Els camins ramaders són camins públics per on discorre o ha discorregut tradicionalment el trànsit ramader.
Els camins ramaders tenen un paper clau en el medi natural al servir com a eixos de connexió entre ecosistemes diferents, fomentant la biodiversitat de les espècies i actuant com un corredor ecològic de patrimoni públic format pels centenars de quilòmetres que creuen Catalunya, amb un elevat valor turístic.
Els camins ramaders estan protegits i regulats per la llei 3/1995, de 23 de març, de vies pecuàries.
La llei estableix que els camins ramaders són béns de domini públic de les CCAA, i té per finalitat:
- Garantir-ne l'ús públic tant en quant facilitin el trànsit ramader com quan es destinin a altres usos compatibles o complementaris
Assegurar la correcta conservació dels camins ramaders, així com d'altres elements ambientals o culturalment valuosos directament vinculats a ells, mitjançant l'adopció de les mesures de protecció i restauració necessàries.
A part de l'ús tradicional dels camins ramaders com a lloc de pas de ramat transhumant, la llei contempla altres usos:
- Els usos compatibles, que són aquelles activitats agrícoles tradicionals que es porten a terme sense destorbar el trànsit ramader.
- Els usos complementaris com el passeig, la pràctica del senderisme, les marxes a cavall i l'ús de vehicles no motoritzats, que respectin la prioritat del trànsit ramader.
Són un seguit de potestats administratives que la llei 3/1995, de 23 de març, de vies pecuàries atorga al Departament de Medi Ambient i Habitatge per tal de portar a terme la conservació i la defensa dels camins ramaders.
La classificació és aquell acte administratiu en el qual es descriu quins camins ramaders hi ha en un municipi, on es troben i com són.
Legalment la classificació d'un camí ramader té un caràcter merament declaratiu, però el seu valor és molt important ja que és el primer pas per a poder exercir la defensa del mateix.
Un cop classificat un camí ramader, es procedeix al partionament del mateix, en el qual es defineixen els seus límits.
Un cop aprovat, es declara el camí com a bé de la Generalitat de Catalunya, naturalesa que preval sobre les inscripcions del Registre de la Propietat.
El darrer pas és la fitació, que consisteix en assenyalar els límits del camí ramader de manera permanent sobre el terreny.
En el cas que el camí ramader no sigui adequat pel trànsit ramader ni susceptible dels usos complementaris ni compatibles, el Departament de Medi Ambient i Habitatge podrà desafectar del domini públic els terrenys pels quals transcorre.
Per raons d'interès públic i, de manera excepcional i de forma motivada, per raons d'interès particular, es podran autoritzar ocupacions de caràcter temporal (amb una durada màxima de 10 anys), sempre que aquestes no alterin el trànsit ramader, ni impedeixin els demés usos compatibles o complementaris.
En qualsevol cas aquestes ocupacions seran sotmeses a informació pública per espai d'un mes i hauran de comptar amb el vist-i-plau de l'ajuntament on radica l'ocupació.
Les taxes per l'ocupació de camins ramaders classificats es fixen en el capítol XIII, de la llei 12/2004, de 27 de desembre, de mesures financeres (DOGC 4292, de 31 de desembre de 2004).
Quan es projecti una obra pública sobre terreny d'un camí ramader, l'Administració promotora, seguint les indicacions dels informes tècnics dels Serveis Territorials del Departament de Medi Ambient i Habitatge, haurà de garantir un traçat alternatiu del camí ramader que garanteixi el manteniment de les seves característiques assegurant la continuïtat del trànsit ramader així com la dels demés usos compatibles i complementaris.
En qualsevol cas, un canvi de traçat d'un camí ramader es sotmetrà a consulta prèvia de les Corporacions locals, les Cambres agràries, les organitzacions professionals agràries afectades i d'aquelles organitzacions o col·lectius adreçats a la defensa del medi ambient.