tèrmiques, segons el que estableix l'apartat 5.
Actua com a secretari, amb veu i vot, el vocal en representació de la Secretaria d'Estat d'Energia del Ministeri d'Indústria, Energia i Turisme.
Les organitzacions representatives dels sectors i usuaris afectats poden sol·licitar la seva participació al president de la Comissió Assessora.
Aquesta ha de fixar per reglament el procediment i els requisits per admetre-les, i l'admissió ha de comptar amb l'opinió favorable del Ple.
La Comissió Assessora funciona en Ple, en Comissió Permanent i en grups de treball.
La Comissió coneix, en Ple, dels assumptes que, després d'haver estat objecte de consideració per la Comissió Permanent i els grups de treball específics, si s'escau, estimi el president que ho hagin de ser per raó de la seva importància.
El Ple s'ha de reunir com a mínim un cop l'any, per convocatòria del president o per petició, almenys, d'una quarta part dels membres.
La Comissió Permanent, que s'ha de reunir una vegada al semestre, exerceix les competències que el Ple li delegui, executa els seus acords i coordina els grups de treball específics.
Està composta pel president, els dos vicepresidents i el secretari.
A més dels anteriors, i prèvia convocatòria del president, assisteixen a les reunions els vocals representants del Ministeri d'Indústria, Energia i Turisme, del Ministeri de Foment, de l'Institut per a la Diversificació i Estalvi de l'Energia (IDAE), quatre representants de les comunitats autònomes elegits en el Ple i els directament afectats per la naturalesa dels assumptes a tractar.
Els grups de treball s'han de constituir per analitzar els assumptes específics que el Ple els delegui, relacionats amb les funcions de la Comissió Assessora.
Hi poden participar, a més dels membres de la Comissió Assessora, representants de l'Administració, dels sectors interessats, així com experts en la matèria.
Són designats per acord de la Comissió Permanent, sota la coordinació d'un membre de la mateixa Comissió.
El funcionament de la Comissió Assessora s'atén amb els mitjans de personal i de material de la Secretaria d'Estat d'Energia.
La Comissió Assessora ha d'utilitzar les tècniques i els mitjans electrònics, informàtics i telemàtics que facilitin el desenvolupament de la seva activitat, d'acord amb l'article 45 de la Llei 30/1992, de 26 de desembre, de règim jurídic de les administracions públiques i del procediment administratiu comú.
Per al seu funcionament adequat, la Comissió ha d'aprovar el seu reglament intern.
En el que no prevegi el dit reglament, s'han d'aplicar les previsions que sobre òrgans col·legiats figuren en el capítol II del títol II de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de règim jurídic de les administracions públiques i del procediment administratiu comú.
Quan l'empresa instal·ladora o mantenidora que s'estableix a Espanya, ja estigui coberta per una assegurança de responsabilitat civil professional o una altra garantia equivalent o comparable en essència pel que fa a la seva finalitat i a la cobertura que ofereixi en termes de risc assegurat, suma assegurada o límit de la garantia en un altre Estat membre en el qual ja estigui establert, es considera complerta l'exigència que estableix l'article 37, paràgraf c, del Reglament d'instal·lacions tèrmiques en els edificis aprovat pel Reial decret 1027/2007, de 20 juliol.
Si l'equivalència amb els requisits només és parcial, es pot exigir l'ampliació de l'assegurança o una altra garantia fins a completar les condicions exigides.
Les empreses instal·ladores o mantenidores a les quals fa referència aquest Reial decret han de complir les obligacions d'informació als prestadors i les obligacions en matèria de reclamacions establertes, respectivament, en els articles 22 i 23 de la Llei 17/2009, de 23 de novembre, sobre el lliure accés a les activitats de serveis i el seu exercici.
EXIGÈNCIA DE BENESTAR I HIGIENE
Per a l'aplicació correcta d'aquesta exigència en el disseny i dimensionament de les instal·lacions tèrmiques s'ha de seguir la seqüència de verificacions següent:
c ) Compliment de l'exigència de qualitat acústica de l'apartat 1.4.3. d.
d ) Compliment de l'exigència d'higiene de l'apartat 1.4.4.
El projecte o memòria tècnica ha de contenir la següent documentació justificativa del compliment d'aquesta exigència de benestar tèrmic i higiene:
a ) Justificació del compliment de l'exigència de qualitat de l'ambient tèrmic de l'apartat 1.4.1.
b ) Justificació del compliment de l'exigència de qualitat d'aire interior de l'apartat 1.4.2.
c ) Justificació del compliment de l'exigència de qualitat acústica de l'apartat 1.4.3.
d ) Justificació del compliment de l'exigència d'higiene de l'apartat 1.4.4.
Caracterització i quantificació de l'exigència de benestar i higiene
Exigència de qualitat tèrmica de l'ambient
L'exigència de qualitat tèrmica de l'ambient es considera satisfeta en el disseny i dimensionament de la instal·lació tèrmica si els paràmetres que defineixen el benestar tèrmic, com ara la temperatura seca de l'aire i operativa, humitat relativa, temperatura radiant mitjana del recinte, velocitat mitjana de l'aire i intensitat de la turbulència es mantenen en la zona ocupada dins dels valors establerts a continuació.
Les condicions interiors de disseny de la temperatura operativa i la humitat relativa s'han de fixar sobre la base de l'activitat metabòlica de les persones, el seu grau de vestimenta i el percentatge estimat d'insatisfets (PPD), segons els casos següents:
a ) Per a persones amb activitat metabòlica sedentària d'1,2 met, amb un grau de vestimenta de 0,5 clo a l'estiu i 1 clo a l'hivern i un PPD entre el 10 i el 15%, els valors de la temperatura operativa i de la humitat relativa han d'estar compresos entre els límits indicats a la taula 1.4.1.1.
b ) Per a valors diferents de l'activitat metabòlica, grau de vestimenta i PPD de l'apartat a és vàlid el càlcul de la temperatura operativa i la humitat relativa realitzat pel procediment indicat a la norma UNE-EN ISO 7730.
En canviar les condicions exteriors la temperatura operativa es pot variar entre els dos valors calculats per a les condicions extremes de disseny.
Es pot admetre una humitat relativa del 35% en les condicions extremes d'hivern durant curts períodes de temps.
La temperatura seca de l'aire dels locals que continguin piscines climatitzades s'ha de mantenir entre 1 oC i 2 oC per damunt de la de l'aigua del vas, amb un màxim de 30 oC.
La humitat relativa del local s'ha de mantenir sempre per sota del 65%, per protegir els tancaments de la formació de condensacions.
La velocitat de l'aire a la zona ocupada s'ha de mantenir dins dels límits de benestar, tenint en compte l'activitat de les persones i la seva vestimenta, així com la temperatura de l'aire i la intensitat de la turbulència.
La velocitat mitjana admissible de l'aire a la zona ocupada (V) es calcula de la manera següent:
Per a valors de la temperatura seca t de l'aire dins dels marges de 20 oC a 27 oC es calcula amb les equacions següents:
a ) Amb difusió per mescla, intensitat de la turbulència del 40% i PPD per corrents d'aire del 15%:
b ) Amb difusió per desplaçament, intensitat de la turbulència del 15% i PPD per corrents d'aire inferior al 10%:
Per a un altre valor del percentatge de persones insatisfetes PPD és vàlid el mètode de càlcul de les normes UNE-EN ISO 7730 i UNE-EN 13779, així com l'informe CR 1752.
La velocitat pot ser superior, només en llocs de l'espai que estiguin fora de la zona ocupada, depenent del sistema de difusió adoptat o del tipus d'unitats terminals emprades.
En la determinació de condicions de benestar en un edifici s'han de tenir en consideració altres aspectes descrits en la norma UNE-EN-ISO-7730, i s'han de valorar d'acord amb els mètodes de càlcul que defineix aquesta norma, com ara:
b ) Diferència vertical de la temperatura de l'aire.
Exigència de qualitat de l'aire interior
Als edificis d'habitatges, als locals habitables de l'interior dels habitatges, els magatzems de residus, els trasters, els aparcaments i garatges; i als edificis de qualsevol altre ús, als aparcaments i els garatges es consideren vàlids els requisits de qualitat d'aire interior establerts a la secció HS 3 del Codi tècnic de l'edificació.
La resta d'edificis ha de disposar d'un sistema de ventilació per a l'aportació d'un cabal d'aire exterior suficient que eviti, en els diferents locals en què es realitzi alguna activitat humana, la formació d'elevades concentracions de contaminants, d'acord amb el que s'estableix a l'apartat 1.4.2.2 i següents.
Als efectes del compliment d'aquest apartat, es considera vàlid el que estableix el procediment de la UNE-EN 13779.
Categories de qualitat de l'aire interior en funció de l'ús dels edificis
En funció de l'ús de l'edifici o local, la categoria de qualitat de l'aire interior (IDA) que s'ha d'assolir és, com a mínim, la següent:
IDA 1 (aire d'òptima qualitat): hospitals, clíniques, laboratoris i guarderies.
IDA 2 (aire de bona qualitat): oficines, residències (locals comuns d'hotels i similars, residències d'avis i d'estudiants), sales de lectura, museus, sales de tribunals, aules d'ensenyament i assimilables i piscines.
IDA 3 (aire de qualitat mitjana): edificis comercials, cines, teatres, sales d'actes, habitacions d'hotels i similars, restaurants, cafeteries, bars, sales de festes, gimnasos, locals per a l'esport (llevat de piscines) i sales d'ordinadors.
Cabal mínim de l'aire exterior de ventilació
El cabal mínim d'aire exterior de ventilació, necessari per assolir les categories de qualitat d'aire interior que s'indiquen a l'apartat 1.4.2.2, es calcula d'acord amb algun dels cinc mètodes que s'indiquen a continuació.
a ) S'han d'utilitzar els valors de la taula 1.4.2.1 quan les persones tinguin una activitat metabòlica al voltant d'1,2 met, quan sigui baixa la producció de substàncies contaminants per fonts diferents de l'ésser humà i quan no hi estigui permès fumar.
b ) Per a locals on estigui permès fumar, els cabals d'aire exterior han de ser, com a mínim, el doble dels indicats a la taula 1.4.2.1.
c ) Quan l'edifici disposi de zones específiques per a fumadors, aquestes han de consistir en locals delimitats per tancaments estancs a l'aire, i en depressió respecte als locals contigus.
En aquest mètode, basat en l'informe CR 1752 (mètode olfactiu), els valors que s'han d'emprar són els de la taula 1.4.2.2.
C. Mètode directe per concentració de CO 2
a ) Per a locals amb elevada activitat metabòlica (sales de festes, locals per a l'esport i activitats físiques, etc.), en què no estigui permès fumar, es pot fer servir el mètode de la concentració de CO 2, bon indicador de les emissions de bioefluents humans.
Els valors s'indiquen a la taula 1.4.2.3.
Concentració de CO 2 als locals
b ) Per a locals amb una elevada producció de contaminants (piscines, restaurants, cafeteries, bars, alguns tipus de botigues, etc.) es poden fer servir les dades de la taula 1.4.2.3, encara que, si es coneixen la composició i el cabal de les substàncies contaminants, es recomana el mètode de la dilució de l'apartat E.
D. Mètode indirecte de cabal d'aire per unitat de superfície
Per a espais no dedicats a ocupació humana permanent, s'han d'aplicar els valors de la taula 1.4.2.4.
Cabals d'aire exterior per unitat de superfície de locals no dedicats a ocupació humana permanent
Quan en un local hi hagi emissions conegudes de materials contaminants específics, s'ha d'utilitzar el mètode de dilució.
Es consideren vàlids, a aquests efectes, els càlculs realitzats com s'indica a l'apartat 6.4.2.3 de l'EN 13779.
La concentració obtinguda de cada substància contaminant, considerant la concentració en l'aire d'impulsió SUP i les emissions en els mateixos locals, ha de ser menor que el límit fixat per les autoritats sanitàries.
A les piscines climatitzades l'aire exterior de ventilació necessari per a la dilució dels contaminants ha de ser de 2,5 dm3/s per metre quadrat de superfície de la làmina d'aigua i de la platja (no hi està inclosa la zona d'espectadors).
S'ha d'afegir a aquest cabal el necessari per controlar la humitat relativa, si s'escau.
El local s'ha de mantenir amb una pressió negativa d'entre 20 i 40 Pa respecte als locals contigus.
En edificis per a hospitals i clíniques són vàlids els valors de la norma UNE 100713.
Filtració de l'aire exterior mínim de ventilació
L'aire exterior de ventilació s'ha d'introduir degudament filtrat a l'edifici.
Les classes de filtració mínimes que s'han d'emprar, en funció de la qualitat de l'aire exterior (ODA) i de la qualitat de l'aire interior requerida (IDA), són les que s'indiquen a la taula 1.4.2.5.
La qualitat de l'aire exterior (ODA) es classifica d'acord amb els nivells següents:
S'han d'utilitzar prefiltres per mantenir nets els components de les unitats de ventilació i tractament d'aire, així com per allargar la vida útil dels filtres finals.
Els prefiltres s'han d'instal·lar a l'entrada de l'aire exterior a la unitat de tractament, així com a l'entrada de l'aire de retorn.
Els filtres finals s'han d'instal·lar després de la secció de tractament i, quan els locals siguin especialment sensibles a la brutícia (locals en què sigui necessari evitar la contaminació per barreja de partícules, com ara sales d'operacions o sales netes, etc.), després del ventilador d'impulsió, procurant que la distribució d'aire sobre la secció de filtres sigui uniforme.
En totes les seccions de filtració, llevat de les situades en preses d'aire exterior, s'han de garantir les condicions de funcionament en sec (no saturat).
Les seccions de filtres de la classe G4 o inferior per a les categories d'aire interior IDA 1, IDA 2 i IDA 3 només s'admeten com a seccions addicionals a les indicades a la taula 1.4.2.5.
Els aparells de recuperació de calor han d'estar sempre protegits amb una secció de filtres, la classe dels quals ha de ser la recomanada pel fabricant del recuperador; si no hi ha cap recomanació, han de ser com a mínim de classe F6.
En les reformes, quan no hi hagi espai suficient per a la instal·lació de les unitats de tractament d'aire, el filtre final indicat a la taula 1.4.2.5 s'ha d'incloure en els recuperadors de calor.
En funció de l'ús de l'edifici o local, l'aire d'extracció es classifica en les categories següents:
a ) AE 1 (baix nivell de contaminació): aire que procedeix dels locals en què les emissions més importants de contaminants procedeixen dels materials de construcció i decoració, a més de les persones.
Estan inclosos en aquest apartat: oficines, aules, sales de reunions, locals comercials sense emissions específiques, espais d'ús públic, escales i passadissos.
b ) AE 2 (moderat nivell de contaminació): aire de locals ocupat amb més contaminants que la categoria anterior, en què, a més, no està prohibit fumar.
Estan inclosos en aquest apartat: restaurants, habitacions d'hotels, vestidors, lavabos, cuines domèstiques (excepte campana extractora), bars, magatzems.
c ) AE 3 (alt nivell de contaminació): aire que procedeix de locals amb producció de productes químics, humitat, etc.
d ) AE 4 (molt alt nivell de contaminació): aire que conté substàncies oloroses i contaminants perjudicials per a la salut en concentracions superiors a les permeses en l'aire interior de la zona ocupada.
Estan inclosos en aquest apartat: extracció de campanes de fums, aparcaments, locals per a maneig de pintures i solvents, locals on es guarda llenceria bruta, locals d'emmagatzematge de residus de menjar, locals de fumadors d'ús continu, laboratoris químics.
El cabal d'aire d'extracció de locals de servei ha de ser com a mínim de 2 dm 3 /s per m 2 de superfície en planta.
Només l'aire de categoria AE 1, exempt de fum de tabac, pot ser retornat als locals.
L'aire de categoria AE 2 només es pot emprar com a aire de transferència d'un local cap a locals de servei, lavabos i garatges.
L'aire de les categories AE 3 i AE 4 no pot ser emprat com a aire de recirculació o de transferència.
Quan es barregin aires d'extracció de categories diferents el conjunt ha de tenir la categoria del més desfavorable; si les extraccions es fan de manera independent, l'expulsió cap a l'exterior de l'aire de les categories AE 3 i AE 4 no pot ser comuna a l'expulsió de l'aire de les categories AE 1 i AE 2, per evitar la possibilitat de contaminació encreuada.»
Preparació d'aigua calenta per a usos sanitaris
En la preparació d'aigua calenta per a usos sanitaris s'ha de complir la legislació vigent higienicosanitària per a la prevenció i el control de la legionel·losi.
En els casos no regulats per la legislació vigent, l'aigua calenta sanitària s'ha de preparar a una temperatura que resulti compatible amb el seu ús, considerant les pèrdues en la xarxa de canonades.
Els sistemes, equips i components de la instal·lació tèrmica que, d'acord amb la legislació vigent higienicosanitària per a la prevenció i el control de la legionel·losi, hagin de ser sotmesos a tractaments de xoc tèrmic s'han de dissenyar per poder-los efectuar i suportar.
Els materials utilitzats en el circuit han de resistir l'acció agressiva de l'aigua sotmesa a tractament de xoc químic.
No es permet la preparació d'aigua calenta per a usos sanitaris mitjançant la mescla directa d'aigua freda amb condensat o vapor procedent de calderes.
Escalfament de l'aigua en piscines climatitzades
La temperatura de l'aigua ha d'estar compresa entre 24 oC i 30 oC segons l'ús principal de la piscina (excloses les piscines per a usos terapèutics).
La temperatura de l'aigua s'ha de mesurar al centre de la piscina i a uns 20 cm per sota de la làmina d'aigua.
La tolerància en l'espai, horitzontalment i verticalment, de la temperatura de l'aigua no pot ser superior a ± 1,5 oC.
L'aigua d'aportació que s'utilitzi per a la humectació o el refredament adiabàtic ha de tenir qualitat sanitària.
No es permet la humectació de l'aire mitjançant injecció directa de vapor procedent de calderes, llevat que el vapor tingui qualitat sanitària.
Obertures de servei per a neteja de conductes i plènums d'aire
Les xarxes de conductes han d'estar equipades d'obertures de servei d'acord amb el que indica la norma UNE-ENV 12097 per permetre les operacions de neteja i desinfecció.
Els elements instal·lats en una xarxa de conductes han de ser desmuntables i han de tenir una obertura d'accés o una secció desmuntable de conducte per permetre les operacions de manteniment.
Els falsos sostres han de tenir registres d'inspecció en correspondència amb els registres en conductes i els aparells que hi estiguin situats.
Exigència de qualitat de l'ambient acústic
Les instal·lacions tèrmiques dels edificis han de complir l'exigència del document DB-HR Protecció enfront del soroll del Codi tècnic de l'edificació, que les afectin.
EXIGÈNCIA D'EFICIÈNCIA ENERGÈTICA
Per a l'aplicació correcta d'aquesta exigència en el disseny i dimensionament de la instal·lació tèrmica s'ha d'optar per un dels dos procediments de verificació següents:
Procediment simplificat: consisteix en l'adopció de solucions basades en la limitació indirecta del consum d'energia de la instal·lació tèrmica mitjançant el compliment dels valors límit i solucions especificades en aquesta secció, per a cada sistema o subsistema dissenyat.
El seu compliment assegura la superació de l'exigència d'eficiència energètica.
Per a això s'ha de seguir la seqüència de verificacions següent:
a ) Compliment de l'exigència d'eficiència energètica en la generació de calor i fred de l'apartat 1.2.4.1.
b ) Compliment de l'exigència d'eficiència energètica en les xarxes de canonades i conductes de calor i fred de l'apartat 1.2.4.2.
c ) Compliment de l'exigència d'eficiència energètica de control de les instal·lacions tèrmiques de l'apartat 1.2.4.3.
d ) Compliment de l'exigència de comptabilització de consums de l'apartat 1.2.4.4.
e ) Compliment de l'exigència de recuperació d'energia de l'apartat 1.2.4.5.
f ) Compliment de l'exigència d'aprofitament d'energies renovables de l'apartat 1.2.4.6.
g ) Compliment de l'exigència de limitació de la utilització d'energia convencional de l'apartat 1.2.4.7.
Procediment alternatiu: consisteix en l'adopció de solucions alternatives, enteses com aquelles que s'aparten parcialment o totalment de les propostes d'aquesta secció, basades en la limitació directa del consum energètic de la instal·lació tèrmica dissenyada.
Es poden adoptar solucions alternatives, sempre que es justifiqui documentalment que la instal·lació tèrmica projectada satisfà les exigències tècniques d'aquesta secció perquè les seves prestacions són, almenys, equivalents a les que s'obtindrien per l'aplicació directa del procediment simplificat.
Per a això s'ha d'avaluar el consum energètic de la instal·lació tèrmica completa o del subsistema en qüestió, mitjançant la utilització d'un mètode de càlcul i la seva comparació amb el consum energètic d'una instal·lació tèrmica que compleixi les exigències del procediment simplificat.
El compliment de les exigències mínimes es produeix quan el consum d'energia primària i les emissions de diòxid de carboni de la instal·lació avaluada, considerant tots els seus sistemes auxiliars, és inferior o igual a la de la instal·lació que compleix les exigències del procediment simplificat.
Els coeficients de pas de la producció d'emissions de diòxid de carboni i de consum d'energia primària que s'utilitzin en l'elaboració d'aquestes comparatives són els publicats com a document reconegut, en el registre general de documents reconeguts del RITE, a la seu electrònica del Ministeri d'Indústria, Energia i Turisme.
