projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
En el procés del dol es pot passar per diferents fases:
En general, als nens no els agraden els canvis.
Les rutines els donen tranquil·litat i els garanteixen l'equilibri que necessiten.
Tenint això en ment, és comprensible fins a quin punt els pot afectar una pèrdua.
Hi ha la creença que els nens petits no entenen les separacions o la mort i que, per tant, és millor estalviar-los el patiment.
Els nens senten dolor davant aquestes situacions de pèrdua, encara que la manera d'expressar-lo varia segons l'edat.
Entendre el concepte de mort necessita d'un cert grau de maduresa.
De tota manera, encara que els fills potser no l'entenguin, sovint actuen o mostren conductes que són conseqüència del patiment davant la pèrdua.
Quan els nens es plantegen per primer cop que les persones properes també poden morir, s'espanten.
Poden preguntar què passarà si mor algú que els cuida, o demanar als pares que els prometin que no moriran mai i que sempre estaran amb ells per cuidar-los i protegir-los.
Davant aquesta situació, cal donar-los una resposta que els tranquil·litzi.
Mentre els fills són petits, i estan en l'etapa del pensament màgic, tot sovint barregen fantasia i realitat.
En aquests primers anys no poden entendre la mort com un fet irreversible i creuen que és una separació temporal.
Amb tot, segons la relació que tinguessin amb la persona que ha mort, poden mostrar l'angoixa d'aquesta separació bé plorant o amb canvis en les rutines de son, per exemple.
A mida que superen l'etapa del pensament màgic, a partir de la primària, poden començar a entendre, gradualment i segons la seva maduresa, que la mort és un fenomen irreversible i que tots els éssers viuen i moren.
En aquestes edats poden necessitar preguntar una i una altra vegada el mateix, fet els ajuda a refermar els seus pensaments.
Si estan passant per un procés de dol, poden reaccionar amb tristor o ràbia; també pot donar-se el cas que es culpabilitzin i relacionin la separació o pèrdua amb alguna cosa que ells han fet o dit.
Abans dels 10 anys aproximadament la mort és quelcom que passa als altres.
Però a partir d'aquesta edat el concepte està més definit, és més real i, de fet, és un tema recurrent en les seves converses.
Des de la preadolescència el seu dol s'assembla més al dels adults.
És propi dels fills adolescents la tendència a viure-ho tot amb molta intensitat, i això també ho apliquen a la vida i a la mort.
Tenen una percepció del risc molt baixa, creuen que poden amb tot i que res els afectarà.
En un procés de dol els podem veure en un trànsit emocional que pot resultar desconcertant per als pares i les persones que els acompanyen, passant de l'extrem de la tristor i la falta d'esma, a l'eufòria i la sensació que han de viure al màxim mentre siguin joves.
Els experts recomanen fer l'acompanyament de la mateixa manera que el faríem amb un adult, amb un discurs des de la comprensió i l'empatia sense tractar-los com nens.
També és comú que es formin concepcions filosòfiques sobre la vida i la mort i, per tant, és bo respectar-les, tot i que no les compartim, ja que és la seva manera de donar sentit a la pròpia existència.
El dol per la mort és una experiència dolorosa que sovint evitem als nens.
Als adults ens costa tractar-lo i no sempre sabem acompanyar els fills en el seu procés de dol.
Les nostres vivències respecte de la mort i la por al patiment dels fills poden dificultar afrontar la mort com un esdeveniment vital natural.
A més, cal tenir en compte que els adults que acompanyen els nens en el procés de dol també el poden estar passant ells mateixos.
És normal sentir-se desbordat o incapaç d'ajudar algú des del propi dolor.
En aquest cas, no s'ha de dubtar a demanar un cop de mà a persones properes o comptar amb l'ajuda externa d'un professional.
En tot cas, cal tenir en compte que la manera com els adults reaccionem i gestionem el dol és clau per ajudar els fills a superar la pèrdua.
