L'esperança de vida de la població catalana és una de les més altes del món, és a dir, que cada vegada morim més vells.
Malgrat hi ha un percentatge de persones que es moren a causa de malalties agudes, com ara infeccions i infarts, o per causes externes (accidents), aproximadament el 75% de la població morirà a causa d'una o més malalties cròniques.
Algunes d'aquestes malalties són de més llarg recorregut ( insuficiència cardíaca, malaltia pulmonar obstructiva crònica, demències...), mentre que en d'altres el recorregut pot ser més curt ( esclerosi lateral amiotròfica ).
En conseqüència, podem dir que a Catalunya hi ha un alt percentatge de persones que arribaran al final de la seva vida després d'un període en què hauran estat malaltes.
En l'etapa final de la vida, les persones necessiten una atenció que contempli totes les dimensions i necessitats de la persona.
Lluny del "no hi ha res a fer", les cures pal·liatives esdevenen prioritàries, amb la finalitat que encara que no es pugui curar, sovint es pot alleugerir el patiment i sempre es pot cuidar per a garantir la qualitat de vida i la dignitat de la persona.
Davant d'aquest procés i un cop garantida la informació necessària, les persones tenen el dret i el deure d'expressar les seves preferències i els seus valors, i d'acordar amb el seu entorn i els professionals sanitaris quin tipus d'atenció volen rebre, en el marc d'una relació comprensiva, compassiva i basada en la millor pràctica assistencial possible.
Convé que ho facin a l'inici del procés, de manera anticipada, abans que pugui arribar un moment en què la seva situació de malaltia i vulnerabilitat no els ho permeti.
Es considera que una persona es troba en l'etapa final de la vida quan pateix una malaltia progressiva, avançada, incurable, sense possibilitats raonables de resposta al tractament curatiu, i té un temps de vida.
També es diu que es troba en situació o fase terminal quan el pronòstic de vida és de setmanes o mesos.
Les necessitats de les persones en situació de final de vida depenen, en gran mesura, del problema de salut o malaltia que pateixen.
No és el mateix tenir càncer que una insuficiència renal o cardíaca.
Així, la persona pot presentar diferents símptomes i molèsties, canviants i de caràcter intens, com el dolor, la fatiga o l'ofec.
A banda d'aquestes necessitats físiques, també cal tenir en compte el fort impacte emocional que aquesta situació pot comportar en la persona, la seva família i l'entorn cuidador.
Altres necessitats de tipus social (soledat, barreres arquitectòniques, no tenir cuidador), espirituals i/o emocionals (la desmoralització, trobar propòsit o sentit a la vida, reconciliacions...) o aspectes pràctics vinculats a la mort (planificar el tipus d'enterrament, herències...) també poden ser freqüents i tenir gran importància en aquesta fase de la vida.
Aquest tipus d'atenció respecta la vida i considera la mort com un procés natural.
No intenta avançar ni retardar el moment de la mort, tot respectant la voluntat, els valors i les prioritats de la persona malalta.
Mitjançant el treball en equip, les cures pal·liatives alleugen el dolor i altres símptomes i cobreixen les necessitats psicoemocionals, socials i espirituals de la persona malalta.
Alhora, ajuden la família i l'entorn a afrontar el patiment de la situació, així com el procés de dol quan sigui necessari.
Les cures pal·liatives proporcionen una atenció integral, que inclou:
Les necessitats de l'atenció pal·liativa poden canviar a mesura que la malaltia crònica evoluciona.
Per això, cal adaptar els objectius de les cures a les necessitats de cada moment, fer una adequació terapèutica prioritzant les mesures de control dels símptomes i les que ajudin a millorar tot el possible la qualitat de vida, l'experiència de viure amb una malaltia en fase avançada i la tolerància al tractament específic, si és el cas.
Progressivament, l'objectiu de confort i qualitat de vida guanyarà més protagonisme que els tractaments específics dirigits a la malaltia.
No existeix un moment específic d'inici de l'atenció pal·liativa però l'atenció a les cures pal·liatives han de començar des del moment del diagnòstic d'una malaltia crònica avançada i progressiva.
Els professionals identifiquen les persones amb necessitats pal·liatives mitjançant instruments i escales ( NECPAL, índex de fragilitat entre d'altres) de detecció i avaluació.
És freqüent que en fases de final de la vida les persones presentin un cert grau de dependència, vinculat als dèficits que van apareixent a mesura que la malaltia avança i que són majors quan més propera està la mort.
Es considera cuidador principal aquella persona, familiar o no, que proporciona la major part de l'assistència i suport diari, sobre la qual recau la major part de la responsabilitat de les tasques de l'atenció i de qui depèn.
La seva figura esdevé cabdal i mereix una consideració i una atenció específiques, especialment, per tal que la persona cuidada pugui continuar vivint en el seu entorn d'una manera confortable.
La responsabilitat de tenir cura d'una persona dependent pot ocasionar esgotament físic i emocional.
Per proporcionar a la persona amb malaltia avançada una atenció òptima és necessari que la persona cuidadora mantingui el seu equilibri personal i rebi suport per desenvolupar la seva tasca en les millors condicions possibles.
És important conèixer-ne les necessitats i demandes, i afavorir la promoció de la seva salut, la prevenció i atenció de la malaltia, el suport emocional, la formació en habilitats de maneig de la sobrecàrrega i de gestió del temps, i l'aprofitament dels serveis de suport.
Hi ha diferents organismes que proporcionen definicions dels conceptes bàsics relacionats amb el final de la vida: