El judaisme és la religió del poble d'Israel i es fonamenta en el pacte entre Déu i Abraham (vers l'any 2000 aC) narrat en el llibre del Gènesi.
La comunitat jueva calcula que en l'actualitat a Catalunya són uns 15.000, molts d'ells originaris d'Amèrica del Sud i del Magrib.
S'organitzen al voltant de diverses comunitats amb diferents orientacions doctrinals.
Al llarg dels segles, diverses persones han intentat sistematitzar les creences del judaisme.
Destaca la compilació de preceptes morals o creences essencials que va elaborar Maimònides (1138-1204):
En tot cas, els 613 preceptes o mitsvot establerts a la Torà constitueixen la base de la llei jueva.
Les fronteres entre l'un i l'altre són imprecises.
Les diferències provenen de la interpretació de la llei jueva de forma estricta (ortodoxos), flexible (conservadors) o adaptada a la societat (reformats).
Aquestes diferències són més perceptibles en els rituals que caracteritzen els jueus: les lleis alimentàries, l'ús de la llengua vulgar a la sinagoga, la igualtat entre homes i dones, el rigor en el compliment del sàbat, l'estatus dels conversos, etc.
Llibres sagrats i textos fonamentals
Tanakh: és el nom que els jueus donen a les Escriptures (que corresponen a les que els catòlics anomenen Antic Testament), que estan compartimentades en tres grans seccions: la Torà, que inclou els cinc primers llibres de la Bíblia (Gènesi, Èxode, Levític, Nombres i Deuteronomi), considerats divins, i especifica quines són les lleis per les quals s'ha de regir la vida dels jueus; els llibres dels Profetes o Neviïm, i els altres Escrits o Ketuvim.
Talmud: és un recull de comentaris rabínics sobre els textos sagrats jueus.
Els jueus duen a terme tres oracions al llarg del dia:
La celebració principal dels jueus és el sàbat ('dissabte'), que s'allarga des de la posta de sol del divendres fins al crepuscle del dissabte.
Aquesta jornada ha d'estar plenament dedicada a Déu, de manera que no es pot fer cap mena de treball.
A la sinagoga, el dissabte, igual que els dies festius, s'hi duen a terme les oracions esmentades.
Als domicilis particulars, la dona jueva hi ha de rebre el sàbat encenent espelmes i posant a la taula un mantell blanc sobre el qual es disposen dos pans trenats i una copa plena de vi.
Després es recita la benedicció, anomenada quidduix.
Autoritats religioses i persones consagrades al culte
La màxima autoritat religiosa d'una sinagoga és el rabí.
El rabí no és un sacerdot sinó un erudit en la llei jueva.
La seva tasca principal és la de proporcionar formació religiosa a les persones que assisteixen a la sinagoga.
També pot ser l'encarregat de fer la circumcisió dels infants i controlar la mort dels animals de manera ritual.
Els jueus s'organitzen fonamentalment al voltant de les sinagogues.
Dins de cada sinagoga s'acostumen a constituir diversos grups destinats a atendre les diferents necessitats que es deriven de la llei jueva (alimentació, funerals, etc.).
D'altra banda, internacionalment, sovint sorgeixen unions de diverses sinagogues que comparteixen una mateixa orientació doctrinal.
En el calendari jueu (solar i lunar alhora), l'any comença la primera quinzena de setembre, en la festivitat del Roix ha-Xanà (Any Nou jueu), i deu dies més tard és el dia del Perdó o de l'Expiació, el Yom Kippur, el dia més solemne del calendari, en què tots els jueus fan dejuni estricte.
Una altra festa important és el Sucot, o festa de les Cabanes, en què commemoren el temps en què el poble d'Israel va caminar pel desert.
Cap a la primavera se celebren dues festes molt importants, el Péssah (la Pasqua jueva) i el Xavuot (Pentecosta), dues festes que es viuen principalment en l'àmbit familiar.
Altres festes que s'acostumen a celebrar són la Simkhat Torà (la festa de la Torà) i, cap a primers de desembre, la Hanukkà, que és la festa de les Llums.
Els aliments consumibles són els anomenats caixer, és a dir, 'aptes'; els que no es poden menjar són taref.
Entre els aliments caixer hi ha la carn de tots els ungulats amb peülla partida (bovins i ovins), dels peixos amb escates i aletes, i de les aus de corral (pollastres, ànecs, coloms, etc.).
Perquè el menjar sigui caixer no només ha de complir aquestes condicions, sinó que també ha de seguir un procés de preparació i de cocció determinat.
Aquestes restriccions alimentàries es basen en el capítol 11 del Levític.
Són aliments taref la sang i el greix animal, algunes vísceres, les aus nocturnes i rapinyaires, els cavalls, els camells, els ases, els animals amfibis, els insectes, els rèptils, la llebre i el conill, el porc i tots els seus derivats, tot tipus de marisc i de mol·luscos i els peixos sense escates.
També es considera taref la carn d'una bèstia morta per defunció natural, i no es poden barrejar productes càrnics amb productes làctics.
Preceptes i costums vinculats a les formes de vestir
En el judaisme, més que de preceptes en les formes de vestir, cal parlar de costums, ja que aquestes no tenen una justificació bíblica o doctrinal directa.
Els homes acostumen a dur el cap cobert amb una quipà (petita gorra jueva) o una gorra.
Simbolitza la necessitat de tenir sempre present Déu, que està per sobre de tot i de tothom.
També és costum que els jueus portin, per sota de la camisa, un tal·lit petit, una peça de roba blanca amb serrells que pengen de les quatre puntes i que recorden totes les observances.