És el responsable de l'Àrea de Mesures Penals Alternatives de la Direcció General d'Execució Penal a la Comunitat i de Justícia Juvenil del Departament de Justícia, i també és el coordinador de la comunitat de pràctica (CoP) de mesures penals alternatives (MPA) del programa Compartim, des que es va iniciar la CoP el 2013.
Com va sorgir la vostra comunitat de pràctica?
Va sorgir una mica per casualitat, perquè vam veure una oportunitat en el fet que el Centre d'Estudis Jurídics i Formació Especialitzada (CEJFE) permetia que professionals que no eren de la casa treballessin conjuntament.
En l'àmbit d'MPA, els professionals són de tres entitats diferents, amb les quals hi ha un contracte de gestió de servei públic.
Aquesta modalitat de gestió de coneixement que ens oferien des del programa Compartim ens permetia unificar criteris i donar formació una mica més enllà de la que puguin donar les mateixes entitats i de les directrius que podem establir des de la mateixa Àrea.
Ens semblava enriquidor trobar un espai on debatre aquelles qüestions d'intervenció que sobrepassen una mica el que és el protocol i la norma; un espai on aprofundir en els criteris ja marcats per la mateixa Administració.
A quins reptes ha donat resposta la creació de la vostra comunitat de pràctica?
Com et deia, nosaltres som un col·lectiu de professionals que formem part de diferents entitats.
Jo sóc el responsable de l'Àrea de Mesures Penals Alternatives, ara bé, la majoria de les persones de la CoP són professionals externs que pertanyen a altres entitats.
En el seu moment es va crear la figura d'un professional que es diu delegat d'execució de mesures perquè no hi havia una sola professió que l'encabís.
Aquest professional té dues tasques principals: d'una banda, fer un bon control de l'execució de la mesura; i, de l'altra, realitzar una tasca socioeducativa amb el penat, atès que s'han de tenir en compte també els diversos elements socials que l'envolten.
Entenem que hi ha persones que han comès delictes que necessiten aquest acompanyament i suport, alhora que el jutge ha de tenir la seguretat que allò que ordena es compleix.
Aquesta figura té, per tant, aquest component de treball social, educatiu, de psicologia, pedagogia o criminologia.
Quins efectes ha tingut en el vostre col·lectiu la participació en el programa Compartim?
El professional se sent una mica director i més responsable d'allò que fa, de com intervé en la situació, i hem pogut identificar i introduir millores en la qualitat dels processos d'intervenció que ens han permès anar una mica més enllà del que ens permetia el dia a dia.
La CoP MPA ens va semblar una oportunitat per unificar la capacitat de raonar i pensar conjuntament, de reflexionar sobre com integrar aquestes dues vessants, i ha demostrat que és més efectiva que els cursos formatius adreçats a aquests professionals, que en aquest moment són 120.
Així podem establir criteris unificats d'intervenció i fer que tots els professionals es sentin part dels canvis que van provocant.
Per exemple, l'entrevista per treballar els aspectes relacionats amb l'alcoholisme de determinades persones és un tema que implica gairebé tots els professionals.
Dintre de la CoP hi ha un grup d'entusiastes que preparen el document i, després, aquest document es treballa entre tots els professionals, de manera que no és un element que vingui imposat, sinó una millora de la qualitat treballada amb els professionals que pateixen la situació i que aporten molts elements de millora des de la seva experiència.
Com es va crear el grup d'entusiastes i com ha evolucionat la participació de la gent en la CoP MPA?
Vam explicar la idea de la CoP i la gent s'hi va anar apuntant.
L'única condició que nosaltres vam posar des de l'Àrea era que hi hagués almenys una persona entusiasta de cada equip, per tal que allò que es fes a les reunions dels entusiastes arribés als diferents equips.
Hem de pensar que estem parlant d'equips que estan per tot el territori (n'hi ha a Tremp, a Tortosa, a Girona) i, per tant, les reunions dels entusiastes serveixen per contrarestar la dispersió territorial.
Formem part del grup d'entusiastes unes 25 persones, de manera que es pugui treballar bé, i en aquest sentit vam intentar que de cada equip d'MPA, que són uns sis o set professionals amb un coordinador, tinguéssim una o dues persones com a entusiastes.
A les jornades i als seminaris hi ha participat un 99 % dels professionals, amb un nivell de satisfacció molt alt.
