projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
A Europa funcionen diverses plantes experimentals de generació d'energia elèctrica a partir de les ones del mar; però des de juliol de 2011 n'existeix una a Mutriku (Guipúscoa) connectada a la xarxa elèctrica de distribució.
Aquesta planta és fruit de la col·laboració de dos departaments del Govern Basc: aprofitant que el d'Obres Públiques havia de dur a terme la construcció del dic de recer del port de la localitat, el d'Indústria proposà d'instal·lar-hi la planta a dins.
El resultat és que el sistema queda pràcticament ocult.
La planta de Mutriku ha suposat un sobrecost de prop de 6 M€ respecte del projecte original de simple reforma del dic.
Ha rebut fons del 6è Programa marc de la Unió Europea.
La planta d'energia de les onades de Mutriku ocupa uns 100 m lineals, en cota -5, dins el nou dic de recer del port de la localitat.
Es poden consultar els detalls tècnics de l'actuació a la pàgina de l'Ens Basc de l'Energia.
La planta de Mutriku funciona amb un sistema de columna d'aigua oscil·lant (OWC, per les sigles en anglès), desenvolupat per l'empresa escocesa Wavegen, especialitzada en l'aprofitament de l'energia de les ones.
A grans trets, l'operació de la central es basa en la pressió que exerceix l'onatge sobre setze cambres d'aire ubicades dins el dic: l'onada fa que l'aire de la cambra ascendeixi i passi per una turbina generadora (a 3.000 rpm); igualment, quan l'onada es retira, l'aire és succionat i torna a fer que es mogui la turbina.
Cal assenyalar que durant el procés l'aigua marina mai entra en contacte amb els elements elèctrics de la instal·lació.
Lògicament, en absència d'onatge les turbines deixen de funcionar, però malgrat tot s'espera que les de Mutriku puguin operar durant unes 2.000 hores l'any i que els seus setze turbogeneradors rendeixin uns 600.000 kWh/any i evitin l'emissió a l'atmosfera d'unes 600 t de CO 2.
Projectes territorials i ambientals, Mitigació
El gener de 2008, Milà (Llombardia) va esdevenir la primera ciutat italiana a introduir un sistema de peatge urbà, amb les finalitats de reduir la congestió viària de la zona central, reduir la contaminació atmosfèrica i potenciar el transport públic a través de la reinversió dels ingressos generats per la taxa.
El sistema va rebre d'entrada el nom d'Ecopass, tot i que a partir de gener de 2012 passa a anomenar-se Area C. Al capdavall no és sinó una forma més de congestion charge, com els que es poden trobar a Londres o a Estocolm.
Segons entrevistes amb responsables municipals, la implantació del sistema va suposar una inversió d'aproximadament 33 M€, mentre que la previsió d'ingressos oscil·la entre els 29 M€ i els 42 M€ per any, en funció de la diferenciació de tarifes segons la tipologia del vehicle i de les possibles exempcions.
Val a dir que l'Ecopass (i l'Area C) ha estat des del començament un sistema polèmic: a part de les comprensibles antipaties ciutadanes, que han donat peu a nombroses campanyes contràries, aquest peatge ha suscitat dubtes en les autoritats provincials, que hi veuen un mer instrument recaptatori que no contribueix gens al rellançament de l'economia de la capital llombarda.
Sigui com vulgui, pel que fa als resultats de l'Ecopass, el 2009, un any després de la seva implantació, la mitjana de vehicles particulars que entraven al centre de la ciutat s'havia reduït en un 14,4%, amb un descens relatiu del nombre dels automòbils més contaminants del 65,3% (gairebé 25.000 menys al dia circulant per la zona).
La mitjana de vehicles per fora de la zona de pagament també es va reduir, en un 3,4%.
Es van observar, a la zona centre, disminucions dels nivells de PM 10 i de CO 2, del 23% i del 15%, respectivament.
Paral·lelament, es va incrementar l'ús del metro, amb 6,2% més de viatgers.
El 2010, dos anys després de la implantació del sistema, els ingressos van començar a caure, principalment per canvis en la tipologia de vehicles (s'entén que els conductors tendeixen a comprar cotxes menys contaminants).
