projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
Les cartes de la seva filla Virginia són el punt de referència sobre el qual Dava Sobel reconstrueix la biografia dels últims vint anys de Galileu.
Uns anys en què Galileu intentà convèncer les autoritats eclesiàstiques de la validesa del sistema copernicà amb l'argument de tots els descobriments que ell havia fet gràcies al telescopi i que van acabar amb el seu arrest, judici i condemna.
Virginia era la seva filla favorita i amb ella mantingué una relació molt estreta.
En les cartes que li escrivia des del convent -on en ingressar-hi adoptà el nom de Maria Celeste en honor seu- li parla de les privacions de la vida al convent, dels seus germans, de la roba que li cus, dels descobriments i les idees que el seu pare comparteix amb ella, i de la preocupació per les investigacions de la Inquisició que aquestes desfermen.
A vegades parla clar, com quan li demana diners per adquirir una cel·la millor al convent; i a vegades parla en clau, com quan durant el judici li comenta que ha vist un amic seu, on hem d'entendre que ja s'hi ha posat en contacte i donat les claus de la casa de Galileu per tal que destrueixi tot el material ýbàsicament escrits- que hi ha que la Inquisició pogués fer servir en contra seu.
Un llibre interessant i molt original.
El llibre és una selecció d'anotacions (o posts ) de "Centpeus", probablement el millor bloc de divulgació científica en català, tant per la selecció de temes com per la claredat i gràcia de la redacció.
La lectura d'aquest llibre és tot un exercici de zàping, que passa dels pebrots de Padrón (per què uns piquen i d'altres no?) als éssers vius més antics de la Terra (una varietat de pi d'una zona de les Rocalloses que per motius de seguretat no surt als mapes), de l'evolució de la informàtica al plaer addictiu de la xocolata, de l'extinció dels dinosaures a...
Un llibre que compta a més amb dos grans avantatges que el fan fàcil de llegir: en ser una antologia d'anotacions de divulgació bàsica es pot llegir tranquil·lament de cinc minuts en cinc minuts (en trajectes de metro, per exemple) i el sentit de l'humor que l'autor hi aboca no només en fa més amena la lectura sinó que fa difícil oblidar algunes de les informacions que hi trobem.
Per exemple: quan enganxeu un pebrot de Padrón dels que piquen no serveix de res beure aigua, però en canvi l'alcohol sí que us ajudarà a rebaixar la coïssor de la llengua.
Editorial: Llavors d'Idees (2007)
Una equació és una representació simbòlica que descriu una realitat física; es tracta d'un llenguatge universal que permet expressar les lleis de la naturalesa.
Un equació prediu els resultats d'experiments que tal vegada encara ningú a portat a terme.
Aquest llibre presenta la història d'algunes de les equacions més importants del segle XX, algunes de les quals des d'una aparent simplicitat han revolucionat la ciència.
Graham Farmelo director de comunicació del Museu de la Ciència de Londres n'és l'editor i cada capítol està escrit per un autor diferent, bon coneixedor de la disciplina i de les circumstàncies històriques de la formulació de l'equació.
• Equació de Planck-Einstein que relaciona l'energia del quantum amb la seva freqüència.
Va ser formulada en primer lloc per Planck però solament interpretada en tot el seu abast per Einstein, anys més tard.
• Equació d'Einstein que va donar lloc a la creació d'una nova branca de la ciència: la física de partícules.
• Equació d'Einstein de la relativitat general que descriu com la curvatura espai-temps està directament relacionada amb la distribució de la masa en l'univers.
• Equació d'ona de Schrödinger que permet comprendre l'estructura atòmica en detall.
• Equació de Dirac que sorgí de l'intent de conciliar les dues teories més importants vigents en aquell moment, la teoria de la relativitat especial i la mecànica quàntica, i va revolucionar la ciència en predir, per exemple, l'existència de l'antimatèria.
• Equacions de Shannon, inventor del bit, que permeten quantificar la informació.
