D'acord amb el darrer informe de l'oficina estadística de la Unió Europea (Eurostat), el febrer de 2017, la taxa d'atur a la zona euro va ser del 9,5%, la més baixa registrada des de maig de 2009.
A la UE-28 la taxa d'atur es va situar en el 8%, la més baixa des de gener de 2009.
Eurostat estima que 19,8 milions de persones a la EU-28 (15 milions a la zona euro) estaven aturades el febrer de 2017.
Les taxes d'atur més baixes les van registrar la República Txeca (3,4%), Alemanya (3,9%) i Malta (4,1%) mentre que les més altes van ser les de Grècia (23,1%, el desembre de 2016) i Espanya (18%).
Respecte d'un any abans, la taxa d'atur va caure en vint estats membres; els majors descensos van ser els de Croàcia (del 14,4% a l'11,6%), Espanya (del 20,5% al 18%) i Portugal (del 12,2% al 10%).
En canvi, la taxa d'atur va augmentar lleument a Dinamarca (del 6% al 6,4%) i Lituània (del 8% al 8,3%).
Finalment, pel que fa a l'atur juvenil, 3,9 milions de joves menors de 25 anys estaven aturats a la EU-28 (2,7 milions a la zona euro), sent la taxa més baixa la d'Alemanya (6,6%) i les més altes les de Grècia (45,2%, el desembre de 2016), Espanya (41,5%) i Itàlia (35,2%).
L'Organització per a la Cooperació i el Desenvolupament Econòmic (OCDE) ha publicat un informe elaborat a partir d'enquestes a les llars que proporcionen dades mensuals sobre les transicions entre l'ocupació, l'atur i la inactivitat.
Entre 2005 i 2012 la probabilitat mitjana anual de quedar-se sense feina (aturat o inactiu) va ser del 10% en els països de l'OCDE, mentre que la probabilitat mitjana de trobar feina (des de l'atur o la inactivitat) va ser del 30%.
L'anàlisi revela que els fluxos del mercat de treball varien en funció de característiques sociodemogràfiques, laborals i institucionals.
Així, el trànsit de l'ocupació a la desocupació és més elevat a Àustria, Finlàndia, Portugal, Espanya i Suècia; en canvi, és poc freqüent a Bèlgica, República Txeca, França, Luxemburg, la República Eslovaca i Eslovènia.
Les dades també mostren que els treballadors joves tenen més probabilitats d'entrar a l'atur o a la inactivitat que els seus homòlegs, ara bé un cop hi entren tenen una probabilitat més elevada de trobar feina, fet que pot estar relacionat amb la major flexibilitat dels joves o amb l'ús dels contractes de durada determinada.
Les dones, els treballadors menys qualificats i els d'ingressos baixos també són categories més vulnerables al risc de perdre l'ocupació i, un cop sense feina, tenen una menor probabilitat d'ocupar-se de nou.
Un nou informe del Consell Mundial del Viatge i el Turisme, elaborat amb informació procedent de 185 països i 26 regions del món, quantifica l'impacte econòmic i l'ocupació del sector dels viatges i el turisme durant el 2016.
Segons l'anàlisi, el sector va créixer un 3,1% en aquest període, generant 7,6 bilions de dòlars, un 10% del PIB mundial.
Pel que fa a l'ocupació, va generar un de cada deu llocs de treball en l'economia mundial.
D'altra banda, la despesa dels visitants estrangers va representar el 6,6% de les exportacions mundials i gairebé el 30% del total de les exportacions de serveis en tot el món.
Per sisè any consecutiu, el creixement d'aquest sector va superar el de l'economia global (+2,5%); a més, en 166 dels 185 països estudiats, va superar el creixement de tota l'economia registrada i també va tenir un creixement més intens que el registrat en els serveis financers i empresarials, fabricació, serveis públics, minoristes i de distribució i sector del transport.
Per al 2017 es preveu un creixement del 3,8% i per a la propera dècada del 3,9% anual, generant més de l'11% del PIB mundial i donant ocupació a 380 milions de persones.