De fet, s'estima que actualment prop del 80% dels vehicles que entren a la zona centre de Milà estan exempts de pagament.
Això ha fet que el nivell de congestió a l'àrea restringida hagi augmentat en quasi un 2% respecte de 2009.
El sistema milanès és operatiu entre les 07.30 h i les 19.30 h, de dilluns a divendres, i està controlat per quaranta-tres portes de peatge, situades sobre l'antic cinturó de les muralles ( cerchio dei bastioni ).
La zona de trànsit restringit a certs tipus de vehicles és de 8,2 km 2.
El pagament es pot fer per avançat o durant les vint-i-quatre hores següents a l'entrada a la zona restringida, en metàl·lic o en línia.
El sistema es basa en la tecnologia de reconeixement de matrícules: cal registrar-s'hi prèviament.
La base de dades central associa a cada matrícula un estàndard de pol·lució i la tarifa a aplicar.
El canvi de denominació del sistema ha anat acompanyat també d'algunes modificacions de les tarifes.
Mentre va existir l'Ecopass com a tal, aquestes eren:
Més informació sobre el sistema Ecopass i l'Area C que l'ha substituït, a Cronaca Milano.
Optima Renovables, companyia nascuda dels esforços conjunts de set empreses catalanes, ha creat una potabilitzadora solar autònoma i portàtil, capaç de generar aigua potable a partir d'aigua marina, d'aigua salina o d'aigua dolça contaminada, tant per a ús humà com agropecuari.
El primer model patentat, l' H2Optima, té capacitat per potabilitzar uns 1.700 l d'aigua per dia, tot i que la mateixa Optima Renovables ha creat, també, aparells de més capacitat, com l'Optima Life, que en pot potabilitzar aproximadament 50.000 l/dia.
La companyia, a més, ha ideat un seguit d'accessoris com una font i un sistema d'envasat de l'aigua potable obtinguda.
Les aplicacions del producte són diverses: pot ser útil en situacions d'emergència humanitària i també pot potabilitzar aigua per a l'ús diari en granges, vivers i explotacions agràries: a Girona l'aparell ja funciona en diverses empreses del sector primari.
Entre les característiques més destacables d'H2Optima hi ha:
L'aparell es presenta en diferents configuracions, segons sigui el tipus d'aigua a tractar: marina, salina o dolça contaminada; tot i això, existeix un model dit d'emergència que reuneix les característiques dels altres tres i que pot ser útil en llocs on no ha estat possible fer una anàlisi prèvia de l'aigua a potabilitzar.
Dimensió social de la sostenibilitat, Gestió de la demanda i dels recursos hídrics, Infraestructures relatives al cicle integral de l'aigua
Els ressalts que s'instal·len a la calçada per fer disminuir la velocitat dels vehicles que hi passen provoquen, sovint, sotracs que no només poden afectar la mecànica de l'automòbil, sinó la salut dels passatgers, a més de comprometre la seguretat viària que en principi haurien d'afavorir.
La rigidesa dels materials de construcció dels ressalts, juntament amb el seu disseny poc acurat, amb alçades des del llom fins al peu exagerades i pendents acusats, fan que la temuda sotragada sigui inevitable fins i tot quan es respecta la velocitat màxima permesa a la via.
En evitació d'aquests problemes, l'empresa malaguenya Badennova SL ha vingut desenvolupant, des de fa uns pocs anys, l'anomenat ressalt intel·ligent de velocitat (BIV, per les sigles en castellà), promogut pel jove investigador José Antonio Aguilera.
El BIV aprofita les propietats dels fluids no newtonians, que no tenen una viscositat constant i definida, sinó variable en funció de la força que se'ls aplica: així, el fluid reoespessant que rebleix el ressalt es comporta com un líquid, amb deformació quasi total, quan l'energia que s'hi aplica és escassa –és a dir, quan hom hi passa per sobre a velocitats reduïdes–.
En canvi, l'augment de la velocitat de deformació provoca un increment de l'empaquetament de les molècules, i, per tant, de la fricció i la viscositat del fluid, de manera que com més ràpid s'impacti sobre el ressalt, més tendirà el fluid a solidificar-se, cosa que provocarà la incòmoda sacsejada en els vehicles que no respectin la velocitat màxima permesa.