El dol pot afectar els fills a tots els àmbits: en les emocions, els pensaments, els comportaments o les reaccions físiques...
Així, podem veure des de plors produïts per la tristor, la ira, la irritabilitat i fins i tot, la culpabilitat.
Però també es poden observar altres canvis físics com dificultats per dormir, malsons, mals de panxa, etc. A l'escola, també pot haver-hi una davallada del rendiment acadèmic, falta de concentració o desmotivació davant un futur incert.
És en aquest sentit que cal tenir en compte que una pèrdua, i el dol per aquesta pèrdua, poden també ser factors de risc que incideixin negativament en els fills, i agreujar altres situacions complexes que estan vivint, des de l'adolescència fins als estudis o les relacions amb els amics.
Per aquesta raó és molt important estar al seu costat i acompanyar-los en el seu desenvolupament personal.
Per tot plegat, és millor parlar obertament i de manera habitual de la mort que no esperar que es produeixi la pèrdua d'una persona de l'entorn proper.
Així, es pot aprofitar la mort d'una mascota o una situació plantejada en un conte o pel·lícula per abordar el tema amb naturalitat.
D'altra banda, quan mor un ésser estimat ens pot sorgir el dubte de si és convenient que els fills participin en els rituals socials de comiat.
És important anar-los introduint en aquests rituals de forma natural, de la mateixa manera que ho fem en altres rituals socials, ja que els pot ajudar en el seu procés d'adaptació a la pèrdua i en el seu dol.
Tot i així, valoreu conjuntament el grau de participació o la manera de participar-hi.
Podeu valorar si en lloc d'assistir a un funeral públic, amb gent que no coneixen, és més convenient per al nen fer un acte de caire més íntim.
Sigui com sigui, hi ha petites accions que els poden ajudar a acomiadar-se, per exemple portar flors al cementiri o fer un dibuix o un petit escrit per a la persona difunta.
En tot cas, cal que sàpiguen amb antelació en què consisteix el ritual: parleu del lloc, dels assistents i de la cerimònia què es farà, i què representa i quines persones hi assistiran.
Aquesta conversa us pot donar també la possibilitat de parlar de com viuen la mort, el dol i els rituals de comiat persones d'altres cultures i, per tant, de conèixer i respectar les seves creences.
Paula (37 anys, mare de l'Àlex, de 8 anys, i del Biel, de 4 anys)
— El meu fill ha demanat pel seu aniversari dues nines i una disfressa de princesa.
No entenc per què li agraden les joguines de nenes.
A casa té els cotxes i ninos del seu germà i no els fa ni cas.
La seva mestra em diu que a classe juga més amb les nenes que amb els nens.
Ricard (40 anys, pare de l'Arnau, de 3 anys)
— Jo crec que no t'hauries d'amoïnar tant i deixar que jugui amb el que vulgui.
Quan jo era petit m'agradava jugar amb les joguines de les meves germanes.
La meva mare em deia que això era per a nenes i jo no entenia per què no hi podia jugar.
Ara que sóc pare ofereixo al meu fill tot perquè ell pugui triar.
Carles i Judit (52 anys, pares de l'Abril, de 17 anys)
— Fa un temps que la nostra filla sembla molt obsessionada amb el fet de tenir parella.
Diu que les seves amigues tenen parella i ella no i que es quedarà sola per sempre.
Ens preocupa una mica que pensi que l'objectiu de la vida sigui tenir parella i casar-se.
Juan i Belén (55 anys, pares de l'Elsa, de 17 anys)
— La nostra filla també ha fet comentaris semblants al que dieu i hem parlat seriosament amb ella.
Hem intentat transmetre-li que, a la vida, hi ha moltes coses a fer: estudiar, fer esport, tenir aficions, sortir amb els amics i amigues... i que tenir parella és una decisió personal, no una obligació.
A més, li hem explicat que les relacions de parella reals no són com ens fan veure a les pel·lícules.
Berta (53 anys, mare del Pol, de 16 anys)
— Estic molt preocupada pel meu fill, ja que m'estic adonant que no tracta gaire bé la seva parella.
