Amb aquesta entrevista a Iñaki Ortiz Sánchez, director d'Innovació i Administració Electrònica del Govern basc, hem volgut conèixer de primera mà una de les experiències més capdavanteres de modernització de l'Administració pública orientada a produir un canvi en la manera de treballar que, amb l'ajut de les tecnologies de la informació i el web social, està fent possible avançar cap a una Administració més oberta, transparent, col·laborativa i transversal.
Iñaki Ortiz és enginyer industrial i treballa des de 1983 com a tècnic d'organització a l'Administració pública basca.
Des de 1995 ha estat cap de projectes a l'Oficina per a la Modernització Administrativa i, des de l'any 2009, és director d'Innovació i Administració Electrònica del Govern basc.
També ha desenvolupat, des de 2005, una presència molt activa a Internet quan va començar a escriure el bloc Administraciones en red, juntament amb Alberto Ortiz de Zárate.
Com et vas introduir en el món del treball col·laboratiu en xarxa?
L'any 2005, juntament amb Alberto Ortiz de Zárate, vam començar a escriure el bloc Administraciones en red, on publicàvem idees i noticies que abans compartíem només amb alguns companys de la feina per correu electrònic.
L'experiència amb la blocosfera va ser tot un descobriment; vam entrar en contacte amb un munt de gent d'altres administracions, la majoria de Catalunya i Madrid, i ens va obrir tot un nou món que ens va semblar molt interessant.
Aleshores es va produir una evolució quasi natural i, progressivament, ens vam iniciar en el món de les xarxes socials, sobretot Facebook, Twitter i Linkedin.
Aquesta experiència ha estat per a mi el millor dels màsters que jo podia haver fet per aprendre i experimentar en primera persona les potencialitats de les xarxes com a eines per generar coneixement i, alhora, per portar les idees a la pràctica mitjançant projectes col·laboratius.
Explica'ns quina és la vostra tasca al Govern basc
Des de juny del 2009, sóc director d'Innovació i Administració Electrònica del Departament de Justícia i Administració Pública del Govern basc.
Aquesta Direcció ha heretat les funcions del que abans era l'Oficina per a la Modernització Administrativa, on jo havia treballat durant 14 anys, i en aquesta legislatura s'han potenciat les funcions de la Direcció sobretot en matèria d'administració electrònica.
La nostra missió és, bàsicament, treballar per millorar el funcionament de l'Administració pública.
Amb aquest objectiu, impulsem projectes de millora de l'organització i els processos, especialment per fer l'Administració més transparent, més col·laborativa i per facilitar la participació ciutadana.
En aquest sentit, treballem en col·laboració amb la Direcció d'Atenció Ciutadana i la Direcció de Govern Obert i Comunicació a Internet.
En quin context esteu desenvolupant les comunitats de pràctica?
Les comunitats de pràctica s'emmarquen dintre de l'estratègia del govern obert que el Govern basc està impulsant durant aquesta legislatura.
Els principis del govern obert són la transparència, la participació i la col·laboració.
I les comunitats de pràctica són una eina per potenciar la participació i la col·laboració interna.
El suport a l'eina de les comunitats de pràctica ve a través del Pla d'innovació pública, un pla estratègic de millora de l'Administració basca.
Aquest pla està aprovat pel Consell de Govern i, per tant, la implantació de les comunitats de pràctica compta amb el màxim suport polític a la nostra organització.
A més, estem apostant per les comunitats amb tota la claredat i transparència perquè volem donar-los el màxim de visibilitat i, a més, tenim una forta presència a Internet mitjançant el bloc del Pla d'innovació pública (PIP) i les xarxes socials.
Quantes comunitats de pràctica estan en marxa?
Hem de tenir en compte que el projecte és molt recent perquè el Pla d'innovació pública es va aprovar al maig del 2011 i ja hem posat en marxa quatre comunitats.
Una de les primeres està formada per professionals que implementen polítiques d'igualtat entre homes i dones; una altra està formada per arxivers i documentalistes, que són poques persones, però molt disperses i molts cops aïllades a diferents departaments i amb moltes coses per compartir.
D'altra banda, hem engegat una altra comunitat amb tècnics de sanitat que treballen perquè tots els departaments tinguin en compte en la seva feina l'impacte que té sobre la salut.
I finalment, hi ha una quarta comunitat, formada per un col·lectiu molt divers i que encara s'està consolidant, de responsables de la gestió dels webs de l'Administració basca en els diferents departaments.