El projecte o memòria tècnica ha de contenir la següent documentació del compliment d'aquesta exigència d'eficiència energètica, d'acord amb el procediment simplificat o alternatiu elegit:
a ) Justificació del compliment de l'exigència d'eficiència energètica en la generació de calor i fred de l'apartat 1.2.4.1.
b ) Justificació del compliment de l'exigència d'eficiència energètica en les xarxes de canonades i conductes de calor i fred de l'apartat 1.2.4.2.
c ) Justificació del compliment de l'exigència d'eficiència energètica de control de les instal·lacions tèrmiques de l'apartat 1.2.4.3.
d ) Justificació del compliment de l'exigència de comptabilització de consums de l'apartat 1.
e ) Justificació del compliment de l'exigència de recuperació d'energia de l'apartat 1.2.4.5.
f ) Justificació del compliment de l'exigència d'aprofitament d'energies renovables de l'apartat 1.2.4.6.
g ) Justificació del compliment de l'exigència de limitació de la utilització d'energia convencional de l'apartat 1.2.4.7.
El projecte d'una instal·lació tèrmica ha d'incloure una estimació del consum d'energia mensual i anual expressat en energia primària i emissions de diòxid de carboni.
En el cas d'una memòria tècnica n'hi ha prou amb una estimació anual.
L'estimació s'ha de realitzar mitjançant un mètode que la bona pràctica hagi contrastat.
S'ha d'indicar el mètode adoptat i les fonts d'energia convencional, renovable i residual utilitzades.
El projecte o memòria tècnica ha d'incloure una llista dels equips consumidors d'energia i de les seves potències.
En el projecte o memòria tècnica s'ha de justificar el sistema de climatització i de producció d'aigua calenta sanitària elegit des del punt de vista de l'eficiència energètica.
Als edificis nous que disposin d'una instal·lació tèrmica de les incloses a l'art. 15.1, apartat a, i que tinguin una superfície útil total superior a 1.000 m2, la justificació anterior ha d'incloure la comparació del sistema de producció d'energia elegit amb altres d'alternatius.
En aquesta anàlisi s'han de considerar i tenir en compte els sistemes que siguin viables tècnicament, mediambientalment i econòmicament, en funció del clima i de les característiques específiques de l'edifici i el seu entorn, com:
a ) Sistemes de producció d'energia, basats en energies renovables, en particular l'energia solar tèrmica i biomassa;
b ) La cogeneració, en els edificis de serveis en què es prevegi una activitat ocupacional i funcional superior a les 4.000 hores a l'any, i la previsió de consum energètic dels quals tingui una relació estable entre l'energia tèrmica (calor i fred) i l'energia elèctrica consumida al llarg de tot el període d'ocupació;
c ) La connexió a una xarxa de calefacció i/o refrigeració urbana quan aquesta existeixi prèviament;
d ) La calefacció i refrigeració centralitzada;
Quan s'hagin de comparar sistemes alternatius de producció frigorífica, és acceptable el càlcul de l'impacte total d'escalfament equivalent (TEWI), d'acord amb el mètode proposat a l'annex B de la part 1 de la norma UNE-EN 378.
Caracterització i quantificació de l'exigència d'eficiència energètica
La potència que subministrin les unitats de producció de calor o fred que utilitzin energies convencionals s'ha d'ajustar a la càrrega simultània de les instal·lacions servides, considerant els guanys o pèrdues de calor a través de les xarxes de canonades dels fluids portadors, així com l'equivalent tèrmic de la potència absorbida pels equips de transport dels fluids.
En el procediment d'anàlisi s'han d'estudiar les diferents càrregues en variar l'hora del dia i el mes de l'any, per trobar la càrrega màxima simultània, així com les càrregues parcials i la mínima, amb la finalitat de facilitar la selecció del tipus i nombre de generadors.
Els generadors que utilitzin energies convencionals s'han de connectar hidràulicament en paral·lel i s'han de poder independitzar entre si.
En casos excepcionals, que s'han de justificar, els generadors d'aigua refrigerada es poden connectar hidràulicament en sèrie.
El cabal del fluid portador en els generadors pot variar per adaptar-se a la càrrega tèrmica instantània, entre els límits mínim i màxim establerts pel fabricant.
Quan s'interrompi el funcionament d'un generador, també s'ha d'interrompre el funcionament dels equips accessoris directament relacionats amb aquest, llevat dels que, per raons de seguretat o explotació, el requereixin.
Requisits mínims de rendiment energètic dels generadors de calor
En el projecte o memòria tècnica s'han d'indicar les prestacions energètiques dels generadors de calor.
Per a les calderes, s'han d'indicar els rendiments a potència útil nominal (Pn) expressada en kW, i amb una càrrega parcial del 30 per cent (0,3 Pn) i la temperatura mitjana de l'aigua a la caldera d'acord amb el que estableix el Reial decret 275/1995, de 24 de febrer.
Els rendiments que indiquen els apartats següents corresponen a calderes de potència útil nominal fins a 400 kW, les calderes de més de 400 kW han de tenir un rendiment almenys igual al que es requereix per a calderes de 400 kW.
Queden exclosos de complir els requisits mínims de rendiment del punt 2 les calderes alimentades per combustibles la naturalesa dels quals correspongui a recuperacions d'efluents, subproductes o residus, biomassa i gasos residuals, sempre que les emissions produïdes pels gasos de combustió compleixin la normativa ambiental aplicable.
En el cas de generadors de calor que utilitzin biomassa, el rendiment mínim instantani exigit és del 80 per cent a plena càrrega, llevat de les estufes i inseribles de combustible de llenya, el rendiment mínim dels quals ha de ser del 65 per cent.
Quan el generador de calor utilitzi biocombustibles sòlids només s'ha d'indicar el rendiment instantani del conjunt cos de generador-sistema de combustió per al 100 per cent de la potència útil nominal, per a un dels biocombustibles sòlids que es preveu que s'utilitzarà en la seva alimentació o, si s'escau, la mescla de biocombustibles.
S'ha d'indicar el rendiment i la temperatura mitjana de l'aigua del conjunt cos de generador-cremador o conjunt cos de generador-sistema de combustió quan s'utilitzi biomassa, a la potència màxima demanada pel sistema de calefacció i, si s'escau, pel sistema de preparació d'aigua calenta sanitària.
Queda prohibida la instal·lació de calderes individuals i escalfadors de gas de fins a 70 kW de tipus B d'acord amb les definicions que dóna la norma UNE-CEN/TR 1749 IN, llevat que se situïn en locals que compleixen els requisits establerts per a les sales de màquines.
Aquesta prohibició no afecta els aparells tipus B3x.
Als edificis de nova construcció, les calderes que utilitzen combustibles fòssils per a calefacció han de tenir:
Rendiment a càrrega parcial de 0,3 • Pn i a una temperatura de retorn de l'aigua a la caldera de 30 oC: η ≥ 97 + log Pn.
El control del sistema es basa en sonda exterior de compensació de temperatura i/o termòstat modulant, de manera que modifiqui la temperatura d'anada a emissors adaptant-los a la demanda.
Rendiment a càrrega parcial de 0,3 • Pn i a una temperatura mitjana de l'aigua a la caldera igual o superior a 40 oC: η ≥ 86 + 3 log Pn.
Els emissors s'han de calcular per a una temperatura mitjana d'emissor de 60 oC com a màxim.
A les instal·lacions que es reformin, queda prohibida la instal·lació de calderes per a calefacció de combustibles fòssils que no compleixin les característiques següents:
Rendiment a potència útil nominal i una temperatura mitjana de l'aigua a la caldera de 70 oC: η > 90 + 2 log Pn.
Rendiment a càrrega parcial de 0,3·Pn i a una temperatura mitjana de l'aigua a la caldera igual o superior a 50 oC: η > 86 + 3 log Pn.
Les bombes de calor han de complir els requisits següents:
a ) Els equips de fins a 12 kW de potència útil nominal han de portar incorporats els valors d'etiquetatge energètic (COP/SCOP) corresponents a la normativa europea en vigor.
b ) Els equips de potència útil nominal superior a 12 kW han de portar incorporats els valors d'etiquetatge energètic (COP/SCOP) que determinen la normativa europea en vigor, quan n'hi hagi, o les entitats de certificació europea.
c ) Els fabricants han d'aportar les taules de funcionament dels equips a diferents temperatures, per tal de facilitar l'avaluació i el rendiment energètic de la instal·lació.
d ) La temperatura de l'aigua a la sortida de les plantes s'ha de mantenir constant en variar la càrrega, llevat d'excepcions que s'han de justificar.
e ) S'ha de procurar que la potència màxima en els equips s'obtingui amb el salt màxim de temperatures d'entrada i sortida que estableix el fabricant, de manera que el cabal del fluid termòfor sigui mínim per a aquesta potència màxima.
Aquesta situació es pot mantenir en càrrega parcial si es disposen de bombes de cabal variable que permetin regular el cabal per al salt tèrmic.
La resta de generadors de calor per als quals en aquest apartat no s'han establert requisits específics de rendiment han de complir els requisits que fixa la normativa europea en vigor.
S'han de disposar els generadors necessaris en nombre, potència i tipus adequats, segons el perfil de la càrrega tèrmica prevista.
Les centrals de producció de calor equipades amb generadors que utilitzin combustible líquid o gasós han de complir aquests requisits:
a ) Si la potència útil nominal per instal·lar és superior a 400 kW s'han d'instal·lar dos o més generadors.
b ) Si la potència útil nominal per instal·lar és igual o menor que 400 kW i la instal·lació subministra servei de calefacció i d'aigua calenta sanitària, es pot fer servir un únic generador sempre que la potència demanada pel servei d'aigua calenta sanitària sigui igual o superior a la de l'esglaó de potència mínim.
Es poden adoptar solucions diferents de les que estableix l'apartat 2 d'aquesta IT, sempre que es justifiqui tècnicament que la solució proposada és almenys equivalent des del punt de vista de l'eficiència energètica i d'acord amb el que estableix l'apartat 2. b de l'article 14 d'aquest Reglament.
En les reformes el nombre de calderes pot estar limitat per l'espai disponible, cas en què s'han de seleccionar els equips que s'adeqüin més bé a les diferents demandes, per exemple calderes de condensació amb cremadors modulants, etc.
Queden exclosos de complir els requisits que estableix l'apartat 2 d'aquesta IT els generadors de calor alimentats per combustibles la naturalesa dels quals correspongui a recuperacions d'efluents, subproductes o residus, com ara biomassa i gasos residuals, i la combustió dels quals no es vegi afectada per limitacions relatives a l'impacte ambiental.
Els generadors de gas de tipus modular s'han de considerar un únic generador, excepte quan disposin d'un sistema automàtic d'independització del circuit hidràulic, de manera que s'aconsegueixi la parcialització del conjunt.
Les bombes de calor reversibles d'expansió directa s'han de considerar un generador únic quan constin d'una sola unitat exterior i una o diverses unitats interiors.
En el cas de refrigeradors/bombes de calor reversibles per a producció d'aigua freda/calenta, s'ha de considerar un generador únic el que compleixi els dos requisits següents: que consti d'una sola connexió de servei i disposi d'un evaporador no connectat hidràulicament amb cap altre equip de producció.
La regulació dels cremadors alimentats per combustible líquid o gasós ha de ser, en funció de la potència tèrmica nominal del generador de calor, la indicada a la taula 2.4.1.1.
Requisits mínims d'eficiència energètica dels generadors de fred
S'han d'indicar els coeficients EER i COP individual de cada equip en variar la potència des del màxim fins al límit inferior de parcialització, en les condicions previstes de disseny, així com el de la central amb l'estratègia de funcionament elegida.
En els casos en què els equips disposin d'etiquetatge energètic, se n'ha d'indicar la classe d'eficiència energètica.
La temperatura de l'aigua refrigerada a la sortida de les plantes ha de ser mantinguda constant en variar la càrrega, llevat d'excepcions que s'han de justificar.
El salt de temperatura ha de ser una funció creixent de la potència del generador o generadors, fins al límit establert pel fabricant, amb la finalitat d'estalviar potència de bombament, llevat d'excepcions que s'han de justificar.
Esglaonament de potència en centrals de generació de fred
Les centrals de generació de fred s'han de dissenyar amb el nombre de generadors necessari per cobrir la variació de la càrrega del sistema amb una eficiència pròxima a la màxima que ofereixen els generadors elegits.
La parcialització de la potència subministrada es pot obtenir escalonadament o amb continuïtat.
Per a instal·lacions de potència útil nominal superior a 70 kW, si el límit inferior de la demanda pot ser més baix que el límit inferior de parcialització d'una màquina, s'ha d'instal·lar un sistema dissenyat per cobrir aquesta demanda durant el seu temps de durada al llarg d'un dia.
S'ha de fer servir el mateix sistema per limitar la punta de la demanda màxima diària.
També estan sotmesos a aquest requisit els equips frigorífics reversibles quan funcionin en règim de bomba de calor.
Maquinària frigorífica refredada per aire
Els condensadors de la maquinària frigorífica refredada per aire s'han de dimensionar per a una temperatura seca exterior igual a la del nivell percentil més exigent més 3 oC.
La maquinària frigorífica refredada per aire ha de disposar d'un sistema de control de la pressió de condensació, excepte quan es tingui la seguretat que mai funcionarà amb temperatures exteriors més baixes que el límit mínim que indiqui el fabricant.
Quan les màquines siguin reversibles, la temperatura mínima de disseny ha de ser la humida del nivell percentil més exigent menys 2 oC.
Maquinària frigorífica refredada per aigua o condensador evaporatiu
Les torres de refrigeració i els condensadors evaporatius s'han de dimensionar per al valor de la temperatura humida que correspon al nivell percentil més exigent més 1oC.
S'ha de seleccionar el diferencial d'acostament i el salt de temperatura de l'aigua per optimitzar el dimensionament dels equips, considerant la incidència d'aquests paràmetres en el consum energètic del sistema.
En disminuir la temperatura de bulb humit i/o la càrrega tèrmica s'ha de fer disminuir el nivell tèrmic de l'aigua de condensació fins al valor mínim recomanat pel fabricant de l'equip frigorífic, variant la velocitat de rotació dels ventiladors, per esglaons o amb continuïtat, o el nombre d'aquests en funcionament.
L'aigua del circuit de condensació s'ha de protegir de forma adequada contra les gelades.
Les torres de refrigeració i els condensadors evaporatius s'han de seleccionar amb ventiladors de baix consum, preferentment de tir induït.
Es recomana dissenyar un desacoblament hidràulic entre els equips refrigeradors de l'aigua de condensació i els condensadors de les màquines frigorífiques.
Les torres de refrigeració i els condensadors evaporatius han de complir el que disposa la norma UNE 100030 IN, apartat 6.1.3.2, pel que fa a la distància a preses d'aire i finestres.
Totes les canonades i accessoris, així com equips, aparells i dipòsits de les instal·lacions tèrmiques han de disposar d'un aïllament tèrmic quan continguin:
a ) fluids refrigerats amb temperatura menor que la temperatura de l'ambient del local pel qual discorrin;
b ) fluids amb temperatura superior a 40 oC quan estan instal·lats en locals no calefactats, entre els quals s'han de considerar passadissos, galeries, xemeneies de ventilació, aparcaments, sales de màquines, falsos sostres i sòls tècnics, entenent excloses les canonades de torres de refrigeració i les canonades de descàrrega de compressors frigorífics, excepte quan estiguin a l'abast de les persones.
Quan les canonades o els equips estiguin instal·lats a l'exterior de l'edifici, la terminació final de l'aïllament ha de tenir la protecció suficient contra la intempèrie.
En la realització de l'estanquitat de les juntes s'ha d'evitar el pas de l'aigua de pluja.
Els equips i components i canonades, que se subministrin aïllats de fàbrica, han de complir la seva normativa específica en matèria d'aïllament o la que determini el fabricant.
En particular, totes les superfícies fredes dels equips frigorífics han d'estar aïllades tèrmicament amb el gruix determinat pel fabricant.
Per evitar la congelació de l'aigua en canonades exposades a temperatures de l'aire menors que la de canvi d'estat es pot recórrer a aquestes tècniques: ús d'una mescla d'aigua amb anticongelant, circulació del fluid o aïllament de la canonada calculat d'acord amb la norma UNE-EN ISO 12241, apartat 6.
També es pot recórrer a l'escalfament directe del fluid fins i tot mitjançant «traçat» de la canonada excepte en els subsistemes solars.
Per evitar condensacions intersticials s'ha d'instal·lar una adequada barrera al pas del vapor; la resistència total ha de ser superior a 50 MPa • m2 • s/g.
Es considera vàlid el càlcul realitzat seguint el procediment indicat a l'apartat 4.3 de la norma UNE-EN ISO 12241.
En tota instal·lació tèrmica per la qual circulin fluids no sotmesos a canvi d'estat, en general aquelles en què el fluid caloportador és aigua, les pèrdues tèrmiques globals pel conjunt de conduccions no poden superar el 4% de la potència màxima que transporta.
Per calcular el gruix mínim d'aïllament es pot optar pel procediment simplificat o per l'alternatiu.
En el procediment simplificat els gruixos mínims d'aïllaments tèrmics, expressats en mm, en funció del diàmetre exterior de la canonada sense aïllar i de la temperatura del fluid a la xarxa i per a un material amb conductivitat tèrmica de referència a 10 °C de 0,040 W/(m • K), han de ser els indicats a les taules 1.2.4.2.1 a 1.2.4.2.5 següents.
Els gruixos mínims d'aïllament d'equips, aparells i dipòsits han de ser iguals o més grans que els indicats a les taules anteriors per a les canonades de diàmetre exterior superior a 140 mm.
Els gruixos mínims d'aïllament de les xarxes de canonades que tinguin un funcionament tot l'any, com xarxes d'aigua calenta sanitària, han de ser els indicats a les taules anteriors augmentats en 5 mm.
Els gruixos mínims d'aïllament de les xarxes de canonades que condueixin, alternativament, fluids calents i freds han de ser els obtinguts per a les condicions de treball més exigents.
Els gruixos mínims d'aïllament de les xarxes de canonades de retorn d'aigua han de ser els mateixos que els de les xarxes de canonades d'impulsió.
Els gruixos mínims d'aïllament dels accessoris de la xarxa, com vàlvules, filtres, etc., han de ser els mateixos que els de la canonada en què estiguin instal·lats.
El gruix mínim d'aïllament de les canonades de diàmetre exterior menor o igual que 25 mm i de longitud inferior a 10 m, comptada a partir de la connexió a la xarxa general de canonades fins a la unitat terminal, i que estiguin encastades en envans i sòls o instal·lades en canaletes interiors, ha de ser de 10 mm, i evitar, en qualsevol cas, la formació de condensacions.
En les connexions d'equips de refrigeració domèstica o equips d'energia solar, espais reduïts de corbes i juntes, es permet una reducció de 10 mm sobre els gruixos mínims.
Quan s'utilitzin materials de conductivitat tèrmica diferent de λref = 0,04 W/(m • K) a 10 oC, es considera vàlida la determinació del gruix mínim aplicant les equacions següents:
per a superfícies de secció circular:
λref: conductivitat tèrmica de referència, igual a 0,04 W/(m • K) a 10 oC
λ: conductivitat tèrmica del material utilitzat, en W/(m • K)
dref: gruix mínim de referència, en mm
d: gruix mínim del material utilitzat, en mm
D: diàmetre interior del material aïllant, coincident amb el diàmetre exterior de la canonada, en mm
EXP: significa el nombre neperià elevat a l'expressió entre parèntesis
En qualsevol cas s'ha d'evitar la formació de condensacions superficials i intersticials en instal·lacions de fred i xarxes d'aigua freda sanitària.
Gruixos mínims d'aïllament (mm) de canonades i accessoris que transporten fluids calents que transcorren per l'interior d'edificis
Gruixos mínims d'aïllament (mm) de canonades i accessoris que transporten fluids freds que transcorren per l'interior d'edificis
Gruixos mínims d'aïllament (mm) de circuits frigorífics per a climatització * en funció del recorregut de les canonades
* Exclosos els processos de fred industrial.
Si el recorregut exterior de la canonada és superior a 25 m, s'ha d'augmentar aquests gruixos al gruix comercial immediatament superior, amb un augment en cap cas inferior a 5 mm.
El mètode de càlcul elegit per justificar el compliment d'aquesta opció ha de tenir en consideració els factors següents:
b ) La temperatura del fluid, màxima o mínima.
c ) Les condicions de l'ambient on està instal·lada la canonada, com temperatura seca, mínima o màxima respectivament, la velocitat mitjana de l'aire i, en el cas de fluids freds, la temperatura de rosada i la radiació solar.
d ) La conductivitat tèrmica del material aïllant que es pretén emprar a la temperatura mitjana de funcionament del fluid.
e ) El coeficient superficial exterior, convectiu i radiant, de transmissió de calor, considerant l'emitància de l'acabat i la velocitat mitjana de l'aire.
f ) La situació de les superfícies, vertical o horitzontal.
g ) La resistència tèrmica del material de la canonada.
El mètode de càlcul es pot formalitzar a través d'un programa informàtic seguint els criteris indicats a la norma UNE-EN ISO 12241.
L'estudi ha de justificar documentalment, per cada diàmetre de la canonada, el gruix utilitzat del material aïllant elegit, les pèrdues o guanys de calor, les pèrdues o guanys de les canonades sense aïllar, la temperatura superficial i les perdudes totals de la xarxa.
Els conductes i accessoris de la xarxa d'impulsió d'aire han de disposar d'un aïllament tèrmic suficient perquè la pèrdua de calor no sigui superior al 4% de la potència que transporten i sempre que sigui suficient per evitar condensacions.
