projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
La prevenció, d'acord amb la Llei 5/2008, del dret de les dones a erradicar la violència masclista, consisteix en el conjunt d'accions dirigides a evitar o reduir la incidència de violència masclista mitjançant la reducció dels factors de risc i impedir-ne, així, la normalització, i també les accions dirigides a sensibilitzar la ciutadania, especialment les dones, en el sentit que cap forma de violència no és justificable ni tolerable.
Les actuacions preventives han de considerar tant les situacions en què encara no s'ha donat l'abús, per permetre identificar-les, especialment entre la població jove, com els casos en què ja s'han donat situacions de violència, per evitar-ne la cronicitat.
Els serveis sanitaris a través dels professionals de la salut dels equips d'atenció primària, els d'atenció a la salut sexual i reproductiva (ASSIR) i el de les consultes d'atenció especialitzada, com ara obstetrícia i ginecologia, salut mental i addiccions o traumatologia, urgències hospitalàries, entre d'altres, es troben en una situació privilegiada per dur a terme la prevenció.
Les característiques d'accessibilitat, el contacte directe i continuat amb els diversos col·lectius de dones i el fet de comptar amb equips multidisciplinaris fan de les consultes sanitàries un context idoni per detectar les dones en situació de violència, així com per prevenir i frenar les conseqüències de la violència en la salut i el benestar de les dones i les seves filles i fills.
En l'àmbit de la salut s'actua en prevenció a través dels programes de formació sobre violència masclista i a través de la sensibilització i conscienciació de la ciutadania des del centre de salut i en coordinació amb d'altres serveis, entitats o grups del mateix territori que realitzen tasques de prevenció i sensibilització al voltant de la violència masclista.
És rellevant que els programes d'intervenció, prevenció i promoció de la salut amb joves incloguin una part de prevenció i detecció de la violència per assessorar els professionals de la salut i de l'educació, dotar-los de competències i facilitar-los les eines necessàries.
L'Institut Català de les Dones va organitzar l'any 2012, en col·laboració amb l'Agència de Salut Pública de Catalunya, el Departament d'Ensenyament i l'Institut d'Estudis de la Salut, formació específica en prevenció de relacions abusives en l'àmbit de la parella en el col·lectiu jove.
Aquesta iniciativa forma part del programa Estimar no fa mal.
És la contracció persistent i involuntària de la vagina en produir-se un espasme que impedeix la penetració.
No causa dolor directament, però dificulta l'entrada del penis i impedeix el coit.
Aquesta disfunció es presenta amb diferent intensitat segons els casos; pot ser des d'una molèstia que dificulta la penetració a un bloqueig total de l'entrada del penis.
Només afecta el coit i en la majoria dels casos hi pot haver satisfacció sexual a partir de carícies o estimulacions que no són intravaginals, és a dir, del clítoris, preferentment.
El vaginisme té tractament i es diferencia de la disparèunia perquè no és dolorós.
Hi pot haver causes orgàniques i no orgàniques.
Les causes orgàniques més freqüents són:
Les causes no orgàniques poden ser fruit de:
A vegades no se'n troben les causes.
Cal recordar que és un espasme involuntari.
Com en totes les disfuncions sexuals, és molt important fer la consulta mèdica i no pensar que se solucionarà sol.
Si la causa no és orgànica, el tractament consistirà en una aprenentatge del control de la musculatura vaginal i del coneixement del propi cos. Per fer aquest aprenentatge caldrà el compromís de la parella en el procés.
En alguns casos caldrà prendre algun medicament per ajudar o complementar el tractament.
Les intoxicacions es produeixen per la ingestió d'aliments que contenen microorganismes patògens (bactèries, virus, fongs, etc.) o substàncies tòxiques.
Es manifesten principalment amb diarrees, vòmits, febre, dolors i altres símptomes més o menys greus depenent del tipus de microorganisme, l'edat de les persones, l'estat immunitari, etc.
Aquests símptomes poden aparèixer des dels 30 minuts després de la ingestió de l'aliment contaminat fins a un període comprès entre les 6, 24 o 48 hores o fins i tot més, depenent també del tipus de microorganisme i de la quantitat ingerida.
Les intoxicacions alimentàries es produeixen quan una persona consumeix un aliment en mal estat, contaminat o tòxic.
Els primers símptomes són diarrea, vòmit, debilitat i febre, i poden aparèixer entre dues i sis hores després d'haver consumit l'aliment que ha fet mal.
Les recomanacions en cas d'intoxicació alimentària són:
L'ictus consisteix en el taponament o el trencament d'una artèria, fet que provoca que no arribi sang a una part del cervell i que les cèl·lules cerebrals morin per manca de nutrients.