Organitzar-se en comunitat de pràctica els permet consolidar-se com a col·lectiu, compartir coses i resoldre els seus problemes de manera col·laborativa.
Com ha estat el procés de creació d'aquestes comunitats?
En un principi, l'equip responsable del projecte va fer una reflexió sobre quins col·lectius podrien ser els més adients per constituir-se en comunitat de pràctica.
A partir d'aquesta primera reflexió, vam fer una presentació del projecte i vam demanar les propostes de tothom.
Finalment, tres de les quatre comunitats estaven entre les propostes de l'equip responsable del projecte, i la quarta es va constituir per iniciativa pròpia de les persones interessades a portar-la a terme.
En el futur, és molt probable que les comunitats de nova formació es posin en marxa amb un procediment similar: en alguns casos directament de les persones que proposen crear la comunitat, i en d'altres, l'organització farà la proposta als col·lectius que cregui que siguin d'interès per millorar algun aspecte.
En qualsevol cas, la participació a les comunitats sempre serà voluntària, almenys fins al moment que estigui prou estesa aquesta manera de treballar i es pugui implantar en tots els col·lectius professionals i a totes les àrees d'actuació de l'Administració basca.
Quina és la filosofia de base de les vostres comunitats de pràctica?
Les nostres comunitats de pràctica tenen la mateixa filosofia que les del vostre programa Compartim, és a dir, són grups de professionals que fan la mateixa feina, però en diferents llocs i departaments o organismes de l'Administració.
A partir d'aquesta idea treballen conjuntament i fan propostes de millora de la seva feina.
I són estables perquè sempre hi ha temes per compartir i aspectes que cal millorar.
D'altra banda, estem desenvolupant equips d'innovació que tenen una altra filosofia.
Són equips de persones que s'ajunten per resoldre un problema: se'ls planteja un desafiament i en un temps determinat, normalment breu, uns 2 o 3 mesos, tenen l'objectiu de proposar una resolució per al problema que es planteja.
En aquests equips participen persones amb diferents perspectives del problema, ja que procedeixen de diferents àmbits professionals, de manera que es conforma una relació multidisciplinària i busquen solucions tenint en compte perspectives diferents.
Fes-me cinc cèntims dels equips d'innovació
El primer equip que es va posar en marxa tenia com a repte proposar alternatives a la signatura electrònica reconeguda.
Quasi tots els tràmits electrònics requereixen d'una signatura electrònica, normalment mitjançant el DNI electrònic o qualsevol altre sistema, i hem comprovat que representen una dificultat per als ciutadans.
El repte que hem plantejat a aquest equip d'innovació és d'identificar diferents escenaris d'ús en els quals es puguin fer els tràmits amb sistemes alternatius que siguin més senzills d'utilitzar.
En aquest equip han participat gestors dels serveis que estan en contacte directe amb el problema, informàtics que desenvolupen serveis electrònics, experts d' Izenpe, l'empresa que ens dóna els serveis de signatura electrònica, i altres persones que tenen un perfil jurídic.
Els altres dos equips d'innovació que hem posat en marxa són: un equip que té com a objectiu identificar bones pràctiques de gestió mediambiental amb objectius d'estalvi d'energia o reciclatge de residus (paper, tòner de les impressores, calefacció, il·luminació, etc.), i l'altre equip d'innovació té com a repte la generació d'oportunitats de llocs de treball per a persones amb diferents tipus de discapacitats, sobretot psíquiques, i facilitar així la seva integració social i laboral.
En aquest equip, per exemple, també hi participen persones externes a l'Administració que pertanyen a associacions vinculades a les persones discapacitades.
Com funcionen els equips d'innovació?
Els equips d'innovació són autònoms, s'autoorganitzen i marquen els seus propis ritmes de treball.
Fan reunions presencials, però també disposen d'un espai virtual a la intranet amb una eina de Microsoft, Sharepoint.
Cada equip d'innovació té un espai virtual específic on comparteix els seus documents, i on pot obrir fòrums de debat i calendaris compartits.
En realitat, la dinàmica d'interacció és la mateixa que la de les comunitats de pràctica.
El nombre de persones que formen els equips d'innovació és entre vuit i deu.
Creiem que aquest nombre de persones permet al grup tenir prou diversitat de perspectives, i que alhora sigui fàcilment gestionable.
En el cas de les comunitats de pràctica és una mica diferent.