Quan la potència útil nominal per instal·lar de generació de calor o fred és menor o igual que 70 kW, són vàlids els gruixos mínims d'aïllament per a conductes i accessoris de la xarxa d'impulsió d'aire que s'indiquen:
a ) Per a un material amb conductivitat tèrmica de referència a 10 °C de 0,040 W/(m • K), són els següents:
b ) Per a materials de conductivitat tèrmica diferent de l'anterior, es considera vàlida la determinació del gruix mínim aplicant les equacions de l'apartat 1.2.4.2.1.2.
c ) El gruix mínim d'aïllament de ramals finals de conductes de longitud menor de 5 metres es pot reduir a 13 mm si existeix impediment físic demostrable d'espai.
Per a potències més grans que 70 kW s'ha de justificar documentalment que les pèrdues no són més grans que les obtingudes amb els gruixos indicats anteriorment.
Les xarxes de retorn s'han d'aïllar quan discorrin per l'exterior de l'edifici i, en interiors, quan l'aire estigui a una temperatura inferior a la de rosada de l'ambient o quan el conducte passi a través de locals no condicionats.
Als efectes d'aïllament tèrmic, els aparcaments s'equiparen a l'ambient exterior.
Els conductes de preses d'aire exterior s'han d'aïllar amb el nivell necessari per evitar la formació de condensacions.
Quan els conductes estiguin instal·lats a l'exterior, la terminació final de l'aïllament ha de tenir la protecció suficient contra la intempèrie.
S'ha de tenir una especial cura en la realització de l'estanquitat de les juntes al pas de l'aigua de pluja.
Els components que vinguin aïllats de fàbrica han de tenir el nivell d'aïllament indicat per la respectiva normativa o determinat pel fabricant.
Estanquitat de xarxes de conductes
L'estanquitat de la xarxa de conductes es determina mitjançant l'equació següent:
p és la pressió estàtica, en Pa
c és un coeficient que defineix la classe d'estanquitat
Es defineixen les següents quatre classes d'estanquitat:
Les xarxes de conductes han de tenir una estanquitat corresponent a la classe B o superior, segons l'aplicació.
Caigudes de pressió en components
Les caigudes de pressió màximes admissibles són les següents:
Ja que algunes de les caigudes de pressió són funció de les prestacions del component, es poden superar aquests valors.
Les bateries de refrigeració i deshumectació han de ser dissenyades amb una velocitat frontal que faci que no origini arrossegament de gotes d'aigua.
Es prohibeix l'ús de separadors de gotes, excepte en casos especials que s'han de justificar.
Eficiència energètica dels equips per al transport de fluids
La selecció dels equips de propulsió dels fluids portadors s'ha de fer de forma que el seu rendiment sigui màxim en les condicions calculades de funcionament.
Per a sistemes de cabal variable, el requisit anterior ha de ser complert en les condicions mitjanes de funcionament al llarg d'una temporada.
S'ha de justificar, per a cada circuit, la potència específica dels sistemes de bombament, denominada SFP i definida com la potència absorbida pel motor dividida pel cabal de fluid transportat, mesurada en W/(m3/s).
S'ha d'indicar la categoria a la qual pertany cada sistema, considerant el ventilador d'impulsió i el de retorn, d'acord amb la classificació següent:
SFP 1 i SFP 2 per a sistemes de ventilació i d'extracció
SFP 3 i SFP 4 per a sistemes de climatització, depenent de la seva complexitat
Per als ventiladors, la potència específica absorbida per cada ventilador d'un sistema de climatització ha de ser la indicada a la taula 2.4.2.7.
Potència específica de ventiladors
Per a les bombes de circulació d'aigua en xarxes de canonades és suficient equilibrar el circuit per disseny i, després, fer servir vàlvules d'equilibratge, si és necessari.
Eficiència energètica dels motors elèctrics
La selecció dels motors elèctrics s'ha de justificar basant-se en criteris d'eficiència energètica.
Els rendiments mínims dels motors elèctrics són els que estableix el Reglament (CE) núm. 640/2009 de la Comissió, de 22 de juliol de 2009, pel qual s'aplica la Directiva 2005/32/CE del Parlament Europeu i del Consell pel que fa als requisits de disseny ecològic per als motors elèctrics.
Queden exclosos els motors següents: per a ambients especials, encapsulats, no ventilats, motors directament acoblats a bombes, submergibles, de compressors hermètics i altres.
L'eficiència s'ha de mesurar d'acord amb la norma UNE-EN 60034-2.
Els traçats dels circuits de canonades dels fluids portadors s'han de dissenyar, en el nombre i la forma que sigui necessari, tenint en compte l'horari de funcionament de cada subsistema, la longitud hidràulica del circuit i el tipus d'unitats terminals servides.
S'ha d'aconseguir l'equilibratge hidràulic dels circuits de canonades durant la fase de disseny utilitzant vàlvules d'equilibratge, si és necessari.
Control de les instal·lacions de climatització
Totes les instal·lacions tèrmiques han d'estar dotades dels sistemes de control automàtic necessaris perquè es puguin mantenir en els locals les condicions de disseny previstes, ajustant els consums d'energia a les variacions de la càrrega tèrmica.
L'ús de controls de tipus tot-res està limitat a les aplicacions següents:
a ) Límits de seguretat de temperatura i pressió.
b ) Regulació de velocitat de ventiladors d'unitats terminals.
c ) Control de l'emissió tèrmica de generadors d'instal·lacions individuals.
d ) Control de la temperatura d'ambients servits per aparells unitaris, de potència útil nominal inferior o igual a 70 kW.
e ) Control del funcionament de la ventilació de sales de màquines.
El rearmament automàtic dels dispositius de seguretat només s'ha de permetre quan s'indiqui expressament en aquestes Instruccions tècniques.
Els sistemes formats per diferents subsistemes han de tenir els dispositius necessaris per deixar fora de servei cadascun d'aquests en funció del règim d'ocupació, sense que es vegi afectada la resta de les instal·lacions.
Les vàlvules de control automàtic s'han de seleccionar de manera que, al cabal màxim de projecte i amb la vàlvula oberta, la pèrdua de pressió que es produirà en la vàlvula estigui compresa entre 0,6 i 1,3 vegades la pèrdua de l'element controlat.
La variació de la temperatura de l'aigua en funció de les condicions exteriors, o per adequar la generació a les condicions ambientals, s'ha de fer en els circuits secundaris dels generadors de calor de tipus estàndard i en el mateix generador en el cas de generadors de baixa temperatura i de condensació, fins al límit fixat pel fabricant.
La temperatura del fluid refrigerat a la sortida d'una central frigorífica de producció instantània s'ha de mantenir constant, sigui quina sigui la demanda i independentment de les condicions exteriors, llevat de situacions que han d'estar justificades.
El control de la seqüència de funcionament dels generadors de calor o fred s'ha de fer seguint aquests criteris:
a ) Quan l'eficiència del generador disminueix en disminuir la demanda, els generadors han de treballar en seqüència.
En disminuir la demanda s'ha de modular la potència lliurada per cada generador (amb continuïtat o per esglaons) fins a assolir el valor mínim permès i parar una màquina; tot seguit s'ha d'actuar de la mateixa manera sobre els altres generadors.
b ) Quan l'eficiència del generador augmenti en disminuir la demanda, els generadors s'han de mantenir funcionant en paral·lel.
En disminuir la demanda s'ha de modular la potència lliurada pels generadors (amb continuïtat o per esglaons) fins a assolir l'eficiència màxima; tot seguit s'ha de modular la potència d'un generador fins a arribar a la seva parada i s'ha d'actuar de la mateixa manera sobre els altres generadors.
Per al control de la temperatura de condensació de la màquina frigorífica s'han de seguir els criteris indicats als apartats 1.2.4.1.3 per a màquines refredades per aire i per a màquines refredades per aigua.
Els ventiladors de més de 5 m3/s han de dur incorporat un dispositiu indirecte per al mesurament i el control del cabal d'aire.
Els sistemes de climatització, centralitzats o individuals, s'han de dissenyar per controlar l'ambient interior des del punt de vista termohigromètric.
D'acord amb la capacitat del sistema de climatització per controlar la temperatura i la humitat relativa dels locals, els sistemes de control de les condicions termohigromètriques es classifiquen, als efectes de l'aplicació d'aquesta IT, en les categories indicades a la taula 2.4.3.1.
L'equipament mínim d'aparells de control de les condicions de temperatura i humitat relativa dels locals, segons les categories de la taula 2.4.3.1., és el següent:
Variació de la temperatura del fluid portador (aigua o aire) en funció de la temperatura exterior i/o control de la temperatura de l'ambient per zona tèrmica.
A més, en els sistemes de calefacció per aigua en habitatges s'hi ha d'instal·lar una vàlvula termostàtica en cadascuna de les unitats terminals dels locals principals dels habitatges (sala d'estar, menjador, dormitoris, etc.).
Com THM-C1, més control de la humitat relativa mitjana o la del local més representatiu.
Com THM-C1, més variació de la temperatura del fluid portador fred en funció de la temperatura exterior i/o control de la temperatura de l'ambient per zona tèrmica.
Com THM-C3, més control de la humitat relativa mitjana o la del local més representatiu.
Com THM-C3, més control de la humitat relativa en els locals.
Control de la qualitat de l'aire interior a les instal·lacions de climatització
Els sistemes de ventilació i climatització, centralitzats o individuals, s'han de dissenyar per controlar l'ambient interior, des del punt de vista de la qualitat d'aire interior.
La qualitat de l'aire interior ha de ser controlada per un dels mètodes enumerats a la taula 2.4.3.2.
Els mètodes IDA-C2, IDA-C3 i IDA-C4 s'han de fer servir en locals no dissenyats per a ocupació humana permanent.
Els mètodes IDA-05 i IDA-C6 s'han de fer servir per a locals de gran ocupació, com ara teatres, cines, sales d'actes, recintes per a l'esport i similars.
Control d'instal·lacions centralitzades de preparació d'aigua calenta sanitària
L'equipament mínim del control de les instal·lacions centralitzades de preparació d'aigua calenta sanitària és el següent:
a ) Control de la temperatura d'acumulació;
b ) Control de la temperatura de l'aigua de la xarxa de canonades en el punt hidràulicament més llunyà de l'acumulador;
c ) Control per efectuar el tractament de xoc tèrmic;
d ) Control de funcionament de tipus diferencial en la circulació forçada del primari de les instal·lacions d'energia solar tèrmica.
Alternativament al control diferencial es poden utilitzar sistemes de control accionats en funció de la radiació solar;
e ) Control de seguretat per als usuaris.
Tota instal·lació tèrmica que doni servei a més d'un usuari ha de disposar d'algun sistema que permeti repartir les despeses corresponents a cada servei (calor, fred i aigua calenta sanitària) entre els diferents usuaris, en el cas de l'aigua calenta sanitària pot ser un comptador volumètric.
El sistema previst, instal·lat en el tram de connexió a cada unitat de consum, ha de permetre regular i mesurar els consums, així com interrompre els serveis des de l'exterior dels locals.
En les instal·lacions tot aire, o de cabal de refrigerant variable, el sistema per al control de consums per usuari l'ha de definir el projectista o el redactor de la memòria tècnica en el mateix projecte, o en la memòria tècnica de la instal·lació.
Les instal·lacions solars de més de 20 m 2 de superfície d'obertura han de disposar d'un sistema de mesura de l'energia final subministrada, a fi de poder verificar el compliment del programa de gestió energètica i les inspeccions periòdiques d'eficiència energètica que especifiquen la IT 3.4.3 i la IT 4.2.1.
Les instal·lacions d'energia solar tèrmica en què l'energia solar es lliuri als diferents usuaris a través d'un primari, poden prescindir de la comptabilització individualitzada, sempre que existeixi un sistema de control de l'energia aportada per la instal·lació solar tèrmica de forma centralitzada.
El disseny del sistema de comptabilització d'energia solar ha de permetre a l'usuari de la instal·lació comprovar de forma directa, visual i inequívoca el correcte funcionament de la instal·lació, de manera que aquest pugui controlar periòdicament la producció de la instal·lació.
Les instal·lacions tèrmiques de potència útil nominal superior a 70 kW, en règim de refrigeració o calefacció, han de tenir dispositius que permetin efectuar el mesurament i registrar el consum de combustible i energia elèctrica, de forma separada del consum degut a altres usos de la resta de l'edifici.
S'han d'establir dispositius per al mesurament de l'energia tèrmica generada o demanada en centrals de potència útil nominal superior a 70 kW, en refrigeració o calefacció.
Aquest dispositiu també es pot fer servir per modular la producció d'energia tèrmica en funció de la demanda.
Quan es disposi de servei d'aigua calenta sanitària s'ha de tenir un dispositiu de mesurament de l'energia en el primari de la producció i en la recirculació.
Les instal·lacions tèrmiques de potència útil nominal en refrigeració superior a 70 kW han de tenir un dispositiu que permeti mesurar i registrar el consum d'energia elèctrica de la central frigorífica (maquinària frigorífica, torres i bombes d'aigua refrigerada, essencialment) de forma diferenciada del mesurament del consum d'energia de la resta d'equips del sistema de condicionament.
Els generadors de calor i de fred de potència útil nominal superior a 70 kW han de tenir un dispositiu que permeti registrar el nombre d'hores de funcionament del generador.
Les bombes i els ventiladors de potència elèctrica del motor superior a 20 kW han de tenir un dispositiu que permeti registrar les hores de funcionament de l'equip.
Els compressors frigorífics de més de 70 kW de potència útil nominal han de tenir un dispositiu que en permeti registrar el nombre d'arrencades.
Refredament gratuït per aire exterior
Els subsistemes de climatització del tipus tot aire, de potència útil nominal superior a 70 kW en règim de refrigeració, han de disposar d'un subsistema de refredament gratuït per aire exterior.
En els sistemes de climatització del tipus tot aire és vàlid el disseny de les seccions de comportes seguint els apartats 6.6 i 6.7 de la norma UNE-EN 13053 i UNE-EN 1751:
a ) Velocitat frontal màxima en les comportes de presa i expulsió d'aire: 6 m/s
b ) Eficiència de temperatura en la secció de mescla: superior al 75 per cent
En els sistemes de climatització de tipus mixt aigua-aire, el refredament gratuït s'obté mitjançant aigua procedent de torres de refrigeració, preferentment de circuit tancat, o, en cas d'ús de màquines frigorífiques aire-aigua, mitjançant l'ús de bateries posades hidràulicament en sèrie amb l'evaporador.
En els dos casos, s'ha d'avaluar la necessitat de reduir la temperatura de congelació de l'aigua mitjançant l'ús de dissolucions de glicol en aigua.
En qualsevol cas, i d'acord amb el que estableix l'apartat 2 de l'article 14 d'aquest Reial decret, es pot justificar, per la dificultat d'aconseguir-ho, l'incompliment d'algun dels aspectes que estableix aquesta instrucció tècnica.
Recuperació de calor de l'aire d'extracció
En els sistemes de climatització dels edificis en què el cabal d'aire expulsat a l'exterior, per mitjans mecànics, sigui superior a 0,5 m3/s, s'ha de recuperar l'energia de l'aire expulsat.
Sobre el costat de l'aire expulsat s'hi ha d'instal·lar un aparell de refredament adiabàtic, llevat que es justifiqui, amb un augment de l'eficiència del recuperador, que se superen els resultats de reducció d'emissions de CO 2.
Les eficiències mínimes en calor sensible sobre l'aire exterior (%) i les pèrdues de pressió màximes (Pa) en funció del cabal d'aire exterior (m3/s) i de les hores anuals de funcionament del sistema han de ser com a mínim les indicades a la taula 2.4.5.1.
En les piscines climatitzades, l'energia tèrmica continguda en l'aire expulsat ha de ser recuperada, amb una eficiència mínima i unes pèrdues màximes de pressió iguals a les indicades a la taula 2.4.5.1. per més de 6.000 hores anuals de funcionament, en funció del cabal.
Alternativament a l'ús de l'aire exterior, el manteniment de la humitat relativa de l'ambient es pot aconseguir per mitjà d'una bomba de calor, dimensionada específicament per a aquesta funció, que refredi, dessequi i reescalfi el mateix aire de l'ambient en cicle tancat.
En els locals de gran altura l'estratificació s'ha d'estudiar i afavorir durant els períodes de demanda tèrmica positiva i combatre durant els períodes de demanda tèrmica negativa.
S'ha d'adoptar la zonificació d'un sistema de climatització a l'efecte d'obtenir un elevat benestar i estalvi d'energia.
Cada sistema s'ha de dividir en subsistemes, tenint en compte la compartimentació dels espais interiors, l'orientació i el seu ús, ocupació i horari de funcionament.
La làmina d'aigua de les piscines climatitzades ha d'estar protegida amb barreres tèrmiques contra les pèrdues de calor de l'aigua per evaporació durant el temps en què estiguin fora de servei.
La distribució de calor per a l'escalfament de l'aigua i la climatització de l'ambient de piscines ha de ser independent d'altres instal·lacions tèrmiques.
Aprofitament d'energies renovables i residuals
Contribució de calor renovable o residual per a la producció tèrmica de l'edifici
Als edificis nous o sotmesos a reforma, amb previsió de demanda tèrmica, una part de les necessitats energètiques tèrmiques derivades d'aquesta demanda s'han de cobrir mitjançant la incorporació de sistemes d'aprofitament de calor renovable o residual.
Aquests sistemes s'han de dissenyar per assolir els objectius d'estalvi d'energia primària i emissions de CO 2 que estableix el Codi tècnic de l'edificació.
En la selecció i el disseny de la solució s'han de tenir en consideració els criteris de balanç d'energia i rendibilitat econòmica.
La determinació dels coeficients de pas de la producció de CO 2 i d'energia primària s'ha de fer d'acord amb el que estableix l'apartat 2 de la IT 1.2.2.
Les fonts de calor renovable i residual poden estar integrades en la mateixa generació tèrmica de l'edifici o ser accessibles a través d'una xarxa de distribució d'energia tèrmica de districte.
Contribució de calor renovable o residual per a les demandes tèrmiques de piscines cobertes
En les piscines cobertes, una part de les necessitats tèrmiques s'han de cobrir mitjançant la incorporació de sistemes d'aprofitament de calor renovable o residual.
En la selecció i el disseny d'aquests sistemes s'han de seguir els mateixos criteris que a la IT 1.2.4.6.1.
Contribució de calor renovable o residual per a l'escalfament de piscines a l'aire lliure
Per a l'escalfament de l'aigua de piscines a l'aire lliure només es poden utilitzar fonts d'energia renovable o residual; per a aquest últim cas s'ha de tenir en compte que el disseny no s'hagi fet exclusivament amb aquesta finalitat.
La climatització d'espais oberts només es pot realitzar mitjançant la utilització d'energies renovables o residuals.
No es pot fer servir energia convencional per generar calor i fred destinat a la climatització d'aquests espais.
Limitació de la utilització d'energia convencional
Limitació de la utilització d'energia convencional per a la producció de calefacció
La utilització d'energia elèctrica directa per «efecte Joule» per a la producció de calefacció, en instal·lacions centralitzades, només està permesa a:
a ) Les instal·lacions amb bomba de calor, quan la relació entre la potència elèctrica en resistències de suport i la potència elèctrica en borns del motor del compressor sigui igual o inferior a 1,2.
b ) Els locals servits per instal·lacions que, usant fonts d'energia renovable o energia residual, utilitzin l'energia elèctrica com a font auxiliar de suport, sempre que el grau de cobertura de les necessitats energètiques anuals per part de la font d'energia renovable o energia residual sigui més gran que dos terços.
c ) Els locals servits amb instal·lacions de generació de calor mitjançant sistemes d'acumulació tèrmica, sempre que la capacitat d'acumulació sigui suficient per captar i retenir durant les hores de subministrament elèctric tipus vall, definides per a la tarifa elèctrica regulada, la demanda tèrmica total diària prevista en projecte, i s'han de justificar en la seva memòria el nombre d'hores al dia de cobertura de l'esmentada demanda pel sistema d'acumulació sense necessitat d'acoblar el seu generador de calor a la xarxa de subministrament elèctric.
Els locals no habitables no s'han de climatitzar, excepte quan s'utilitzin fonts d'energia renovables o energia residual.
Acció simultània de fluids amb temperatura oposada
No es permet el manteniment de les condicions termohigromètriques d'una zona tèrmica mitjançant:
a ) processos successius de refredament i escalfament; o
b ) l'acció simultània de dos fluids amb temperatura d'efectes oposats;
S'exceptua de la prohibició anterior, sempre que es justifiqui la solució adoptada, en els casos següents, quan:
a ) es realitzi mitjançant una font d'energia gratuïta o sigui recuperat del condensador d'un equip frigorífic;
b ) sigui imperatiu per al manteniment de la humitat relativa dins dels marges requerits;
c ) es necessiti mantenir els locals condicionats amb pressió positiva respecte als locals adjacents;
d ) es necessiti simultaniejar les entrades de cabals d'aire de temperatures antagonistes per mantenir el cabal mínim d'aire de ventilació;
e ) la mescla d'aire tingui lloc en dues zones diferents del mateix ambient.
Limitació del consum de combustibles sòlids d'origen fòssil
Queda prohibida la utilització de combustibles sòlids d'origen fòssil en les instal·lacions tèrmiques dels edificis en l'àmbit d'aplicació d'aquest Reglament a partir de l'1 de gener de 2012.