La característica principal és que els signes i símptomes apareixen de manera sobtada i cal actuar amb rapidesa.
De fet, les possibilitats de recuperar-se sense seqüeles d'un ictus depenen en gran mesura del temps que passa entre l'inici dels símptomes i el diagnòstic i el tractament definitiu.
Per reconèixer un ictus fàcilment, cal demanar a la persona que el pateix que faci tres coses:
Si la persona té problemes per fer alguna d'aquestes tres accions, cal trucar immediatament al 112 o portar-la al serveis d'urgències d'un hospital si no té problemes per caminar, perquè pugui ser atesa en el temps més breu possible.
Què cal fer davant d'una hipoglucèmia?
Si la persona està conscient, dona-li aliments ensucrats (sucs de fruita, llet ensucrada...) i vigila la seva evolució.
Si no millora o no col·labora, contacta amb emergències mèdiques trucant al 112.
Si la persona està inconscient però respira, col·loca-la en posició lateral de seguretat o de costat i truca al 112.
De vegades, les descàrregues elèctriques són a causa d'un estat deficient de la instal·lació de la llum.
Per evitar accidents, convé fer-la revisar per un expert, si es tracta de circuits vells o en mal estat.
Cal tenir en compte que, en cas d'electrocució, les lesions més greus són les internes, que no es poden observar a primera vista.
El que s'ha de fer és el següent:
Una cremada pot ser de primer grau, de segon o de tercer.
En la cremada de segon grau hi ha butllofes, i en el tercer grau d'una cremada la pell està carbonitzada i pot arribar a afectar els músculs i els ossos, que acostumen a no fer mal per la destrucció de les fibres nervioses sensitives (a diferència dels altres dos casos).
En funció del que ha ocasionat la cremada, de la dimensió i de l'estat de la ferida, cal seguir unes pautes diferents.
Una de les causes més freqüents de l'aparició de convulsions (moviments anormals de les extremitats) és l'epilèpsia.
L'epilèpsia és una de les malalties neurològiques més freqüents i es considera la segona causa de consulta neurològica després de les cefalees (mals de cap).
Es tracta d'un trastorn del cervell en el qual certs grups de cèl·lules presenten un excés de descàrregues elèctriques i transporten els senyals de manera caòtica.
Segons la zona cerebral afectada es produeixen moviments (convulsions), sensacions, emocions o pèrdues de coneixement, que són les diferents manifestacions que presenta la malaltia.
L'epilèpsia pot afectar de manera molt important alguns aspectes concrets de la vida quotidiana: conduir, practicar determinats esports o fins i tot algunes activitats laborals, que poden quedar seriosament limitades despenent de la gravetat de la malaltia.
Davant d'una convulsió o crisi convulsiva, s'ha d'actuar de la manera següent:
Cada vegada es fan menys àpats a casa.
Aproximadament el 23% de la població dina o sopa fora els dies laborables, el percentatge es dobla els dies festius i es preveu que augmenti, sobretot a les zones urbanes.
Sovint l'opció és un establiment de menjar ràpid o fast food, majoritàriament entre les persones joves d'entre quinze i vint-i-vuit, amb un nivell adquisitiu mig/baix.
L'alimentació de menjar ràpid té mala reputació, tant des d'un vessant gastronòmic com nutricional.
Cal matisar aquest concepte perquè el menjar ràpid engloba moltes opcions diferents i la seva influència dependrà de la freqüència, la selecció i la complementació amb els altres àpats.
Els aliments funcionals són aquells que, a més de proporcionar valor nutritiu (energia, greixos, sucres, proteïnes, vitamines, minerals, aigua...), hi afegeixen una funció concreta, com pot ser millorar la salut i reduir el risc de contraure malalties.
Poden ser naturals o modificats tecnològicament, agregant-los components biològicament actius, com minerals, vitamines, àcids grassos, fibra o antioxidants.
Exemples d'aliments funcionals:
La dieta mediterrània és una alimentació molt funcional, perquè conté diversos components que aporten efectes beneficiosos per a la salut de forma natural.
A conseqüència dels processos metabòlics del nostre organisme, com la respiració o la digestió, a diari es produeixen milions de radicals lliures, que no són més que productes residuals (semblants als que produeix un motor que, en cremar el seu carburant, genera fums nocius), que es van acumulant al llarg del temps, i produeixen l'oxidació.
El nostre organisme disposa de mecanismes antioxidants fisiològics, però l'aportació alimentària de substàncies antioxidants incrementa l'eficàcia d'aquests mecanismes, a més dels efectes derivats de la capacitat antioxidativa dels mateixos aliments ingerits.