L'última vegada que van venir a casa li va prohibir, davant de tothom, contestar un missatge que li havia enviat un amic seu de tota la vida.
A mi no em va agradar que fes això i la noia va guardar el mòbil sense dir res i la vaig veure trista per la situació.
Adam (55 anys, pare del Tommy, de 16 anys)
— Doncs potser hauries de parlar amb el teu fill i fer-li veure que està fent mal a la seva parella.
Aquest tipus de control i gelosia és molt perillós i, si no s'atura, pot acabar molt malament.
Seria bo que ell pogués adonar-se que manté una relació abusiva i dirigir-se a algun Servei que el pugui ajudar a tenir una relació més respectuosa i igualitària abans que la cosa sigui més greu.
Document del Departament d'Educació que ofereix orientacions i recursos als centres educatius davant situacions de violència masclista.
Junts X l'Educació, on hi trobareu informació sobre l'educació en la igualtat de gènere.
Apartat del web de l'ICD on hi trobareu tota la informació relacionada amb la violència masclista: campanyes de prevenció i sensibilització, serveis i recursos.
Guia de l'Institut Andalús de la Dona on s'hi ofereix informació i recursos per a les famílies que tenen filles que han patit violència masclista.
Article de la Fundació Faros en què es parla de la violència masclista en les relacions adolescents.
Article de la fundació Faros en què es donen eines per evitar les conductes sexistes.
Vídeo de "Gestionando hijos" en què escoltareu l'experiència d'una dona que ha superat la violència masclista i que ara es dedica a fer tallers per als i per a les adolescents per tal d'ajudar-los/les a identificar la violència de gènere.
Web dels Mossos d'Esquadra, on hi trobareu informació i consells.
Article del diari Ara on es fa una reflexió sobre com els mandats de la masculinitat afecten els nens, joves i homes.
En aquesta guia trobareu informació i recursos sobre les altes capacitats o talents i sobre com podeu acompanyar els vostres fills en el seu desenvolupament personal i escolar.
Les altes capacitats són determinades aptituds que posseeixen algunes persones en un grau elevat, i per les quals destaquen de manera rellevant per sobre del seu grup d'iguals.
Es poden manifestar de formes diferents i no sempre són fàcilment observables.
Així doncs, és difícil establir comportaments comuns en tots els infants i adolescents amb altes capacitats.
Per això és important saber reconèixer-les.
Els rols o mandats de gènere associen certes característiques a homes i dones sobre com ha de ser la masculinitat i la feminitat i com han de comportar-se.
Aquestes idees condicionen el desenvolupament lliure de les persones i hem de lluitar per canviar-les.
Per exemple, els mandats de la masculinitat diuen que els homes han de ser dominants, agressius, racionals, sexualment actius, etc. i, per tant, no poden mostrar sensibilitat, inseguretat, emocions...
Diuen que les dones, per ser femenines, han de ser boniques, sensibles, romàntiques, dependents, cuidadores... i, per tant, no poden mostrar-se atrevides, impulsives, autònomes, etc.
En el nostre imaginari, el model de relació de parella ideal es basa en el mite de l'amor romàntic.
Aquest concepte es fonamenta en les creences següents:
Aquestes creences i idees falses poden desenvolupar una relació de dependència, domini i submissió dins la parella.
La societat, la publicitat, la pornografia i el cinema transmeten unes idees que no sempre són adequades, les quals contenen elements sexistes que poden influir negativament en l'establiment dels vincles afectius en els i les adolescents.
Per tant, cal educar els fills i filles de manera que coneguin aquests mites de l'amor romàntic i tinguin una visió crítica i real de com construir relacions de parella saludables i igualitàries.
Un dels aspectes que les famílies podeu tenir en compte per prevenir les violències masclistes i construir una societat lliure de violències, estereotips, rols i desigualtats és l'educació basada en la igualtat.
En general, en l'àmbit familiar, per prevenir la violència masclista i educar en la igualtat els fills i filles convé que:
Si sospiteu que la vostra filla pot estar patint violències masclistes, cal que li dediqueu temps i parleu amb ella.
És important donar-li espai i temps perquè pugui explicar què li està passant i així poder ajudar-la.
Heu de fer-li entendre que no ha d'acceptar que ningú la tracti malament, que és important que demani ajuda i que ella no és responsable de la situació.
Per ajudar a resoldre aquest tipus de situacions és convenient que:
Si sospiteu que el vostre fill està exercint algun tipus de violència masclista li heu de fer entendre que ha de modificar la seva conducta i la manera que té de relacionar-se.
A més, ha de ser conscient de les conseqüències greus.
En aquest sentit, calen accions contundents que l'ajudin a reflexionar i a canviar el seu comportament immediatament.
Per resoldre aquest tipus de conductes és convenient que:
És difícil saber quan una filla està patint violència masclista.
És possible que ni ella mateixa en sigui conscient i necessiti la vostra ajuda per poder identificar-la.
Sabem que la violència masclista va molt més enllà de la violència física i que hi ha actituds abusives que hem de saber identificar per aturar-les.
Aquestes actituds poden ser el control del que fa, on va, amb qui, mirar el mòbil, fer xantatge emocional, humiliacions, etc.
Hi ha alguns senyals que us poden ajudar a descobrir si la vostra filla està patint algun tipus de violència masclista:
Tot i que aquestes conductes no s'expressin a casa pot haver-hi alguns senyals que us en poden alertar i, en aquest cas, caldria parlar amb el vostre fill al respecte:
Les violències masclistes tenen formes i expressions diverses.
El fet de conèixer-les us pot ajudar a identificar-les.
En general, en podem destacar les següents:
Cal, també, destacar aquelles conductes de violència masclista que estan normalitzades i acceptades a la societat, ja que són més subtils i precisament per això són perilloses, com el xantatge emocional, el control, les humiliacions, la publicitat sexista, la invisibilització de les dones...
A més, existeixen els micromasclismes, és a dir, aquells actes o comentaris que menyspreen les dones, com l'humor sexista, els comentaris sexistes, l'ús sexista de les joguines, ignorar les propostes d'una dona, convertir el cos de la dona en un objecte, entre molts altres.
Conèixer aquests tipus de violència us ajudarà a identificar-los i erradicar-los.
Per prevenir la violència masclista, l'educació és bàsica.
Cal acompanyar els fills i filles a construir una identitat lliure dels estereotips i rols de gènere, a més d'ajudar-los a establir relacions saludables i respectuoses.
Les famílies teniu un paper important en la prevenció, detecció i intervenció davant situacions de violència masclista, especialment en l'acompanyament en els processos de sortida i recuperació.
La violència masclista està relacionada amb els estereotips de gènere i les actituds sexistes, per tant, cal definir abans aquests conceptes.
Són aquelles actituds i comportaments que normalment s'associen a la masculinitat i a la feminitat.
És allò que estableix les característiques que han de tenir homes i dones.
Per exemple, els homes són forts i valents i les dones, sensibles i cuidadores.
Aquests estereotips de gènere poden marcar la manera de ser i de viure dels vostres fills i filles.
Si dins de l'àmbit familiar reproduïu aquests rols, podeu estar influint en el desenvolupament dels fills i filles sense ser-ne conscients.
Sovint quan tenim un fill o filla li atribuïm una sèrie de característiques o actituds en funció del sexe.
Com a exemple, els nens vesteixen de color blau i els agrada jugar amb cotxes i a futbol; les nenes van de color rosa i els agrada jugar amb nines i cuinetes.
Sense adonar-vos-en, podeu condicionar-ne el desenvolupament i els interessos que tindran perquè encaixin dins els rols de gènere acceptats socialment.
Per aquest motiu cal educar-los perquè puguin construir una identitat lliure d'estereotips de gènere.