Per aplicar correctament aquesta exigència en el disseny i dimensionament de la instal·lació tèrmica s'ha de seguir la seqüència de verificacions següent:
a ) Compliment de l'exigència de seguretat en generació de calor i fred de l'apartat 3.4.1.
b ) Compliment de l'exigència de seguretat en les xarxes de canonades i conductes de calor i fred de l'apartat 3.4.2.
c ) Compliment de l'exigència de protecció contra incendis de l'apartat 3.4.3.
d ) Compliment de l'exigència de seguretat d'utilització de l'apartat 3.4.4.
El projecte o memòria tècnica ha de contenir la següent documentació justificativa del compliment d'aquesta exigència de seguretat:
a ) Justificació del compliment de l'exigència de seguretat en generació de calor i fred de l'apartat 3.4.1.
b ) Justificació del compliment de l'exigència de seguretat en les xarxes de canonades i conductes de calor i fred de l'apartat 3.4.2.
c ) Justificació del compliment de l'exigència de protecció contra incendis de l'apartat 3.4.3.
d ) Justificació del compliment de l'exigència de seguretat d'utilització de l'apartat 3.4.4.
Caracterització i quantificació de l'exigència de seguretat
Els generadors de calor que utilitzen combustibles gasosos, inclosos en l'àmbit d'aplicació del Reial decret 1428/1992 de 27 de novembre, han de tenir la certificació de conformitat segons el que estableix el dit Reial decret.
Els generadors de calor han d'estar equipats amb un sistema de detecció de flux que n'impedeixi el funcionament si no hi circula el cabal mínim, llevat que el fabricant especifiqui que no requereixen circulació mínima.
Els generadors de calor amb combustibles que no siguin gasos han de tenir:
a ) un dispositiu d'interrupció de funcionament del cremador en cas de retrocés dels productes de la combustió;
b ) un dispositiu d'interrupció de funcionament del cremador que impedeixi que s'arribi a temperatures més altes que les de disseny, que ha de ser de rearmament manual.
Els generadors de calor que utilitzin biocombustible sòlid han de tenir:
a ) un dispositiu d'interrupció de funcionament del sistema de combustió en cas de retrocés dels productes de la combustió o de flama.
S'hi ha d'incloure un sistema que eviti la propagació del retrocés de la flama fins a la sitja d'emmagatzematge, que pot ser d'inundació de l'alimentador de la caldera o un dispositiu similar, o garanteixi la depressió a la zona de combustió;
b ) un dispositiu d'interrupció de funcionament del sistema de combustió que impedeixi que s'arribi a temperatures més altes que les de disseny, que ha de ser de rearmament manual;
c ) un sistema d'eliminació de la calor residual produïda a la caldera com a conseqüència del biocombustible ja introduït en aquesta quan s'interrompi el funcionament del sistema de combustió.
Són vàlids a aquests efectes un recipient d'expansió obert que pugui alliberar el vapor si la temperatura de l'aigua a la caldera arriba als 100 oC o un bescanviador de calor de seguretat;
d ) una vàlvula de seguretat tarada a 1 bar per damunt de la pressió de treball del generador.
Aquesta vàlvula en la seva zona de descàrrega ha d'estar conduïda fins a un embornal.
Els generadors de calor per radiació, aparells de generació d'aire calent i equips d'absorció de flama directa, així com qualsevol altre generador que utilitzi combustibles gasosos i estigui inclòs en el Reial decret 1428/1992, de 27 de novembre, han de complir la reglamentació prevista en l'esmentat Reial decret.
L'evacuació dels productes de la combustió i la ventilació dels locals on s'instal·lin aquests equips han de complir els requisits de la reglamentació de seguretat industrial vigent.
La instal·lació en espais habitables de generadors de calor de llar oberta per a calefacció o preparació d'aigua calenta sanitària només es pot realitzar si es compleix la reglamentació de seguretat industrial vigent i, a més, aquells el combustible dels quals sigui el gas, el que estableix el Reial decret 1428/1992 sobre aparells de gas.
En espais destinats a magatzems, tallers, naus industrials o altres recintes especials es poden fer servir equips de generació de calor de llar oberta, o que deixin anar els productes de la combustió al local a escalfar, sempre que es justifiqui que la qualitat de l'aire del recinte no es veurà afectada negativament, amb la indicació de les mesures de seguretat adoptades per a aquest fi.
Els generadors d'aigua refrigerada han de tenir, a la sortida de cada evaporador, un pressòstat diferencial o un interruptor de flux enclavat elèctricament amb l'arrencador del compressor.
Es considera sala de màquines el local tècnic on s'allotgen els equips de producció de fred o calor i altres equips auxiliars i accessoris de la instal·lació tèrmica, amb potència superior a 70 kW.
Els locals annexos a la sala de màquines que es comuniquin amb la resta de l'edifici o amb l'exterior a través de la mateixa sala es consideren part d'aquesta.
No tenen consideració de sala de màquines els locals en què se situïn generadors de calor amb potència tèrmica nominal inferior o igual a 70 kW o els equips autònoms de climatització de qualsevol potència, tant en generació de calor com de fred, per a tractament d'aire o aigua, preparats en fàbrica per instal·lar-los en exteriors.
Tampoc no tenen la consideració de sala de màquines els locals amb calefacció mitjançant generadors d'aire calent, tubs radiants de gas, o sistemes similars; si bé s'hi han de tenir en consideració els requisits de ventilació fixats a la norma UNE EN 13.410.
Les sales de màquines per a centrals de producció de fred han de complir el que disposi la reglamentació vigent que els sigui aplicable.
Les exigències d'aquest apartat s'han de considerar com a mínimes i, a més, s'ha de complir la legislació de seguretat vigent que les afecti.
Característiques comunes dels locals destinats a sala de màquines
Els locals que tinguin la consideració de sales de màquines han de complir les prescripcions següents, a més de les establertes a la secció SI-1 del Codi tècnic de l'edificació:
a ) no s'ha de practicar l'accés normal a la sala de màquines a través d'una obertura a terra o al sostre;
b ) les portes han de tenir una permeabilitat no superior a 1 l/(s • m2) sota una pressió diferencial de 100 Pa, excepte quan estiguin en contacte directe amb l'exterior;
c ) les dimensions de la porta d'accés han de ser les suficients per permetre el moviment sense risc o dany d'aquells equips que hagin de ser reparats fora de la sala de màquines.
d ) les portes han d'estar proveïdes de pany amb obertura fàcil des de l'interior, encara que hagin estat tancades amb clau des de l'exterior.
e ) a l'exterior de la porta s'hi ha de col·locar un cartell amb la inscripció: «Sala de màquines.
Prohibida l'entrada a tota persona aliena al servei»
f ) no s'hi pot permetre cap presa de ventilació que comuniqui amb altres locals tancats;
g ) els elements de tancament de la sala no han de permetre filtracions d'humitat;
h ) la sala ha de disposar d'un eficaç sistema de desguàs per gravetat o, en cas que sigui necessari, per bombament;
i ) el quadre elèctric de protecció i comandament dels equips instal·lats a la sala o, almenys, l'interruptor general ha d'estar situat a prop de la porta principal d'accés.
Aquest interruptor no pot tallar l'alimentació al sistema de ventilació de la sala;
j ) l'interruptor del sistema de ventilació forçada de la sala, si n'hi ha, també s'ha de situar a prop de la porta principal d'accés;
k ) el nivell d'il·luminació mitjà en servei de la sala de màquines ha de ser suficient per realitzar els treballs de conducció i inspecció, com a mínim, de 200 lux, amb una uniformitat mitjana de 0,5;
l ) no poden ser utilitzats per a altres fins, ni s'hi poden dur a terme feines que no siguin les pròpies de la instal·lació;
m ) els motors i les seves transmissions han d'estar suficientment protegits contra accidents fortuïts del personal;
n ) entre la maquinària i els elements que delimiten la sala de màquines s'hi han de deixar els passos i accessos lliures per permetre el moviment d'equips, o de parts dels equips, des de la sala cap a l'exterior i viceversa;
o ) la connexió entre generadors de calor i xemeneies ha de ser perfectament accessible.
p ) a l'interior de la sala de màquines hi ha d'haver, visibles i degudament protegides, les indicacions següents:
i. instruccions per efectuar la parada de la instal·lació en cas que sigui necessari, amb senyal d'alarma d'urgència i dispositiu de tall ràpid;
ii. el nom, adreça i número de telèfon de la persona o entitat encarregada del manteniment de la instal·lació;
iii. l'adreça i el número de telèfon del servei de bombers més pròxim, i del responsable de l'edifici;
iv. indicació dels llocs d'extinció i extintors pròxims;
v. pla amb esquema de principi de la instal·lació.
Sales de màquines amb generadors de calor de gas
Les sales de màquines amb generadors de calor de gas s'han de situar en un nivell igual o superior al semisoterrani o primer soterrani; per a gasos més lleugers que l'aire, s'han d'ubicar preferentment a la coberta.
Els tancaments (parets i sostres exteriors) del recinte han de tenir un element o disposició constructiva de superfície mínima que, en metres quadrats, sigui la centèsima part del volum del local expressat en metres cúbics, amb un mínim d'un metre quadrat, de baixa resistència mecànica, en comunicació directa a una zona exterior o pati descobert de dimensions mínimes 2 × 2 m.
La secció de ventilació i/o la porta directa a l'exterior poden ser una part d'aquesta superfície.
Si la superfície de baixa resistència mecànica es fragmenta en diverses, s'ha d'augmentar un 10% la superfície exigible en la norma amb un mínim de 250 cm2 per divisió.
Les sales de màquines que no comuniquin directament amb l'exterior o amb un pati de ventilació de dimensions mínimes, ho poden fer a través d'un conducte de secció mínima equivalent a la de l'element o disposició constructiva anteriorment definit i amb una relació entre costat més gran i costat més petit inferior a 3.
Aquest conducte ha de discórrer en sentit ascendent sense obertures en el seu recorregut i amb desembocadura lliure d'obstacles.
Les superfícies de baixa resistència mecànica no s'han de practicar en patis que continguin escales o ascensors (no es consideren pati amb ascensor els que tinguin exclusivament el contrapès de l'ascensor).
A les sales de màquines amb generadors de calor de gas s'hi ha d'instal·lar un sistema de detecció de fugues i tall de gas.
S'hi ha d'instal·lar un detector per cada 25 m2 de superfície de la sala, amb un mínim de dos, ubicats a prop dels generadors alimentats amb gas.
Per a gasos combustibles més densos que l'aire, els detectors s'han d'instal·lar a una altura màxima de 0,2 m del terra de la sala, i per a gasos menys densos que l'aire, els detectors s'han d'instal·lar a una distància inferior a 0,5 m del sostre de la sala.
Els detectors de fugues de gas han d'actuar abans que s'arribi al 50% del límit inferior d'explosivitat del gas combustible utilitzat, activant el sistema de tall de subministrament de gas a la sala i, per a sales amb ventilació mecànica, activant el sistema d'extracció.
Han de ser conformes amb les normes UNE-EN 50194, UNE-EN 50244, UNE-EN 61779-1 i UNE-EN 61779-4.
El sistema de tall de subministrament de gas ha de ser una vàlvula de tall automàtica del tipus tot-res instal·lada en la línia d'alimentació de gas a la sala de màquines i ubicada a l'exterior de la sala.
Ha de ser de tipus tancada, és a dir, ha de tallar el pas de gas en cas que falli el subministrament de la seva energia d'accionament.
En cas que el sistema de detecció hagi estat activat per qualsevol causa, la reposició del subministrament de gas sempre ha de ser manual.
En la resta de requisits exigibles a les sales de màquines amb generadors de calor de gas cal atenir-se al que disposa la norma UNE 60601.
Els equips de flama directa per a refrigeració per absorció, així com els equips de cogeneració, que utilitzin combustibles gasosos, sempre que la seva potència útil nominal conjunta sigui superior a 70 kW, han d'instal·lar-se en sales de màquines o integrar-se com a equips autònoms de conformitat amb els requisits recollits a la norma UNE 60601.
Les instal·lacions que requereixen sala de màquines de risc alt són les que compleixen una de les condicions següents:
a ) les realitzades en edificis institucionals o de concurrència pública;
b ) les que treballin amb aigua a temperatura superior a 110 oC.
A més dels requisits generals exigits als apartats anteriors per a qualsevol sala de màquines, en una sala de màquines de risc alt el quadre elèctric de protecció i comandament dels equips instal·lats a la sala o, almenys, l'interruptor general i l'interruptor del sistema de ventilació s'han de situar a fora i a la vora d'un dels accessos.
Equips autònoms de generació de calor
Els equips autònoms de generació de calor s'han d'instal·lar a l'exterior dels edificis, a la intempèrie, en zones no transitades per l'ús habitual de l'edifici, excepte per personal especialitzat de manteniment d'aquests o altres equips, en plantes al nivell del carrer o en terreny adjacent, en terrats o terrasses.
En cas que se situï en zones de trànsit, s'ha de deixar una franja lliure al voltant de l'equip que en garanteixi el manteniment, amb un mínim d'1 metre, delimitada per mitjà d'elements que impedeixin accedir-hi a personal no autoritzat.
Els equips autònoms de generació de calor que no tinguin cap tipus de registre a la part posterior i el fabricant autoritzi la seva instal·lació adossada a un mur, han de respectar la franja mínima d'1 m exclusivament en les parts frontal i lateral.
Quan l'equip autònom s'alimenti de gasos més densos que l'aire, no hi ha d'haver comunicació amb nivells inferiors (desguassos, embornals, conductes de ventilació arran de terra, etc.) a la zona d'influència de l'equip (1 m al voltant d'aquest).
En el cas d'instal·lació sobre sostre forjat, s'ha de verificar que les càrregues de pes no excedeixin els valors que pot suportar, i s'ha d'emplaçar l'equip sobre biguetes recolzades sobre murs o pilars de càrrega quan sigui necessari.
Les instal·lacions tèrmiques han de ser perfectament accessibles a totes les seves parts de forma que es puguin realitzar adequadament i sense perill totes les operacions de manteniment, vigilància i conducció.
L'altura mínima de la sala és de 2,50 m; s'ha de respectar una altura lliure de canonades i obstacles sobre la caldera de 0,5 m.
Els espais mínims lliures que s'han de deixar al voltant dels generadors de calor, segons el tipus de caldera, són els que s'assenyalen a continuació, o els que indiqui el fabricant, quan les seves exigències superin les mínimes anteriors:
a ) Calderes amb cremador de combustió forçada.
Per a aquestes calderes l'espai mínim és de 0,5 m entre un dels laterals de la caldera i la paret, que permeti l'obertura total de la porta sense necessitat de desmuntar el cremador, i de 0,7 m entre el fons de la caixa de fums i la paret de la sala.
Quan hi hagin diverses calderes, la distància mínima entre si ha de ser de 0,5 m, sempre permetent l'obertura de les portes de les calderes sense necessitat de desmuntar els cremadors.
L'espai lliure a la part frontal ha de ser igual a la profunditat de la caldera, amb un mínim d'un metre; en aquesta zona s'ha de respectar una altura mínima lliure d'obstacles de 2 m.
b ) Calderes de cambra de combustió oberta i tiratge natural.
L'espai lliure a la part frontal de la caldera ha de ser com a mínim d'1 m, amb una altura mínima de 2 m lliure d'obstacles.
Entre calderes, així com les calderes extremes i els murs laterals i de fons, hi ha d'haver un espai lliure d'almenys 0,5 m, que es pot disminuir en els models en què el manteniment de les calderes i el seu aïllament tèrmic ho permetin.
S'han de tenir en compte les recomanacions del fabricant.
En cas que les calderes per instal·lar siguin del tipus mural i/o modular i formin una bateria de calderes o quan les parets laterals de les calderes per instal·lar no necessitin accés, es pot reduir la distància entre aquestes, tenint en compte l'espai necessari per poder efectuar les operacions de desmuntatge de l'envolupant i del seu manteniment.
Amb calderes de combustibles sòlids, la distància entre aquestes i la xemeneia ha de ser igual, almenys, a la mida de la caldera.
Les calderes de combustibles sòlids en què sigui necessària l'accessibilitat a la llar, per a càrrega o repartiment del combustible, han de tenir un espai lliure frontal igual, almenys, a una vegada i mitja la profunditat de la caldera.
Les calderes de biocombustibles sòlids en què la retirada de cendres sigui manual han de tenir un espai lliure frontal igual, almenys, a una vegada i mitja la profunditat de la caldera.
Ventilació de sales de màquines
Tota sala de màquines tancada ha de disposar de mitjans suficients de ventilació.
El sistema de ventilació pot ser del tipus: natural directa per orificis o conductes, o forçada.
Es recomana adoptar, pera una millor garantia de funcionament, el sistema de ventilació directa per orificis.
En qualsevol cas, s'ha d'intentar aconseguir, sempre que sigui possible, una ventilació encreuada, col·locant les obertures sobre parets oposades de la sala i pels voltants del sostre i del terra.
Els orificis de ventilació, tant directa com forçada, han de distar almenys 50 cm de qualsevol forat practicable o reixetes de ventilació d'altres locals diferents de la sala de màquines.
Les obertures han d'estar protegides per evitar que hi entrin cossos estranys i que no puguin ser obstruïts o inundats.
Ventilació natural directa per orificis
La ventilació natural directa a l'exterior es pot realitzar, per a les sales contigües a zones a l'aire lliure, mitjançant obertures d'àrea lliure mínima de 5 cm2/kW de potència tèrmica nominal.
Es recomana practicar més d'una obertura i col·locar-les en diferents façanes i a diferents altures, de manera que es creïn corrents d'aire que afavoreixin l'escombrada de la sala.
Per a combustibles gasosos, l'orifici per a entrada d'aire s'ha de situar obligatòriament amb la seva part superior a menys de 50 cm de terra; la ventilació s'ha de complementar amb un orifici, amb el seu costat inferior a menys de 30 cm del sostre, aquest últim de superfície 10 • A (cm2), en què A és la superfície de la sala de màquines en m2.
Ventilació natural directa per conducte
Quan la sala no sigui contigua a una zona a l'aire lliure, però s'hi pugui comunicar per mitjà de conductes de menys de 10 m de recorregut horitzontal, la secció lliure mínima d'aquests, referida a la potència tèrmica nominal instal·lada, ha de ser:
Les seccions indicades s'han de dividir en dues obertures, almenys, una situada a prop del sostre i una altra a prop de terra i, si pot ser, sobre parets oposades.
Per a combustibles gasosos, el conducte de ventilació inferior ha de desembocar a menys de 50 cm de terra; en el cas de gasos més pesants que l'aire, el conducte ha de ser obligatòriament ascendent; el conducte de ventilació superior sempre ha de ser ascendent.
En la ventilació s'ha de disposar d'un ventilador d'impulsió, que bufi a la part inferior de la sala i que asseguri un cabal mínim, en m3/h d'1,8 • PN + 10 • A, en què PN és la potència tèrmica nominal instal·lada, en kW, i A, la superfície de la sala en m2.
Per disminuir la pressurització de la sala respecte als locals contigus, s'ha de disposar d'un conducte d'evacuació de l'aire d'excés, situat a menys de 30 cm del sostre i a la banda oposada de la ventilació inferior de manera que es garanteixi una ventilació encreuada, construït amb material incombustible i dimensionat de manera que la sobrepressió no sigui superior a 20 Pa; les dimensions mínimes de l'esmentat conducte han de ser 10 • A (cm2), en què A és la superfície en m2 de la sala de màquines, amb un mínim de 250 cm2.
Les pautes del funcionament del sistema de ventilació forçada són les següents:
b ) Mitjançant un detector de flux o un pressòstat s'ha d'activar un relé temporitzat que garanteixi el funcionament del sistema de ventilació abans de donar el senyal d'encesa a la caldera.
b ) Només quan totes les calderes de la sala estiguin parades s'ha de desactivar el relé esmentat anteriorment i parar el ventilador.
Sistema d'extracció per a gasos més pesants que l'aire
A les sales de màquines amb calderes que utilitzin gasos més pesants que l'aire, en què no es pugui aconseguir un conducte inferior per a evacuació de fugues de gas a l'exterior s'hi ha d'instal·lar un sistema d'extracció d'aire activat pel sistema de detecció de fugues.
L'equip d'extracció ha d'estar compost d'un extractor d'aire de tipus centrífug instal·lat a l'exterior del recinte; en cas que no es pugui instal·lar a l'exterior del local, pot ser ubicat a l'interior com més a prop millor del punt de penetració del conducte d'extracció a la sala de màquines.
El conjunt carcassa-rodet ha d'estar fabricat amb materials que no produeixin espurnes mecàniques i ha d'estar accionat per un motor elèctric extern al conjunt, amb envoltant IP-33.
Conductes d'extracció: l'extractor ha de ser connectat a una xarxa de conductes amb boques d'aspiració disposades a prop dels possibles punts de fuga de gas coincidint, generalment, amb la situació dels detectors.
L'altura de les boques ha de ser la mateixa que la indicada per als detectors a l'apartat quatre de la IT 1.3.4.1.2.3.
El nombre mínim de boques d'aspiració ha de ser igual al nombre de detectors.
Cabal d'extracció: el cabal d'extracció mínim, expressat en m3/h, es calcula mitjançant l'expressió: Q = 10 • A, on A és la superfície en planta de la sala de màquines, expressada en m2.
En tots els casos s'ha de garantir un cabal mínim de 100 m3/h.
Funcionament del sistema: el conjunt d'extracció ha de funcionar quan l'equip de detecció estigui activat i ha de seguir en funcionament fins que es restableixin les condicions normals d'operació.
