La tradició de les enquestes a la joventut arrenca, a Catalunya, a les acaballes del franquisme i durant els primers passos d'una democràcia que volia encarar les problemàtiques socials ignorades durant les dècades precedents.
En la dècada dels seixanta, alguns autors, com José Luís Aranguren (a La juventud europea y otros ensayos ) o Maria Aurèlia Capmany (a La joventut és una nova classe?) ja havien reflexionat sobre el paper de la joventut en la societat.
En un context marcat pels moviments estudiantils europeus, s'esperava que les noves generacions protagonitzessin una profunda transformació social.
En un país marcat per la feblesa del seu coneixement sobre la pròpia realitat, les enquestes a la joventut havien de ser l'instrument que complementés l'assaig i la reflexió amb una radiografia de la situació del col·lectiu juvenil tan acurada i actualitzada com sigui possible.
A Catalunya, el primer intent d'utilitzar el mètode de fer enquestes per analitzar el conjunt de la joventut catalana es va fer el 1973 en un estudi de l'ICESB, del qual només es conserva un informe preliminar.
En aquesta enquesta, però, només es va considerar oportú entrevistar les persones joves de sexe masculí.
Posteriorment, el Consell Nacional de la Joventut va impulsar un estudi ( La joventut avui a Catalunya, Bordes, P., 1981) en què es va fer una enquesta al conjunt de la població jove.
No es conserva informació, però, sobre el disseny mostral i altres aspectes tècnics de l'enquesta.
Finalment, la primera Enquesta a la joventut de Catalunya (EJC), feta a partir de criteris tècnics estàndards i explícits, es va fer a Catalunya l'any 1985, a través d'un encàrrec de la Generalitat de Catalunya al Gabinet d'Estudis Socials.
A Espanya, la primera EJ s'havia fet el 1984.
Les tres primeres EJC (1985, 1990 i 1998) tenen un plantejament relativament similar, en tant que pretenien oferir un estat de la qüestió sobre els aspectes fonamentals de la vida de les persones joves.
L'enquesta de 2002 va suposar un salt qualitatiu en quatre aspectes fonamentals.
En primer lloc, l'EJC esdevingué una estadística oficial de la Generalitat de Catalunya, fet que, entre d'altres, comporta l'obligatorietat en la seva realització i el rigor tècnic del projecte a través de la participació de l'Institut d'Estadística de Catalunya.
Des de l'EJC de 2002, l'Idescat ha fet el disseny mostral, la revisió del qüestionari, la depuració de la matriu, la ponderació i l'elevació dels resultats, l'execució d'una explotació dels resultats i la supervisió general del projecte.
El fet que les EJC siguin una estadística oficial garanteix, doncs, la seva rigorositat i periodicitat.
En segon lloc, l'oficialitat de l'EJC implica l'obligatorietat de proporcionar dades desagregades dels àmbits del Pla territorial de Catalunya.
La territorialització de les dades permet passar d'una fotografia genèrica de la situació dels i les joves a una mirada molt més acurada sobre les necessitats dels diferents territoris.
En tercer lloc, l'enquesta de 2002 suposa un salt conceptual respecte de les anteriors, ja que, a més de la fotografia sobre la realitat juvenil també s'elabora una primera pel·lícula a partir de la recollida d' informació retrospectiva sobre la vida de la persona entrevistada.
Per tant, les dades sobre la població juvenil ja no sols fan referència al moment actual, sinó que també indaguen sobre els processos a partir dels quals s'hi ha arribat.
Aquest ha estat un canvi fonamental en la concepció de l'enquesta, ja que ha permès obrir la dimensió del canvi a l'estudi de la vida dels i les joves.
Si la joventut és, en si mateixa, una etapa de transformació marcada per diferents transicions (finalització dels estudis, inserció laboral, abandonament de la llar d'origen i formació d'una llar pròpia), la introducció d'aquesta perspectiva era necessària per aproximar-se millor a aquestes transformacions.
Aquesta novetat metodològica responia a l'aposta teòrica d'intentar vincular el tipus de preguntes de l'EJC amb els corrents de canvi social generals.
Les següents EJC consoliden aquesta aposta per analitzar de manera retrospectiva les transicions educatives, laborals i de domicili de les persones joves.
En quart lloc, a partir de l'EJC de 2002 el qüestionari s'estructura al voltant de les principals àrees d'actuació recollides al Pla Nacional de la Joventut de Catalunya, per esdevenir un instrument que contribueixi al disseny, el seguiment i l'avaluació de les actuacions de les administracions adreçades al col·lectiu jove.
Així doncs, a més de centrar-se en els aspectes de transició de la vida de les persones joves (l'educació, el treball, l'habitatge i la família), l'EJC també proporciona informació integral sobre la vida de les persones joves (la salut, la participació, l'oci i la llengua).
A partir de l'EJC de 2007 s'amplia la població objecte d'estudi fins als 34 anys, per facilitar l'anàlisi dels processos de transició cap a l'adultesa en un context d'allargament de la joventut.
A més a més, l'EJC de 2007 incorpora, per primer cop, una bateria de preguntes sobre la utilització i la valoració de serveis i de programes adreçats a les persones joves, amb l'objectiu d'analitzar l'impacte de les polítiques públiques sobre les condicions de vida i les oportunitats dels i les joves.
Nivell de desagregació de les dades