Afortunadament, tot i les circumstàncies de pandèmia i confinament tenim encara molts braços a disposició de la salvaguarda del patrimoni documental: els de tots els ciutadans.
Aquests dies ens arriben moltes propostes d'ingressos de documents a l'arxiu.
Des de pamflets de propaganda nazi a Catalunya durant la Segona Guerra Mundial, fins a un certificat d'idoneïtat ideològica emès per la Falange en el context repressiu, de depuracions, del primer franquisme.
Constatem que un dels efectes del confinament és que esdevé ocasió per reobrir i redescobrir els arxius personals i familiars que tenim a casa, els, produïts i aplegats durant anys, dècades, potser segles.
Us expliquem una història de redescobriment que ens ha encantat.
Aquests dies l'Arnau ha retrobat, confinat ara a casa, un feix de documents personals que va comprar fa algun temps a un drapaire; eren abandonats, procedents de contenidors de carrer, on anaven a la seva segura destrucció.
L'interessaven sobretot algunes fotografies, però volia saber si els papers que les acompanyaven tenien algun interès per a un arxiu públic.
Es tracta de documents de l'arxiver Ignasi Rubio Cambronero (Valladolid, 1895-Barcelona, 1973).
Rubio va ser un personatge rellevant en la vida política i cultural catalana de la primera meitat del segle XX: arxiver del "Cuerpo de Facultativos" de l'estat des de 1921, va treballar, entre altres centres, a l'Archivo General de Simancas.
Des del 1928 va ser arxiver general de la Diputació de Barcelona, alcalde de Vilanova i la Geltrú (1928-1930), docent a l'Escola de Bibliotecàries de Barcelona en diverses èpoques i secretari i director de la Biblioteca Universitària fins a la jubilació (1949-1965).
Les seves biografies a la xarxa, però, passen per alt un aspecte important de la seva trajectòria: que també va ser arxiver de la Generalitat: el 1933, un decret l'avalava un quinquenni d'antiguitat, i el 1935 una ordre li reconeixia els seus mèrits en la reorganització de l'Arxiu de la Comissaria Delegada del Govern a Girona.
Però és que, a més, Rubio va aprofitar la seva presència professional al Palau de la Generalitat per a publicar una monografia sobre l'edifici i sobretot per a elaborar una autèntica obra de referència sobre la història de la institució: "La Deputació del General en los siglos XV y XVI" (1950), el primer estudi publicat mai sobre l'organització i el funcionament de la vella Generalitat d'abans de 1714.
Justament, l'Arnau ha salvat entre els documents retrobats el certificat de la inscripció de l'estudi d'Ignasi Rubio com a tesi doctoral a la Universitat de Barcelona el gener de 1933, sota la direcció del catedràtic Antonio de la Torre y del Cerro, també arxiver de l'Estat i mestre de Jaume Vicens i Vives: constatem, doncs, que hi va treballar durant gairebé dues dècades, amb el trasbals de la guerra pel mig.
Però l'Arnau ha descobert també (ara que som en temps de restriccions) un altre detall desconegut de la seva trajectòria: un salconduit de circulació que identifica Rubio com a Cap de l'Arxiu General de Presidència de la Generalitat de Catalunya, que demostra que era encara al servei de la institució el 19 de gener de 1939, just una setmana abans de l'ocupació franquista de Barcelona: ens el podem imaginar en creuar-se a les escales de la galeria gòtica amb el president Lluís Companys, durant les darreres hores de presència d'aquell al Palau de la Generalitat, just abans d'emprendre el camí de l'exili.
I fins aquí només un tast de la troballa que ens ha donat a conèixer aquests dies l'Arnau!
Tots aquests documents, salvats i redescoberts per ell i altres ciutadans aquests dies, ingressaran a l'Arxiu Nacional quan deixem enrere el confinament.
Faran més ric el patrimoni documental a disposició de tothom i permetran conèixer millor la història del nostre país.
El confinament pot ser una oportunitat per redescobrir els arxius personals i familiars que tenim a casa
Acte d'entrega a l'Arxiu Nacional de les primeres cartes rebudes pels consellers Carles Mundó i Joaquim Forn a la presó arran dels Fets d'Octubre de 2017.
Sant Cugat del Vallès, 1 d'octubre de 2020.