És probable que com a pares i mares us trobeu, en el dia a dia, amb un munt de dificultats a l'hora d'educar els vostres fills.
En aquest espai trobareu exemples de converses de famílies que plantegen els seus dubtes, i d'altres que hi donen resposta des de la seva experiència.
Pol (31 anys, pare de la Gala, de 3 anys)
Ja ens agrada que camini, però és que si hem de seguir el seu ritme arribaríem sempre tard a tot arreu, sobretot als matins.
A l'escola ens diuen que ja és gran per anar en cotxet, però a nosaltres ens resulta més còmode així.
Gerard (40 anys, amic del Pol i pare de la Júlia, de 3 anys)
—Nosaltres fa temps que vam decidir fer servir el cotxet només per a distàncies llargues, perquè cal que s'acostumin a caminar.
Els primers dies vam haver d'adaptar el ritme sortint abans de casa, o fent alguna paradeta per descansar; vam valorar-li molt l'esforç que feia i ella se sentia molt orgullosa.
La veritat és que ara anem caminant a tot arreu i en ocasions, amb transport públic.
Pensa que caminar és un hàbit, igual que treure'ls el xumet o el bolquer; demana una mica de paciència al principi, però és part del seu desenvolupament.
Joan (37 anys, pare de la Leila, de 5 anys)
— La Leila és una nena molt tranquil·la, li agrada estar a casa i jugar amb la tauleta digital o pintar.
A mi em va molt bé que no vulgui sortir perquè no m'agrada anar als parcs.
A més, així no s'embruta ni sua i és més còmode per a tots.
David (40 anys, company de feina del Joan i pare del Nabil, de 6 anys)
Penso que tant els nens com les nenes han de fer exercici físic, córrer, saltar, moure's... els va molt bé per al seu desenvolupament físic i psíquic i, a més, es relacionen amb altres nens, que també és important.
És cert que de vegades als grans ens fa mandra sortir de casa perquè anem molt cansats, però crec que ho hem de fer per ells.
Alegria (43 anys, mare del Tomàs, de 12 anys)
— El Tomàs ha de fer esport, i no qualsevol esport, sinó moto de trial, perquè el seu pare va ser campió júnior de Catalunya.
Té totes les facilitats i, sobretot, el seu pare pot fer-li d'entrenador.
És com les de debò, però de la seva mida.
De moment no n'ha fet gaire cas, però ja li anirà agradant.
No pot decebre el seu pare i hem d'amortitzar la despesa.
Virgínia (38 anys, viu amb el pare del Climent, d'11 anys)
Potser al vostre fill li agradaria fer un altre esport.
És cert que tots projectem les nostres il·lusions en els fills, però ens hem de moderar i tenir més en compte la seva opinió i els seus gustos.
I no t'estranyi que hàgiu de vendre la moto si és el desig del pare i no el del fill.
Núria (48 anys, mare de l'Ona, de 14 anys, i del Lluís, de 13 anys)
—Hem estat parlant amb l'entrenador de natació de l'Ona i ens ha dit que té moltes condicions físiques per a aquest esport.
Ens ha demanat permís per federar-la i incloure-la en l'equip de la seva categoria per competir.
L'Ona s'ha posat molt contenta perquè li agrada molt nedar, però ha d'entrenar diàriament i tenim por que no pugui compaginar els entrenaments amb els estudis i baixi el seu nivell que fins ara era bo.
Gerard (50 anys, pare de la Mireia, de 16 anys)
—Nosaltres vam pensar el mateix quan la Mireia va començar a entrenar més per a les competicions.
Vam parlar amb ella perquè entengués que el compromís amb la natació no havia de fer que baixés el seu rendiment a l'institut.
Vam ajudar-la a organitzar millor el seu temps per poder compaginar els entrenaments amb l'horari d'estudi.
Al principi li va costar, però de mica en mica ho ha anat fent i ara es mostra molt autònoma i s'organitza ella sola.
Agnès (45 anys, mare del Lluís, de 15 anys)
—Darrerament veiem que el nostre fill passa molt temps sol.
Abans sortia sempre amb els seus companys d'equip d'hoquei, però ara ens diu que no volen saber res d'ell.
L'altre dia ens vam trobar amb un dels seus amics i ens va comentar que en Lluís s'ha tornat una mica cregut, que es pensa que ell és l'estrella i no compta amb ningú de l'equip.
A nosaltres ens amoïna el seu comportament perquè no l'hem educat així, i a més no s'adona que aquesta actitud li portarà problemes.
Jaume (50 anys, pare del Cesc, de 15 anys)
— Fa uns dies que el Cesc ens ho va comentar durant el sopar.
No entén per què el Lluís ha canviat tant.
Abans s'ho passaven molt bé entrenant i diu que ara l'ambient de l'equip no és tan bon perquè el Lluís no compta amb ells i vol fer-ho tot sol.
Crec que us aniria bé parlar amb l'entrenador perquè l'ajudi a reflexionar sobre la importància de tenir un bon ambient dins l'equip i treballar tots plegats per millorar els resultats.
Per la vostra part, hauríeu de parlar amb ell per fer-li entendre que la seva actitud l'allunya dels altres.