Un cop desapareguda la pressió, les molècules del fluid tornen a dispersar-se i a comportar-se com un líquid.
A part dels beneficis per a la salut, el vehicle i la seguretat viària, el BIV també presenta, segons els seus creadors, avantatges ambientals: la contaminació atmosfèrica es redueix gràcies al BIV, ja que qui observi els límits de velocitat establerts no haurà de frenar bruscament quan arribi al ressalt, ni accelerar posteriorment.
Les tasques de desenvolupament del producte van encaminades a trobar la manera de fabricar un fluid barat, durador, resistent a l'amplitud tèrmica –de -20°C a 80°C–, biodegradable i no tòxic.
Alhora, s'està estudiant el material idoni per a l'embolcall del fluid, la part exterior del ressalt, per trobar-ne un de resistent al clima i al vandalisme, fàcilment instal·lable i reciclable.
Totes aquestes feines es duen a terme amb el suport del Centro Andaluz de Plástico y Tecnología.
El projecte REHABITAT té com a objectiu global la millora de la cohesió social i la qualitat ambiental de l'habitatge en les ciutats i regions participants.
Aquest projecte està emmarcat en l'eix prioritari 3 del Programa operatiu de cooperació territorial, que defineix la millora de qualitat de vida de la població a través d'estratègies comunes d'estructuració territorial i de desenvolupament sostenible a França, Espanya i Andorra.
El projecte compta amb 2 socis francesos (l'Ajuntament d'Aureilhan i de Tolose de Llenguadoc) així com 3 socis de l'Estat espanyol (les empreses públiques de gestió d'habitatge social Zaragoza Vivienda, Viviendas de Bilbao i l'Agència de l'Habitatge de Catalunya).
El pressupost total de 2.607.553 euros, dels quals la Comissió Europea n'ha subvencionat el 65% del seu cost (1.694.909 euros) mitjançant fons FEDER.
El projecte es va iniciar el juliol de 2009 i es preveu finalitzar el juny de 2012.
L'objectiu específic de l'Agència ha estat el foment de la cultura del manteniment i de la ecoeficiència en el parc d'habitatge social i privat amb la implicació i coresponsabilitat veïnal com a element clau.
En aquest sentit s'ha treballat amb 3 blocs principals:
El disseny d'indicadors comuns d'ecoeficiència per compartir indicadors i resultats amb la resta de socis.
La millora de la gestió i del manteniment de l'habitatge social inserint especialment en temes d'ecoeficiència.
El subprojectes plantejats han estat:
Diagnosis del parc d'habitatges de lloguer gestionat per l'agència de l'habitatge de Catalunya.
Formació a personal tècnic i usuaris per a la millora de la gestió i del manteniment dels habitatges.
Desenvolupament d'un programa de gestió i de manteniment de les instal·lacions solars tèrmiques.
Monitorització de 6 instal·lacions solars tèrmiques en funcionament.
Educar en la cultura del manteniment preventiu dels edificis i els espais comuns cóm a eina per a la cohesió social i la convivència en les comunitats de veïns i veïnes del parc d'habitatge social privat.
Els subprojectes plantejats han estat:
Projecte de mediació amb comunitats de propietaris i propietàries del barri de salt-70 per a sensibilitzar en la cultura del manteniment dels habitatges ia. donar eines a les comunitats per a desenvolupar manteniment preventiu dels edificis i els espais comuns.
Projecte de disseny d'un sistema integrat d'informació territorial sobre la renovació urbana, l'exclusió residencial i les polítiques d'habitatge per tal d'elaborar un mapa dels barris catalans amb risc d'exclusió residencial
Projecte de servei de caràcter puntual de formació i assessorament jurídic a les comunitats de propietaris i propietàries del barri de la marca de l'ham de figueres.
Projecte pel foment de la coresponsabilitat veïnal en l'ús ecoeficient dels edificis.
En la jornada final del proper mes de maig cada soci presentarà els productes desenvolupats dins el projecte i les conclusions que n'ha extret.
A la pàgina principal de " Geoscience and Remote Sensing Letters " (edició de setembre del 2011) s'ha publicat el mapa d'expansió tèrmica mitjana estimada, i s'ha fet a partir d'un grup d'imatges de radar d'apertura sintètica (SAR) de resolució molt alta en banda X.