Una de les principals iniciatives de la UE per abordar el problema de l'atur entre els joves és el de la Garantia Juvenil, per mitjà de la qual els estats membres han d'assegurar que els joves rebin una bona oferta d'ocupació, educació contínua i formació d'aprenentatge o de pràctiques quatre mesos després de finalitzar els estudis o d'entrar en la situació d'atur.
L'informe 5/2017 del Tribunal de Comptes Europeu n'avalua els resultats del període comprès entre abril 2013 i maig 2016 dels set estats membres següents: Irlanda, Espanya, França, Croàcia, Itàlia, Portugal i Eslovàquia.
Després de tres anys d'implementació, la conclusió a què arriba el Tribunal és que cap dels països avaluats no ha assolit les expectatives inicials de proporcionar una oferta de bona qualitat a tots els ni-nis en un termini de quatre mesos.
Un factor important és la insuficiència del pressupost de la UE destinat a aquesta finalitat.
Per això, el Tribunal recomana establir objectius assolibles i realitzar una anàlisi del mercat abans d'implantar els sistemes, identificar la totalitat de la població de ni-nis per tal que s'hi inscriguin, prioritzar les mesures d'acord amb el finançament disponible i millorar els sistemes de supervisió.
L'Observatori Cetelem ha publicat una anàlisi del procés de compra dels internautes espanyols durant el 2016, això és, el dispositiu que utilitzen per connectar-se, la cerca d'informació prèvia a la compra, el tipus de web on compren, el mitjà de pagament utilitzat i la despesa realitzada, entre d'altres variables.
Les principals conclusions indiquen que els cinc productes més adquirits per internet són: turisme, moda, oci, calçat i complements i telecomunicacions, sent aquests també els que mostren una major intenció de compra per al 2017.
La despesa realitzada pels internautes espanyols en compres online va ser de 1.413 euros per persona de mitjana, un 4,4% més que el 2015.
Els factors que influeixen en la compra online són els preus més baixos, les transaccions més segures i la facilitat en el procés de compra.
Així mateix, s'observen importants canvis en relació amb el mitjà de pagament utilitzat: disminueix l'ús de Paypal i augmenta el de les targetes de dèbit i crèdit.
Els aspectes més negatius de les compres per la xarxa són el fet de no poder veure i tocar els productes, el temps d'espera a rebre la comanda i les despeses d'enviament.
El cost laboral mitjà per hora va ser de 25,4 euros a la UE i de 29,8 euros a la zona euro, d'acord amb les dades publicades per Eurostat, elaborades amb informació provinent de les empreses amb 10 i més treballadors, excloent l'agricultura i l'administració pública.
Aquesta mitjana emmascara diferències salarials importants entre els estats membres: els costos laborals per hora més baixos es van registrar a Bulgària i Romania (4,4 i 5,5 euros, respectivament) i els més alts a Dinamarca i Bèlgica (42 i 39,2 euros, respectivament).
En la indústria, aquests costos van ser de 26,6 euros a la UE i de 32,6 a la zona euro; en els serveis, de 25,8 i 28,7 euros, respectivament, i de 23,3 i 26,1 en la construcció.
Entre 2015 i 2016, els costos laborals per hora en el conjunt de l'economia es van incrementar un 1,6% a la UE i un 1,5% a la zona euro.
Els majors increments registrats a la zona euro van ser els de Lituània (+7,5%), Letònia (+6,4%) i Estònia (+5,6%); en canvi, Malta, els Països Baixos i Bèlgica van romandre estables i a Itàlia van disminuir (-0,8%).
Fora de la zona euro, els majors increments van ser els de Romania (+12,7%) i Bulgària (+7,8%) i els més petits els del Regne Unit (+1,5%) i Dinamarca (+1,9%).
Amb la finalitat de poder orientar les persones aturades en la recerca de feina durant l'any 2017, Adecco ha publicat un informe amb els sectors que presenten millors perspectives d'ocupació.