D'altra banda, sovint a casa atribuïm a homes i dones tasques diferents, per exemple, les dones s'encarreguen més de les tasques de la llar i la cura dels fills i els homes, de feines de mecànica, electricitat, bricolatge...
Com que sou el model que tenen els vostres fills, pot ser que reproduïu conductes sexistes de manera inconscient.
Per això és important distribuir la responsabilitat de totes les tasques de la llar entre tots els membres de la família, per fomentar-ne la col·laboració, la corresponsabilitat i la igualtat.
La violència masclista consisteix a donar un tracte d'inferioritat, discriminació i desigualtat dels homes sobre les dones.
Tendim a pensar que una dona víctima de violència masclista és la que rep cops i insults.
Però hi ha altres formes que estan més invisibilitzades i sovint no s'identifiquen amb la violència masclista.
És important que identifiqueu les diferents formes de violència masclista que pateixen les dones i ensenyeu als vostres fills i filles també a identificar-les.
A l'etapa de l'adolescència, quan comencen les primeres relacions afectives, cal incidir molt en la importància i necessitat d'establir relacions saludables, basades en el respecte, la confiança i la comunicació.
Els vostres fills i filles han de poder créixer lliures de violència masclista, en una societat igualitària i respectuosa i amb les mateixes oportunitats per a tothom.
En aquest apartat trobareu recursos per fomentar la bona convivència i les relacions familiars, posant atenció a les emocions i necessitats.
També trobareu materials per abordar amb els fills temes com la violència masclista i l'assetjament escolar.
En aquest article de l'Ara Criatures es donen orientacions per acompanyar els fills i filles en el desconfinament i les pors que això pugui generar.
En aquest article de Faros s'ofereixen recomanacions per acompanyar les emocions dels infants en aquesta etapa de tornar a la normalitat.
En aquest apartat del web de la XTEC hi ha recursos per abordar la mort i el procés de dol en els infants.
L'equip directiu de l'Escola Congrés Indians ha elaborat aquest document amb la voluntat de plantejar algunes idees i propostes per afavorir un benestar psicològic, emocional i afectiu que permeti els infants activar els seus recursos i la seva capacitat de resiliència davant la situació actual de confinament.
En aquest article de l'Ara Criatures s'exposen consells per ajudar els fills i filles a superar la por a l'hora de tornar a la normalitat.
El dol és un procés natural d'adaptació a una pèrdua, al trencament d'un vincle.
Al llarg de la vida es viuen moltes pèrdues, algunes d'evolutives com la de la infantesa o l'adolescència i d'altres sobrevingudes.
En el cas dels fills, poden viure processos de dol per situacions com la separació dels pares, un canvi d'escola, el trencament d'una amistat, la mort d'un familiar, etc.
Ara bé, segons la situació i les característiques de cadascú, aquests processos poden necessitar més o menys temps, un tipus d'acompanyament o un altre; l'impacte de la pèrdua varia segons cada persona i cada context.
Per acompanyar les emocions dels fills i filles durant les diferents fases del confinament és convenient que:
Per acompanyar els fills i filles en el desconfinament i la tornada a l'escola és convenient que:
El paper de les famílies durant la pandèmia ha estat acompanyar els fills i filles i, en la tornada a l'escola, caldrà seguir vetllant pel seu benestar emocional i donar-los suport en el retrobament amb els companys, professorat i personal del centre educatiu.
Tota aquesta situació afecta infants, joves i famílies de maneres molt diferents.
Ens hem trobat amb una situació complexa que ens han portat molts canvis en les rutines, en els hàbits...
Els fills i filles han deixat d'anar a l'escola i de veure els companys, els avis i amics, per tenir una relació exclusiva amb les persones amb què conviuen.
L'abordatge de noves situacions, sovint complexes, depèn de cada infant i jove, de la seva forma de gestionar emocions, de les condicions de l'entorn, de les famílies..., ja que cada persona viu les coses des de l'experiència i vivència personals.
En cas que la família hagi perdut un familiar per coronavirus, el procés de dol pot ser més complicat si no us n'heu pogut acomiadar.