Si bé hi ha un nucli dur de 10-12 persones que es reuneixen presencialment, tot el col·lectiu professional accedeix a la part virtual, de manera que tot el col·lectiu professional pot compartir materials amb les persones que es reuneixen de manera presencial.
Quin impacte tenen les comunitats de pràctica a l'Administració basca?
La nostra idea és que les comunitats de pràctica s'estenguin a tots els departaments del Govern basc i la filosofia és que les comunitats siguin interdepartamentals.
Per exemple, les comunitats d'igualtat, documentalistes i gestors dels webs estan formades per professionals de tots els departaments; només la comunitat de sanitat és més específica, i està formada per gent del Departament de Sanitat.
Per tant, nosaltres preveiem les dues possibilitats: que estiguin formades per persones d'un mateix departament o bé que siguin transversals, és a dir, que pertanyin a diferents departaments, però facin una mateixa pràctica professional.
I ho volem fer extensiu a més col·lectius professionals.
Per reforçar el projecte i dotar-lo de més legitimitat, necessitem obtenir resultats tangibles a curt termini.
En aquest sentit, hem proposat a les comunitats que fixin objectius de manera autònoma, de manera que a principis de 2012 puguem concretar les propostes de millora sorgides de les comunitats i canalitzar-les als òrgans competents perquè es facin realitat.
Però no hem de ser impacients amb l'obtenció de resultats a curt termini perquè hem de deixar que les persones i els col·lectius que hi participen portin el seu ritme i s'hi sentin còmodes.
Per nosaltres, aquest és un projecte a llarg termini.
Un projecte on el que volem és promoure dinàmiques de treball a l'Administració diferents a les habituals, de manera que la gent pugui compartir els seus millors coneixements i pràctiques, i treballar de manera col·laborativa.
Això representa un canvi de cultura en la forma de treballar que no es fa d'un dia per l'altre, i requereix tenir paciència i valorar els petits resultats que es vagin produint.
Quines són les dificultats amb què us heu trobat en la seva implantació?
D'una banda, estem cercant el millor encaix d'aquestes dinàmiques de treball col·laboratiu en l'estructura formal.
Aquesta és una inquietud present entre les persones que participen a les comunitats de pràctica.
Principalment, com fer que els responsables i directius dels diferents departaments acceptin que els seus tècnics dediquin una part del temps a aquestes dinàmiques col·laboratives, i d'altra banda, fins a quin punt accepten les propostes de millora que provenen de les comunitats de pràctica.
En aquest sentit, estem treballant metodològicament en l'optimització de la convivència entre l'estructura formal i les eines més informals.
En qualsevol cas, preferim ' hacer camino al andar ' enlloc d'aturar-nos en reflexions massa teòriques.
Com es considera, per part de l'estructura formal, el temps dedicat a la comunitat de pràctica?
La participació a les comunitats de pràctica forma part de l'horari de feina, inclosa la participació virtual, encara que les eines virtuals també es poden fer servir fora de l'horari laboral, però, en general, es treballa dintre de l'horari laboral.
Com ho heu fet per motivar la participació a les comunitats de pràctica?
En un principi, hem fugit dels incentius econòmics o de donar punts acumulables per exemple en concursos de trasllats.
En comptes d'això, hem preferit apostar per incentius intrínsecs, com són el reconeixement professional i personal per mitjà de la participació, la satisfacció de relacionar-se i compartir coneixements entre iguals, o donar l'oportunitat d'aconseguir una millora en la reputació professional dintre del col·lectiu professional.
D'altra banda, en el marc d'aquest projecte oferim una formació específica als participants de les comunitats de pràctica orientada justament a fer més efectiva la seva participació.
S'han organitzat, per exemple, cursos i tallers sobre eines per al treball en equip, sobre gestió de reunions o tècniques de creativitat.
Aquest tipus de formació no només facilita la seva eficiència a les comunitats de pràctica, sinó a la resta d'àmbits de la seva activitat professional.
Un altre aspecte molt important és fer que el seu col·lectiu professional sigui més visible en el conjunt de l'Administració i millorar com a grup professional.
Si pretenem identificar-nos amb el nostre treball, i que tingui una utilitat és lògic que vulguem fer les nostres aportacions, que se'ns escolti i se'ns tingui en compte.
En aquest sentit, les comunitats de pràctica i els equips d'innovació són maneres de cedir poder i protagonisme als professionals de l'Administració pública.
I els ciutadans, quin paper creus que haurien de tenir en aquest canvi cultural?