Quines creus que són les claus de la implicació en la CoP?
D'una banda, el fet que la gent sent que pot participar en algunes decisions; no en totes, però sí en les relacionades amb la seva intervenció com a professional.
D'altra banda, la possibilitat que dona als nostres professionals de trobar-se de tant en tant i parlar de coses tècniques, intercanviar experiències o, si més no, conèixer-se entre ells i crear així un sentiment de grup, de formar part d'un mateix projecte.
I, a més, la importància que tenen per a la feina diària els diferents documents i treballs generats.
Com veus la relació entre el procés de col·laboració i la creació del producte final?
Hi ha temes més engrescadors que d'altres.
Les qüestions que afecten el dia a dia, com per exemple l'entrevista, motiven molt més que d'altres que siguin més teòriques.
Per això hem buscat sempre temes que siguin preocupacions reals de la feina dels nostres professionals.
Per exemple, va generar molta implicació el desenvolupament d'una eina per detectar el problema de l'alcohol en persones condemnades per delictes relacionats amb la conducció viària, o també l'elaboració dels informes per a l'autoritat judicial, atès que cada professional n'ha de fer almenys 400 l'any.
En aquest context, disposar de pautes, ja siguin lingüístiques, d'estructuració o d'altres, facilita molt la feina i, per tant, desperta molt d'interès.
Com treballeu en el grup d'entusiastes?
La gent fa les reunions amb els documents ja treballats i a la reunió s'hi va a buscar acords, de manera que no siguin reunions pesades.
Sempre ens centrem en el treball que hem de fer, ja sigui per preparar els seminaris o la Jornada, ja sigui per decidir si el tema que estem treballant segueix efectivament els criteris que volíem.
Sempre es treballa sobre ordres del dia molt delimitats i sobre documents que ens han enviat abans.
Respecte al treball en línia, l' e-Catalunya costa de fer servir perquè no és una eina gaire intuïtiva.
En aquest sentit, encara que els e-moderadors poden entrar-hi perquè hi estan acostumats, a la majoria dels membres de la CoP els costa de fer-ho.
A més, els entusiastes ja parlen de manera presencial amb els seus equips i, per tant, no fan servir el sistema en línia.
Què destacaries de les darreres jornades?
En la Jornada que vam fer ara fa un any, el gener de 2016, em va semblar molt interessant que la gent presentés els seus treballs amb vídeos explicatius del producte elaborat.
El fet que la gent faci servir aquestes modalitats innovadores de presentació de resultats et dona una idea del grau d'implicació amb el seu producte, del qual estan orgullosos i se'n fan responsables.
La veritat és que mostra també la qualitat de la seva professionalitat i ens ha demostrat que la metodologia de gestió del coneixement ha servit per unificar la nostra intervenció.
El darrer Seminari que hem celebrat, el 2 de febrer, està en la línia del treball que estem fent: un manual de recomanacions sobre elements ètics de la intervenció.
El Seminari ha permès debatre sobre qüestions essencials de l'encàrrec i de la funció, com ara els conflictes amb la missió, amb la persona atesa i amb les relacions interpersonals.
Ens plantegem com hem d'intervenir en situacions concretes en què ens trobem en un moment determinat quan no es desprèn directament del protocol ni del manual d'ètica.
Els delegats estan sotmesos diàriament a situacions de conflicte que no sempre troben resposta en els manuals.
En aquests casos només es pot trobar la sortida compartint experiències i respostes.
El Seminari ha permès un debat obert i tranquil sobre aquestes situacions.
Primer, que ens permetin continuar fent aquest tipus de gestió de coneixement a la CoP perquè, com ja he comentat, per a nosaltres és una eina molt útil.
Per la nostra part, el més important és encertar en els temes i les activitats (que engresquin els professionals en el dia a dia), seguir trobant elements que generin debat i pensar una mica més enllà de la feina diària.
Des de fa ja uns quants anys, coincidint amb el descrèdit de la formació transmissiva, els responsables de formació i recursos humans estan posant els ulls en altres disciplines.
Una d'elles és la gestió del coneixement que, d'ençà que va aparèixer als anys 90 fins ara, ha arribat a una etapa de maduresa esplèndida.