Mesures específiques per a edificació existent
Per a les sales de màquines en edificis existents es consideren vàlids els mateixos criteris detallats als apartats anteriors, si bé quan això no sigui possible s'admetran les excepcions següents:
Les dimensions indicades a la IT 1.3.4.1.2.2 i a la IT 1.3.4.1.2.3 es poden modificar de manera justificada, sempre que es garanteixi el manteniment dels equips instal·lats; en el cas concret de les calderes s'ha d'incloure la documentació aportada pel seu fabricant en la qual es detalli aquest aspecte.
En edificis ja construïts, el pati pot tenir una superfície mínima en planta de 3 m2 i la dimensió del costat inferior ha de ser com a mínim d'1 m.
Sales de màquines amb calderes de gas en què no s'aconsegueixi la superfície no resistent
En les reformes de les sales de màquines en edificis existents amb calderes de gas, en les quals no sigui possible aconseguir la superfície no resistent a l'exterior, o a pati de ventilació, s'ha de fer una ventilació forçada i s'ha d'instal·lar un sistema de detecció i tall de fugues de gas.
No està permesa la ubicació de sales de màquines amb calderes de gas en nivells inferiors a semisoterrani o primer soterrani; en les reformes de sales per sota d'aquest nivell s'ha d'habilitar un nou local per a les calderes.
En les reformes de les sales de màquines en edificis existents amb calderes de gas, si hi ha una biga o qualsevol altre obstacle constructiu que impedeixi la col·locació de la reixeta superior de ventilació segons la descripció de l'apartat 2.3 de la IT 1.3.4.1.2.7, es pot col·locar més baixa sempre que la part superior estigui a menys de 30 cm del sostre i la part inferior estigui a menys de 50 cm del mateix sostre.
Evacuació dels productes de la combustió
L'evacuació dels productes de la combustió en les instal·lacions tèrmiques s'ha de fer d'acord amb les normes generals següents:
a ) Els edificis d'habitatges de nova construcció en els quals no es prevegi una instal·lació tèrmica central ni individual han de disposar d'una preinstal·lació per a l'evacuació individualitzada dels productes de la combustió, mitjançant un conducte conforme amb la normativa europea, que desemboqui per coberta i que permeti connectar, si s'escau, calderes de cambra de combustió estanca tipus C, segons la norma UNE-CEN/TR 1749 IN.
b ) Als edificis de nova construcció en els quals es prevegi una instal·lació tèrmica, l'evacuació dels productes de la combustió del generador s'ha de fer per un conducte per la coberta de l'edifici, en el cas d'instal·lació centralitzada, o mitjançant un conducte igual al previst a l'apartat anterior, en el cas d'instal·lació individualitzada.
c ) En les instal·lacions tèrmiques que es reformin canviant-se els seus generadors i que ja disposin d'un conducte d'evacuació a coberta, aquest ha de ser l'emprat per a l'evacuació, sempre que sigui adequat al nou generador objecte de la reforma i de conformitat amb les condicions establertes a la reglamentació vigent.
d ) En les instal·lacions tèrmiques existents que es reformin canviant-se els seus generadors que no disposin de conducte d'evacuació a coberta o aquest no sigui adequat al nou generador objecte de la reforma, l'evacuació s'ha de fer per la coberta de l'edifici mitjançant un nou conducte adequat.
Com a excepció als anteriors casos generals es permet sempre que els generadors utilitzin combustibles gasosos, la sortida directa d'aquests productes a l'exterior amb conductes per façana o pati de ventilació, únicament, quan es tracti d'aparells estancs de potència útil nominal igual o inferior a 70 kW o d'aparells de tir natural per a la producció d'aigua calenta sanitària de potència útil igual o inferior a 24,4 kW, en els casos següents:
En les instal·lacions tèrmiques d'habitatges unifamiliars.
En les instal·lacions tèrmiques d'edificis existents que es reformin, amb les circumstàncies esmentades a l'apartat d, quan s'instal·lin calderes individuals amb emissions de NOx de classe 5.
Disseny i dimensionament de xemeneies
Queda prohibida la unificació de l'ús dels conductes d'evacuació dels productes de la combustió amb altres instal·lacions d'evacuació.
Cada generador de calor de potència tèrmica nominal superior a 400 kW ha de tenir el seu propi conducte d'evacuació dels productes de la combustió.
Els generadors de calor de potència tèrmica nominal igual o inferior a 400 kW, que tinguin la mateixa configuració per a l'evacuació dels productes de la combustió, poden tenir el conducte d'evacuació comuna a diversos generadors, sempre que la suma de la potència sigui igual o inferior a 400 kW.
Per a generadors de cambra de combustió oberta i tiratge natural, instal·lats en cascada, el ramal auxiliar, abans de la seva connexió al conducte comú, ha de tenir un tram vertical ascendent d'altura igual o superior a 0,2 m.
En cap cas es poden connectar a un mateix conducte de fums generadors que utilitzin combustibles diferents.
Les xemeneies s'han de dissenyar i calcular segons els procediments que descriuen les normes UNE 123001, UNE-EN 13384-1 i UNE-EN 13384-2 quan siguin modulars i UNE 123003 quan siguin autoportants.
No obstant això, es consideren vàlides les xemeneies que es dissenyin utilitzant altres mètodes, sempre que se'n justifiqui la idoneïtat en el projecte de la instal·lació.
En el dimensionament s'ha d'analitzar el comportament de la xemeneia en les diferents condicions de càrrega; a més, si el generador de calor funciona al llarg de tot l'any, se n'ha de comprovar el funcionament en les condicions extremes d'hivern i estiu.
El tram horitzontal del sistema d'evacuació, amb pendent cap al generador de calor, ha de ser com més curt millor.
S'ha de disposar un registre a la part inferior del conducte d'evacuació que permeti l'eliminació de residus sòlids i líquids.
La xemeneia ha de ser de material resistent a l'acció agressiva dels productes de la combustió i a la temperatura, amb l'estanquitat adequada al tipus de generador emprat.
En el cas de xemeneies metàl·liques, la designació segons la norma UNE-EN 1856-1 o UNE-EN 1856-2 de la xemeneia elegida en cada cas i per a cada aplicació ha de ser conforme al que estableix la norma UNE 123001.
Per a l'evacuació dels productes de la combustió de calderes que incorporen extractor, la secció de la xemeneia, el seu material i longitud han de ser els certificats pel fabricant de la caldera.
El sistema d'evacuació d'aquestes calderes ha de tenir el certificat CE conjuntament amb la caldera i pot ser de paret simple, sempre que quedi fora de l'abast de les persones, i pot estar construït amb tubs de materials plàstics, rígids o flexibles, que siguin resistents a la temperatura dels productes de la combustió i a l'acció agressiva de la condensació.
S'han de cuidar amb particular mirament les juntes d'estanquitat del sistema, ja que queden en sobrepressió respecte a l'ambient.
En cap cas el disseny de la terminació de la xemeneia ha d'obstaculitzar la lliure difusió a l'atmosfera dels productes de la combustió.
Evacuació per conducte amb sortida directa a l'exterior o a pati de ventilació
Els sistemes d'evacuació recollits en aquesta IT s'han d'utilitzar exclusivament per als casos excepcionals indicats a l'apartat d de la IT 1.3.4.1.3.1.
Evacuació de productes de combustió.
Característiques dels patis de ventilació
Els patis de ventilació per a l'evacuació de productes de combustió d'aparells conduïts en edificis existents han de tenir com a mínim una superfície en planta, mesurada en m2, igual a 0,5 × NT, amb un mínim de 4 m2, en què NT és el nombre total de locals que puguin contenir aparells conduïts que desemboquin al pati.
A més, si el pati està cobert a la part superior amb una teulada, aquesta ha de deixar lliure una superfície permanent de comunicació amb l'exterior del 25% de la seva secció en planta, amb un mínim de 4 m2.
Característiques dels tubs d'evacuació.
En el cas d'aparells de tipus estanc, el sistema d'evacuació dels productes de combustió i admissió de l'aire ha de ser el dissenyat pel fabricant per a l'aparell.
Amb caràcter general, l'extrem final del tub ha d'estar dissenyat de manera que s'afavoreixi la sortida frontal (tipus canó) a la màxima distància horitzontal possible dels productes de combustió.
Quan no es puguin complir les distàncies mínimes a una paret frontal, es poden utilitzar a l'extrem deflectors desviadors del flux dels productes de la combustió.
Característiques de la instal·lació.
La projecció perpendicular del conducte de sortida dels productes de la combustió sobre els plans en què es troben els orificis de ventilació i la part practicable dels marcs de finestres ha de distar 40 cm com a mínim d'aquests, excepte quan la dita sortida s'efectuï per damunt, cas en què no és necessari mantenir la distància mínima.
Es poden utilitzar desviadors laterals dels productes de la combustió quan no es pugui respectar la distància mínima de 40 cm.
Depenent del tipus de façana i del tipus de sortida (concèntrica o de conductes independents) es distingeixen els casos següents:
a ) A través de façana, gelosia o similar.
a 1) Tub concèntric (interior sortida productes de la combustió, exterior presa d'aire per a combustió).
El tub ha de sobresortir lleugerament del mur a la zona exterior fins a un màxim de 3 cm per al tub exterior.
a 2) Tub de conductes independents (un tub per a entrada d'aire i un altre per a sortida dels productes de la combustió).
Tant el tub per a sortida dels productes de la combustió com el tub per a entrada d'aire pot sobresortir com a màxim 3 cm de la superfície de la façana.
En els dos casos, es poden col·locar reixetes en els extrems dissenyades pel fabricant.
b ) A través de la superfície de façana pertanyent a l'àmbit d'una terrassa, balcó o galeria amb sostre i oberts a l'exterior.
En aquest cas, hi ha dues possibilitats:
b 1) L'eix del tub de sortida dels productes de la combustió es troba a una distància igual o inferior a 30 cm respecte del sostre de la terrassa, balcó o galeria, mesurats perpendicularment.
En aquesta situació, l'esmentat tub s'ha de prolongar cap al límit del sostre de la terrassa, balcó o galeria de forma que entre aquest i l'extrem del tub es mantingui una distància màxima de 10 cm, prevalent les indicacions que el fabricant faciliti sobre això.
b 2) L'eix del tub de sortida dels productes de la combustió es troba a una distància superior a 30 cm respecte del sostre de la terrassa, balcó o galeria, mesurats perpendicularment.
En aquesta situació, l'extrem de l'esmentat tub no ha de sobresortir de la paret que travessa més de 10 cm; sobre això, prevalen les indicacions que el fabricant faciliti.
c ) A través de façana, gelosia o similar, i amb l'existència d'una cornisa o balcó en una cota superior a la de sortida dels productes de la combustió.
S'ha de seguir el mateix criteri que en el cas b, i el límit a considerar és el de la cornisa o balcó.
d ) Aparell situat a l'exterior, en una terrassa, balcó o galeria oberts i amb sostre.
De manera general s'ha de seguir el mateix criteri que en els casos b i c, amb la diferència que quan l'eix del tub de sortida dels productes de la combustió es trobi a una distància superior a 30 cm respecte del sostre de la terrassa, balcó o galeria, la longitud del tub de sortida dels productes de la combustió ha de ser la mínima indicada pel fabricant.
Si en els casos b o d la terrassa, balcó o galeria és tancada amb sistema permanent, amb posterioritat a la instal·lació de l'aparell, els tubs de sortida dels productes de la combustió s'han de prolongar per travessar el tancament seguint els mateixos criteris que a través de mur o gelosia indicats en el cas a.
En qualsevol dels casos anteriors, i de manera general, quan la sortida dels productes de la combustió es realitzi directament a l'exterior a través d'una paret, l'eix del conducte d'evacuació dels productes de la combustió s'ha de situar, com a mínim, a 2,20 m del nivell del terra més pròxim amb trànsit o permanència de persones, mesurats en sentit vertical.
S'exceptuen d'aquest requisit les sortides de productes de la combustió dels radiadors murals de tipus ventosa de potència inferior a 4,2 kW, sempre que estiguin protegides adequadament per evitar el contacte directe.
Entre dues sortides de productes de la combustió situades al mateix nivell s'ha de mantenir una distància mínima de 60 cm. La distància mínima es pot reduir a 30 cm si s'utilitzen deflectors divergents indicats pel fabricant o qualsevol altre mètode que, utilitzant els mitjans subministrats pel fabricant, garanteixi que les dues sortides són divergents.
La sortida de productes de la combustió ha de distar almenys 1 m d'una paret lateral amb finestres o buits de ventilació, o 30 cm d'una paret lateral sense finestres o buits de ventilació.
La sortida de productes de la combustió ha de distar almenys 3 m d'una paret frontal amb finestra o buits de ventilació, o de 2 m d'una paret frontal sense finestres o buits de ventilació.
A més s'ha de tenir en compte el que indica l'apartat 8.5 de la Norma UNE 60670-6 referent a requisits addicionals dels conductes d'evacuació.
Emmagatzematge de biocombustibles sòlids
Les instal·lacions amb potència útil nominal inferior o igual a 70 kW o amb una capacitat d'emmagatzematge inferior o igual a 5 tones han de disposar, almenys, d'envasos o dipòsits per a l'emmagatzematge.
La resta de les instal·lacions alimentades amb biocombustibles sòlids han d'incloure un lloc d'emmagatzematge dins o fora de l'edifici, destinat exclusivament per a aquest ús.
Quan el lloc d'emmagatzematge estigui situat fora de l'edifici es pot construir en superfície o subterrani, i també es poden utilitzar contenidors específics de biocombustible, i s'ha de preveure un sistema adequat per a l'extracció i el transport.
En edificis nous la capacitat mínima d'emmagatzematge de biocombustibles ha de ser la suficient per cobrir el consum de 15 dies.
S'ha de preveure un procediment de buidatge de l'emmagatzematge de biocombustibles per al cas que sigui necessari, per a la realització de treballs de manteniment o reparació o en situacions de risc d'incendi.
En edificis nous el lloc d'emmagatzematge de biocombustible sòlid i la sala de màquines han d'estar situats en locals diferents i amb les obertures per al transport des de l'emmagatzematge fins als generadors de calor dotades amb els elements adequats per evitar la propagació d'incendis d'una a l'altra.
En instal·lacions tèrmiques existents que es reformin, on no es pugui fer una divisió en dos locals diferents, el dipòsit d'emmagatzematge s'ha de situar a una distància de la caldera superior a 0,7 m i hi ha d'haver, entre el generador de calor i l'emmagatzematge, una paret amb resistència davant el foc d'acord amb la reglamentació vigent de protecció contra incendis.
Les parets, el sòl i el sostre del lloc d'emmagatzematge no han de permetre filtracions d'humitat i s'han d'impermeabilitzar si és necessari.
Les parets i portes del magatzem han de ser capaces de suportar la pressió del biocombustible.
Així mateix, la resistència al foc dels elements delimitadors i estructurals de l'emmagatzematge de biocombustibles ha de ser la que determini la reglamentació de protecció contra incendis vigent.
Els magatzems han de disposar de sistemes de detecció i extinció d'incendis.
No estan permeses les instal·lacions elèctriques dins del magatzem.
Quan s'utilitzi un sistema pneumàtic per al transport de la biomassa, aquest ha de disposar d'una presa de terra.
Quan s'utilitzin sistemes pneumàtics d'ompliment de l'emmagatzematge:
a ) S'ha d'instal·lar a la zona d'impacte un sistema de protecció de la paret contra l'abrasió derivada del copejament dels biocombustibles i per evitar que es desintegrin per impacte.
b ) S'han de dissenyar dues obertures, una de connexió a la mànega d'ompliment i una altra de sortida d'aire per evitar sobrepressions i per permetre l'aspiració de la pols impulsada durant l'operació d'ompliment.
Es poden utilitzar solucions diferents de l'exposada d'acord amb les circumstàncies específiques i amb el que estableix l'apartat 2. b de l'article 14 d'aquest Reglament.
Quan s'utilitzin sistemes d'ompliment de l'emmagatzematge mitjançant descàrrega directa a través de comportes a nivell de terra, aquestes han de tenir els elements necessaris de seguretat per evitar caigudes dins de l'emmagatzematge.
Per al disseny i la col·locació dels suports de les canonades s'han de fer servir les instruccions del fabricant considerant el material utilitzat, el seu diàmetre i la col·locació (enterrada o a l'aire, horitzontal o vertical).
Les connexions entre canonades i equips accionats per motor de potència superior a 3 kW s'han de fer mitjançant elements flexibles.
Els circuits hidràulics de diferents edificis connectats a una mateixa central tèrmica han d'estar hidràulicament separats del circuit principal mitjançant bescanviadors de calor.
L'alimentació dels circuits s'ha de fer mitjançant un dispositiu que serveixi per reposar les pèrdues d'aigua.
El dispositiu, denominat desconnectador, ha de ser capaç d'evitar el reflux de l'aigua de manera segura en cas que caigui la pressió a la xarxa pública, creant una discontinuïtat entre el circuit i la mateixa xarxa pública.
Abans d'aquest dispositiu s'ha de col·locar una vàlvula de tancament, un filtre i un comptador, en l'ordre indicat.
L'ompliment ha de ser manual, i també s'hi ha d'instal·lar un pressòstat que activi una alarma i aturi els equips.
En el tram que connecta els circuits tancats al dispositiu d'alimentació s'hi ha d'instal·lar una vàlvula automàtica d'alleugeriment amb un diàmetre mínim DN 20 i ha d'estar tarada a una pressió igual a la màxima de servei en el punt de connexió més 0,2 a 0,3 bar, sempre inferior a la pressió de prova.
S'exceptuen d'aquestes exigències les calderes mixtes individuals fins a 70 kW, les quals han de disposar del corresponent marcatge CE.
El diàmetre mínim de les connexions en funció de la potència útil nominal de la instal·lació s'ha d'elegir d'acord amb les indicacions de la taula 3.4.2.2.
Diàmetre de la connexió d'alimentació
Si l'aigua està mesclada amb un additiu, la solució s'ha de preparar en un dipòsit i s'ha d'introduir al circuit per mitjà d'una bomba, de manera manual o automàtica.
Totes les xarxes de canonades s'han de dissenyar de manera que es puguin buidar de manera parcial i total.
Els buidatges parcials s'han de fer en punts adequats del circuit, a través d'un element que tingui un diàmetre mínim nominal de 20 mm.
El buidatge total s'ha de fer pel punt accessible més baix de la instal·lació a través d'una vàlvula que tingui un diàmetre mínim, en funció de la potència tèrmica del circuit, tal com s'indica a la taula 3.4.2.3.
Diàmetre de la connexió de buidatge
La connexió entre la vàlvula de buidatge i el desguàs s'ha de fer de manera que el pas d'aigua sigui visible.
Les vàlvules s'han de protegir contra maniobres accidentals.
El buidatge d'aigua amb additius perillosos per a la salut s'ha de fer en un dipòsit de recollida per permetre'n el tractament posterior abans d'abocar-la a la xarxa de clavegueram públic.
Els punts alts dels circuits han d'estar proveïts d'un dispositiu de purga d'aire, manual o automàtic.
El diàmetre nominal del purgador no pot ser inferior a 15 mm.
Els circuits tancats d'aigua o solucions aquoses han d'estar equipats amb un dispositiu d'expansió de tipus tancat, que permeti absorbir, sense donar lloc a esforços mecànics, el volum de dilatació del fluid.
És vàlid el disseny i dimensionament dels sistemes d'expansió seguint els criteris indicats al capítol 9 de la norma UNE 100155.
Els circuits tancats amb fluids calents han de disposar, a més de la vàlvula d'alleugeriment, d'una o més vàlvules de seguretat.
El valor de la pressió de taratge, més alt que la pressió màxima d'exercici en el punt d'instal·lació i més baix que la de prova, està determinat per la norma específica del producte o, si no, per la reglamentació d'equips i aparells de pressió.
La descàrrega ha d'estar conduïda a un lloc segur i ha de ser visible.
En el cas de generadors de calor, la vàlvula de seguretat ha d'estar dimensionada pel fabricant del generador.
Les vàlvules de seguretat han de tenir un dispositiu d'accionament manual per a proves que, quan sigui accionat, no modifiqui el seu taratge.
Són vàlids els criteris de disseny dels dispositius de seguretat indicats a l'apartat 7 de la norma UNE 100155.
S'ha de col·locar un dispositiu de seguretat que impedeixi que es posi en manca la instal·lació si el sistema no té la pressió d'exercici de projecte o memòria tècnica.
Les variacions de longitud a què estan sotmeses les canonades a causa de la variació de la temperatura del fluid que contenen s'han de compensar amb la finalitat d'evitar trencaments en els punts més febles.
A les sales de màquines es poden aprofitar els freqüents canvis de direcció, amb corbes de radi llarg, perquè la xarxa de canonades tingui la suficient flexibilitat i pugui suportar els esforços als quals està sotmesa.
En les línies de gran longitud, tant horitzontals com verticals, els esforços sobre les canonades s'han d'absorbir per mitjà de compensadors de dilatació i canvis de direcció.
Els elements de dilatació es poden dissenyar i calcular segons la norma UNE 100156.
Per a les canonades de materials plàstics són vàlids els criteris indicats als codis de bona pràctica emesos pel CTN 53 de l'AENOR.
Per prevenir els cops d'ariet produïts pel tancament brusc d'una vàlvula, a partir de DN 100 les vàlvules de papallona han de portar desmultiplicador.
En diàmetres més grans que DN 32 es prohibeix l'ús de vàlvules de retenció de simple clapeta.
En diàmetres més grans que DN 32 i fins a DN 150 es poden utilitzar vàlvules de retenció de disc o de disc partit, amb molla de retorn.
En diàmetres més grans que DN 150 les vàlvules de retenció han de ser de disc, o motoritzades amb temps d'actuació ajustable.