Als equips d'innovació, en funció del tipus de reptes, és interessant que hi participi gent de fora de l'Administració.
Per exemple, en l'equip que té el repte de trobar espais d'integració de persones discapacitades hi participen associacions cíviques; en general, quan es tracta de millorar serveis que es presten als ciutadans, els usuaris d'aquests serveis poden aportar moltes idees.
En el cas de les comunitats, pensem que algunes es podrien obrir a altres administracions perquè els problemes dels col·lectius professionals són molt semblants més enllà de l'Administració on prestin els seus serveis.
Però, hem començat dintre de casa i quan el projecte estigui més consolidat ens podrem plantejar obrir-nos a altres administracions.
També voldria comentar una iniciativa relacionada amb les comunitats de pràctica i els equips d'innovació: són el que anomenem xarxes col·laboratives, orientades a gestionar processos en els quals intervenen un alt nombre de persones disperses en diferents departaments i unitats de l'organització, i també geogràficament.
Per exemple, hem creat una xarxa de serveis electrònics amb l'objectiu de coordinar tots els professionals que treballen en la implantació i la gestió de serveis electrònics dintre dels diferents departaments del Govern basc.
Mitjançant aquesta xarxa, formada per 165 persones, aconseguim posar en comú coneixements, criteris i projectes, que, d'una altra manera, seria molt difícil de coordinar.
L'objectiu d'aquesta xarxa és, a més de permetre compartir coneixement i aconseguir una visió compartida, disposar d'una eina orientada a l'acció.
S'hi estan creant grups de treball específics per organitzar aspectes concrets dels serveis electrònics.
Per tant, està orientada a fer realitat mitjançant accions concretes, resultats i dispositius necessaris per a la vida de l'organització.
En definitiva, en aquest moment, totes aquestes diferents formes de treball col·laboratiu, com són els equips, les comunitats i les xarxes, constitueixen formes més flexibles d'organització que conviuen amb l'estructura més formal, formant una mena de plans en paral·lel que es complementen, i hem de fer que ho facin cada cop d'una manera més efectiva.
Explica'ns com es va decidir crear el Pla d'Innovació Pública
El PIP és una decisió col·lectiva d'un conjunt de persones que tenim la sort de dedicar-nos professionalment a treballar per una administració millor.
El PIP es crea per impulsar, d'una manera ordenada i coherent, un bon nombre de projectes que contribueixen a la millora de l'administració.
De passada, l'elaboració del PIP ha servit de pretext per teixir xarxes de col·laboració que ens ajudaran a assolir aquest repte tan ambiciós.
En què consisteix exactament el PIP?
L'objectiu del PIP és avançar cap a una administració que ofereixi polítiques i serveis públics de qualitat, que ho faci d'una manera eficient i que, a més a més, actuï d'acord amb els principis del govern obert: transparència, participació i col·laboració.
Per a això, al PIP s'identifiquen 74 projectes i 129 subprojectes que s'estructuren en 14 línies estratègiques que van des del ple desenvolupament de l'administració electrònica fins a l'avaluació de les polítiques públiques, passant per l'atenció ciutadana, la innovació i el coneixement o la col·laboració interadministrativa.
Crec que el millor resum de la visió del PIP és: "L'Administració basca com un espai de relació entre una ciutadania coresponsable i uns professionals del servei públic orgullosos de treballar per al benestar de la societat".
El PIP es basa en el principi de cocreació: quins valors comparteixes amb les persones amb qui cocrees?
Les persones que cocreem el PIP compartim una idea comuna sobre el valor de la cosa pública per a l'existència de societats avançades, democràtiques i cohesionades.
Compartim també l'orientació a la ciutadania com a raó de ser de l'Administració pública.
I compartim que la qualitat de servei i l'eficiència en la gestió són requisits imprescindibles per a la legitimació de les institucions públiques.
També compartim, per descomptat, els principis del govern obert: transparència, participació i col·laboració.
El proppassat desembre algunes de les persones que formem el programa Compartim vam ser convidades per una important institució acadèmica del país a explicar quines havien estat les claus que havien operat a l'organització (Departament de Justícia) per fer sostenible després de sis anys una proposta de formació i de treball col·laboratiu, el programa Compartim, que aportava innovació disruptiva en un panorama clàssic de formació i treball.
Va ser una demanda que canviava qualitativament el que acostumem a explicar en els diferents esdeveniments en què solem participar.
