El radó és un gas noble, incolor, insípid i sense cap olor, per això pot passar desapercebut malgrat estar present.
Prové de les cadenes naturals de desintegració dels isòtops de l'urani; (U-238 i U-235), i del tori (Th-232), elements que es troben de forma natural a l'escorça del nostre planeta.
Dels tres, el més abundant és l'isòtop U-238.
L'urani 238 es desintegra i dona lloc al Th-234, el qual també es desintegra en un altre element radioactiu, i així successivament fins que s'arriba al Ra-226, mineral sòlid que es desintegra formant el radó (Rn-222).
Tots aquests elements en la seva desintegració emeten partícules alfa, beta i radiació gamma.
La importància del radó ve donada bàsicament pel fet de ser un gas, de manera que pot viatjar a través dels porus del medi en el qual s'ha generat.
Seqüència de desintegració del U-238.
El radó (Rn-222) té un període de semidesintegració de 3,8 dies.
És molt soluble en aigua i s'acumula en el sòl i les roques del terreny.
A través del sòl, les roques i l'aigua, i en funció de diferents variables com les característiques del terreny i les condicions climatològiques, entre altres, pot passar a l'aire exterior i a l'interior dels edificis, i concentrar-se en llocs de treball subterranis, caves, mines, zones amb aigües termals, etc. És més freqüent en terres de tipus granític i volcànic, però, de fet, es troba en qualsevol tipus de terreny en major o menor quantitat.
En general, els nivells de radó a l'aire exterior són molt baixos perquè es difon en l'atmosfera, però, a l'interior de recintes, els nivells poden arribar a ser elevats.
Normalment, els valors més alts es troben en soterranis o plantes baixes on hi ha poca ventilació.
El radó va ser declarat cancerigen humà del grup 1, el 1987, per la International Agency for Research on Cancer (IARC) i com a cancerigen del grup A per l'Environmental Protection Agency (EPA) dels EUA.
L'exposició laboral al radó es considera com una exposició a un agent cancerigen en el lloc de treball.
L'exposició estimada al radó a Catalunya, segons el sistema d'informació CAREX-CAT, és la cinquena més prevalent, darrere de la radiació ultraviolada (UV), el treball a torns, els fums de motor dièsel i la sílice cristal·lina.
D'altra banda el radó és la segona causa de mort per càncer de pulmó, després del tabac.
L'Organització Mundial de la Salut (OMS) atribueix fins a un 14% les morts per càncer de pulmó causades pel radó, i és la font de radiació natural més important.
La desintegració del Rn-222 dona lloc a una sèrie d'elements radioactius, que continuen la cadena natural de desintegració i que emeten partícules alfa, beta i radiació gamma.
Les partícules alfa tenen molta energia i poc poder de penetració.
Es podrien aturar amb un full de paper.
Les partícules beta tenen una mica menys d'energia i més poder de penetració; necessitaríem alguna cosa més per aturar-les, com podria ser un full d'alumini.
La radiació gamma, en canvi, té un alt poder de penetració.
El període de semidesintegració del radó és prou llarg perquè pugui penetrar dins d'edificis i acumular-s'hi.
Així, en una habitació, hi haurà una certa concentració de radó, el qual constituirà una font de descendents radioactius que són metalls pesants que es fixen als aerosols.
Quan respirem l'aire de l'habitació, inhalem aquests aerosols radioactius que queden fixats en els nostres pulmons.
Aquest és el mecanisme mitjançant el qual els pulmons reben una dosi de radiació que pot causar, entre altres efectes, alteracions en el material genètic de les cèl·lules del teixit pulmonar, i originar un dany que, al cap d'un temps, pot donar lloc a càncer de pulmó.
Aquest risc s'incrementa notablement en persones fumadores.
La relació entre la dosi i la resposta és lineal; això vol dir que com més baixa sigui la concentració en l'aire de gas radó, més baixa serà la probabilitat de desenvolupar càncer de pulmó.
Els estudis més recents mostren que el risc de contraure càncer de pulmó degut al radó augmenta en un 16% per cada increment de 100 Bq/m 3 en la concentració mitjana de radó a llarg termini.
Seqüència de desintegració del Rn-222.
Becquerel per metre cúbic d'aire (Bq/m 3 ) és el nombre de desintegracions per segon en un metre cúbic d'aire.