Aquestes dues equacions responen a les preguntes de què és informació i què inhibeix la seva trasnmissió.
• Equació de Yang-Mills de la unificació de les forces electrodèbil i electromagnètica.
• Equació de Drake, que no expressa cap llei de la naturalesa sinó que estableix el número probable de civilitzacions emisores de ràdio en una galàxia.
• Equacions sobre l'evolució de la vida que mitjançant la teoria de jocs permeten descriure el comportament animal.
• Mapa logístic que descriu un model per als canvis en les poblacions animals.
• Equacions de Molina-Rowland i el problema dels CFC (clorofluorocarburs).
Aquest capítol és l'únic en que apareixen equacions químiques, en les quals no hi ha símblos matemàtics sinó lletres que representen àtoms i molècules.
El capítol tracta del descobriment del forat de la capa d'ozó i de la descomposició els CFC que alliberant clor posteriorment descomposen l'ozó.
Com era la ciutat de Barcelona a l'edat mitjana?
I els estris que s'empraven per a la vida quotidiana?
Com s'elegia la parella i en què consistia el matrimoni?
Quins eren els rols de la dona?
En aquest llibre dues professores de la Universitat de Barcelona, Carme Batlle i Teresa Vinyoles, presenten conjuntament el treball fruit de la recerca que durant anys han portat a terme responent a aquestes i moltes altres qüestions.
Es tracta de la història de la ciutat de Barcelona des del punt de vista de la vida quotidiana de la ciutadania: el treball, els oficis, l'estructura social, la família, els rituals explicats des del rigor històric de manera entenedora i amena.
Mirada a la Barcelona medieval des de les finestres gòtiques
Aquesta guia ens apropa a la paleontologia de manera molt atractiva.
Ens posa a l'abast el món del fòssils que estan arreu de la ciutat de Barcelona: a les parets dels edificis, als bancs de pedra de les places, a les voreres, a les lloses del paviment...
De sobte descobrim un món al qual la majoria de nosaltres no teníem cap accés perquè no el sabíem reconèixer ni apreciar malgrat tenir-lo davant dels ulls.
La guia és molt original en el seu plantejament, clar, gràfic i senzill.
Ens presenta 142 fòssils acompanyats cadascun per la seva fotografia amb una escala de referència, l'adreça i la fotografia del lloc on es troba (edifici, plaça, etc.), un dibuix esquemàtic, juntament amb l'edat i la descripció taxonòmica.
L'autora presenta una guia atractiva per als més profans des del rigor científic, cosa que en fa un magnífic exemple de divulgació científica.
Publicat per COLGEOCAT (Il·lustre Col·legi Oficial de Geòlegs)
i Comissionat per a Universitats i Recerca de la Generalitat de Catalunya
Tal com explica Encarna Barreda en el pròleg, Mimas és una novel·la en la qual apareixen transbordadors, planetes, mapes galàctics del sistema solar, la península de Saturn, pirates de l'espai, naus de càrrega, viatges a set milions de quilòmetres solars, vestits de titani i tot un seguit d'al·lusions que la fan encabir fácilmente dins de l'etiqueta de narració de ciència ficció.
Però cal ser extremament curosos a l'hora d'etiquetar l'obra, ja que la novel·la no està exempta d'intriga, misteri i aventures.
Mimas és un petit satèl·lit de Saturn descobert el 1789 per William Herschel, on transcorre l'acció en un futur no datat, en una societat espacial regida per un Gran Consell, i on s'esdevé un curiós accident: tres membres d'un equip d'investigadors de la nau Buffon han ingerit una substància que els ha transformat en profetes portadors d'un missatge enigmàtic...
La maquinària administrativa es posa ràpidament en marxa, el Consell encarrega al catedràtic, i sovint polèmic científic, Mijael Linus un dictamen: saber fins a quin punt la substància ingerida pels tres de Buffon és una substància innòcua.