En aquest cas, escolteu les seves inquietuds i preocupacions i afavoriu la comunicació perquè puguin expressar les emocions que senten.
Podeu elaborar un ritual amb els fills i filles per ajudar-los a iniciar el procés de dol i acomiadar-se de l'ésser estimat.
En general, algunes de les reaccions que els fills i filles poden experimentar durant el confinament són:
Així mateix, algunes de les reaccions que poden experimentar durant el desconfinament i la tornada a l'escola són:
Per ajudar-los a gestionar aquestes emocions és important que els donem informació clara, i ajustada a l'edat i al seu nivell de comprensió.
És convenient respondre a les seves preguntes amb un vocabulari senzill i mostrant calma, ja que això els donarà seguretat i confiança.
Si no tenim una resposta a les seves preguntes, podem buscar la informació junts.
Pel que fa a la tornada a l'escola o l'institut, un aspecte que pot afectar les seves relacions socials és el distanciament que cal mantenir per aturar el possible contagi del coronavirus.
La manera de comunicar-se entre tots canviarà i hauran d'adaptar-se a una nova manera de treballar, de jugar, d'aprendre...
Per tant, tot i que cal mantenir la distància, aquest distanciament ha de ser físic i no social; es poden mantenir les relacions entre els companys i companyes, només cal aprendre a fer-ho d'una manera més segura.
Els centres educatius estan preparats per atendre els vostres fills i filles per acompanyar-los en aquest procés de retorn: els ajudaran com han fet fins ara, sempre tenint en compte les indicacions sanitàries per garantir-ne la seguretat.
Aquesta crisi ha afectat completament la vida de la ciutadania de gairebé tot el món.
De cop i volta s'han tancat escoles, instituts, llocs de treball i tothom s'ha hagut de confinar a casa seva.
Aquests canvis afecten evidentment les famílies, en les quals poden sorgir emocions diverses.
Per sort, la capacitat d'adaptació i la resiliència són molt grans en infants, joves i famílies, que han sigut capaços de fer-hi front, reinventar-se i avançar, malgrat les dificultats.
En el moment de tornar a l'escola o a l'institut és possible que els fills i filles experimentin sentiments oposats: per una banda, alegria, ganes de veure els companys i companyes, de tornar a la rutina i a la normalitat, però, per altra banda, por, incertesa, inseguretat, etc.
Les mesures de seguretat que cal prendre comportaran canvis en l'organització escolar i això pot generar angoixa en els fills i filles i, per això, el paper de les famílies en aquests moments és acompanyar-los en aquest procés, preparant-los i donant-los eines per afrontar de forma positiva aquesta nova realitat.
En el proper curs la tornada a l'escola serà diferent que el dels altres anys.
Aquesta vegada els infants i joves es trobaran l'escola i l'aula organitzada de manera diferent, en grups reduïts, en què s'hauran d'aplicar mesures estrictes d'higiene.
Això pot afectar la manera de comunicar-se amb els companys i companyes, amb els docents, amb el personal no docent, etc. Algunes rutines també es poden veure afectades i caldrà un temps per adaptar-se.
Aquests canvis afectaran la vida diària de l'escola i cal explicar-ho als fills i filles perquè vagin preparats i sàpiguen amb què es trobaran.
Per altra banda és possible que aquesta incertesa també us generi preocupació en com pot afectar tot això als vostres fills i filles.
Per tant, és important que comenteu les vostres inquietuds al professorat del centre educatiu, els demaneu la informació que necessiteu i mantingueu una comunicació fluida amb el tutor o tutora.
És important atendre les necessitats i acompanyar les emocions dels fills i filles, respectant el ritme de cadascú: de ben segur que aquest temps també els ha fet créixer i aprendre.
També pot ajudar a sentir-se millor el fet de prendre consciència que tot això es fa pel bé de tothom, per cuidar-nos, per estimació, per consideració a les persones en risc, per responsabilitat, etc.