Alguns processos i substàncies poden incrementar l'oxidació en el nostre organisme i, per tant, afavorir el procés d'envelliment: la contaminació ambiental, fumar, el consum elevat de begudes alcohòliques, el consum elevat de greixos, l'activitat esportiva excessiva, la sobreexposició a les radiacions solars, les situacions d'estrès elevat i sostingut, entre altres.
Per contra, hi ha un grup de substàncies anomenades de manera genèrica antioxidants que bloquegen o atenuen l'efecte negatiu dels radicals lliures, anomenades substàncies antioxidants: les vitamines C i E, el betacarotè o provitamina A, el seleni, el zinc i el coure.
La dieta mediterrània inclou, de manera natural, una proposta molt rica en antioxidants.
La fibra és el material que forma les parets de les cèl·lules vegetals i constitueix l'esquelet i el suport de les plantes.
Es troba sobretot a l'exterior de les llavors, les fruites seques i a les fresques, als llegums, a les verdures, a les hortalisses i als cereals integrals.
Des del punt de vista nutricional, la fibra és un material no digerible.
És a dir, el sistema digestiu humà no és capaç d'absorbir-lo i, per tant, augmenta considerablement el volum de residus al nostre intestí.
La fibra no té, pràcticament, valor calòric i no aporta energia, però es relaciona amb la prevenció i el tractament de nombroses malalties.
Alguns dels efectes beneficiosos per a la salut són:
Es recomana consumir entre 25 i 30 g/dia de fibra, en el cas de les persones adultes, però els estudis nutricionals realitzats al nostre país han estimat una ingesta mitjana aproximada de 18 g/dia de fibra.
Per tant, cal incrementar de manera habitual el consum de verdures, llegums, fruites fresques i seques i aliments integrals.
Un exemple de com arribar a la recomanació de fibra diària que proposen els experts:
Encara que no se n'ha establert la definició, es consideren begudes vegetals les procedents de llegums, cereals, llavors o fruita seca que, per la seva forma de presentació —líquida— i pel seu color —blanc—, se solen utilitzar com a alternativa a la llet, malgrat que la composició nutricional no sigui equivalent.
Entre els tipus de begudes vegetals que es poden trobar als comerços destaquen les de soja, de civada, d'arròs, d'ametlla, de coco, de quinoa, de sèsam, d'avellana, de cànem, de blat sarraí, etc.; i les combinades, com les d'arròs i coco, d'arròs i avellana, de civada i ametlles, etc.
La seva popularitat i presència en el nostre entorn ha experimentat un increment des de fa uns anys però, per la seva composició nutricional, es tracta de begudes prescindibles en una alimentació saludable.
En cas de consumir-ne, cal que siguin sense sucres ni edulcorants afegits i que estiguin enriquides amb calci i, si pot ser, amb vitamina D.
En general, no són especialment nutritives ja que, bàsicament, estan compostes d'aigua i d'una petita quantitat de matèria primera.
A tall d'exemple, un got de beguda d'ametlla equival a unes 4 ametlles, i la resta és aigua, sucre o altres edulcorants, normalment.
Convé, per tant, llegir sempre la informació nutricional que es presenta a l'envàs del producte escollit —generalment consignada a la part posterior o als laterals.
La taula següent us pot ajudar a triar la millor opció:
Per ser enriquida n'ha de contenir ≥ 3 g
≥ 120 mg (preferentment, en forma de citrat de calci o carbonat de calci)
Per ser enriquida n'ha de contenir ≈ 1 μg
Per ser enriquida n'ha de contenir > 0,25 μg
Matèria primera (%): soja, arròs, civada, ametlla, etc.
L'única alternativa per als nadons amb al·lèrgia a la proteïna de llet de vaca són fórmules extensament hidrolitzades o bé fórmules de soja.
En infants de menys d'un any, les begudes vegetals comercials o les fórmules casolanes no s'han d'utilitzar en cap cas per substituir la llet materna o la fórmula comercial.
Per als nadons de més d'un any que no vulguin o no puguin beure llet de vaca, es recomana una beguda de soja, sense sucre afegit i enriquida amb calci.
El seu consum no perjudica ni el creixement ni el desenvolupament ni la salut òssia, metabòlica, reproductiva, endocrina o neurològica, dels infants de qualsevol edat.
El consum de begudes d'arròs es desaconsella en infants de menys de 6 anys pel seu contingut en arsènic.
El peix forma part de la dieta mediterrània i de la nostra gastronomia.
Menjar productes de mar de dues a tres vegades a la setmana (peix blanc, blau o marisc) és una recomanació sana i saborosa.