Els valors de l'expansió tèrmica es refereixen a la línia de visió SAR.
L'esquema superposat sobre el mapa mostra l'estructura estàtica del viaducte deduït del mapa tèrmic: el pilar gris és una junta fixa, que no permet dilatació, i els altres, juntes de dilatació.
Els mapes tèrmics ofereixen dos tipus d'informació: el primer és el coeficient d'expansió tèrmica dels objectes observats, mentre que el segon, que es relaciona amb el patró del paràmetre de dilatació tèrmica, proporciona informació sobre l'estructura estàtica d'aquests objectes.
Aquests resultats s'han obtingut utilitzant una cadena de programari experimental desenvolupat a l'Institut de Geomàtica.
Els resultats procedeixen d'un conjunt de 28 imatges SAR StripMap adquirides pel satèl·lit alemany d'observació de la Terra TERRASAR-X.
Per a més informació, podeu contactar amb [EMAIL] i consultar l'article següent: Monserrat, O., Crosetto, M., Cuevas M. and Crippa B. (2011).
Per saber-ne més: Montserrat Prat
L'Agència de l'Habitatge de Catalunya participa i coordina el Projecte de cooperació transfronterera RELS (Rénovation Energétique des LogementS), que es va signar el 21 d'octubre de 2011 i que té una durada de 40 mesos.
L'objectiu general del projecte és la millora de l'eficiència tèrmica i energètica dels edificis d'ús residencial i social situats a l'entorn de la mar Mediterrània, mitjançant la promoció de l'ús d'energies renovables i la millora de l'eficiència energètica de l'envolupant tèrmica i dels equipaments.
Aquest objectiu general es concreta en 5 objectius més específics:
Per treballar sobre aquest objectius el projecte RELS compta amb 6 socis:
Els pressupost definitiu aprovat per al desenvolupament del projecte RELS és de 1.991.590 € (486.713.4 € dels quals corresponen al pressupost adjudicat a l'Agència per a la coordinació del projecte i el desenvolupament dels projectes pilot).
Aquest projecte rep una subvenció del 90% (equivalent a 1.792.431 €) per part del Programa de cooperació transfronterera IEVP CTMED.
La coordinació d'aquest projecte per part de l'Agència es durà a terme des de la Unitat Operativa de Rehabilitació i Millora de l'Habitatge mitjançant l'equip d'R+D+I i comptarà amb la participació i el treball del personal tècnic de la Unitat Operativa i d'altres direccions i unitats de l'Agència.
La propera reunió de seguiment del projecte, així com el primer seminari intern de formació, es durà a terme els propers 24, 25 i 26 de gener a la ciutat de Sfax, Tunísia.
El web oficial del projecte està en procés d' en elaboració.
Per a més informació: Anna Mestre
El secretari d'Habitatge i Millora Urbana de la Generalitat, Carles Sala, i el rector de la Universitat Rovira i Virgili (URV) de Tarragona, Francesc Xavier Grau, han signat un conveni per facilitar l'accés a l'habitatge.
L'Agència de l'Habitatge de Catalunya col·laborarà amb el Grup de Recerca d'Accés a l'Habitatge de la Universitat Rovira i Virgili de Tarragona (URV) per legislar noves fórmules d'accés a l'habitatge.
L'Agència de l'Habitatge de Catalunya té com a objectiu executar i gestionar les polítiques d'habitatge que són competència de la Generalitat.
Entre aquestes tasques, cal esmentar les de tramitar i gestionar les adjudicacions, elaborar programes socials relacionats amb l'habitatge, l'accessibilitat física als edificis, evitar que cap persona resti exclosa d'un habitatge per motius econòmics i garantir la seguretat dels residents més vulnerables.
Amb la signatura d'aquest conveni, l'Agència vol treballar també en trobar noves formes jurídiques que permetin i facilitin l'accés a l'habitatge en l'actual conjuntura socioeconòmica, que les tradicionals fórmules de compravenda i lloguer dificulten.
