Joana Biarnés presenta una selecció de 90 fotografies del seu ampli arxiu fotogràfic que mostren l'Espanya de la postguerra civil amb posicions immobilistes i molt masculinitzades en una exposició al Palau Robert de Barcelona.
Les fotografies corresponen a l'època en què Joana Biarnès va treballar al diari de tarda "Pueblo", des del 1963 fins al 1973.
A Contracorrent", comissariada pel fotògraf Chema Conesa i produïda per la promotora cultural La Fábrica amb el suport de la Fundació Photographic Social Vision, es pot visitar del 27 d'octubre al 2 d'abril a la Sala.1 i 2.
Joana Biarnés (Terrassa, 1935) és la primera fotorreportera del periodisme català i espanyol que va anar "a contracorrent", amb valentia en una època de pensament únic.
El seu llegat fotogràfic, que va des de l'esport fins al reportatge social passant per accidents i catàstrofes, mostra una etapa clau del segle XX: els anys de l'Espanya trista i empobrida del franquisme i els inicis de la democràcia, amb aspiracions de llibertat i obertura d'una societat que recuperava la il·lusió.
La mirada fotogràfica de Joana Biarnés va captar aquesta societat canviant i els personatges més representatius en situacions naturals i sorprenents.
Del 27 d'octubre de 2017 al 2 d'abril de 2018 a la Sala 1 i 2
"A contracorrent" podria ser, no només el títol de l'exposició sinó l'esperit que defineix la manera de viure de Joana Biarnés, apassionada per una professió que a la seva època exercien únicament els homes.
Va saber lluitar contra totes les adversitats: en els partits de futbol, on l'increpaven per ser dona i anar amb faldilla, motiu pel qual se la va voler expulsar alguna vegada del camp de futbol; aconseguint el bitllet d'avió on viatjaven els Beatles a Barcelona o pujant pel muntacàrregues fins a la planta de l'hotel Avinguda Palace reservada pel grup, i així poder arribar fins a la suite, on Ringo Starr li obre la porta, i aconsegueix passar tres hores amb els components de la banda.
Chema Conesa, fotògraf i comissari de l'exposició, destaca que Joana Biarnés tenia un compromís total amb el periodisme, amb el fotoperiodisme.
"Ella creia –assenyala Chema Conesa– en la necessitat de fer periodisme d'una manera absolutament honesta.
S'apropava molt als personatges, parlava amb ells i d'alguna manera construïa el seu món.
Era gairebé impossible resistir-s'hi, dir que no a una dona tan propera".
Sobre la mirada femenina en la fotografia, Chema Conesa explica que "era una qüestió nova en la premsa d'aquell moment.
Ella buscava el detall que millor podia definir la notícia.
I aquell detall, gairebé sempre, era absolutament femení".
Silvia Omedes, directora de la Fundació Photographic Social Vision i representant de Joana Biarnés, constata que "l'esperit documentalista, curiós per naturalesa de la Joana, es pot veure reflectit en gairebé tots els treballs realitzats per ella, des del retrat de famosos fins als treballs en el món de la moda.
L'ull còmplice de Joana Biarnés sempre va estar atent als detalls i als gestos de la gent del carrer, com una fina observadora de la realitat social.
El llenguatge fotogràfic de Joana Biarnés segueix el dictat del que va aprendre del seu pare: "tot reportatge ha de condensar-se en la foto", i així ho feia.
Va saber captar darrere de la càmera personatges famosos, mostrant-los més propers; o còmplices del seu objectiu, Lola Flores, Marisol, Massiel, Orson Welles, Rocío Durcal, Rocío Jurado o Raphael, entre d'altres; convertint l'espectador en un testimoni d'actituds totalment naturals, oblidant-se de la presència de la càmera.
Altres artistes que es van rendir davant el seu carisma foren Yul Brinner, Jack Lemmon, Clint Eastwood o Roman Polanski.
Va fotografiar artistes reconeguts internacionalment com Dalí o Buñuel, també va realitzar impactants fotografies, que avui bé podrien convertir-se en premis World Press Photo, com les impressionants imatges de les riuades de 1962 al Vallès, o reportatges costumistes d'una Espanya que anava obrint-se tímidament a la llibertat, fotografiant joves hippies a Eivissa, al costat de dones d'edat avançada, vestides de negre.
Una visió fotogràfica perspicaç i espontània i que a més aconseguia de tots els retratats, la seva confiança i el seu respecte.
Exemple d'això és la imatge de Joan Manuel Serrat fent la migdiada davant la carta d'ajustament de la televisió o la imatge del dinar familiar del clan Bosé, oblidant que estaven sent fotografiats.
L'any 1985 la fotoperiodista decideix abandonar la professió, decebuda per la nova direcció que anava prenent el periodisme amb l'arribada dels paparazzi i es trasllada a Eivissa, per gaudir d'una altra de les seves passions, la gastronomia.
Obre Cana Joana a Eivissa i el converteix en un restaurant de referència i punt de trobada de personatges com Julio Iglesias, Juan de Borbón o Juan María Arzak, entre d'altres.
Després de més de 20 anys dedicats a la restauració, es jubila, el tanca i es trasllada a Viladecavalls, on veurà com el seu oblidat arxiu comença a ser reconegut, tot just quan menys s'ho espera.
El seu redescobriment s'inicia quan el fotògraf terrassenc Cristobal Castro rep l'encàrrec de preparar una exposició a Terrassa sobre les riuades del Vallès coincidint amb el 50 aniversari; contacta amb Joana Biarnés i comença a descobrir tots els negatius i les còpies d'època que ella conserva a casa seva.
El 2014 el periodista Jordi Rovira i el realitzador Óscar Moreno inicien la filmació d'un documental sobre la seva vida "Joana Biarnés.
Més tard, l'editorial La Fábrica publica un Photobolsillo dedicat a Joana Biarnés.
El 2017 l'exposició "Joana Biarnés.
A contracorrent" inicia la seva itinerància.
El llegat de Joana Biarnés és tot això i més.
El viu retrat d'una Espanya que va ser i que forma part de la nostra història més propera.
L'actor Roger Moore, "El Santo", envoltat de fans durant el rodatge d'un anunci publicitari per a Coñac 103.
Lucia Bosé, caracteritzada com a George Sand, durant el rodatge d'Un invierno en Mallorca, de Jaime Camino.
Coincidint amb la inauguració de l'exposició, es presenta el llibre "Joana Biarnés.
Disparant amb el cor" editat per la Fundació Photographic Social Visión i per Blume, que ha rebut el suport de la Generalitat de Catalunya, la Diputació de Barcelona, l'Ajuntament de Madrid, l'Ajuntament de Terrassa i els Laboratoris REBEL·LAB PHOTO.
El volum conté els pròlegs del fotògraf i periodista Chema Conesa, de la periodista i escriptora Natalia Figueroa, dels textos en primera persona de Joana Biarnés comentant les seves fotografies i anècdotes de vida i una acurada biografia a càrrec del periodista Jordi Rovira.
Una publicació definitiva que resumeix àmpliament el llegat de la primera dona fotoreportera del país que no sols posa en valor un gran arxiu que veu la llum sinó que descobreix la vida plena, intensa, d'una dona i d'una professional extraordinària.
Sessió fotogràfica amb barrets op art dissenyats pel modista Antonio Nieto.