Cada circuit hidràulic s'ha de protegir mitjançant un filtre amb una llum d'1 mm, com a màxim, i s'ha de dimensionar amb una velocitat de pas, a filtre net, inferior o igual a la velocitat del fluid en les canonades contigües.
Les vàlvules automàtiques de diàmetre nominal superior a DN 15, comptadors i aparells similars s'han de protegir amb filtres de 0,25 mm de llum, com a màxim.
Els elements filtrants s'han de deixar permanentment al seu lloc.
Per al disseny i dimensionament de les canonades dels circuits frigorífics s'ha de complir la normativa vigent.
A més, per als sistemes de tipus partit s'ha de tenir en compte el següent:
a ) les canonades han de suportar la pressió màxima específica del refrigerant seleccionat;
b ) els tubs han de ser nous, amb les extremitats degudament tapades, amb gruixos adequats a la pressió de treball;
c ) el dimensionament de les canonades s'ha de fer d'acord amb les indicacions del fabricant;
d ) les canonades s'han de deixar instal·lades amb els extrems tapats i soldats fins al moment de la connexió.
Els conductes han de complir en materials i fabricació les normes UNE-EN 12237 per a conductes metàl·lics, i UNE-EN 13403 per a conductes no metàl·lics.
El revestiment interior dels conductes ha de resistir l'acció agressiva dels productes de desinfecció, i la seva superfície interior ha de tenir una resistència mecànica que permeti suportar els esforços als quals estarà sotmesa durant les operacions de neteja mecànica que estableix la norma UNE 100012 sobre higienització de sistemes de climatització.
La velocitat i la pressió màximes admeses en els conductes han de ser les que estiguin determinades pel tipus de construcció, segons les normes UNE-EN 12237 per a conductes metàl·lics i UNE-EN 13403 per a conductes de materials aïllants.
Per al disseny dels suports dels conductes s'han de seguir les instruccions que dicti el fabricant, en funció del material utilitzat, les seves dimensions i col·locació.
L'espai situat entre un sostre forjat i un sostre suspès o un terra elevat pot ser utilitzat com a plènum de retorn o d'impulsió d'aire sempre que compleixi les condicions següents:
a ) que estigui delimitat per materials que compleixin les condicions requerides als conductes
b ) que es garanteixi la seva accessibilitat per efectuar-hi intervencions de neteja i desinfecció
Els plènums poden ser travessats per conduccions d'electricitat, aigua, etc., sempre que s'executin d'acord amb la reglamentació específica que els afecta.
Els plènums poden ser travessats per conduccions de sanejament sempre que les unions no siguin del tipus «endoll i cordó»
Els conductes flexibles que s'utilitzin per a la connexió de la xarxa a les unitats terminals s'han d'instal·lar totalment desplegats i amb corbes de radi igual o superior al diàmetre nominal i, quant a materials i fabricació, han de complir la norma UNE EN 13180.
La longitud de cada connexió flexible no pot passar d'1,5 m.
Els passadissos i els vestíbuls es poden utilitzar com a elements de distribució només quan serveixin de pas de l'aire des de les zones condicionades cap als locals de servei i no s'utilitzin com a espais d'emmagatzematge.
Els passadissos i els vestíbuls es poden utilitzar com a plènums de retorn només en habitatges.
Al fi de prevenir els fenòmens de corrosió i incrustació calcària a les instal·lacions, són vàlids els criteris indicats a les normes prEN 12502, part 3, i UNE 112076, així com els indicats pels fabricants dels equips.
Totes les unitats terminals per aigua han de tenir vàlvules de tancament a l'entrada i a la sortida del fluid portador, així com un dispositiu, manual o automàtic, per poder modificar les aportacions tèrmiques.
Una de les vàlvules ha d'estar específicament destinada per equilibrar el sistema.
S'ha de complir la reglamentació vigent sobre condicions de protecció contra incendis que sigui aplicable a la instal·lació tèrmica.
Cap superfície amb la qual hi hagi possibilitat de contacte accidental, llevat de les superfícies dels emissors de calor, pot tenir una temperatura superior a 60 oC.
Les superfícies calentes de les unitats terminals que siguin accessibles a l'usuari han de tenir una temperatura inferior a 80 oC o estar adequadament protegides contra contactes accidentals.
El material aïllant en canonades, conductes o equips mai pot interferir amb parts mòbils dels seus components.
Els equips i aparells han d'estar situats de manera que es faciliti la seva neteja, manteniment i reparació.
Els elements de mesura, control, protecció i maniobra s'han d'instal·lar en llocs visibles i fàcilment accessibles.
Per als equips o aparells que hagin de quedar ocults s'ha de preveure un accés fàcil.
En els falsos sostres s'han de preveure accessos adequats a prop de cada aparell que puguin ser oberts sense necessitat de recórrer a eines.
La situació exacta d'aquests elements d'accés i dels mateixos aparells ha de quedar reflectida en els plànols finals de la instal·lació.
Els edificis multiusuaris amb instal·lacions tèrmiques ubicades a l'interior dels seus locals han de disposar de xemeneies de ventilació verticals accessibles, des dels locals de cada usuari fins a la coberta, de dimensions suficients per contenir les conduccions corresponents (xemeneies, canonades de refrigerant, conductes de ventilació, etc.).
En edificis de nova construcció, les unitats exteriors dels equips autònoms de refrigeració situades a la façana s'han d'integrar a la mateixa façana de manera que quedin ocultes a la vista exterior.
Les canonades s'han d'instal·lar en llocs que permetin accedir a les canonades i als seus accessoris, a més de facilitar el muntatge de l'aïllament tèrmic, en el seu recorregut, excepte quan vagin encastades.
Per a locals destinats a l'emplaçament d'unitats de tractament d'aire són vàlids els requisits d'espai indicats de l'EN 13779, annex A, capítol A 13, apartat A 13.2.
A la sala de màquines s'hi ha de col·locar un plànol amb l'esquema de principi de la instal·lació, emmarcat en un quadre de protecció.
Totes les instruccions de seguretat, de maneig i maniobra i de funcionament, segons el que figuri en el Manual d'ús i manteniment, han d'estar situades en un lloc visible, a la sala de màquines i als locals tècnics.
Les conduccions de les instal·lacions han d'estar senyalitzades d'acord amb la norma UNE 100100.
Totes les instal·lacions tèrmiques han de disposar de la instrumentació de mesura suficient per a la supervisió de totes les magnituds i valors dels paràmetres que intervenen de forma fonamental en el seu funcionament.
Els aparells de mesura s'han de situar en llocs visibles i fàcilment accessibles per fer-ne la lectura i el manteniment.
La mida de les escales ha de ser suficient perquè es pugui efectuar la lectura sense esforç.
Abans i després de cada procés que porti implícita la variació d'una magnitud física hi ha d'haver la possibilitat de fer-ne el mesurament, situant instruments permanents, de lectura contínua, o mitjançant instruments portàtils.
La lectura també es pot efectuar aprofitant els senyals dels instruments de control.
En el cas de mesura de temperatura en circuits d'aigua, el sensor ha de penetrar a l'interior de la canonada o equip a través d'una beina, que ha de contenir una substància conductora de calor.
No es permet l'ús permanent de termòmetres o sondes de contacte.
La pressió en circuits d'aigua s'ha de mesurar amb manòmetres equipats amb dispositius d'amortiment de les oscil·lacions de l'agulla indicadora.
En instal·lacions de potència tèrmica nominal superior a 70 kW, l'equipament mínim d'aparells de mesurament és el següent:
a ) Col·lectors d'impulsió i retorn d'un fluid portador: un termòmetre.
b ) Vasos d'expansió: un manòmetre.
c ) Circuits secundaris de canonades d'un fluid portador: un termòmetre en el retorn, un per cada circuit.
d ) Bombes: un manòmetre per a lectura de la diferència de pressió entre aspiració i descàrrega, un per cada bomba.
e ) Xemeneies: un piròmetre o un piròstat amb escala indicadora.
f ) Bescanviadors de calor: termòmetres i manòmetres a l'entrada i sortida dels fluids, excepte quan es tracti d'agents frigorígens.
g ) Bateries aigua-aire: un termòmetre a l'entrada i un altre a la sortida del circuit del fluid primari i preses per a la lectura de les magnituds relatives a l'aire, abans i després de la bateria.
h ) Recuperadors de calor aire-aire: preses per a la lectura de les magnituds físiques dels dos corrents d'aire.
i ) Unitats de tractament d'aire: mesura permanent de les temperatures de l'aire en impulsió, retorn i presa d'aire exterior.
Aquesta Instrucció té per objecte establir el procediment que s'ha de seguir per efectuar les proves de posada en servei d'una instal·lació tèrmica.
S'ha de prendre nota de les dades de funcionament dels equips i aparells, que passaran a formar part de la documentació final de la instal·lació.
S'han de registrar les dades nominals de funcionament que figurin en el projecte o memòria tècnica i les dades reals de funcionament.
Els cremadors s'han d'ajustar a les potències dels generadors i s'han de verificar, alhora, els paràmetres de la combustió; s'han de mesurar els rendiments dels conjunts caldera-cremador.
S'han d'ajustar les temperatures de funcionament de l'aigua de les plantes refredadores i s'ha de mesurar la potència absorbida en cadascuna d'aquestes.
Proves d'estanquitat de xarxes de canonades d'aigua
Totes les xarxes de circulació de fluids portadors han de ser provades hidrostàticament, a fi d'assegurar la seva estanquitat, abans de quedar ocultes per obres de paleta, material de rebliment o pel material aïllant.
Són vàlides les proves realitzades d'acord amb la norma UNE-EN 14336, per a canonades metàl·liques, o amb UNE-ENV 12108, per a canonades plàstiques.
El procediment que s'ha de seguir per a les proves d'estanquitat hidràulica, en funció del tipus de canonada i amb la finalitat de detectar fallades de continuïtat en les canonades de circulació de fluids portadors, compren les fases que s'especifiquen a continuació.
Preparació i neteja de xarxes de canonades
Abans de realitzar la prova d'estanquitat i de fer l'ompliment definitiu, les xarxes de canonades d'aigua han de ser netejades internament per eliminar els residus procedents del muntatge.
Les proves d'estanquitat requereixen el tancament dels terminals oberts.
S'ha de comprovar que els aparells i accessoris que quedin inclosos en la secció de la xarxa que es pretén provar puguin suportar la pressió a la qual se sotmetran.
Si no és així, els aparells i accessoris esmentats n'han de quedar exclosos i s'han de tancar vàlvules o substituir-los per taps.
Per a això, una vegada completada la instal·lació, la neteja es pot efectuar omplint-la i buidant-la el nombre de vegades que sigui necessari, amb aigua o amb una solució aquosa d'un producte detergent, amb dispersants compatibles amb els materials utilitzats al circuit, la concentració dels quals ha de ser la que estableixi el fabricant.
No està permès utilitzar productes detergents per a xarxes de canonades destinades a la distribució d'aigua per a usos sanitaris.
Després de l'ompliment, s'han de posar en funcionament les bombes i deixar que circuli l'aigua durant el temps que indiqui el fabricant del compost dispersant.
Posteriorment, s'ha de buidar totalment la xarxa i s'ha d'esbandir amb aigua procedent del dispositiu d'alimentació.
En el cas de xarxes tancades, destinades a la circulació de fluids amb temperatura de funcionament inferior a 100 oC, s'ha de mesurar el pH de l'aigua del circuit.
Si el pH és més baix que 7,5 s'ha de repetir l'operació de neteja i esbandida tantes vegades com sigui necessari.
A continuació s'ha de posar en funcionament la instal·lació amb els seus aparells de tractament.
Aquesta prova s'ha de fer a baixa pressió, per detectar fallades de continuïtat de la xarxa i evitar els danys que podria provocar la prova de resistència mecànica; s'ha d'utilitzar el mateix fluid transportat o, generalment, aigua a la pressió d'ompliment.
La prova preliminar ha de durar prou per verificar l'estanquitat de totes les unions.
Aquesta prova s'ha de fer a continuació de la prova preliminar: una vegada omplerta la xarxa amb el fluid de prova, s'han de sotmetre les unions a un esforç per l'aplicació de la pressió de prova.
En el cas de circuits tancats d'aigua refrigerada o d'aigua calenta fins a una temperatura màxima de servei de 100 oC, la pressió de prova és equivalent a una vegada i mitjà la pressió màxima efectiva de treball a la temperatura de servei, amb un mínim de 6 bar; per a circuits d'aigua calenta sanitària, la pressió de prova és equivalent a dues vegades la pressió màxima efectiva de treball a la temperatura de servei, amb un mínim de 6 bar.
Per als circuits primaris de les instal·lacions d'energia solar, la pressió de la prova és d'una vegada i mitjà la pressió màxima de treball del circuit primari, amb un mínim de 3 bar, i s'ha de comprovar el funcionament de les línies de seguretat.
Els equips, aparells i accessoris que no suportin aquestes pressions queden exclosos de la prova.
La prova hidràulica de resistència mecànica ha de durar prou per verificar visualment la resistència estructural dels equips i canonades que s'hi han sotmès.
La reparació de les fugues detectades s'ha de fer desmuntant la junta, accessori o secció on s'hagi originat la fuga i substituint la part defectuosa o avariada amb material nou.
Una vegada reparades les anomalies, s'ha de tornar a començar des de la prova preliminar.
S'ha de repetir el procés tantes vegades com sigui necessari, fins que la xarxa sigui estanca.
Proves d'estanquitat dels circuits frigorífics
Els circuits frigorífics de les instal·lacions realitzades en obra han de ser sotmesos a les proves especificades a la normativa vigent.
No és necessari sotmetre a una prova d'estanquitat la instal·lació d'unitats per elements, quan es realitzi amb línies precarregades subministrades pel fabricant de l'equip, que ha de lliurar el corresponent certificat de proves.
Una vegada que les proves anteriors de les xarxes de canonades hagin resultat satisfactòries i s'hagi comprovat hidrostàticament l'ajust dels elements de seguretat, les instal·lacions equipades amb generadors de calor s'han de portar fins a la temperatura de taratge dels elements de seguretat, havent anul·lat prèviament l'actuació dels aparells de regulació automàtica.
En el cas d'instal·lacions amb captadors solars s'ha de portar a la temperatura d'estancament.
Durant el refredament de la instal·lació i quan finalitzi, s'ha de comprovar visualment que no hagin tingut lloc deformacions apreciables en cap element o tram de canonada i que el sistema d'expansió hagi funcionat correctament.
Proves de recepció de xarxes de conductes d'aire
Preparació i neteja de xarxes de conductes
La neteja interior de les xarxes de conductes d'aire s'ha de fer una vegada s'hagi completat el muntatge de la xarxa i de la unitat de tractament d'aire, però abans de connectar les unitats terminals i de muntar els elements d'acabat i els mobles.
En les xarxes de conductes s'han de complir les condicions que prescriu la norma UNE 100012.
Abans que una xarxa de conductes es faci inaccessible per la instal·lació d'aïllament tèrmic o el tancament d'obres de paleta i de falsos sostres, s'han de fer proves de resistència mecànica i d'estanquitat per establir si s'ajusten al servei requerit, d'acord amb el que estableixi el projecte o memòria tècnica.
Per a la realització de les proves les obertures dels conductes, on han d'anar connectats els elements de difusió d'aire o les unitats terminals, han de tancar-se rígidament i quedar perfectament segellades.
Proves de resistència estructural i estanquitat
Les xarxes de conductes s'han de sotmetre a proves de resistència estructural i estanquitat.
El cabal de fuga admès s'ha d'ajustar al que indiqui el projecte o memòria tècnica, d'acord amb la classe d'estanquitat elegida.
L'estanquitat dels conductes d'evacuació de fums s'ha d'assajar segons les instruccions del fabricant.
Es consideren valides les proves finals que es realitzin seguint les instruccions indicades a la norma UNE-EN 12599 pel que fa als controls i mesuraments funcionals, indicats als capítols 5 i 6.
Les proves de lliure dilatació i les proves finals del subsistema solar s'han de fer en un dia assolellat i sense demanda.
En el subsistema solar s'ha de portar a terme una prova de seguretat en condicions d'estancament del circuit primari, a realitzar amb aquest ple i la bomba de circulació parada, quan el nivell de radiació sobre l'obertura del captador sigui superior al 80% del valor d'irradiància fixada com a màxima, durant almenys una hora.
Les instal·lacions tèrmiques han de ser ajustades als valors de les prestacions que figurin en el projecte o memòria tècnica, dins dels marges admissibles de tolerància.
L'empresa instal·ladora ha de presentar un informe final de les proves efectuades que contingui les condicions de funcionament dels equips i aparells.
Sistemes de distribució i difusió d'aire
L'empresa instal·ladora ha de realitzar i documentar el procediment d'ajust i equilibratge dels sistemes de distribució i difusió d'aire, d'acord amb el següent:
De cada circuit s'han de conèixer el cabal nominal i la pressió, així com els cabals nominals en ramals i unitats terminals.
El punt de treball de cada ventilador, del qual s'ha de conèixer la corba característica, ha de ser ajustat al cabal i la pressió corresponent de disseny.
Les unitats terminals d'impulsió i retorn han de ser ajustades al cabal de disseny mitjançant els seus dispositius de regulació.
Per a cada local s'ha de conèixer el cabal nominal de l'aire impulsat i extret previst en el projecte o memòria tècnica, així com el nombre, tipus i ubicació de les unitats terminals d'impulsió i retorn.
El cabal de les unitats terminals ha de quedar ajustat al valor especificat en el projecte o memòria tècnica.
En unitats terminals amb flux direccional, s'han d'ajustar les làmines per minimitzar els corrents d'aire i establir una distribució adequada d'aquest.
En locals on la pressió diferencial de l'aire respecte als locals del seu entorn o l'exterior sigui un condicionant del projecte o memòria tècnica, s'ha d'ajustar la pressió diferencial de disseny mitjançant actuacions sobre els elements de regulació dels cabals d'impulsió i extracció d'aire, en funció de la diferència de pressió a mantenir en el local, mantenint constant a la vegada la pressió en el conducte.
El ventilador ha d'adaptar, en cada cas, el seu punt de treball a les variacions de la pressió diferencial mitjançant un dispositiu adequat.
Sistemes de distribució d'aigua
L'empresa instal·ladora ha de realitzar i documentar el procediment d'ajust i equilibratge dels sistemes de distribució d'aigua, d'acord amb el següent:
De cada circuit hidràulic s'han de conèixer el cabal nominal i la pressió, així com els cabals nominals en ramals i unitats terminals.
S'ha de comprovar que el fluid anticongelant contingut en els circuits exposats a gelades compleix els requisits especificats en el projecte o memòria tècnica.
Cada bomba, de la qual s'ha de conèixer la corba característica, ha de ser ajustada al cabal de disseny, com a pas previ a l'ajust dels generadors de calor i fred als cabals i temperatures de disseny.
Les unitats terminals, o els dispositius d'equilibratge dels ramals, han de ser equilibrades al cabal de disseny.
En circuits hidràulics equipats amb vàlvules de control de pressió diferencial, s'ha d'ajustar el valor del punt de control del mecanisme al rang de variació de la caiguda de pressió del circuit controlat.
Quan hi hagi més d'una unitat terminal de qualsevol tipus, s'ha de comprovar el correcte equilibratge hidràulic dels diferents ramals, mitjançant el procediment previst en el projecte o memòria tècnica.
De cada bescanviador de calor s'han de conèixer la potència, temperatura i cabals de disseny, i s'han d'ajustar els cabals de disseny que el travessen.
Quan hi hagi més d'un grup de captadors solars en el circuit primari del subsistema d'energia solar, s'ha de provar el correcte equilibratge hidràulic dels diferents ramals de la instal·lació mitjançant el procediment previst en el projecte o memòria tècnica.
Quan hi hagi risc de gelades s'ha de comprovar que el fluid d'ompliment del circuit primari del subsistema d'energia solar compleix els requisits especificats en el projecte o memòria tècnica.
S'ha de comprovar el mecanisme del subsistema d'energia solar en condicions d'estancament així com el retorn a les condicions d'operació nominal sense intervenció de l'usuari amb els requisits especificats en el projecte o memòria tècnica.
Als efectes del control automàtic:
S'han d'ajustar els paràmetres del sistema de control automàtic als valors de disseny especificats en el projecte o memòria tècnica i s'ha de comprovar el funcionament dels components que configuren el sistema de control.
Per a això, s'han d'establir els criteris de seguiment basats en la mateixa estructura del sistema, sobre la base dels nivells del procés següents: nivell d'unitats de camp, nivell de procés, nivell de comunicacions, nivell de gestió i telegestió.
Els nivells de procés han de ser verificats per constatar que s'adapten a l'aplicació, d'acord amb la base de dades especificades en el projecte o memòria tècnica.
Són vàlids a aquests efectes els protocols establerts a la norma UNE-EN-ISO 16484-3.
Quan la instal·lació disposi d'un sistema de control, comandament i gestió o telegestió basat en la tecnologia de la informació, el seu manteniment i l'actualització de les versions dels programes ha de ser realitzat per personal qualificat o pel mateix subministrador dels programes.
L'empresa instal·ladora ha de realitzar i documentar les següents proves d'eficiència energètica de la instal·lació:
a ) Comprovació del funcionament de la instal·lació en les condicions de règim;
b ) Comprovació de l'eficiència energètica dels equips de generació de calor i fred en les condicions de treball.
