L' agricultura ecològica neix al voltant dels anys setanta com una reacció d'un sector de la població a l'aparició de certs efectes derivats de les pràctiques agroalimentàries intensives, com és ara la contaminació del medi ambient, una més gran resistència a les plagues, la pèrdua de la biodiversitat, l'erosió dels sòls, l'augment de residus químics en els aliments, etc.
Fruit d'aquesta reacció inicial, es presenta un escenari confús, en el qual comencen a aparèixer productes denominats ecològics, biològics, naturals, etc., lligats al món rural però que no tenen la necessitat de respondre a les exigències d'un únic quadern de normes, fet que explica les irregularitats d'algunes empreses que van veure l'oportunitat d'aprofitar-se d'aquesta reacció.
En aquest context de confusió, i a causa del creixement important d'aquest sistema de producció, la Unió Europea aprova el Reglament (CEE) núm. 2092/1991 sobre producció agrària ecològica i la seva indicació en els productes agraris i alimentaris, amb el qual s'instaura un sistema de control i certificació obligatori per a totes les empreses que participen en la producció, l'elaboració, la importació i la comercialització de productes ecològics, i s'unifica el concepte de producció ecològica en l'àmbit europeu.
Posteriorment, la Comissió Europea publica el Reglament (CE) 834/2007 del Consell, de 28 de juny de 2007, sobre producció i etiquetatge dels productes ecològics i pel qual es deroga el Reglament (CEE) no 2092/91.
Aquest Reglament fixa un nou marc jurídic per als productes ecològics.
Estableix els objectius i principis aplicables a aquest tipus de productes i il·lustra les regles relatives a la producció, l'etiquetatge, els controls i els intercanvis amb els tercers països.
El 2018 s'aprova el Reglament (UE) 2018/848 del Parlament Europeu i del Consell de 30 de maig de 2018 sobre producció ecològica i etiquetatge dels productes ecològics i pel qual es deroga el Reglament (CE) núm. 834/2007 del Consell que serà aplicable a partir del 1 de gener de 2021.
A l'Estat Espanyol, l'any 1993 es va aprovar el Reial decret 1852/1993, que estableix la base legal perquè les comunitats autònomes assumeixin el control d'aquest tipus de producció d'acord amb el que estableix el Reglament comunitari.
El 2014 aquest Reial decret va ser derogat pel Reial decret 833/2014, de 3 d'octubre, pel qual s'estableix i regula el Registre General d'Operadors Ecològics i es crea la Taula de coordinació de la producció ecològica.
Arran de la regulació de 1993, cada comunitat autònoma crea el o els seus òrgans de control i certificació de l'agricultura ecològica.
A Catalunya es crea el Consell Català de la Producció Agrària Ecològica.
Per tant, els aliments que duen el certificat de l'agricultura ecològica han estat obtinguts mitjançant l'ús limitat d'una sèrie de tècniques i substàncies que s'utilitzen de forma convencional però que poden malmetre la qualitat dels productes o afectar negativament el medi.
Per exemple, no s'admet l'ús d'adobs, pesticides o herbicides de síntesi, ni l'aplicació preventiva o habitual de medicaments al·lopàtics, així mateix hi ha la prohibició expressa d'utilitzar productes genèticament modificats (OGM).
En conseqüència, quan un consumidor adquireix un aliment que se certifica com a ecològic, pot assumir que està consumint un aliment, l'obtenció del qual està controlada per una entitat de certificació i que s'ha obtingut respectant el medi ambient i el benestar animal, mitjançant un sistema de producció sostenible.
El Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació (DARP) ha creat el web temàtic sobre la producció agroalimentària ecològica que recull i agrupa els continguts relacionats amb aquesta temàtica amb la possibilitat que les persones interessades rebin notícia de les darreres actualitzacions mitjançant un servei RSS.