L'Agencia de l'Habitatge, en col·laboració amb el Grup de Recerca d'Accés a l'Habitatge de la URV, format per diferents juristes de les diverses branques del dret privat, i dirigit pel professor Sergio Nassarrre, que treballen en aquest camp des de l'any 2009, seran les persones encarregades de trobar fórmules jurídiques que millorin l'accés a l'habitatge.
En concret, es tracta de desenvolupar el concepte de propietats compartides o tinences intermèdies, a mig camí entre el lloguer i la propietat, en les quals la persona pot comprar per parts un habitatge.
S'estudiaran les experiències anglesa i holandesa, entre altres, i el Grup de Recerca haurà d'assenyalar les modificacions en la legislació catalana per fer-ho possible.
La recerca, segons estableix el conveni, es farà per fases i haurà d'estar acabada al desembre de 2013 i serà l'Agència de l'Habitatge de Catalunya la que finançarà l'activitat investigadora.
Per altra banda, el Grup de Recerca de la URV està vinculat al Grup d'Investigació internacional per al Desenvolupament de la Propietat Urbana i Rústica (GIPUR) i té previst organitzar el Congrés Internacional de la European Network Housing Research (ENHR) al juny del 2013, a Tarragona, per analitzar el dret a l'habitatge des d'una perspectiva multidisciplinar.
El Congrés aplegarà fins a 500 persones investigadores provinents de 40 països.
L'Agència de l'Habitatge de Catalunya participarà i donarà suport al Congrés, i també s'hauran d'incorporar les conclusions del conveni signat amb la URV per facilitar l'accés a l'habitatge.
El passat divendres 25 de novembre, el Consell de Govern de la Universitat Politècnica de Catalunya va investir doctor honoris causa l'arquitecte i urbanista Juli Esteban Noguera per la seva constant reflexió teòrica i metodològica sobre el planejament urbà i territorial i per la seva extensa tasca divulgativa sobre els conceptes i els instruments d'intervenció urbanística.
Més concretament, el reconeixement se li atorgà per la contribució als principis normatius en l'ordenació i regulació de l'urbanisme, la participació en els estudis d'elaboració de diferents plans i la rellevant aportació teòrica a l'anàlisi dels sistema de ciutats de la regió metropolitana de Barcelona.
La proposta de nomenament va ser impulsada pel Departament d'Urbanisme i Ordenació del Territori de la UPC, amb el suport de l'Escola Tècnica Superior d'Arquitectura de Barcelona (ETSAB) i de la del Vallès (ETSAV), així com dels departaments de Composició Arquitectònica, d'Expressió Gràfica Arquitectònica i d'Estructures a l'Arquitectura, de la mateixa UPC.
També hi van donar suport la Càtedra UNESCO "Ciutats intermèdies" de la Union Internationale des Architectes, l'Institut d'Estudis Territorials de Catalunya; la Societat Catalana d'Ordenació del Territori, el Consejo Superior de Arquitectos de España, el Col·legi d'Arquitectes de Catalunya, l'Agrupació d'Arquitectes Urbanistes de Catalunya, i personalitats rellevants del món acadèmic i professional en l'àmbit de l'arquitectura, l'urbanisme i l'Administració local.
Els professors Carles Llop (que a més n'és el director) i Antoni Font, del Departament d'Urbanisme i Ordenació del Territori de la UPC, van ser els padrins de la cerimònia.
Antoni Font es va encarregar, a més, de la laudatio dels mèrits del professor i arquitecte Esteban.
Juli Esteban va obtenir el títol a l'Escola Tècnica Superior d'Arquitectura de Barcelona (ETSAB), i ha estat director de Serveis d'Urbanisme de la Corporació Metropolitana de Barcelona, director de Serveis d'Ordenació Urbanística de la Mancomunitat de Municipis de l'Àrea Metropolitana de Barcelona, director del Gabinet d'Estudis Urbanístics de l'Ajuntament de Barcelona i director del Programa de Planejament Territorial de la Generalitat de Catalunya.
Des de fa disset anys és, a més, professor del màster de Projecció Urbanística de la UPC.
Com a director de l'esmentat Programa de Planejament Territorial (2004-2010), ha definit la metodologia per promoure, impulsar i concloure els set plans territorial parcials de les regions de Catalunya, entre els quals el Pla territorial metropolità de Barcelona.