Segons l'estudi, els perfils que s'estima que experimentin una major demanda en 2017 són: cambrer de banquets, atès el repunt que està tenint aquest sector; gestor comercial de banca, encarregat d'atendre el client i de vendre productes financers; metge especialitzat en medicina del treball, que està en augment en els darrers anys; teleoperador de venda; venedor especialista en la construcció; tècnic de manteniment de parcs eòlics en el sector estratègic de l'energia; mosso de magatzem, atès l'augment experimentat pel comerç electrònic; front line manager, és a dir directiu que porti equips entre 5 i 20 persones en la línia productiva fabril; ambientador i atrezzista, en el sector audiovisual; operari de producció i fabricació; operari especialista, i conductor de pista per a empreses de càtering aeroportuari.
Per a cadascun d'aquests perfils, l'informe detalla la formació requerida, l'experiència que acostumen a demanar les empreses, les aptituds per al lloc de treball i la retribució mitjana aproximada.
La Xina ha iniciat una ambiciosa estratègia d'expansió per tal d'augmentar la seva capacitat d'influir en l'economia mundial, segons l'informe Tendències d'inversió xinesa a Europa, elaborat per Esade.
El tretzè pla quinquennal (2016-2020) d'aquest país es proposa aconseguir un creixement mitjà del 6,5% en aquest període i duplicar el PIB per càpita el 2020.
Dues de les accions emmarcades en aquesta estratègia són l'obertura de dos nous bancs multilaterals recolzats principalment per capital xinès i la internacionalització del iuan.
En els darrers anys els països del sud d'Europa (Itàlia, Espanya, Portugal i Grècia) són els més atractius per als inversors xinesos, després de les tres grans economies europees (el Regne Unit, Alemanya i França).
L'estudi inclou també dos monogràfics que destaquen la situació geogràficament estratègica i competitiva de Catalunya: Catalunya: porta d'entrada a Europa, elaborat per la Directora General d'Indústria de la Generalitat de Catalunya, i Barcelona, el centre mediterrani logístic per a la inversió xinesa, de l'Ajuntament de Barcelona.
La Fundació Bertelsmann i la Fundació J.P Morgan Chase han publicat l'informe Programa de recolzament a les pimes per al desenvolupament de la FP dual a Espanya.
Segons l'estudi, en aquells països on la Formació Professional dual està fortament arrelada, la taxa d'atur juvenil és notablement més baixa.
L'experiència d'aquests països ens mostra que aquest sistema de formació basat en l'aprenentatge en l'empresa millora la qualificació professional dels joves i facilita la seva incorporació al mercat de treball, incidint de forma favorable en el descens de les taxes de desocupació juvenil.
A Espanya, a diferència del que succeeix en altres països en què aquesta modalitat formativa compta amb una llarga tradició, el model encara no s'ha consolidat.
La principal dificultat amb què es troben les empreses és la falta d'informació d'aquest ensenyament dual.
Per això, el projecte d'aquestes fundacions pretén donar a conèixer els beneficis del model a les petites i mitjanes empreses i animar-les a participar-hi per, en definitiva, alinear la formació amb les necessitats del món laboral.
L'Observatori del Trànsit Aeri de Barcelona publica en el seu informe de març les previsions per al proper estiu.
Segons les dades, l'estiu 2017 les aerolínies ofereixen més d'1,3 milions de seients extres a Barcelona, un increment del 4% respecte de l'any anterior.
Es preveu que la companyia Vueling moderi el seu creixement i se situï en un 3%; en canvi, Norwegian s'estima que creixi un 21% en capacitat amb gairebé 250.000 seients extra amb el llançament de les rutes de llarg radi als Estats Units.
Eurowings es preveu que creixi un 184%, atesa l'absorció de les rutes d'altres companyies del grup Lufthansa.
L'augment de capacitat més notable és cap al mercat espanyol, seguit del nord-americà.
D'altra banda, Barcelona se situa en la cinquena ciutat europea en trànsit d'origen i de destinació.
Pel que fa a les destinacions intercontinentals, creix per sobre de la mitjana espanyola, guanyant quota de mercat.
Finalment, quant a operacions de càrrega aèria, després d'anys d'estancament, va superar les 132.000 tones el 2016, un 14% més que l'any anterior.
