La incontinència urinària és la pèrdua involuntària d'orina.
Pot ser un símptoma en el curs d'una malaltia (infeccions del tracte urinari, etc.) o una malaltia per si mateixa.
Tot i que sovint es presenta o s'agreuja amb l'edat, no es tracta només d'una manifestació de l'envelliment.
El tractament de la incontinència urinària varia en funció del tipus de trastorn de bufeta que es tingui i de la seva causa.
Inclou entrenament per controlar la bufeta, exercicis per enfortir els músculs pelvians, diferents tipus de medicaments i la cirurgia.
Els medicaments poden ajudar a millorar la incontinència però sempre cal seguir unes mesures no farmacològiques.
Aquest article té com a objectiu conèixer els medicaments que s'empren per a la millora de la incontinència d'orina: com funcionen, com s'han de prendre i quins aspectes de seguretat cal tenir en compte.
En cas de dubte, poseu-vos en contacte amb el vostre professional de referència o truqueu al 061 CatSalut Respon.
Actualment hi ha dos grups de medicaments principals que poden ser prescrits per al maneig de la incontinència urinària.
No hi ha grans diferències d'eficàcia entre els tractaments i aquests presenten uns beneficis modestos ja que habitualment la reducció del nombre de miccions al dia és petita.
Els medicaments habitualment emprats són de la família dels antimuscarínics (com l' oxibutinina, tolterodina, solifenacina, fesoterodina i trospi) que redueixen els símptomes com la urgència per orinar i incrementen la capacitat de la bufeta.
També s'utilitza el mirabegró, un medicament d'una altra família que actua relaxant el múscul de la bufeta per facilitar que aquesta s'ompli i emmagatzemi l'orina.
Habitualment, els medicaments antimuscarínics es prenen per via oral entre dos i tres cops al dia, tot que hi ha disponibles altres presentacions com ara els pegats transdèrmics d'oxibutinina d'administració diària.
El mirabegró s'administra habitualment per via oral un cop al dia.
Els efectes adversos més freqüents associats als medicaments antimuscarínics són: la sequedat de boca, el restrenyiment, la visió borrosa i la fatiga.
També poden produir retencions d'orina (buidatge incomplet de la bufeta), especialment en gent gran.
Per tal de minimitzar l'aparició d'aquests efectes adversos, es recomana iniciar el tractament a dosis baixes i anar incrementant la dosi gradualment tenint en compte la seva efectivitat i tolerància.
La sequedat de boca es pot prevenir i tractar amb caramels sense sucre, xiclets i lubricants orals.
Per evitar el restrenyiment, es pot seguir una dieta equilibrada rica en fibra, utilitzar suplements dietètics de fibra i mantenir una bona hidratació bevent aigua.
Respecte al mirabegró, com que pertany a una altra família i actua de forma diferent als medicaments antimuscarínics, els seus efectes adversos també són diferents.
Els més freqüents són: infeccions del tracte urinari, taquicàrdia, palpitacions i picor intensa.
També pot augmentar la pressió de la sang i per això, durant el tractament, cal fer un seguiment dels valors de pressió arterial.
Cal precaució en l'ús de medicaments antimuscarínics en gent gran, en pacients amb patologies cròniques i/o greus, i en pacients susceptibles a patir glaucoma d'angle tancat (dany progressiu del nervi òptic, causat per l'augment ràpid i intens de la pressió intraocular).
Tenint en compte que pot augmentar la pressió sanguínia, el mirabegró està contraindicat en casos d'hipertensió arterial greu.
Si teniu dificultat per orinar o la sensació que la bufeta no es buida completament, contacteu amb el vostre metge.
Si es prenen herbes medicinals, cal conèixer les seves propietats ja que algunes poden actuar sobre el ritme i el volum d'orina.
Base de dades del Consell de Farmacèutics.
Grup de Treball d'Informació sobre Medicaments Dirigida a la Ciutadania.