El mateix William Herschel i altres personatges de la ficció i de la no ficció, del món de la cultura, de la ciència i de la filosofia, esdevindran claus per entendre el misteri que envolta la substància prohibida.
En definitiva, es tracta d'una lectura amena i molt apropiada per al públic amant de la recerca d'altres mons, així com de la reflexió sobre els valors ètics i morals individuals i col·lectius.
Un viatge al món dels prejudicis i les sobrevaloracions no és un llibre pròpiament de ciència, però s'ajusta a aquesta secció perquè és un llibre molt lúcid que desemmascara una actitud (la del cretí: la beneiteria, el seguidisme, l'estupidesa humana, la manca de sentit crític, de preguntar-se sempre sobre la raó profunda o el perquè de tot plegat) que, malgrat ser totalment contrària a la que hauria de ser l'actitud d'un científic o un investigador, paradoxalment en els camps científics, o relacionats amb les ciències en sentit ampli, està força estesa.
Segur que més d'una vegada hem pensat que la frontera entre erudició i pedanteria, per exemple, és molt subtil.
El llibre parla de política, d'economia, de literatura, d'educació, d'art, d'esport i, en definitiva, dels prejudicis i sobrevaloracions que tenim davant de determinats aspectes, i ho fa de manera distesa però també rigorosa.
L'autor ens comenta anècdotes i situacions de la quotidianitat que ens identifiquen amb les seves tesis, i ho fa amb un llenguatge planer, clar i directe, tot demostrant un gran domini de la llengua.
Tots els col·lectius tenen algun cretí: també el personal investigador.
Dels cretins, ningú no se'n lliura.
Quants pseudocientífics o cretins en el camp de les ciències hi ha al nostre entorn?
Esdevé especialment il·lustrativa la descripció que fa de l'article (de 35 pàgines!) que Alan Sokal, un professor de física de la Universitat de Nova York, va aconseguir publicar a la revista Social Text l'any 1996.
L'article era una paròdia dels treballs que havien proliferat en els anys precedents en els ambients acadèmics i que havien trobat acollida en certes publicacions.
Era un article voluntàriament farcit d'absurds i amb una absoluta falta de lògica.
Incloïa 109 notes a peu de pàgina i més de 200 referències bibliogràfiques...
Valorem els altres només per les seves titulacions acadèmiques o pel seu estatus social?
La valoració d'accions estrambòtiques com ara certes manifestacions culturals o artístiques depèn del prestigi de qui les fa?
Un llibre, el trobem més interessant segons qui l'hagi escrit?
Apliquem-ho al camp de la recerca: fins a quin punt valorem les contribucions científiques només per les revistes on es publiquen?
O per la nacionalitat dels seus autors?
O per la institució d'on procedeixen?
O per la llengua en què estan escrites?
Ni tan sols en l'àmbit científic, les valoracions estan al marge de qui signa un article o escriu una obra.
Aquest llibre assagístic, de lectura fàcil, escrit pel filòleg lleidatà Jordi Souto, ens ajudarà a identificar la gran quantitat de cretins que ens envolten, així com, també aquella part de cretí que tal vegada portem a dintre.
Un viatge al món dels prejudicis i les sobrevaloracions
En aquest llibre es presenta el treball de recerca sobre la batalla lliurada a Talamanca el 13 d'agost de 1714 entre els exèrcits català i borbònic.
Es tracta d'un estudi històric i arqueològic portat a terme pel grup DIDPATRI de la Universitat de Barcelona, que presenta el seu treball de manera molt atractiva i entenedora fins i tot per als no especialistes.
Cal remarcar, però, que el llibre mostra amb tot rigor els resultats del treball portat a terme i descriu la metodologia emprada tot utilitzant des de textos de l'època fins a les tecnologies modernes de localització de troballes per GPS o la modelització mitjançant teoria de jocs.
En el llibre podem llegir que el que diferencia la crònica de la història és la verificació dels fets.