Sievert (Sv) és la unitat de la dosi equivalent en el Sistema Internacional d'Unitats: 1 Sv = 1J/kg.
La presència de gas radó a l'interior de recintes o en determinats espais subterranis, té el seu origen en el sòl i en les roques que en formen part, així pot variar molt en funció del tipus de sòl i, en conseqüència, de la regió o zona en què ens trobem.
D'altra banda, la concentració de gas radó en interiors no es manté constant i fluctua al llarg del temps, al llarg del dia i com a conseqüència de les condicions meteorològiques.
També poden influir diferents variables, com l'estació de l'any en què ens trobem, les diferents característiques del terreny, la porositat i la permeabilitat, la ventilació de l'edifici, la diferència de temperatura entre l'exterior i l'interior, les esquerdes en el cimentat, la presència de canalitzacions i altres possibles connexions del sòl amb l'interior, etc.
Una aportació important a la concentració de radó en interiors, es creu entre un 20-30%, és la que es produeix pels propis materials de la construcció, ja que aquests poden provenir de zones amb terres amb un alt contingut en radó.
Altres aportacions són l'aigua i el gas utilitzat per escalfar i per a ús domèstic.
Entre els possibles treballadors exposats a gas radó es podrien diferenciar els tres grups següents:
Llista no exhaustiva d'activitats on pot haver exposició laboral no menyspreable al gas radó:
Correspon a les autoritats competents identificar les zones on les concentracions de radó en el sòl poden posar en risc la població, i establir normes per a les noves construccions i/o adaptació de les antigues.
També és de la seva competència establir programes de sensibilització i informació en relació amb la possible presència de radó en interiors.
El Consell de Seguretat Nuclear ha desenvolupat una cartografia on es classifiquen les zones de tot el territori espanyol en funció dels nivells de radó i en particular identifica aquelles en les que un percentatge significatiu dels edificis residencials presenta concentracions superiors a 300 Bq/m 3.
D'altra banda, correspon a l'empresari vetllar per la seguretat i la salut dels treballadors en el desenvolupament de la seva activitat laboral, segons la Llei 31/1995, de 8 de novembre, de prevenció de riscos laborals, i el Reglament dels Serveis de Prevenció.
Tots els edificis contenen radó en concentracions normalment baixes.
Però hi ha zones geogràfiques, on degut al tipus de terreny és més probable trobar edificis amb nivells elevats, per tant:
La Directiva 2013/59/EURATOM, de 5 desembre de 2013 estableix les normes de seguretat bàsiques per a la protecció sanitària dels treballadors i la població contra els perills derivats de l'exposició a radiacions ionitzants.
Per donar compliment al dictat de la Directiva, els estats membres establiran nivells nacionals de referència per a les concentracions de radó en recintes tancats en els llocs de treball.
El nivell de referència per a la mitjana anual de concentració d'activitat a l'aire no superarà els 300 Bq/m 3, llevat que estigui justificat per circumstàncies en l'àmbit nacional.
Els estats membres de l'UE disposen fins el 6 de febrer de 2018 per la transposició de la directiva al dret nacional i per la posada en marxa de plans nacionals que tinguin com a objectiu baixar els nivells de radó fins als 300 Bq/m 3.
A Espanya i fins a la transposició de la directiva, són d'obligat compliment els límits establerts, al Reglament sobre protecció sanitària contra radiacions ionitzants aprovat pel Reial decret 783/2001, de 6 de juliol (RPSRI), modificat per Reial decret 1439/2010 i les indicacions de la Instrucció IS-33, de 21 de desembre de 2011, del Consell de Seguretat Nuclear, sobre criteris radiològics per a la protecció front a l'exposició a radiació natural.
Nivell de referència anual de radó
A continuació s'enumeren algunes de les mesures possibles de control i organitzatives per disminuir la concentració de radó en els llocs de treball en l'interior d'edificis i en determinats espais, o per reduir-ne el risc d'exposició:
Publicacions del Consell de Seguretat Nuclear CSN:
Servei de coordinació d'activitats radioactives.
Generalitat de Catalunya. http://sac.gencat.cat/sacgencat/AppJava/organisme_fitxa.jsp? codi=5401
Universitat de Cantabria http://www.elradon.com
Registre d'activitats laborals amb exposició a la racioació natural (RN)