El peix és un aliment d'una qualitat nutricional excel·lent, amb una proporció elevada de proteïnes, de la mateixa qualitat que les de les carns, però amb menys quantitat de greix.
El peix blanc és molt magre i el blau és més ric en greix, concretament en àcids grassos omega-3, greixos cardiosaludables.
Les sardines, els seitons, les anxoves i el verat són els peixos més saludables per al cor.
Els productes de mar proporcionen també quantitats importants de vitamines i minerals.
A les dones embarassades i durant el període de lactància i els nens petits els resulta beneficiós consumir espècies variades de peix dues vegades a la setmana, per l'aportació d'àcids grassos omega-3, que és convenient per al bon desenvolupament neurològic.
En aquests grups de població es recomana no consumir grans peixos predadors com el peix espasa o emperador i la tonyina, pel contingut elevat en mercuri que tenen.
Hi ha alguns consells que podeu seguir per triar, comprar, preparar, conservar i menjar aquests aliments de forma adequada:
La fruita fresca té un paper molt important en l'alimentació, a totes les edats.
El consum d'almenys tres racions de fruites al dia contribueix a assolir una alimentació saludable i també a la prevenció de múltiples trastorns.
La fruita ens proporciona gran quantitat de vitamines, minerals i fibra, i té gran varietat de sabors, colors i textures que la fan atractiva tant per menjar sola com per combinar amb molts altres aliments.
Catalunya produeix una gran quantitat de fruita fresca (pera, poma, préssec, nectarina, albercoc, taronja, etc.), fet que permet poder gaudir d'una àmplia varietat de productes de temporada, locals i de proximitat, potencialment més frescos i amb una millor conservació de les propietats originals.
Les fruites tenen una estacionalitat tradicional la qual, si se segueix, permet que aquestes siguin més econòmiques i més saboroses i nutritives.
Per aconseguir acomplir l'objectiu de consumir un mínim de tres peces de fruita al dia, s'aconsella incloure-les a les postres habitualment.
La fruita es pot prendre en forma de peça o tallada a trossos i combinada amb una o més fruites (bol de plàtan i kiwi, bol de maduixes i taronja, broqueta de meló i síndria, macedònia, etc.).
A més, es pot consumir fruita a l'esmorzar (per exemple, un bol amb iogurt, poma i musli), al refrigeri de mig matí (mandarines, plàtan, etc.) i al berenar (albercocs, prunes, figues, etc.).
Cal tenir en compte que els vegetals crus poden ser portadors de gèrmens i que alguns poden ser patògens per a l'ésser humà.
Per tant, se n'ha de minimitzar el risc de transmissió respectant les normes d'higiene durant la preparació i la conservació dels aliments.
En el cas de la fruita, es tracta de rentar-la bé per tal de poder-la consumir, si escau, amb la pell.
Per tal de reduir el malbaratament de la fruita, es poden seguir una sèrie d'estratègies a l'hora de comprar, conservar i reaprofitar les peces més madures o que s'han malmès d'alguna banda.
Amb l'arribada de l'estiu, augmenten les activitats a l'aire lliure i l'exposició al sol.
Si es vol prendre el sol, cal fer-ho amb cura.
Només 15 minuts d'exposició a les radiacions ultraviolades poden danyar la pell.
Els nadons i els infants durant els primers anys de vida són molt sensibles als efectes de les radiacions solars i als cops de calor, per això se'ls ha de protegir de l'exposició directa al sol i donar-los aigua perquè mantinguin una bona hidratació.
Aquestes recomanacions són vàlides tant si esteu de vacances a la platja com a la muntanya.
En general el ritme de la vida quotidiana es veu alterat durant els períodes de tractament.
Durant aquest temps és necessari tenir més cura d'un/a mateix/a i atendre les necessitats que van sorgint, adaptant el ritme diari a les noves situacions.
Aquest és un procés que cada persona es planteja d'acord a les seves capacitats, prioritats i experiències.
És un moment per pensar com continuar desenvolupant la vida quotidiana sense sentir-se sobrecarregat i sense deixar que la malaltia es converteixi en el centre de la vida.
Tenir cura d'un/a mateix/a implica molts aspectes.
La prevenció, també anomenada prevenció primària, consisteix a aconseguir disminuir o eliminar l'exposició als riscos coneguts que es relacionen amb el desenvolupament d'alguns tipus de càncer comuns.
S'estima que entre 5 i 7 casos de cada 10 estan relacionats amb certs factors de risc vinculats a l' estil de vida.
Especial: Alcohol i càncer, prevenció i reptes.