Així doncs, a partir de la carta que el Marquès de Poal va escriure als consellers de Barcelona pocs dies després de la batalla, en la qual relata els fets i la victòria de l'exèrcit català, i després d'haver consultat altres fonts documentals disponibles i excavat el camp de batalla, els investigadors han intentat reinterpretar el combat.
El llibre conté mapes, il·lustracions i un inventari del material trobat sobre el terreny amb la corresponent descripció, coordenades de localització i imatges.
El llibre també conté documentació biogràfica dels comandaments implicats en la batalla per ambdós bàndols.
Aquest llibre ens regala més de cinc-cents aforismes –la majoria d'autoria anònima- classificats en quatre blocs: realitat, vida, coneixement i civilització.
El títol reflecteix un plantejament intel·lectual que l'autor expressa diàfanament a la introducció de la següent manera: "La història de la ciència és la història de les bones preguntes.
S'avança quan canvia la pregunta.
Un plantejament intel·lectual més preocupat pels "com" que pels "per què", i que tard o d'hora condueix al coneixement científic i a la investigació.
Al cap i a la fi –aforisme número 241 del llibre- tal com va dir Einstein: el més incomprensible del món és justament que sigui comprensible.
Jorge Wagensberg no és només un acadèmic (professor a la UB) amb una sòlida formació científica (doctor en física).
El creador del CosmoCaixa és bàsicament un home inquiet que reflexiona sobre els temes que el meravellen –el que ell anomena "l'espectacle del món"- i que ens vol transmetre aquesta passió.
Si la natura és la resposta, ¿quina era la pregunta?
Aquest llibre ens aproxima a tot el que cal saber avui sobre diverses branques científiques (biologia, química, física, geologia, medicina, psicologia...).
És un extraordinari exercici de divulgació científica on la informació recopilada estimula la nostra curiositat i ens fa agafar interès per la ciència.
Els autors han aplegat les bases imprescindibles d'àmbits emergents com ara la cosmologia, la geologia, l'evolució, la psicologia o la genètica.
Tanmateix, el llibre no pretén ser una recopilació enciclopèdica de coneixements sinó que, fonamentalment, pretén despertar el nostre interès pel coneixement.
L'obra posa al nostre abast les respostes que, per a un lector o lectora de principis del segle XXI, la ciència ha donat a les preguntes que sempre s'ha plantejat la humanitat al llarg de la història (Quin és l'origen de l'espai o del temps?
En el món actual cal tenir coneixements científics per poder decidir lliurement i conscientment sobre moltes qüestions socials, ètiques, mediambientals o econòmiques.
El llibre ens ofereix un catàleg de tot el que és necessari saber en aquest sentit.
L'obra tracta en primer lloc l'inici de la vida a la Terra i conclou amb el fascinant món del cervell, tot aprofundint en altres àmbits com el cos humà o l'univers.
Els autors confronten ciència i humanitats, tot prenent posició davant les principals controvèrsies de l'actualitat, i situen en tot moment el saber experimental al mateix nivell de prestigi social que el saber humanístic.
Francament remarcable ens ha semblat l'apèndix, amb recomanacions de lectures de llibres clau de ciència de tots els temps, des del Corpus Hippocraticum del segle IV aC, fins a la seqüència inicial i l'anàlisi del genoma humà (2001), tot passant, entre d'altres, per Aristòtil, Copèrnic, Galileu, Descartes, Newton, Linné, Kant, Lavoisier, Gauss, Lamarck, von Humboldt, Virchow, Darwin, Mendel, Pasteur, Fleming, Marie Curie, Planck, Einstein, Oparin, Popper, Weiner, Tinbergen, Watson i Crick o Chomsky.
Els autors de l'obra són: Detlev Ganten, catedràtic de farmacologia clínica a la Freie Universität de Berlín; Thomas Deichmann, periodista redactor en cap de la revista de pensament NOVO, i Thilo Spahl, psicòleg i periodista científic.
L'almanac de l'Enciclopèdia Britànica xifra en 325 els grans invents de la humanitat, dels quals 260 corresponen als segles XIX i XX.