Àmpliament criticada en els seus inicis perquè es veia com una aposta de valor basada gairebé sempre en la tecnologia, en els últims anys, i després de l'eclosió de la participació interactiva de principis d'aquesta dècada (Web 2.0), la gestió del coneixement està aportant conceptes, eines i metodologies al servei de l'eficiència organitzacional que no s'havien aportat des de les disciplines clàssiques, com és la formació tradicional.
Per això ens ha semblat oportú endinsar-nos en una de les obres recents més populars, que uneix reflexió sobre aprenentatge organitzacional, d'una banda, i gestió del coneixement, de l'altra.
És un llibre de tema econòmic (més específicament, d'economia del coneixement o, fins i tot, d'economia de l'aprenentatge, més que de gestió del coneixement), amb una forta base matemàtica.
Es tracta d'una obra d'economistes i gairebé diríem que per a economistes; una obra amb una tesi d'impacte social global, amb una gran fonamentació i amb anàlisis matemàtiques profundes que se situen en el marc de la macroeconomia.
S'hi estructuren una sèrie de models (segons voluntat expressa dels autors) que poden convertir-se en estratègies d'actuació per a governs.
També, cal subratllar-ho a l'inici, les seves tesis se separen dels postulats més clàssics de l'economia liberal i aposten per més inversió i control per part dels governs.
Per això llegim que s'ha convertit en «una eina fonamental per a aquells que advoquen per polítiques governamentals que incentivin la ciència i la tecnologia».
Més concretament, la tesi central del llibre és que els mercats per si mateixos no són eficients i que ha d'existir alguna acció decidida per part dels governs.
I tot això per una raó: l'important no són els recursos, sinó el coneixement.
Per tant, «tot el que es faci per intervenir en el coneixement i maximitzar-lo és garantia de progrés».
Per al lector mitjà interessat només en temes d'aprenentatge i poc expert en economia, el llibre pot resultar, més enllà dels tres capítols dedicats a l'aprenentatge organitzacional, difícil d'aplicar a altres àmbits relacionats.
Entrant ja en el comentari del llibre, farem dos apartats: un primer, on recollirem les tesis generals de l'obra; i un segon, on ens referirem a aspectes concrets d'aprenentatge organitzacional.
Recollim a continuació els postulats de l'obra que ens han semblat més rellevants:
I, si és cert com s'afirma en l'obra, que la capacitat de progrés social depèn de l'aprenentatge (la productivitat és el resultat de l'aprenentatge), quin és el paper del govern?
A partir d'aquí plantegem les tesis relacionades amb l'aprenentatge.
La revolució de l'aprenentatge.
Com dèiem abans, la tesi central de l'obra és que l'èxit de l'economia es deu a la innovació en l'aprenentatge, amb la qual cosa «comprendre els processos de l'aprenentatge i la innovació i la manera com les polítiques poden afectar-ne el ritme hauria de trobar-se en el nucli de l'anàlisi econòmica».
Una economia de l'aprenentatge.
Els autors parteixen de la premissa que la seva visió sobre les estratègies de creixement i desenvolupament és molt diferent de la de l'enfocament neoclàssic liberal tradicional perquè «[...] comença centrant-se en el coneixement arrelat en els individus, les empreses i la societat en general, i en com aquest coneixement canvia, es transmet i es porta a la pràctica».
Crear una societat dinàmica de l'aprenentatge comporta, entre d'altres, aquestes dimensions:
Una part de l'aprenentatge és el resultat d'una assignació explícita de recursos, però la major part de l'aprenentatge és fruit de la producció i la inversió.
Els determinants de l'aprenentatge:
El factor determinant més important en l'aprenentatge dels individus és la seva capacitat per aprendre i, potser, el determinant més crucial en la capacitat d'aprendre del individus sigui l'educació que reben.
En aquest punt, com no podia ser d'una altra manera, els autors advoquen per un sistema educatiu ben dissenyat, que no se centri en l'aprenentatge memorístic.
No cal dir que els models nòrdics i d'alguns països d'Àsia (Taiwan i Corea del Sud) són els exemples que caldria seguir.
També advoquen per conferir als sistemes educatius dispositius de detecció que puguin impulsar, ja des de l'inici, el que anomenen «els avantatges comparatius dels diferents individus»; és a dir, el talent.
Partint de la frase d'Isaac Newton («Si he aconseguit veure-hi més lluny és perquè he pujat a coll de gegants»), els autors defensen que l'accés al coneixement sigui una política prioritària.