De centrar-nos en la metodologia de la posada en marxa de comunitats de pràctica en l'Administració pública passàvem a reflexionar sobre un aspecte que sempre ha estat present però sobre el qual no havíem fet una reflexió explícita: els processos de canvi organitzacional.
Les preguntes que havíem de respondre eren del tipus: com heu capejat les resistències al canvi?, com ho heu fet per superar les dinàmiques conservadores de les organitzacions i introduir noves perspectives?
Doncs bé, creiem que el 2012 aquest serà un nou àmbit de reflexió i que el que vam fer al desembre va ser només una primera aproximació.
La primera -i la mes clàssica- és que les organitzacions públiques, tot i aquesta època de la participació, tenen un ADN marcadament vertical i conserven molt bona salut a través d'estructures molt consolidades històricament.
I la segona, l'entrada d'un nou i potent actor: la crisi econòmica i la inevitable limitació de recursos que ja s'ha posat en marxa.
Objectivament, serà un obstacle per apostar per noves experiències.
Tanmateix, també és veritat que cada vegada més les organitzacions -públiques o no- són prou conscients que les receptes del passat ja no serveixen i que, davant l'onada de canvis, no poden romandre impassibles.
Retornant a la reflexió que vam plantejar al desembre, vam estructurar la xerrada en tres etapes:
Resistències i com salvar-les en les etapes d'inici d'implantació de comunitats de pràctica.
Resistències i com salvar-les en les etapes de desenvolupament.
Reflexions globals sobre els processos de canvi.
A continuació, exposem les idees principals de la presentació, que s'ha nodrit de les aportacions de Sergio Vásquez a dos seminaris del programa Compartim.
Resistències i com salvar-les en les etapes d'inici d'implantació de comunitats de pràctica
- Falta de motivació del col·lectiu (s'hi impliquen poques persones).
- Contradicció entre un projecte innovador i l'organització industrial de la feina quotidiana:
- Tensió entre el que se suposa que hi ha (la gent tindrà temps per participar a la CoP) i el que realment hi ha (les rutines i l'organització no ho permeten).
- El mitjà en què es treballa implica que es treu els participants de les CoP del seu lloc de treball i això els crea problemes.
- La desconfiança d'alguns comandaments cap a les CoP, del col·lectiu cap a les CoP, etc.
- Alinear allò que produeixen les CoP amb els objectius estratègics i l'estructura de l'organització.
- Perill que allò que funcioni millor no siguin CoP estrictament, sinó grups de treball.
Actuacions: alternatives (estratègia i tàctica):
- Afrontar les dificultats amb tolerància, flexibilitat i sense fer soroll.
- Utilitzar les eines que la gent utilitza: les que siguin més fàcils, no necessàriament les millors (correu electrònic, Office, Google, Facebook...).
Resistències i com salvar-les en les etapes de desenvolupament
- Management top-down, poder centralitzat en la presa de decisions.
- Tasques operatives molt especialitzades i rutinàries i treball molt dividit.
- Coordinació de la feina a través de processos estandarditzats.
- Les comunitats de pràctica són populars perquè responen a una pregunta important: com promoure la compartició i el desenvolupament del coneixement?
Però tot i que el concepte és molt prometedor, no fa desaparèixer l'organització en què s'insereix.
-La naturalesa de les comunitats de pràctica les enfronta a les pràctiques de supervisió i interferència.
Les arts per afrontar el problema:
- No tots els clients de la comunitat de pràctica tenen la mateixa visió.
- Cal posar-se en el lloc dels directius i entendre la legitimitat del que demanen.
- I això, malgrat que els directius no entenguin la legitimitat de les comunitats de pràctica.
- La negociació té a veure amb el poder.
- Concentrar-se en els interessos i no en les posicions.
- Imaginar solucions que beneficiïn ambdues parts.
- Un projecte important és un conjunt de batalles i no se'n pot perdre cap.
- Amb els recursos disponibles cal estar sempre atents a què es pot fer.
Què hem après del programa Compartim?
- Cal tenir mà esquerra, joc de cintura, etc.; molta política.
- Cal ser flexibles, conciliar interessos contradictoris, saber què és possible dins del que és desitjable.
- Hem d'estar atents a tenir sempre prou poder per fer les coses.
D'una altra manera, és millor no fer-les.
Reflexions globals sobre els processos de canvi
Cal gestionar necessitat, demanda i desig de canvi:
- La informació no provoca el canvi.
La necessitat i el desig són més potents.
- Els petits canvis no espanten.