Els 65 restants, se'ls repartiria la resta de la història de la humanitat.
Segons Brotons, l'explicació rau en el fet que a principis del segle XIX, amb l'aparició de les societats democràtiques, es permet prou marge de maniobra perquè les persones innovadores puguin desenvolupar les seves idees, cosa que fins aleshores havia estat molt difícil o, fins i tot, perillosa.
D'entre tots els invents dels segles XIX i XX, l'autor n'ha triat seixanta i s'ha limitat als aparells, objectes i substàncies habituals que es poden trobar en qualsevol llar occidental.
De segur que podreu localitzar-ne la gran majoria en un racó o altre de casa vostra, a la cuina, al menjador, a l'armari o en un calaix.
Com diu l'autor, es tracta de seixanta aventures personals o col•lectives que han conformat i condicionat la nostra vida quotidiana; es tracta, en definitiva, del triomf de la imaginació.
Gràcies al llibre hem sabut que el Chupa Chups, el Minipimer i el pal de fregar són de procedència catalana.
O que les tiretes adhesives foren introduïdes a l'Estat espanyol per un empresari mataroní, Gerard Coll, fundador dels laboratoris Unitex el 1934.
O que una dona, aclaparada per la feixuga feina d'haver de rentar bolquers de cotó, arrencà les cortines de bany, construí un cobertor impermeable i es convertí en la inventora del bolquer d'un sol ús.
O que el clip, estri ideat el 1899 per l'inventor noruec Johan Vaaler, va ser patentat a Alemanya perquè a Noruega no hi havia les lleis apropiades.
O que l'autoria de l'agulla d'estendre sovint és atribuïda a una secta religiosa protestant fundada el 1747 a Anglaterra per Ann Lee.
A banda de Marion O'Brien, la inventora del bolquer d'un sol ús, tres dones inventores més apareixen en el llibre de Brotons: les creadores dels sostenidors, el rentavaixelles i la cafetera italiana.
Segons l'autor, tenint en compte que entre un i dos segles enrere l'accés de les dones a les carreres tecnològiques era molt escàs, que n'hi hagi quatre és tot un èxit.
Però també es mostren invents fets per homes i destinats només a les dones (el biquini, el pintallavis o els pantis).
L'autor explica a cada capítol l'origen de l'invent i la seva evolució al llarg de la història, amb imatges provinents, majoritàriament, d'anuncis de l'època publicats en diaris i revistes, tant nacionals com estatals i estrangers.
En resum, Ròmul Brotons ens proposa un viatge a l'origen de seixanta invents que han canviat el món (o gairebé), amb l'afegit d'una altra llarga seixantena més d'innovacions que, d'una o altra manera, hi estan associades.
Es tracta de seixanta aventures personals o col•lectives que han conformat i condicionat la nostra vida quotidiana, amb il•lusions, frustracions, treball, dedicació, creativitat i determinació.
Es tracta, en definitiva, del triomf de la imaginació (i de l'esperit emprenedor!).
60 invents que han canviat el món (o gairebé)
Aquest és un llibre per iniciar la mainada en el món de la ciència.
La presentació és molt visual i divertida i permet atraure l'interès dels petits lectors de manera fàcil i acostar-los al prodigi de la ciència.
Un apassionant viatge per la història de la ciència, un viatge pel temps que ens transporta, des de l'actualitat fins al 4000 abans de Crist, per tot l'univers, a través de descobriments científics i tecnològics, esdeveniments històrics, personalitats del món de la ciència, entrevistes imaginàries i molts experiments per poder gaudir del coneixement científic en família.
A l'inici del llibre, un sumari preliminar classificat per viatges segons diferents èpoques de la història, una breu introducció i... comença l'aventura!
Al final del llibre trobareu un petit glossari i el Joc del Gran Prix de la Ciència: joc de preguntes i respostes sobre el contingut del llibre per divertir-se tot aprenent.