Les empreses que busquen un espai per treballar a Europa tenen una gran varietat de ciutats per triar.
L'informe Ciutats europees, elaborat per la consultora Savills, n'ha escollit dotze per examinar-les amb més detall i identificar els seus punts forts, la seva població i la seva economia, de manera que les empreses poden veure amb dades comparables quina ciutat els convé més i per quines raons.
Segons l'informe, la qualitat de vida, la varietat cultural i l'entorn fan atractives les ciutats europees tant per a les empreses com per als treballadors, i és poc probable que perdin aquest estatus en un futur previsible.
A més, s'estan adaptant bé a l'era digital; de fet, actualment Londres, Madrid (l'única ciutat espanyola en l'estudi) i París ocupen més persones en el sector de la informació i la comunicació que en els sectors financers i d'assegurances.
Les ciutats amb els costos d'allotjament més barats són actualment Varsòvia, Frankfurt, Madrid, Estocolm i Berlín.
Pel que fa a les perspectives de lloguer a curt termini sembla ser que romandran estables a Brussel·les, Frankfurt, Londres i Varsòvia.
El darrer número dels Quaderns d'Informació Econòmica, de Funcas, inclou un article d'interès titulat Una nova política industrial per a Espanya.
Es tracta d'una anàlisi de la indústria espanyola que pretén servir de base per definir un programa d'actuacions que enforteixi el teixit industrial i incrementi el seu pes en el conjunt de l'economia.
Els resultats mostren que existeixen desavantatges competitius que frenen el creixement del sector: la concentració de l'exportació en un nombre limitat de productes, de mercats i d'empreses; la manca de teixit en el sector TIC; la seva fragilitat en la innovació, i el ritme baix de la productivitat.
Per això, entre els objectius de la política industrial espanyola destaquen la internacionalització de les empreses i de l'economia, la millora de la qualitat de la gestió, l'augment de la productivitat i la preparació tecnològica.
L'estudi conclou que l'èxit del programa necessita d'una administració pública reformada i adaptada a la globalització, de visió àmplia, capaç d'interaccionar amb el sector privat, que promogui i coordini iniciatives; en definitiva, una administració dotada d'un gran capital humà i amb un elevat sentit de servei públic.
L'oficina d'estadística europea (Eurostat) ha publicat la taxa de llocs de treball vacants a la zona euro el quart trimestre de 2016.
Segons les dades, la taxa de llocs de treball disponibles a Espanya va ser del 0,7%, fet que la situa, juntament amb Portugal i Polònia, en la tercera economia de la UE-28 amb la taxa més baixa.
En el conjunt de la Unió Europea, la taxa de llocs de treball vacants va ser de l'1,8%, una dècima superior a la d'un any abans.
Entre els estats membres per als quals hi ha dades comparables, les taxes de llocs vacants més altes van ser les de la República Txeca (3%), Bèlgica (2,9%), Alemanya (2,6%) i el Regne Unit (2,5%), mentre que les més baixes les van tenir Grècia (0,3%), Xipre (0,6%), Espanya, Portugal i Polònia (0,7%) i Bulgària (0,8%).
En termes interanuals, la taxa va augmentar en 23 estats membres, es va mantenir estable en quatre i es va reduir només a Xipre (-0,1 punts percentuals).
Els majors increments els van registrar Bèlgica i Croàcia (ambdues +0,7 punts percentuals), la República Txeca (+0,6pp) i Letònia i Eslovènia (ambdues +0,5pp).
Un nou número de la revista Hosteltur inclou un reportatge d'interès sobre les tendències en el sector turístic el 2017.
Segons l'estudi, tres són els vectors clau que marcaran aquest sector: el creixement, la incertesa i la sostenibilitat.
El valor de tots els béns i serveis relacionats amb el turisme que es posen al mercat va ascendir a 241.000 milions d'euros l'any 2016 a Espanya, un 4,4% més que l'any anterior.