El rendiment del generador de calor no ha de ser inferior en més de 5 unitats del límit inferior del rang marcat per a la categoria indicada a l'etiquetatge energètic de l'equip d'acord amb la normativa vigent.
c ) Comprovació dels bescanviadors de calor, climatitzadors i altres equips en què s'efectuï una transferència d'energia tèrmica;
d ) Comprovació de l'eficiència i l'aportació energètica de la producció dels sistemes de generació d'energia d'origen renovable;
e ) Comprovació del funcionament dels elements de regulació i control;
f ) Comprovació de les temperatures i els salts tèrmics de tots els circuits de generació, distribució i les unitats terminals en les condicions de règim;
g ) Comprovació que els consums energètics estan dins dels marges previstos en el projecte o memòria tècnica;
h ) Comprovació del funcionament i de la potència absorbida pels motors elèctrics en les condicions reals de treball;
i ) Comprovació de les pèrdues tèrmiques de distribució de la instal·lació hidràulica.
Aquesta instrucció tècnica conté les exigències que han de complir les instal·lacions tèrmiques amb la finalitat d'assegurar que el seu funcionament, al llarg de la seva vida útil, es realitzi amb la màxima eficiència energètica, garantint la seguretat, la durabilitat i la protecció del medi ambient, així com les exigències establertes en el projecte o memòria tècnica de la instal·lació final realitzada.
MANTENIMENT I ÚS DE LES INSTAL·LACIONS TÈRMIQUES
Les instal·lacions tèrmiques s'han d'utilitzar i mantenir de conformitat amb els procediments que s'estableixen a continuació i d'acord amb la seva potència tèrmica nominal i les seves característiques tècniques:
a ) La instal·lació tèrmica s'ha de mantenir d'acord amb un programa de manteniment preventiu que compleixi el que estableix l'apartat IT.3.3.
b ) La instal·lació tèrmica ha de disposar d'un programa de gestió energètica, que compleixi l'apartat IT.3.4.
c ) La instal·lació tèrmica ha de disposar d'instruccions de seguretat actualitzades d'acord amb l'apartat IT.3.5.
d ) La instal·lació tèrmica s'ha d'utilitzar d'acord amb les instruccions de maneig i maniobra, segons l'apartat IT.3.6.
e ) La instal·lació tèrmica s'ha d'utilitzar d'acord amb un programa de funcionament, segons l'apartat IT.3.7.
Les instal·lacions tèrmiques s'han de mantenir d'acord amb les operacions i periodicitats contingudes en el programa de manteniment preventiu establert en el Manual d'ús i manteniment, quan n'hi hagi.
Les periodicitats han de ser almenys les indicades a la taula 3.1 segons l'ús de l'edifici, el tipus d'aparells i la potència nominal:
En instal·lacions de potència útil nominal fins a 70 kW, amb supervisió remota en continu, la periodicitat es pot incrementar fins a 2 anys, sempre que estiguin garantides les condicions de seguretat i eficiència energètica.
En tots els casos s'han de tenir en compte les especificacions dels fabricants dels equips.
Per a instal·lacions de potència útil nominal inferior o igual a 70 kW quan no hi hagi Manual d'ús i manteniment les instal·lacions s'han de mantenir d'acord amb el criteri professional de l'empresa mantenidora.
A títol orientatiu, a la taula 3.2 s'indiquen les operacions de manteniment preventiu; les periodicitats corresponen a les indicades a la taula 3.1, i les instal·lacions de biomassa i energia solar tèrmica s'han d'adequar a les operacions i periodicitats de la taula 3.3.
Per a instal·lacions de potència útil nominal superior a 70 kW quan no hi hagi Manual d'ús i manteniment, l'empresa mantenidora contractada ha d'elaborar un Manual d'ús i manteniment que ha de lliurar al titular de la instal·lació.
Les operacions en els diferents components de les instal·lacions han de ser, per a instal·lacions de potència útil superior a 70 kW, les indicades a la taula 3.3.
És responsabilitat de l'empresa mantenidora o del director de manteniment, quan la participació d'aquest últim sigui preceptiva, l'actualització i adequació permanent d'aquestes a les característiques tècniques de la instal·lació.
Avaluació periòdica del rendiment dels equips generadors de calor
L'empresa mantenidora ha de realitzar una anàlisi i avaluació periòdica del rendiment dels equips generadors de calor en funció de la seva potència tèrmica nominal instal·lada, mesurant i registrant els valors, d'acord amb les operacions i periodicitats indicades a la taula 3.2, que s'han de mantenir dins els límits de la IT 4.2.1.2 a.
Mesures de generadors de calor i la seva periodicitat
Avaluació periòdica del rendiment dels equips generadors de fred
L'empresa mantenidora ha de realitzar una anàlisi i avaluació periòdica del rendiment dels equips generadors de fred en funció de la seva potència tèrmica nominal, mesurant i registrant els valors, d'acord amb les operacions i periodicitats de la taula 3.3.
Mesures de generadors de fred i la seva periodicitat.
Instal·lacions d'energia solar tèrmica
En les instal·lacions d'energia solar tèrmica amb superfície d'obertura de captació superior a 20 m2 s'ha de fer un seguiment periòdic del consum d'aigua calenta sanitària i de la contribució solar, mesurant i registrant els valors.
Un cop l'any s'ha de fer una verificació del compliment de l'exigència que figura a la secció HE 4 «Contribució solar mínima d'aigua calenta» del Codi tècnic de l'edificació.
L'empresa mantenidora ha d'assessorar el titular, recomanant millores o modificacions de la instal·lació així com en el seu ús i funcionament que redundin en una eficiència energètica més gran.
A més, en instal·lacions de potència tèrmica nominal superior a 70 kW, l'empresa mantenidora ha de fer un seguiment de l'evolució del consum d'energia i d'aigua de la instal·lació tèrmica periòdicament, amb la finalitat de poder detectar possibles desviacions i prendre les mesures correctores oportunes.
Aquesta informació s'ha de conservar per un termini de cinc anys com a mínim.
Les instruccions de seguretat han de ser adequades a les característiques tècniques de la instal·lació concreta i el seu objectiu és reduir a límits acceptables el risc que els usuaris o operaris pateixin danys immediats durant l'ús de la instal·lació.
En el cas d'instal·lacions de potència tèrmica nominal superior a 70 kW, aquestes instruccions han d'estar clarament visibles abans de l'accés i a l'interior de sales de màquines, locals tècnics i al costat d'aparells i equips, amb absoluta prioritat sobre la resta d'instruccions, i han de fer referència, entre altres, als següents aspectes de la instal·lació: parada dels equips abans d'una intervenció; desconnexió del corrent elèctric abans d'intervenir en un equip; col·locació d'advertències abans d'intervenir en un equip, indicacions de seguretat per a diferents pressions, temperatures, intensitats elèctriques, etc.; tancament de vàlvules abans d'obrir un circuit hidràulic; etc.
Les instruccions de maneig i maniobra han de ser adequades a les característiques tècniques de la instal·lació concreta i han de servir per efectuar la posada en marxa i parada de la instal·lació, de forma total o parcial, i per aconseguir qualsevol programa de funcionament i servei previst.
En el cas d'instal·lacions de potència tèrmica nominal superior a 70 kW, aquestes instruccions han d'estar situades en un lloc visible de la sala de màquines i locals tècnics i han de fer referència, entre altres, als següents aspectes de la instal·lació: seqüència d'engegada de bombes de circulació; limitació de puntes de potència elèctrica, evitant posar en marxa simultàniament diversos motors a plena càrrega; utilització del sistema de refredament gratuït en règim d'estiu i d'hivern.
El programa de funcionament ha de ser adequat a les característiques tècniques de la instal·lació concreta amb la finalitat de donar el servei demanat amb el mínim consum energètic.
En el cas d'instal·lacions de potència tèrmica nominal superior a 70 kW comprèn els aspectes següents:
a ) horari de posada en marxa i parada de la instal·lació;
b ) ordre de posada en marxa i parada dels equips;
c ) programa de modificació del règim de funcionament;
d ) programa de parades intermèdies del conjunt o de part d'equips;
e ) programa i règim especial per als caps de setmana i per a condicions especials d'ús de l'edifici o de condicions exteriors excepcionals.
Aquesta Instrucció Tècnica 3.8 és aplicable a tots els edificis i locals inclosos a l'apartat dos, tant als nous com als existents, independentment de la reglamentació que sobre instal·lacions tèrmiques dels edificis li hagi estat aplicable per a la seva execució.
Per raons d'estalvi energètic s'han de limitar les condicions de temperatura a l'interior dels establiments habitables que estiguin condicionats situats als edificis i locals destinats als usos següents:
Culturals: teatres, cines, auditoris, centres de congressos, sales d'exposicions i similars.
Establiments d'espectacles públics i activitats recreatives.
Restauració: bars, restaurants i cafeteries.
Transport de persones: estacions i aeroports.
A l'efecte de definir els usos anteriors s'utilitzen les definicions recollides en el Codi Tècnic de l'Edificació, document bàsic SI – Seguretat en cas d'incendi.
Es considera recinte l'espai de l'edifici limitat per tancaments, particions o qualsevol altre element separador.
La temperatura de l'aire en els recintes habitables condicionats que s'indiquen a la IT 3.8.1 apartat 2 es limita als valors següents:
a ) La temperatura de l'aire en els recintes calefactats no ha de ser superior a 21 oC, quan per a això es requereixi consum d'energia convencional per a la generació de calor per part del sistema de calefacció.
b ) La temperatura de l'aire en els recintes refrigerats no ha de ser inferior a 26 oC, quan per a això es requereixi consum d'energia convencional per a la generació de fred per part del sistema de refrigeració.
c ) Les condicions de temperatura anteriors estan referides al manteniment d'una humitat relativa compresa entre el 30% i el 70%.
Les limitacions anteriors s'apliquen exclusivament durant l'ús, explotació i manteniment de la instal·lació tèrmica, per raons d'estalvi d'energia, amb independència de les condicions interiors de disseny que estableix la IT 1.1.4.1.2 o la reglamentació que li hagi estat aplicable en el moment del disseny de la instal·lació tèrmica.
Quan no sigui necessari aportar energia per escalfar o refredar l'aire els valors s'han de regir exclusivament per criteris de confort segons els requisits de la IT 1.1.4.1.2.
Les limitacions de temperatura dels apartats 1 i 2 s'entenen sense perjudici del que estableix l'annex III del Reial decret 486/1997, de 14 d'abril, pel qual s'estableixen les disposicions mínimes de seguretat i salut en els llocs de treball.
No han de complir aquestes limitacions de temperatura els recintes que justifiquin la necessitat de mantenir condicions ambientals especials o disposin d'una normativa específica que així ho estableixi.
En aquest cas hi ha d'haver una separació física entre aquest recinte amb els locals contigus que estiguin obligats a mantenir les condicions indicades a l'apartat 1 i 2.
La temperatura de l'aire i la humitat relativa registrades en cada moment i les que hauria de tenir, segons l'apartat 1 de la IT 3.8.2, s'han de visualitzar mitjançant un dispositiu adequat, situat en un lloc visible i freqüentat per les persones que utilitzen el recinte, prioritàriament als vestíbuls d'accés i amb unes dimensions mínimes de 297 x 420 mm (DIN A3) i una exactitud de mesura de ± 0,5 oC.
Aquest dispositiu és obligatori als recintes destinats als usos que indica l'apartat 1 de la IT 3.8.1.2 anterior, la superfície dels quals sigui superior a 1.000 m 2.
El nombre d'aquests dispositius ha de ser, com a mínim, d'un cada 1.000 m 2 de superfície del recinte.
En el cas dels edificis i locals d'ús cultural de l'apartat c s'ha de col·locar un únic dispositiu al vestíbul d'accés.
La resta dels edificis i locals no afectats per l'obligació anterior han d'indicar mitjançant cartells informatius les condicions de temperatura i humitat límit que estableix la IT 3.8.2.
Els edificis i locals amb accés des del carrer han de disposar d'un sistema de tancament de portes adequat, el qual pot consistir en un senzill braç de tancament automàtic de les portes, amb la finalitat d'impedir que aquestes es mantinguin obertes permanentment, amb el consegüent malbaratament energètic per les pèrdues d'energia a l'exterior, quan per a això es requereixi consum d'energia convencional per a la generació de calor i fred per part dels sistemes de calefacció i refrigeració.
Els edificis i locals que indica l'apartat 2 de la IT 3.8.1, que hagin de subscriure un contracte de manteniment amb una empresa mantenidora autoritzada, d'acord amb l'article 26 apartats b i c del RITE, estan obligats a realitzar una verificació periòdica del compliment del que preveu aquesta instrucció, una vegada durant la temporada d'estiu i una altra durant l'hivern, que l'empresa mantenidora autoritzada de la instal·lació tèrmica ha de documentar en el Registre de les operacions de manteniment de la instal·lació.
La inspecció necessària per comprovar el compliment del que preveu aquesta instrucció correspon a l'òrgan competent de la comunitat autònoma, d'acord amb el que estableix l'article 29 d'aquest Reglament.
Als efectes d'aquestes verificacions i inspeccions es considera que un recinte compleix la limitació de temperatura de l'apartat 1 de la IT 3.8.2 quan la temperatura mitjana del recinte no superi en ± 1 oC, els límits de temperatura que s'indiquen en aquest apartat.
El mesurament s'ha de fer complint els requisits següents:
a ) S'ha de fer com a mínim un mesurament de la temperatura de l'aire cada 100 m 2 de superfície.
b ) El mesurament s'ha de fer a una altura d'1,7 m del terra.
c ) S'ha d'intentar que el màxim nombre de mesures coincideixi amb la situació dels llocs de treball.
En el cas de recintes no permanentment ocupats el mesurament s'ha de realitzar al centre del recinte, si es fa un únic mesurament.
d ) L'exactitud de l'instrument de mesura ha de ser com a mínim de ± 0,5 oC.
Aquesta instrucció estableix les exigències tècniques i els procediments que s'han de seguir en les inspeccions a efectuar en les instal·lacions tèrmiques objecte d'aquest RITE.
INSPECCIONS PERIÒDIQUES D'EFICIÈNCIA ENERGÈTICA
Inspeccions dels sistemes de calefacció i aigua calenta sanitària
S'han d'inspeccionar periòdicament els sistemes de calefacció i aigua calenta sanitària que tinguin generadors de calor de potència útil nominal igual o superior a 20 kW, excloent els sistemes destinats únicament a la producció d'aigua calenta sanitària de fins a 70 kW de potència útil nominal.
La inspecció del sistema de calefacció i aigua calenta sanitària s'ha de fer sobre les parts accessibles.
És vàlid als efectes de compliment d'aquesta obligació la inspecció feta per la norma UNE-EN 15378.
a ) Anàlisi i avaluació del rendiment i dimensionament del generador de calor en comparació de la demanda tèrmica que ha de satisfer la instal·lació.
En les inspeccions periòdiques de l'eficiència energètica el rendiment a potència útil nominal ha de tenir un valor no inferior al 80 per cent.
Una vegada feta l'avaluació del dimensionament del generador de calor, aquesta no s'ha de repetir a menys que s'hagi fet algun canvi en el sistema o demanda tèrmica de l'edifici.
f ) Sistema d'evacuació de gasos de la combustió.
g ) Verificació del funcionament correcte del cremador de la caldera, que el combustible és l'establert per a la seva combustió pel cremador i, en el cas de biocombustibles sòlids recollits en la norma UNE-EN 14961, que es corresponen amb els establerts pel fabricant del generador de calor.
h ) Instal·lació d'energies renovables i cogeneració, si n'hi ha, i la seva aportació en la producció d'aigua calenta sanitària i calefacció, i la contribució solar mínima en la producció d'aigua calenta sanitària.
i ) Per a instal·lació de potència útil nominal superior a 70 kW, verificació dels resultats del programa de gestió energètica que s'estableix en la IT 3.4, per verificar-ne la realització i l'evolució dels resultats.
Després de la realització de la inspecció s'ha d'emetre un informe que inclogui la qualificació de l'estat de la instal·lació, així com recomanacions per millorar en termes de rendibilitat de l'eficiència energètica de la instal·lació inspeccionada; aquestes recomanacions es poden incorporar al certificat d'eficiència energètica de l'edifici.
Inspecció dels sistemes de les instal·lacions d'aire condicionat
S'han d'inspeccionar periòdicament els sistemes d'aire condicionat que tinguin generadors de fred de potència útil nominal instal·lada igual o superior a 12 kW.
La inspecció de les instal·lacions d'aire condicionat s'ha de fer sobre les parts accessibles d'aquest.
És vàlid als efectes de compliment d'aquesta obligació la inspecció realitzada per les normes UNE-EN 15239 i UNE-EN 15240.
a ) Anàlisi i avaluació del rendiment i dimensionament del generador de fred en comparació de la demanda de refrigeració que ha de satisfer la instal·lació.
En les inspeccions periòdiques de l'eficiència energètica el coeficient d'eficiència frigorífica (EER) ha de tenir un valor no inferior a 2.
Una vegada realitzada l'avaluació del dimensionament del generador de fred, aquesta no s'ha de repetir tret que s'hagi realitzat algun canvi en el sistema de refrigeració o en la demanda de refrigeració de l'edifici.
g ) Sistemes de distribució d'aire.
h ) Instal·lació d'energia solar, renovables i/o cogeneració, si n'hi ha, que comprèn l'avaluació de la contribució d'aquestes al sistema de refrigeració.
i ) Per a instal·lació de potència útil nominal superior a 70 kW, verificació dels resultats del programa de gestió energètica que s'estableix a la IT 3.4 per verificar-ne la realització i l'evolució dels resultats.
Després de la realització de la inspecció s'ha d'emetre un informe que inclogui la qualificació de l'estat de la instal·lació així com recomanacions per millorar en termes de rendibilitat l'eficiència energètica de la instal·lació inspeccionada; aquestes recomanacions es poden incorporar al certificat d'eficiència energètica de l'edifici.
IT 4.2.3 Inspecció de la instal·lació tèrmica completa
Quan la instal·lació tèrmica de calor o fred tingui més de quinze anys d'antiguitat, comptats a partir de la data d'emissió del primer certificat de la instal·lació, i la potència tèrmica nominal instal·lada sigui superior a 20 kW en calor o 12 kW en fred, s'ha de fer una inspecció de tota la instal·lació tèrmica que comprengui, com a mínim, les actuacions següents:
a ) inspecció de tot el sistema relacionat amb l'exigència d'eficiència energètica regulada a la IT.1 d'aquest RITE;
b ) inspecció del registre oficial de les operacions de manteniment que s'estableixen a la IT.3, per a la instal·lació tèrmica completa, i comprovació del compliment i l'adequació del Manual d'ús i manteniment a la instal·lació existent;
c ) elaboració d'un dictamen amb la finalitat d'assessorar el titular de la instal·lació i proposar-li millores o modificacions de la seva instal·lació, per millorar la seva eficiència energètica i tenir en compte la incorporació d'energia solar.
Les mesures tècniques han d'estar justificades sobre la base de la seva rendibilitat energètica, mediambiental i econòmica.
PERIODICITAT DE LES INSPECCIONS D'EFICIÈNCIA ENERGÈTICA
Els sistemes de calefacció i aigua calenta sanitària el generador de calor dels quals tingui una potència útil nominal instal·lada igual o superior a 20 kW, s'han d'inspeccionar amb la periodicitat que s'indica a la taula 4.3.1 en funció de la potència útil nominal del conjunt de la instal·lació.
Periodicitat de les inspeccions dels sistemes d'aire condicionat
Els sistemes d'aire condicionat el generador de fred dels quals tingui una potència útil nominal instal·lada igual o superior a 12 kW s'han d'inspeccionar cada 5 anys.
Periodicitat de les inspeccions de la instal·lació tèrmica completa
La inspecció de la instal·lació tèrmica completa, a la qual està obligada per la IT 4.2.3, s'ha de fer coincidir amb la primera inspecció del generador de calor o fred, una vegada que la instal·lació hagi superat els quinze anys d'antiguitat.
La inspecció de la instal·lació tèrmica completa s'ha de fer cada quinze anys.
Als efectes d'aplicació d'aquest RITE, els termes que hi figuren s'han d'utilitzar conforme al significat i a les condicions que s'estableixen per a cadascun d'aquests en el present apèndix:
Aire d'expulsió (EHA) (Exhaust air): és l'aire extret d'un o més locals i expulsat a l'exterior.
Aire d'extracció (AE) (Extract air): aire tractat que surt d'un local.
Aire exterior (ODA) (Outdoor air): aire que entra en el sistema procedent de l'exterior abans de qualsevol tractament.
Aire d'impulsió (SUP) (Supply air): aire que entra tractat en el local o en el sistema després de qualsevol tipus de tractament.
Biomassa: qualsevol combustible sòlid, líquid o gasós, no fòssil, compost per matèria vegetal o animal, o produït a partir d'aquesta mitjançant processos físics o químics, susceptible de ser utilitzat en aplicacions energètiques, com per exemple les estelles, el metilèster de gira-sol, o el biogàs procedent d'una digestió anaeròbica.
Biocombustibles sòlids: els combustibles sòlids no fòssils compostos per matèria vegetal o animal, o produïts a partir d'aquesta mitjançant processos físics o químics, susceptibles de ser utilitzats en aplicacions energètiques, com per exemple els pinyols d'oliva, les clofolles d'ametlla, els granulats de fusta, les estelles i les brises.
Bomba de calor: màquina, dispositiu o instal·lació que transfereix calor de l'entorn natural, com l'aire, l'aigua o la terra, a l'edifici o a aplicacions industrials invertint el flux natural de calor, de manera que flueixi d'una temperatura més baixa a una de més alta.
En el cas de les bombes de calor reversible, també poden traslladar calor de l'edifici a l'entorn natural.