Per a nens i nenes a partir dels 8 anys.
L'any 2008, Catalunya va captar el 2% dels recursos competitius de la UE, tot essent el 7è Programa Marc el principal instrument per al finançament de l'R+D. Des de la Generalitat de Catalunya es vol afavorir la creixent activitat científica de les universitats i els centres de recerca catalans per tal que cada vegada puguin ser més competitius en l'àmbit internacional.
Com que la Comissió Europea vol implementar en els propers anys un sistema de quantificació de costos indirectes dels projectes europeus, el Comissionat per a Universitat i Recerca, a través de la Direcció General de Recerca, ha donat impuls a l'edició d'una Guia per al càlcul de costos indirectes, per facilitar una metodologia de càlcul de despeses indirectes reals, i que cada beneficiari pugui elaborar el seu propi mètode de càlcul, tenint en compte les seves particularitats.
S'espera que la sistematització i la racionalització d'aquests càlculs optimitzarà els retorns per al sistema català d'R+D.
Sovint –i no només en temes de ciència- ens topem amb afirmacions la veracitat de les quals està tan estesa que difícilment ningú gosa posar-les en dubte.
Unes afirmacions la credibilitat de les quals es basa justament en el fet que (gairebé) ningú no les qüestioni.
En aquest llibre Daniel Closa analitza què tenen de cert (ben poc) cent d'aquestes afirmacions, la majoria de les quals ens seran ben familiars.
Però al llibre hi trobem alguna cosa més: com si es tractés de pel•lícules "basades en fets reals", l'autor furga en l'origen d'aquestes afirmacions per distingir entre les que no se sostenen en res de les que podríem considerar males interpretacions o generalitzacions poc rigoroses d'un fenomen cert.
Del costat fosc de la Lluna al queixal del seny, de la vitamina C a la gran muralla xinesa, de la xocolata als cabells blancs...
Un calaix de sastre amb cent mites sobre la ciència.
Col·lecció "De Cent en Cent", Cossetània Edicions
El bioquímic nord-americà Arthur Kornberg (Nova York, 1918 – Stanford, 2007), guanyador l'any 1959 del Premi Nobel de Fisiologia i Medicina, juntament amb Severo Ochoa, als anys cinquanta acostumava a explicar contes sobre microbis als seus fills Rog, Tom i Ken.
Quaranta anys més tard, i convidat pels seus fills, es va veure obligat a repetir la mateixa experiència amb els seus vuit néts.
Kornberg va idear aleshores tot un seguit de versos instructius i, alhora, molt entretinguts, que incloïen el nom d'algun nét o cosinet per captar encara més l'atenció dels menuts.
La col·lecció de contes va circular entre amistats i familiars fins que l'editor Bruce Armbruster va decidir publicar-la, amb dibuixos d'Adam Alaniz i imatges de Roberto Kolter.
L'obra conté una magnífica desfilada de microorganismes, descrits poèticament per fomentar l'aprenentatge de grans i petits: des del Salmonella typhi, responsable del tifus, fins a l'Streptococcus pneumoniae, causant de la pneumònia, tot passant per bestioles menys nocives i molt més beneficioses, com ara el Penicillium notatum, del qual s'obté la penicil·lina, o el Saccharomyces cerevisiae, un llevat que es fa servir en la fabricació del pa, el vi i la cervesa.
Tot llegint els versos ens podem sentir identificats amb el pare o l'avi Kornberg, que, pacientment, contestava les preguntes dels nens (un dels quals, el seu fill Rog, acabaria obtenint el Premi Nobel de Química el 2006).
Cal destacar la traducció de Ricard Guerrero i Mercè Piqueras, que han hagut de treballar de valent per aconseguir que, sobre la base de l'obra original en anglès, els versos rimessin també en castellà.
Completa l'obra un vocabulari molt útil per acompanyar la lectura del llibre i resoldre possibles dubtes.
En aquest moment s'està treballant en la versió catalana del llibre.