Sant Pere de Torelló i el santuari de Bellmunt
La vila de Sant Pere de Torelló va néixer a l'entorn de l'església parroquial, que originàriament era romànica, constituint una típica sagrera.
La primera notícia referent a l'església data dels anys 1025-1050.
No obstant això, també es disposa de documentació del segle IX provinent de l'arxiu parroquial de Sant Pere.
La parròquia de sant Pere, des dels seus orígens va estar sota la jurisdicció del castell de Torelló.
L'any 1630, Sant Pere es va independitzar i va passar a formar amb la parròquia de Sant Vicenç una única batllia.
Per un document de nomenament de batlle de 1689 se sap que els pobles de Sant Pere i Sant Vicenç eren considerats com una de les moltes baronies que formaven part de la noble casa de Cabrera.
El marquès d'Aitona, de la casa de Cabrera, va concedir a la població de Sant Pere el títol de vila, l'any 1690, i el privilegi de tenir un consell de jurats i de renovar les ordinacions de l'antic gremi de paraires.
Precisament, l'any 1603, el marquès d'Aitona, senyor jurisdiccional del terme, va autoritzar la creació d'un gremi de paraires i teixidors a Sant Pere.
Al llarg dels segles XVII i XVIII la vila va experimentar un important creixement urbà i demogràfic, propiciat per la prosperitat dels dos oficis, i entre els anys 1727 i 1764 es va bastir la nova església parroquial de Sant Pere, d'estil barroc neoclassicista, obra de l'arquitecte vigatà Josep Morató.
A principi del segle XIX va ser ampliada, amb la construcció de la capella del Santíssim.
L'any 1806, per reial lletra de Carles IV, amb data de 8 d'agost, la parròquia de Sant Pere es va separar de la de Sant Vicenç i es va constituir en batllia independent.
Enmig del Trienni Liberal, l'any 1822, el poble va patir els estralls revolucionaris, i cinquanta-quatre cases van ser incendiades, així com el santuari de Bellmunt.
Precisament l'edifici més emblemàtic del terme municipal és el santuari de la Mare de Déu de Bellmunt, del qual trobem una primera referència escrita en una donació que data de l'any 1240.
Està situat al cim de la serra de Bellmunt, a 1.246 m d'altitud, i disposa d'un mirador des d'on es veu la plana de Vic, els Pirineus, la vall del Ges i el Bisaura.
La imatge de la Mare de Déu de Bellmunt és una estàtua d'alabastre pintat de 22 centímetres.
L'edifici del santuari és de cos únic i perímetre irregular, adaptat a les cingleres rocoses sobre les quals està construït i cobert amb teulada unitària a dos vessants.
Està format per tres crugies: la crugia nord té tres plantes superposades, ocupades pels dormitoris i els serveis de l'hostal; a la central hi ha l'església i a sota el bar; a la crugia sud es superposen la cuina, a baix, i el menjador sota la coberta.
Davant la façana de l'església s'obre una plataforma assentada sobre la penya i delimitada per gruixudes parets de pedra.
L'església és de planta de creu llatina, d'una sola nau i amb capçalera recta.
La coberta és feta amb volta d'aresta de maó de pla i els arcs torals del transsepte amb arcs de mig punt.
L'edifici consta de cinc trams, els dos darrers, van ser afegits posteriorment i tenen una funció de vestíbul ja que comuniquen amb diverses dependències del santuari.
L'accés al temple, per ponent, presenta una llinda feta amb carreus segurament reutilitzats i datada el 1607.
El campanar, d'espadanya, presenta un sol arc de mig punt orientat al sud.
El santuari de Bellmunt és una obra protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.
En l'actualitat, a Sant Pere de Torelló hi ha 2.437 habitants.