Agència de Salut Pública de Catalunya (ASPCAT)
Generalment, les principals teràpies que es fan servir en el tractament del càncer són la cirurgia, la quimioteràpia i altres medicaments amb indicació anticancerígena, i la radioteràpia.
La tria entre diferents tractaments i la seqüència en què es poden aplicar depenen de diversos factors, com ara el tipus i la localització del tumor, l'extensió de la malaltia en el moment del diagnòstic, les característiques individuals de la persona en relació amb la salut, i les indicacions terapèutiques basades en la millor evidència científica disponible.
Per exemple, la cirurgia no sempre és el primer tractament.
De vegades la radioteràpia o la quimioteràpia es poden fer servir per reduir el tumor abans de la cirurgia.
També hi ha ocasions en què només s'aplica una teràpia o la combinació de vàries.
L'elecció del tractament requereix una valoració individual de cada cas.
Aquest procés el duen a terme de manera coordinada diferents especialistes experts en la malaltia per plantejar les opcions terapèutiques més adients i decidir-ho conjuntament amb la persona malalta.
Durant els mesos de calor, amb l'increment del temps de lleure i la proliferació de festes i celebracions, el consum de begudes alcohòliques augmenta considerablement, especialment entre els joves i adolescents.
A l'estiu, als riscos habituals de l'alcohol, cal sumar-n'hi d'altres com ara l'increment de les possibilitats de patir un cop de calor.
El millor consell és evitar l'alcohol, però en cas que en consumiu feu-ho de manera moderada i responsable.
Acompanyar el beure amb menjar, vigilar-ne el ritme i la quantitat d'ingesta i evitar la conducció són algunes recomanacions que us ajudaran a gaudir l'estiu de manera saludable.
I recordeu que l'aigua sempre és la millor beguda.
La vigilància epidemiològica en salut pública consisteix a recollir, analitzar i interpretar tota aquella informació relacionada amb l'aparició i l'extensió de malalties, amb la finalitat d'aconseguir-ne el control efectiu.
A Catalunya, la vigilància epidemiològica se centra en aquelles malalties que per la seva incidència i gravetat, el seu grau de transmissibilitat i l'admissió de mesures preventives, es consideren objecte de control prioritari.
Per aquesta finalitat es disposa de la xarxa de vigilància epidemiològica.
Un dels sistemes d'informació que la nodreix és el de malalties de declaració obligatòria que rep les notificacions de les malalties i dels brots epidèmics de qualsevol etiologia objecte de declaració des de la xarxa assistencial.
Un altre sistema d'informació és el sistema de notificació microbiològica de Catalunya que rep les notificacions dels microorganismes objecte de declaració detectats en els laboratoris i centres que hi participen.
La xarxa de vigilància també compta amb altres fonts d'informació: registre d'altes hospitalàries i de malalties, programes de vigilància específica per a determinades malalties (grip i altres infeccions respiratòries), enquestes seroepidemiològiques, etc.
Aquest programa es va introduir en el 2005 per establir un circuit específic preferent per al diagnòstic del càncer.
Actualment abasta el càncer de mama, de pulmó, colorectal, pròstata i de bufeta urinària.
L'objectiu és reduir el temps transcorregut entre la sospita fonamentada de càncer, la confirmació diagnòstica i l'inici del tractament, atribuïble als serveis sanitaris.
Cal tenir present però, que la disminució del retard no té un impacte en la supervivència, d'acord amb l'evidència científica disponible, però pot contribuir a la disminució del nivell d'angoixa que experimenta una persona en aquestes circumstàncies, així com millorar la qualitat del procés assistencial.
Per tal d'assolir l'objectiu, el Programa s'ha definit amb les característiques següents:
Participen tots els centres hospitalaris de la Xarxa pública que diagnostiquen i tracten els càncers esmentats i tots els Equips d'Atenció Primària de Catalunya.
S'han desenvolupat indicadors quantitatius, de recollida anual, per avaluar el funcionament del programa.
Tanmateix l'any 2007 es va fer un estudi qualitatiu.
Eines estadístiques via web enfocades al control epidemiològic
Anàlisi estadístic de taxes i tendències:
Anàlisi de les diferències degudes a factors de risc demogràfics per tendències o poblacions.
Càlcul via web de la supervivència relativa.
Aquestes aplicacions permeten obtenir els resultats següents:
1) Descriptiva: càlcul de taxes.
2) PCA: càlcul de tendència temporal.
3) SIR/SMR: càlcul de raons d'incidència i/o mortalitat.
4) Predicció de casos futurs o en regions on no es disposa de dades.
5) RiskDiff: càlcul de l'evolució temporal del risc.
6) WAERS: càlcul de la supervivència relativa.