Caldera: equip de pressió en què la calor procedent de qualsevol font d'energia es transfereix als usos tèrmics de l'edifici per mitjà d'un circuit d'aigua tancat.
No s'inclouen en aquesta definició els equips basats en motors de combustió interna o externa, els de cogeneració o bomba de calor.
Calefacció: procés pel qual es controla només la temperatura de l'aire dels espais amb càrrega negativa.
Calefacció i refrigeració urbana: quan la producció de calor o fred és única per a un conjunt d'usuaris que utilitzen una mateixa xarxa urbana.
En anglès es coneix com a district heating.
Calor residual: calor que s'ha d'evacuar per assegurar el funcionament de qualsevol procés i que es pot aprofitar totalment o parcialment com a calor útil; en especial s'ha d'evacuar per assegurar el funcionament del cicle termodinàmic de producció d'energia elèctrica o mecànica (en equips de cogeneració) o de bombes de calor i que també es pot aprofitar totalment o parcialment com a calor útil.
Captador solar tèrmic: dispositiu dissenyat per absorbir la radiació solar i transmetre l'energia tèrmica produïda així a un fluid de treball que circula pel seu interior.
Climatització: acció i efecte de climatitzar, és a dir, de donar a un espai tancat les condicions de temperatura, humitat relativa, qualitat de l'aire i, de vegades, també de pressió, necessàries per al benestar de les persones i/o la conservació de les coses.
Clo: unitat de resistència tèrmica de la roba; 1 clo = 0,155 m2 oC/W.
Coeficient d'eficiència energètica d'una màquina frigorífica:
En la modalitat de calefacció; COP (acrònim de l'anglès «Coefficient of Performance») és la relació entre la capacitat calorífica i la potència efectivament absorbida per la unitat.
En la modalitat de refrigeració; EER (acrònim de l'anglès «Energy Efficiency Ratio») és la relació entre la capacitat frigorífica i la potència efectivament absorbida per la unitat.
Conjunt caldera-sistema de combustió: en les calderes de biomassa se substitueix la denominació caldera-generador per caldera-sistema de combustió, atès que la combustió es produeix per mitjà de sistemes que no són equiparables a un cremador.
Contenidors específics de biocombustible: sistemes d'emmagatzematge de biocombustible prefabricats que es produeixen sota condicions que es presumeixen uniformes i s'ofereixen a la venda com a dipòsits llestos per instal·lar.
Decipol (dp): es defineix com la qualitat de l'aire en un espai amb una font de contaminació de força 1 off, ventilada per 10 L/s d'aire net.
Director de la instal·lació: tècnic titulat competent sota la direcció del qual s'executen les instal·lacions tèrmiques que requereixi la realització d'un projecte.
Director de manteniment: tècnic titulat competent sota la direcció del qual s'ha de fer el manteniment de les instal·lacions tèrmiques que tinguin una potència tèrmica nominal total instal·lada igual o superior a 5.000 kW en calor i/o 1.000 kW en fred, així com les instal·lacions de calefacció o refrigeració solar la potència tèrmica de les quals sigui superior a 400 kW.
Edifici: construcció ensostrada amb parets en què s'utilitza energia per condicionar el clima interior: es pot referir a un edifici en conjunt o a parts d'aquest que hagin estat dissenyades o modificades per ser utilitzades per separat.
Edificis o locals institucionals: són aquells on es reuneixen persones que no tenen llibertat plena per abandonar-los en qualsevol moment.
Exemple: hospitals, residències d'avis, centres penitenciaris, col·legis i centres d'ensenyament infantil, primària, secundaria i batxillerat, casernes i similars.
Edificis o locals de pública reunió: són aquells on es reuneixen persones per desenvolupar activitats de caràcter públic o privat, en què els ocupants tenen llibertat per abandonar-los en qualsevol moment.
Exemple: teatres, cines, auditoris, estacions de transport, pavellons esportius, centres d'ensenyament universitari, aeroports, locals per al culte, sales de festes, discoteques, sales d'espectacles i activitats recreatives, sales d'exposicions, biblioteques, museus i similars.
Empresa subministradora: l'empresa legalment capacitada per proveir energia i productes energètics (gas, electricitat, productes petrolífers, aigua, etc.).
Energia convencional: l'energia tradicional, normalment comercialitzada, que entra en el còmput del producte interior brut de la nació.
Energia residual: energia que es pot obtenir com a subproducte d'un procés principal.
Entitat reconeguda: l'entitat autoritzada per impartir els cursos de formació de professionals autoritzats en instal·lacions tèrmiques dels edificis i inscrita en el registre especial de l'òrgan competent de la comunitat autònoma.
Equip autònom de generació de calor: és l'equip, compacte o no, que conté tots els elements necessaris per produir calor, dins d'un únic tancament, preparat per instal·lar a l'exterior de l'edifici i fer-ne el manteniment des de l'exterior.
Equip d'energia de suport: generador que complementa l'aportació solar i la potència tèrmica del qual és suficient perquè pugui proporcionar l'energia suficient per cobrir la demanda prevista.
Escalfador d'aigua calenta sanitària de gas, anomenat escalfador de gas: tot aparell dedicat exclusivament a la producció d'aigua calenta sanitària en què la calor procedent de la combustió de combustibles gasosos és transferida directament per mitjà d'un circuit obert a l'aigua de consum.
Escalfador d'aigua calenta sanitària de gas per acumulació, escalfador de gas amb un dipòsit d'acumulació d'aigua integrat amb les condicions tèrmiques d'ús.
Escalfador instantani d'aigua calenta sanitària de gas és l'escalfador de gas que fa l'escalfament en funció del cabal d'aigua extret.
AE 1: (baix nivell de contaminació) aire que procedeix dels locals en què les emissions més importants de contaminants procedeixen dels materials de construcció i decoració, a més de les persones.
AE 2: (moderat nivell de contaminació) aire procedent de locals ocupat amb més contaminants que la categoria anterior, en què, a més, no està prohibit fumar.
AE 3: (alt nivell de contaminació) aire de locals amb producció de productes químics, humitat, etc.
AE 4: (molt alt nivell de contaminació) aire que conté substàncies oloroses i contaminants perjudicials per a la salut, en concentracions més grans que les permeses en l'aire interior de la zona ocupada.
Fluid portador: mitjà utilitzat per transportar energia tèrmica en les canalitzacions d'una instal·lació de climatització.
Generador: equip per a la producció de calor o fred.
Generador d'aire calent: és un tipus especial de generador de calor, en el qual el fluid portador de l'energia tèrmica és l'aire.
IDA 2: aire de qualitat mitjana.
lnstal·lacions centralitzades: aquelles en les quals la producció de calor és única per a tot l'edifici, i en què la distribució de la calor es fa des de la central generadora cap als corresponents habitatges i/o locals per mitjà de fluids tèrmics.
Instal·lació d'aire condicionat: combinació d'elements necessaris per proporcionar un tipus de tractament de l'aire interior, mitjançant el qual la temperatura està controlada o es pot baixar
lnstal·lador autoritzat: tota persona física acreditada mitjançant el corresponent carnet professional expedit per l'òrgan competent de la comunitat autònoma.
Llicència municipal d'obres: document municipal que autoritza l'execució de les obres.
Local habitable: local interior destinat a l'ús de persones la densitat d'ocupació i temps d'estada del qual exigeixen unes condicions tèrmiques, acústiques i de salubritat adequades.
Local no habitable: local interior no destinat a l'ús permanent de persones o l'ocupació del qual, pel fet de ser ocasional o excepcional i per ser baix el temps d'estada, només exigeix unes condicions de salubritat adequades.
En aquesta categoria s'hi inclouen explícitament com a no habitables els garatges, trasters, ulls d'escales, replans d'ascensors, locals de servei, sales de màquines, les cambres tècniques, les golfes no condicionades, les seves zones comunes, i locals similars.
Local de servei: espai normalment no habitat destinat per exemple a sala de comptadors, neteja, etc.
Local tècnic: espai destinat únicament a acollir maquinària de les instal·lacions tèrmiques.
Mantenidor autoritzat: tota persona física acreditada mitjançant el corresponent carnet professional expedit per l'òrgan competent de la comunitat autònoma.
Marcatge «CE»: marca que han de portar els productes de construcció per a la lliure circulació en el territori dels estats membres de la Unió Europea i països part de l'Espai Econòmic Europeu, conforme a les condicions establertes a la Directiva 89/106/CEE o altres directives que els siguin aplicables.
Nivell de comunicacions: correspon a tots els controladors i interfícies de comunicació del sistema de gestió, així com els busos de comunicació, programes de control, xarxes, etc.
Nivell de gestió i telegestió: correspon als llocs centrals, programes residents i perifèrics associats als llocs centrals, com ara impressores, pantalles de vídeo, mòdems, encaminadors ( routers ), etc.
Nivell de procés: correspon als controladors, tant analògics com digitals, que manegen els elements del nivell de perifèria.
Nivell d'unitats de camp: correspon als equips de camp com: elements primaris de mesura, sondes, unitats d'ambient, termòstats, indicadors d'estats i alarmes, així com a elements finals de control i comandament, vàlvules, actuadors, variadors de tensió/freqüència, elements finals de control, etc.
Organismes de control: són entitats públiques o privades, amb personalitat jurídica, que es constitueixen amb la finalitat de verificar el compliment del caràcter obligatori de les condicions de seguretat de productes i instal·lacions industrials, establertes pels reglaments de seguretat industrial, mitjançant activitats de certificació, assaig, inspecció o auditoria, d'acord amb el Reial decret 2200/1995, de 28 de desembre.
Percentatge estimat d'insatisfets (PPD) (Predicted Percentage of Dissatisfied): proporciona dades sobre la incomoditat o insatisfacció tèrmica basant-se en l'estimació del percentatge de persones susceptibles de sentir massa calor o massa fred en unes condicions ambientals donades.
Potència útil nominal (expressada en kW) o potència tèrmica nominal: la potència calorífica màxima que, segons determini i garanteixi el fabricant, es pot subministrar en funcionament continu, ajustant-se als rendiments útils declarats pel fabricant.
Projectista: agent que redacta el projecte per encàrrec de la propietat i amb subjecció a la normativa corresponent.
Refrigeració: en climatització, procés que controla només la temperatura de l'aire dels espais amb càrrega positiva.
Rendiment: relació entre la potència útil i la potència nominal d'un generador.
Rendiment útil (expressat en percentatge): la relació entre el flux calorífic transmès a l'aigua de la caldera i el producte del poder calorífic inferior a pressió constant del combustible pel consum expressat en quantitat de combustible per unitat de temps.
Sistema: conjunt d'equips i aparells que, relacionats entre si, constitueixen una instal·lació de climatització.
Sistema de transport de biocombustible sòlid: sistema per a moviment de biocombustible dins de la instal·lació que es pot realitzar per diferents mitjans com, per exemple, sòls amb rascadors horitzontals hidràulics, rascadors giratoris, sòls inclinats amb cargol sense fi o sòls inclinats amb sistema d'alimentació pneumàtic.
Sistema mixt: tècnica de condicionament en què el control de les condicions tèrmiques interiors està a càrrec d'un subsistema (ventiloconvectors, inductors, aparells autònoms, sostres radiants, sòls radiants, radiadors, etc.) en combinació amb el subsistema de ventilació.
Sistema solar prefabricat: són els que es produeixen sota condicions que es presumeixen uniformes i són oferts a la venda com a equips complets i llestos per instal·lar sota un sol nom comercial.
Poden ser compactes o partits i, d'altra banda, constituir un sistema integrat o bé un conjunt i configuració uniforme de components.
Sistema tot-aire: tècnica de condicionament en què el control de les condicions tèrmiques interiors està a càrrec del sistema de ventilació.
Superfície d'obertura de captació solar instal·lada: màxima projecció plana de la superfície del captador transparent exposada a la radiació solar incident no concentrada.
Superfície de calefacció: superfície d'intercanvi de calor que està en contacte amb el fluid transmissor.
SUP 1: aire d'impulsió que conté només aire exterior (ODA).
SUP 2: aire d'impulsió que conté aire exterior (ODA) i aire de recirculació (RCA).
Tècnic titulat competent: persona que té una titulació tècnica, universitària, que l'habilita per a l'exercici de l'activitat regulada en aquest RITE, d'acord amb les seves respectives especialitats i competències i determinada per les disposicions legals vigents.
Titular d'una instal·lació tèrmica: persona física o jurídica propietària o beneficiaria d'una instal·lació tèrmica, responsable del compliment de les obligacions derivades de la normativa vigent davant l'Administració competent.
Unitat de tractament d'aire (UTA): aparell en el qual es realitzen un o més tractaments tèrmics de l'aire i de variació del contingut del vapor d'aigua, així com de filtració i/o rentat, sense producció pròpia de fred o calor.
Unitat terminal: equip receptor d'aire o aigua d'una instal·lació centralitzada que actua sobre les condicions ambientals d'una zona condicionada.
Ús previst de l'edifici: ús específic per al qual es projecta i realitza un edifici.
L'ús previst es caracteritza per les activitats que es desenvolupen a l'edifici i pel tipus d'usuari.
L'ús previst d'un edifici ha d'estar reflectit documentalment en el projecte o memòria tècnica.
Usuari: persona física o jurídica que utilitza la instal·lació tèrmica.
Ventilació mecànica: procés de renovació de l'aire dels locals per mitjans mecànics.
Ventilació natural: procés de renovació de l'aire dels locals per mitjans naturals (acció del vent i/o tir tèrmic), l'acció dels quals es pot veure afavorida amb l'obertura d'elements dels tancaments.
Zona ocupada: es considera zona ocupada el volum destinat dins d'un espai per a l'ocupació humana.
Representa el volum delimitat per plans verticals paral·lels a les parets del local i un pla horitzontal que defineix l'altura.
Les distàncies d'aquests plans des de les superfícies interiors del local són:
Límit inferior des del sòl: 5 cm
Límit superior des del sòl: 180 cm
Parets exteriors amb finestres o portes: 100 cm
Parets interiors i parets exteriors sense finestres: 50 cm
Portes i zones de trànsit: 100 cm
No tenen la consideració de zona ocupada els llocs en què es puguin donar importants variacions de temperatura respecte a la mitjana i pugui haver-hi presència de corrent d'aire a prop de les persones, com: zones de trànsit, zones pròximes a portes d'ús freqüent, zones pròximes a qualsevol tipus d'unitat terminal que impulsi aire i zones pròximes a aparells amb forta producció de calor.
Zona tèrmica: és el conjunt de locals en què les seves temperatures es poden considerar idèntiques, i són ateses per un mateix subsistema de climatització.
En cada local poden existir sistemes de control que ajustin les aportacions tèrmiques.
S'inclouen en aquest apèndix, per raons pràctiques i per facilitar-ne l'actualització periòdica, el conjunt de les normes a què es fa referència ales IT.
Energia i calor, transmissió de la calor.
L'aire i l'aigua com a mitjans caloportadors.
Generació de calor, combustió i combustibles.
Conceptes bàsics de la producció frigorífica.
Influència de les instal·lacions sobre la salut de les persones.
2. lnstal·lacions i equips de calefacció i producció d'aigua calenta sanitària.
Anàlisi funcional. lnstal·lacions de combustibles.
Dimensionament i selecció d'equips: calderes, cremadors, bescanviadors de calor, captadors tèrmics d'energia solar, acumuladors, interacumuladors, vasos d'expansió, dipòsits d'inèrcia.
3. lnstal·lacions i equips de condicionament d'aire i ventilació.
Dimensionament i selecció d'equips.
Equips de generació de calor i fred per a instal·lacions de condicionament d'aire.
Grups autònoms de condicionament d'aire.
Aprofitament de les energies renovables en les instal·lacions tèrmiques.
Aprofitament de l'energia solar tèrmica pera calefacció, refrigeració i producció d'aigua calenta sanitària.
Conceptes bàsics de radiació i posició solar.
Dimensionament i acoblament amb altres instal·lacions tèrmiques.
Xarxes de transport de fluids portadors.
Bombes i ventiladors: tipus, característiques i selecció.
Tècniques de mecanització i unió per al muntatge i manteniment de les instal·lacions tèrmiques.
Xarxes de canonades, xarxes de conductes i els seus accessoris.
Vàlvules: tipologia i característiques.
Qualitat i efectes de l'aigua sobre les instal·lacions.
Equips terminals i de tractament d'aire.
Unitats de tractament d'aire i unitats terminals.
Distribució de l'aire en els locals.
Regulació, control, mesurament i comptabilització de consums per a instal·lacions tèrmiques.
Coneixements bàsics d'electricitat per a instal·lacions tèrmiques.
Nombre mínim d'hores del curs de Coneixements bàsics d'instal·lacions tèrmiques en edificis: 180 hores (120 hores de temes teòrics + 60 hores de temes pràctics).
CONEIXEMENTS ESPECÍFICS D'INSTAL·LACIONS TÈRMIQUES EN EDIFICIS
Execució de processos de muntatge d'instal·lacions tèrmiques.
Organització del muntatge d'instal·lacions.
Planificació i programació de muntatges.
Control de recepció en obra d'equips i materials.
Control de l'execució de la instal·lació.
Tècniques de muntatge de xarxes de canonades i conductes.
Tècniques de muntatge electromecànic de màquines i equips.
Manteniment d'instal·lacions tèrmiques.
Tècniques i criteris d'organització, planificació i programació del manteniment preventiu i correctiu d'avaries.
Plantejament i preparació dels treballs de manteniment.
Tècniques de diagnosi i tipificació d'avaries.
Refrigerants i la seva manipulació.
Prevenció de fugues i recuperació.
Coneixements específics sobre: gestió econòmica del manteniment, gestió de magatzem i material de manteniment.
Gestió del manteniment assistit per ordinador.
Explotació energètica de les instal·lacions.
Tècniques de manteniment energètic i ambiental.
Control dels consums energètics.
Tipus d'energia i el seu impacte ambiental.
Criteris per a auditories energètiques d'instal·lacions tèrmiques en edificis.
Mesures d'estalvi i eficiència energètica a les instal·lacions tèrmiques.
Coneixement i maneig d'instruments de mesura de variables termodinàmiques, hidràuliques i elèctriques.
Tipologia, característiques i aplicació.
Aplicacions específiques: avaluació del rendiment de generadors de calor i fred.
Interpretació de resultats i aplicació de mesures de correcció i optimització.
Proves i posada en funcionament d'instal·lacions tèrmiques.
Elaboració de protocols de procediments de: proves d'estanquitat de xarxes de canonades de fluids portadors, proves de recepció de xarxes de conductes, proves de lliure dilatació, proves finals, ajustos i equilibratge de sistemes.
Confecció del certificat de la instal·lació.
Seguretat en el muntatge i manteniment d'equips i instal·lacions.
Plànols i normes de seguretat i higiene.
Mitjans, equips i tècniques de seguretat.
Criteris de seguretat i salut laboral aplicats a l'activitat.
Procediments contrastats de muntatge.
Gammes d'actuació en intervencions en manteniment preventiu i correctiu i per a la reparació d'avaries característiques.
Gestió de components, materials i substàncies de les instal·lacions al final de la seva vida útil.
Qualitat en el manteniment i muntatge d'equips i instal·lacions tèrmiques.
La qualitat en l'execució del manteniment i muntatge d'equips i instal·lacions.
Criteris que s'han d'adoptar per garantir la qualitat en l'execució del manteniment i muntatge dels equips i instal·lacions.
Procés de control de la qualitat.
Qualitat en el client i en el servei.
Documentació tècnica de les instal·lacions tèrmiques: Memòria tècnica.
Procediments per a l'elaboració de: memòries tècniques.
Disseny i dimensionament d'instal·lacions tèrmiques.
Programes informàtics aplicats al disseny d'instal·lacions tèrmiques.
Disseny i interpretació de plànols i esquemes.
Elaboració de plecs de condicions tècniques.
Representació gràfica d'instal·lacions.
Confecció del manual d'ús i manteniment de la instal·lació tèrmica.
Nombre mínim d'hores del curs de Coneixements específics d'instal·lacions tèrmiques en edificis: 270 hores (150 hores de temes teòrics + 120 hores de temes pràctics).
CONTINGUTS DELS CURSOS DE FORMACIÓ COMPLEMENTARIS PER A LA CONVALIDACIÓ DELS CARNETS PROFESSIONALS ESTABLERTS EN EL REGLAMENT D'INSTAL·LACIONS TÈRMIQUES EN ELS EDIFICIS (RITE), APROVAT PEL REIAL DECRET 1751/1998, DE 31 DE JULIOL, PEL CARNET PROFESSIONAL D'INSTAL·LACIONS TÈRMIQUES D'EDIFICIS
Temari per a la convalidació del carnet d'instal·lador
Instal·lacions i equips de condicionament d'aire (per a l'especialitat A);
Instal·lacions i equips de calefacció i producció d'aigua calenta sanitària (per a l'especialitat B);
Proves i posada en funcionament de les instal·lacions tèrmiques;
Manteniment de les instal·lacions tèrmiques;
Qualitat i seguretat en el manteniment d'equips i instal·lacions tèrmiques;
Nombre mínim d'hores del curs: 120 hores (80 hores de temes teòrics + 40 hores de temes pràctics).
Temari per a la convalidació del carnet de mantenidor.
1. lnstal·lacions i equips de condicionament d'aire (per a l'especialitat A);
2. lnstal·lacions i equips de calefacció i producció d'aigua calenta sanitària (per a l'especialitat B);
Qualitat i seguretat en el muntatge d'instal·lacions tèrmiques;
Nombre mínim d'hores del curs: 80 hores (55 hores de temes teòrics + 25 hores de temes pràctics).