No obstant aquest creixement, el sector també percep riscos, entre els quals destaquen el Brexit, ja que s'observa un alentiment en les reserves des del Regne Unit per a la temporada alta, i l'efecte que pugui causar el govern dels EUA en les relacions internacionals (de moment les reserves de viatges cap a aquest país van caure un 6,5% després del decret sobre la immigració).
Altres qüestions que generen inquietud són el boom dels lloguers d'habitatges per a ús turístic i la sobreoferta de places, en l'aeri i en el lloguer de cotxes, que repercutirà negativament l'estiu de 2017.
Per tant, el fet que vinguin més turistes no vol dir que es correspongui amb un increment d'ingressos, si es produeix una guerra de preus.
Finalment, l'estudi afirma que el repte més gran per al sector és el d'aconseguir que el turisme de masses sigui també sostenible.
Fedea juntament amb la Fundació Accenture i altres entitats socials són les autores de l'estudi Població especialment vulnerable davant l'ocupació a Espanya, que té com a objectiu quantificar i caracteritzar les persones que actualment són les més vulnerables davant l'ocupació (EVAE).
El nexe comú d'aquest col·lectiu és que té un alt risc de no superar el llindar retributiu mínim i, a més, les persones que el conformen resideixen en llars amb baixos ingressos i/o intensitat laboral.
Els principals resultats de l'estudi mostren que en el quart trimestre de 2016 hi havia 5,2 milions de persones en situació de vulnerabilitat davant l'ocupació, de les quals s'estima que només el 20% sortiran d'aquesta situació durant el 2017, mentre que el 80% restant hi continuaran atrapades, ja sigui en la inactivitat, en l'atur o en la pobresa.
Pel que fa al perfil d'aquest col·lectiu, el 58% són dones, els grups d'edat més nombrosos són els de 45 a 54 anys (26%), seguits dels de 35 a 44 anys (25%), el 63% no té estudis superiors a l'ESO i el 75% no rep prestacions per desocupació.
Per comunitats autònomes, les taxes EVAE més elevades (entre el 20 i el 25%) les tenen Extremadura, Andalusia i Melilla; Catalunya se situa entre les comunitats autònomes que tenen les taxes EVAE més baixes (entre el 7 i el 10%).
La posició d'Europa al món s'està afeblint mentre que les economies emergents s'enforteixen, fets que demanen un debat col·lectiu entre els estats membres de la UE-27, segons afirma El llibre blanc sobre el futur d'Europa, publicat per la Comissió Europea.
Si bé el 1900 Europa representava al voltant del 25% de la població mundial, el 2060 representarà menys del 5% i, a més, el 2030 tindrà la població més vella del món.
El poder econòmic d'Europa també s'espera que disminueixi en termes relatius i se situï en menys del 20% del PIB mundial en l'horitzó del 2030.
Així mateix, es preveu que d'aquí al 2045 la despesa en defensa es dupliqui en la major part dels països que inverteixen en aquest sector.
D'altra banda, l'euro competirà amb altres actors, com per exemple la Xina, que tenen cada cop més importància.
Per orientar el debat sobre el futur d'una Europa que ha d'avançar sense el Regne Unit, El Llibre blanc exposa cinc escenaris, amb els seus avantatges i inconvenients: continuar igual, complint amb el programa de reformes i prioritats; centrar-se en el mercat únic; permetre que els països avancin a ritmes diferents; destinar els recursos limitats a àmbits polítics concrets, o aconseguir més integració, compartint més competències i accelerant el procés decisori.
L'Agència Internacional de l'Energia (AIE) i l'organització intergovernamental IRENA han elaborat l'informe Perspectives per a la transició de l'energia, segons el qual la transformació del sistema energètic per assolir l'objectiu de l'Acord de París és tècnicament possible, però requerirà importants reformes polítiques, la fixació de preus del carboni i la innovació tecnològica addicional.
L'estudi estima que les necessitats d'inversió en el subministrament energètic no superaran el cost de les inversions actuals, però les necessitats d'inversió addicionals en la indústria i en les llars seran significatives.