Val a dir que tots aquests plans estaven compromesos des de la Llei d'ordenació territorial de 1983, però que fins no fa gaire havien anat quedant sempre pendents.
Amb motiu de la clausura de l'exposició "Escultures transitables", l'Observatori del Paisatge de Catalunya va organitzar i moderar la taula rodona "Art, paisatge i intervenció" al centre d'art El Puntal – Lluís Vilà Showroom de Banyoles el passat 16 de desembre.
La taula rodona portava el mateix títol d'un ambiciós programa anual d'activitats diverses que posarà l'èmfasi en la necessitat de reflexionar i executar accions sobre el territori, prenent el paisatge i l'art com a punt de partida.
És una iniciativa promoguda des del sector privat (El Puntal – laboratori de les arts, Lluís Vilà Showroom, Aspecte Paisatge i Bonart Cultural), però que comptarà amb la col·laboració del sector públic, en concret de l'Ajuntament de Banyoles i de l'Observatori del Paisatge de Catalunya, entre altres institucions.
Per aconseguir superar la banalitat i mediocritat de molts territoris construïts cal un planejament adequat, una legislació pertinent, molta consciència social, molta cultura territorial i paisatgística i, sobretot, molta sensibilitat.
I aquí és on l'art, la intervenció artística en l'espai públic, en el paisatge, pren una rellevància excepcional, entre altres raons per la seva funció exemplar i educadora.
L'art pot contribuir a retornar-nos el sentit del lloc, o a reinventar-lo, en el supòsit que s'hagi perdut irremeiablement.
Pot contribuir, senzillament, a fer-nos la vida més agradable, estèticament i simbòlicament.
Hi ha hagut històricament un munt d'iniciatives artístiques que perseguien objectius similars, començant pel land art del segle passat.
Però, justament pel moment tan especial i crític en el que ens trobem, no podem seguir reproduint mimèticament, mecànicament, propostes artístiques fruit d'un moment històric totalment diferent al nostre.
En aquest sentit, també l'art –l'art en el paisatge- s'ha de reinventar.
A la taula rodona en què va concloure la jornada, es va parlar de com les arts plàstiques i visuals poden incidir de manera transversal en una millor ordenació i gestió del paisatge, sempre en el marc del Conveni europeu del paisatge.
Per acabar, Ricard Planas, codirector de la jornada, va instar als participants a començar a treballar en la definició d'un pla estratègic de ciutat on l'art i la creativitat han de ser els estímuls d'una nova manera de plantejar els reptes de futur.
L'Institut Cartogràfic de Catalunya (ICC) permet, des de l'any 2003, la visualització i la descàrrega de cartografia oficial a través d'Internet.
Tanmateix, l'augment d'informació disponible i els creixents requisits dels usuaris, així com els avenços tecnològics i l'evolució de la societat de la informació, l'han portat a una renovació completa de l'aplicació web destinada no només a la visualització i la descàrrega d'informació geogràfica (geoinformació), sinó també a la comunicació amb les persones usuàries.
Aquesta aplicació ( www.icc.cat/vissir3) està en constant evolució amb l'objectiu d'augmentar encara més el volum de dades disponibles i ampliar les seves funcionalitats.
Cal remarcar també, que per posar en línia aquest volum de dades (actualment uns 408 TB), ha calgut adaptar els servidors utilitzats i dimensionar dels discos.
Entre les accions dutes a terme en la renovació, destaquen el canvi de tecnologia i de disseny, per aconseguir més flexibilitat i una usabilitat més gran.
Entre les tasques previstes en les properes fases, cal remarcar l'inclusió de cartografia d'anys anteriors, aspecte que permetrà una visualització senzilla dels canvis en el territori, i una interacció més gran amb les dades existents.
Per a la renovació de l'aplicació, s'han dut a terme les accions següents:
Característiques de la nova aplicació
Algunes de les possibilitats més remarcables que ofereix l'aplicació actual, ampliant les que ja oferia l'aplicació anterior, són:
Addicionalment, el projecte de renovació de l'esmentada aplicació preveu la seva ampliació, entre altres aspectes,
Redactat per: Cristina Gil i Institut Cartogràfic de Catalunya
Per saber-ne més: Institut Cartogràfic de Catalunya