El coneixement es construeix sobre la base del coneixement preexistent, i totes les polítiques que tinguin a veure amb moviments com el de codi obert i polítiques flexibles de propietat intel·lectual (no restrictives) tindran més i millor impacte en l'economia.
Per catalitzadors entenen els elements d' activació extra.
Diuen que l'aprenentatge requereix que els individus i les organitzacions tinguin capacitat d'aprenentatge, però se'ls ha d'incitar a aprendre.
Entre els catalitzadors més importants assenyalen els avenços en la tecnologia, que fa que puguem aprendre més si hi ha més per aprendre (efecte acumulació).
Assenyalen els autors que en el procés d'aprenentatge és fonamental que les persones aprenguin les unes de les altres, sobretot amb aquelles amb les quals interactuem, que, al seu torn, són catalitzadors d'aprenentatge.
Aquestes interaccions brinden tant l'input de coneixement que conforma la base de l'aprenentatge com el catalitzador que promou la innovació.
Els individus i les empreses han d'adoptar un marc cognitiu, una mentalitat que condueixi a l'aprenentatge.
Això implica la creença que el canvi és possible i que pot ser modelat i promogut mitjançant activitats deliberades.
Els autors ens posen com a exemple, en la creació d'aquest marc, el que va suposar la Il·lustració i el mètode científic en els segles XIX i XX.
Ara és més complex perquè vivim en societats obertes, amb la qual cosa la propagació de la mentalitat d'aprenentatge s'ha de basar en els processos educatius.
Un sistema educatiu ben dissenyat ajuda a crear un marc cognitiu correcte.
Els autors afirmen que l'abast de l'aprenentatge es pot veure afectat tant per la macroeconomia com per l'estructura de les organitzacions i empreses on treballen els individus.
Per tant, és important intervenir de manera deliberada.
La cultura organitzacional, si no arriba a establir-se com un objectiu important d'intervenció, pot arribar a desmotivar aquests ambients d'aprenentatge.
En aquest sentit, un missatge clar a l'organització podria ser, per exemple, incentivar les conductes innovadores en detriment de les burocràtiques.
Exposició "Jo també sóc del barri.
El procés creatiu des dels centres de justícia juvenil"
De l'1 al 18 de març de 2017 (de dilluns a divendres, de 10 a 14 h i de 16 a 18 h)
Inauguració: 2 de març de 2017, a les 12 h, a la Fundació Setba (Consell de Cent, 335, de Barcelona)
Cloenda: 16 de març de 2017, a les 9.30 h al CEJFE
10 de març de 2017, de 9.15 a 14 h
Diàlegs amb Ismael Loinaz Calvo.
13 de març de 2017, de 17 a 18.30 h
Al límit de la publicitat digital per atreure els usuaris
17 de març de 2017, de 9.30 a 14 h
L'autor, consultor especialitzat en recursos humans, parla en aquest llibre dels canvis que experimenta el món i del seu impacte en la gestió de persones: revolució digital, agilitat i competitivitat, cooperació i intel·ligència col·lectiva, gestió de la diversitat, empresa oberta, noves capacitats, la lluita pel talent, els reptes dels líders i el futur de la funció dels recursos humans.
Ets un gran comunicador (però encara no ho saps).
L'art de fer arribar les idees al seu destí.
Aquest llibre, escrit amb un estil desenfadat i alegre, ens anima a desfer-nos de la por, la vergonya i la inseguretat per tal d'arribar a ser uns bons comunicadors capaços d'organitzar un bon discurs, aconseguir l'atenció de qui ens escolta i millorar la nostra oratòria, sense oblidar que el fet de ser diferents dels altres ens farà únics.
DocumentCyborg és una eina web gratuïta que converteix pàgines web en documents de diferents formats (PDF, Word, ePUB, ODT, RTF i TXT).
No requereix donar-s'hi d'alta ni registrar-s'hi i és molt fàcil d'utilitzar.
Només cal posar-hi la URL de la pàgina que es vol convertir al camp de text, fer clic al botó del format triat per a la conversió i exportar el document generat directament a l'ordinador.
Amb la mateixa senzillesa, l'eina ImageCyborg, de la mateixa empresa, permet descarregar de cop totes les imatges d'una pàgina web.