Entre els combustibles fòssils, l'ús del carbó es reduirà al màxim per complir amb els objectius climàtics; el gas natural continuarà exercint un paper important en la transició energètica, i l'ús del petroli caurà en ser substituït per fonts amb menys intensitat en carboni, tot i que la seva substitució planteja un repte en diversos sectors, com per exemple la petroquímica.
La innovació tecnològica se situa al centre de la transició a llarg termini cap al sector energètic sostenible.
Segons l'AIE, les necessitats d'inversió addicionals associades a la transició no superarien el 0,3% del PIB mundial el 2050; segons IRENA, la inversió requerida seria del 0,4% en aquest mateix horitzó.
La revista del Consell General d'Economistes inclou en el seu darrer número un article d'interès titulat Polítiques de desenvolupament en temps de crisi.
Aquest article aborda qüestions referents al pla d'acció global de l'Agenda 2030 de l'ONU, orientadora de les polítiques públiques dels 193 països que l'han subscrit.
Si bé els objectius de l'Agenda són ambiciosos, es podria esperar que un any després de la signatura s'haguessin començat a elaborar polítiques coherents amb els objectius marcats, i això només ha passat en 17 països, entre els quals no es troba Espanya.
El conjunt de polítiques d'austeritat (estabilitat pressupostària, retallades de despesa pública i ajustament salarial) han comportat la precarització del mercat de treball, han constret la capacitat de consum, han disminuït els recursos de la sanitat i l'educació pública, han deteriorat el teixit productiu i s'ha perdut l'oportunitat de reorientar l'activitat cap a formes de producció més sostenibles.
En definitiva, l'article considera que ha estat una orientació de política econòmica completament incoherent amb els objectius i l'enfocament integral de l'Agenda 2030.
Un número recent de Fedea Policy Papers recull una primera avaluació sobre l'impacte en la sortida de l'atur de les polítiques actives que ofereixen els serveis públics d'ocupació a Espanya (SPE).
L'estudi s'ha efectuat amb informació de més de 250.000 aturats inscrits en els SPE entre juny 2011 i juny 2015 i s'avaluen quatre serveis: tècniques de recerca d'ocupació, orientació professional, itinerari personalitzat i tutoria individual.
Els resultats obtinguts mostren que els serveis de tècniques de recerca d'ocupació i els d'orientació professional són els que ajuden més els desocupats a sortir de manera més ràpida de l'atur.
D'acord amb les dades, quan es distingeix entre aturats de curta i llarga durada, aquests darrers són els que es beneficien amb major intensitat de la percepció de qualsevol dels serveis analitzats.
En concret, la taxa de sortida de l'ocupació va augmentar del 8,6% al 10,7% després de rebre el servei de tècniques de recerca d'ocupació per als aturats de llarga durada en el període 2013-2015 i del 8,6% al 10,6% per als que van rebre el servei d'orientació professional.
L'estudi conclou que aquests són els resultats d'una primera etapa dins del que ha de ser un programa més ampli d'avaluació de les polítiques actives d'ocupació.
Espanya no ha aconseguit posicionar-se encara com a destinació internacional de turisme de compres, segons un estudi amb dades de 2015 realitzat per Global Blue.
França, Itàlia i Regne Unit són els països que més rendibilitat obtenen d'aquest model turístic (15% i 20% del total de despesa mundial en tax free shopping ) mentre que Espanya, amb el 5%, ocupa la setena posició en el rànquing.
No obstant aquest baix pes, Espanya va experimentar un fort creixement interanual de les vendes tax free (+39%).
En el primer lloc del rànquing de les ciutats preferides pels extracomunitaris per anar de compres se situa París, seguida de Londres i Singapur, mentre que Barcelona és la primera ciutat espanyola en el rànquing (10a posició).
Per nacionalitat, els turistes xinesos a Espanya es van incrementar un 159%, i són els turistes més rendibles amb una despesa mitjana de 906 euros per acte de compra.
També es va incrementar el turisme provinent del Marroc i Mèxic (+48% i +36%, respectivament) i va disminuir el rus i el veneçolà (-36% i -23%, respectivament).