El congrés va reunir destacats especialistes internacionals en vagues i conflictes socials, una temàtica clau per comprendre les construccions memorials al llarg del segle XX.
En aquest sentit, va servir per articular un espai d'intercanvi de l'estat de les recerques actuals i futures, l'establiment de possibles xarxes de col·laboració i una aproximació a les relacions memorials entre Catalunya i la resta del món.
A més, durant el congrés va tenir lloc una taula de diàleg i intercanvi sobre les experiències històriques compartides i l'articulació de memòries comunes entre Catalunya i Itàlia.
La història del segle XX ha estat marcada pels terribles enfrontaments civils i mundials que es produïren.
Aquests enfrontaments van portar la mort, les destruccions, la barbàrie i la misèria a tot el món, i molt especialment a Europa.
Entre els aspectes que es van consolidar durant aquest període, i en particular durant els anys trenta i quaranta, destaquen l'aparició de centenars de camps de concentració per bona part del continent europeu.Les guerres i les persecucions de diverses comunitats per motius ideològics o religiosos van servir per privar de llibertat milions de persones.
Tot i que cada camp de concentració va tenir les seves pròpies característiques, segons els presoners que acollís, en tots els casos es van reproduir les dures condicions de vida i la repressió que en van patir els interns, unes experiències que els van deixar marcats de per vida.
Per tot plegat, el Memorial Democràtic ha organitzat una jornada que servirà per mostrar la diversa tipologia de camps de concentració: les semblances, les diferències i el seu funcionament.
També la importància, pel que fa a la repressió, en tots aquells territoris on es van instal·lar: a Catalunya i a Espanya durant la Guerra Civil i la dictadura franquista, i a Europa entre 1936 i 1945.
Aquests recintes van marcar la nostra història.
Hi van participar els historiadors Javier Rodrigo, Aram Monfort, Gemma Caballer, Alberto Pellegrini, Marta Simó i Luiza Lordache, així com testimonis que van explicar la seva vivència en camps de concentració a Catalunya i a l'Estat.
Bloc 1: La Guerra Civil espanyola i la dictadura franquista.
Bloc 2: La Segona Guerra Mundial
76 anys després de la caiguda de la majoria de les localitats catalanes durant la Guerra Civil, una de les múltiples conseqüències que hi va haver, i que continua sent pràcticament desconeguda, és que es van clausurar la gran majoria d'esglésies evangèliques catalanes.
També es van tancar les escoles vinculades a aquestes comunitats que havien aparegut a Catalunya el darrer terç del segle XIX.
Els municipis afectats pels tancaments van ser Barcelona, Rubí, Sabadell, Monistrol de Montserrat, Vilafranca del Penedès, Figueres, Llançà, Vilabertran, Reus, Terrassa i Caldes de Montbui.
La Jornada «Les escoles evangèliques durant la II República i el franquisme» va comptar amb la participació de Federico Vázquez, investigador adscrit al Centre d'Estudis Històrics Internacionals de la Universitat de Barcelona (CEHI), que va oferir la conferència «La memòria de les escoles evangèliques a Catalunya durant la II República i el franquisme».
També hi van intervenir dos testimonis: Antonio Polo, director de l'escola adventista Col·legi Urgell, i David Muniesa, pastor evangèlic.
La cloenda va anar a càrrec de Jordi Palou-Loverdos, director del Memorial Democràtic, i Enric Vendrell, director general d'Afers Religiosos.
L'acte va ser organitzat pel Memorial Democràtic i la Direcció General d'Afers Religiosos.
L'objectiu d'aquest col·loqui, que va comptar amb la participació d'una vintena de ponents, era oferir una aproximació rigorosa a diversos processos transicionals que han tingut lloc a bona part del món des de la fi de la Segona Guerra Mundial fins a l'actualitat.
En els processos de transició d'una dictadura a una democràcia o d'un conflicte armat a la pau, s'han d'equilibrar les exigències polítiques i jurídiques per tal d'assegurar els drets de les víctimes a la veritat, a la justícia, a la reparació i a les garanties de no repetició.
El procés es caracteritza per una combinació de diverses estratègies, judicials i no judicials (persecució de criminals, creació de comissions de la veritat i la reconciliació, preservació i difusió de la memòria, i reparació a les víctimes pels danys soferts, etc.).
El col·loqui va finalitzar amb un debat obert sobre la possibilitat de constituir una comissió de la veritat a Catalunya.
Transicions després de la Segona Guerra Mundial
Els tribunals del final de la Segona Guerra Mundial
El món després de la Guerra Freda.