- El canvi és més fàcil quan saps on vas i per què paga la pena canviar.
Ecosistema del canvi organitzacional:
- És millor parlar d'evolució, transformació i adaptació sempre vinculades a la millor aportació del passat, que ha fet possible l'oportunitat de la transformació actual.
Nous lideratges en l'era de la col·laboració:
- L'Administració encara funciona de forma molt compartimentada: hi ha múltiples estructures de poder que fan de barrera a la innovació.
- D'organitzacions centrades en processos a organitzacions centrades en les persones.
V Jornada de Justícia Penal Internacional i Universal: 10 anys del Col·legi d'Advocats Penal Internacional
Divendres 27 de gener de 2012, de 8.30 a 14.15 h, i col·loqui a la tarda
Amb motiu del desè aniversari del Col·legi d'Advocats Penal Internacional (CAPI), el Departament de Justícia, a través del Centre d'Estudis Jurídics i Formació Especialitzada, juntament amb l'Il·lustre Col·legi d'Advocats de Barcelona i el CAPI, organitzen aquesta V Jornada per analitzar el moment en què es troba la jurisdicció penal internacional i el paper dels advocats compromesos en aquesta matèria.
Hi participaran, entre d'altres, Elise Groulx Diggs, fundadora i presidenta d'honor del CAPI; Silvana Arbia, secretària de la Cort Penal Internacional; Fatou Bensouda, fiscal de la Cort Penal Internacional, així com professors universitaris de renom en la matèria.
Després de la Jornada es farà un col·loqui sobre l'exercici de l'advocacia davant la Cort Penal Internacional.
Inscripcions: fins al 23 de gener inclòs (inscripció diferenciada per a cada activitat, jornada i col·loqui, vegeu el programa)
26a sessió web de la Generalitat de Catalunya
Dimecres 25 de gener de 2012, de 10 a 11.30 h (recordeu que hi ha un canvi d'horari)
A càrrec de Daniel Innerarity, catedràtic de filosofia política i social, investigador IKERBASQUE a la Universitat del País Basc i director de l'Instituto de Governança Democràtica, que parlarà de "La política a l'era de les xarxes".
Inscripció: per mitjà del formulari web fins al 22 de gener
II Congrés Internacional EDO 2012.
Gestió del coneixement i desenvolupament organitzatiu: formació i formació corporativa
Per reflexionar sobre el que està succeint i mostrar les millors experiències en l'àmbit internacional l'Equip de Desenvolupament Organitzacional (EDO-Universitat Autònoma de Barcelona) i el Centre d'Estudis Jurídics i Formació Especialitzada organitzen el II Congrés EDO/CEJFE 2012.
El programa se centrarà en aspectes emergents del nou aprenentatge amb especial rellevància del anomenat aprenentatge incidental, sobre els coneixements acumulats dins l'organització com a valor estratègic i la capacitat de les persones per ensenyar i aprendre simultàniament.
Us animem a participar-hi com a assistents, però sobretot presentant-hi comunicacions de les vostres bones experiències.
El termini de presentació de comunicacions és obert fins al 20 de febrer de 2012.
En aquest llibre l'autor explica tots els secrets del fenomen Twitter, que ja compta amb més de 200 milions d'usuaris a tot el món i difon més de 130 milions de missatges cada dia.
És essencialment una guia pràctica tant per a aquelles persones que ja estan en aquesta xarxa social com per a aquelles que no han començat a enviar el seu primer tuit.
Podran aprendre les claus de l'escriptura en 140 caràcters i descobrir com treure-li partit en el món professional.
Alguna vegada t'has preguntat què fa que la gent es comprometi amb la seva feina?
Sents curiositat per saber com s'explica la implicació personal des de la perspectiva de la neurociència?
Vols millorar la teva implicació en el treball i la del teu equip?
Aquest llibre pretén inspirar-nos i ajudar-nos a descobrir el què i el com del compromís per tal de generar un canvi en positiu en la cultura corporativa de la nostra organització.
Storify és una eina per narrar històries o esdeveniments mitjançant la recopilació d'informació de diverses xarxes socials com ara Twitter, Facebook, Flickr o YouTube.
És una aplicació fàcil d'usar ja que arrossegant i deixant anar es pot anar confegint la història en l'ordre que es desitgi.
A més, és una eina eminentment viral, perquè es mencionen les persones que han participat en la difusió de l'esdeveniment o història que es vol contar.
Vegeu d' exemple la narració de la VI Jornada Compartim.