Adam Raga Sans (Ulldecona, 1982) és un pilot català de trial de l'equip GasGas Trial Team que ha guanyat dues vegades el campionat mundial outdoor d'aquesta especialitat (2005 i 2006) i quatre vegades el campionat mundial de trial indoor (2003, 2004, 2005 i 2006).
Aficionat de ben petit al món de les motos, quan només tenia sis anys va córrer el seu primer trial, a Martorelles.
Començava així la seva trajectòria en la competició oficial; la primera victòria important la va assolir l'any 1997, quan es va proclamar campió d'Espanya junior.
Raga va fer el salt a la competició professional l'any 2003 i des de llavors ha format part de l'elit mundial del trial.
Una lesió al genoll el va obligar a deixar la competició l'any 2009 però el 2010 ja va reprendre la seva carrera esportiva.
Als afores de Taradell, entre la vegetació i les roques, es pot escoltar el soroll del motor de la motocicleta del campió mundial de trial Adam Raga.
Nosaltres ens hi vam acostar un dia durant els entrenaments del pilot català, que ha estat prescriptor de la campanya motoambseny.cat, i vam conversar-hi una estona.
D'on et ve la passió per les motos?
Em ve del meu pare, que va ser i és molt aficionat al trial i durant molts anys en va practicar.
Va ser campió de la província de Tarragona.
No va ser professional, però té una passió increïble per les motos i de ben petit em va comprar la primera moto, perquè jo fes aquest esport que tant li agrada.
Quines qualitats ha de tenir un pilot de trial per haver arribat a ser campió mundial com tu?
Per arribar a ser campió del món, a part de tenir totes les qualitats necessàries com equilibri, coordinació i un estat físic correcte, crec que és molt important tenir un molt bon estat mental, perquè el cap és el que dona l'últim 20%.
Això és el més complicat: de vegades es busca, de vegades arriba i de vegades una persona ja és d'una manera que li permet suportar millor les situacions difícils.
Hi ha moments de molta pressió en què saps que t'estàs jugant la carrera, hi ha moments en què les coses van malament, però has de seguir tirant endavant.
Sempre s'ha d'intentar treure el millor resultat possible en cada carrera i això és el que ha de tenir un esportista per poder ser a nivell mundial.
Però, sens dubte, per ser campió del món has de tenir el 99% dels requisits.
El teu rival a batre són les lesions al genoll o el Toni Bou?
En aquests moments, el Toni Bou està en un moment de forma molt bo i ho està demostrant perquè està guanyant molts títols.
Jo he tingut dificultats amb el tema de les lesions, però ara em noto molt bé i totalment recuperat, i ja no són un problema.
Sí que a vegades un esportista pensa en els rivals, però en un esport individual com el trial cal pensar en un mateix, i jo sé que si ho tinc tot a lloc puc ser molt competitiu.
Realment, el màxim rival a batre en un esport com el trial és un mateix.
Sent pilot de trial, t'agrada més la tècnica que la velocitat, amb la moto?
El trial crec que és un complement de moltes coses, és la tècnica pura de la moto.
Hi ha moments que has de córrer, hi ha moments que has d'anar ràpid o lent, que has de saltar o anar per terra, que has de donar molt tacte de gas, tacte de fre..., moltes coses que intervenen en un mateix moment.
Òbviament, el pilotatge de trial és un dels més complets.
Un pilot de trial pot agafar una moto de carretera i agafar velocitat i, en canvi, és molt complicat que un pilot de velocitat pugui fer alguna cosa amb una moto de trial.
El trial és un esport que, amb un tros molt limitat de terreny, amb quatre pedres, pots practicar hores i no et fa falta anar a buscar el circuit que hi ha a Montmeló o Castellolí.
A més, en el trial cada dia pots afrontar escenaris nous, parets noves, pedres noves...; en canvi, un circuit de velocitat és molt monòton.
El que pots fer en trial és infinit, però un dels problemes que té és que per a la gent que s'inicia és molt difícil.
Creus que a la carretera cal que els motoristes tinguin més tècnica i menys velocitat per evitar accidents?
Jo he tingut moto de carretera i ho he vist molt perillós.
S'ha d'anar amb molt de seny perquè has de vigilar el que fas tu i el que fan els altres.
Jo sempre que anava amb moto de carretera mirava endavant, però també mirava enrere perquè no et sents mai segur.
Crec que cada vegada més s'ha de buscar la cultura que tenen altres països com el Japó, que a la gent li agrada córrer, però al circuit.
A la carretera, la moto només ha de servir per desplaçar-se i aprofitar que és un vehicle que et proporciona molta facilitat d'aparcament, i també quan hi ha retencions, però s'ha de conduir amb responsabilitat, perquè les xifres de motoristes morts són massa altes.
La DGT s'està plantejant endurir les proves per accedir al permís de motocicleta.
Seria molt interessant endurir sobretot la pràctica, per assegurar-se que la persona que es treu el permís serà capaç no només de conduir la moto, sinó de sortir-se d'un problema, un imprevist, un lloc lliscant...
La gent hauria de passar un examen de tècnica més complet.
També crec que s'hauria de canviar aquesta normativa que permet conduir una motocicleta amb el carnet de cotxe.
El cotxe es porta d'una manera i la moto és totalment diferent: passes de quatre a dues rodes, dels frens als peus a les mans, d'un volant a un manillar..., és un altre tipus de vehicle.
Crec que aquesta mesura es va prendre per contrarestar el fet que es va treure la possibilitar de conduir ciclomotor als catorze anys, però considero que si es fes un examen ben fet, amb unes proves pràctiques qualitatives, l'edat, als catorze o als setze, no és el més important.
Com és el dia a dia a la vida de l'Adam Raga?
Nosaltres ens preparem per córrer carreres, per estar en la millor forma.
El trial és un esport acrobàtic i de molta precisió, i requereix moltes hores d'entrenament.
Cada dia fem tres o quatre hores d'entrenament amb moto al matí i a la tarda entrenament físic.
Els caps de setmana que no hi ha carreres, que són pocs, aprofitem per descansar.
Què has hagut de sacrificar per estar en l'elit del trial?
Jo no considero que hagi hagut de sacrificar res, perquè ho he fet tot molt de grat.
Als 16 anys ja vaig marxar fora de casa, a 230 quilòmetres dels meus pares, dels meus amics..., però el trial m'ha donat tantes satisfaccions a tots els nivells que no he trobat a faltar res; al contrari, crec que he tingut moltes més vivències que si no hagués fet aquest esport.
En aquest món t'ho passes molt bé i, a més, és el que més m'agrada.
Sempre et sentiràs d'Ulldecona, tot i haver-ne marxat tan jove?
Tinc un lligam molt fort amb la meva terra, amb Ulldecona, a les Terres de l'Ebre.
Crec que la meva cultura ve d'allà, m'agraden les tradicions i els costums d'aquesta zona i, a més, m'agrada la gent de poble i m'hi sento totalment identificat.
Molt bé, tinc uns amics que m'han ajudat molt a no sentir-me sol aquí a Taradell.
Dels llocs on he viscut és on he estat millor.
És una comarca on hi ha molt vida, em recorda molt les meves terres i hi estic molt a gust.
Què ha significat per a tu col·laborar en una campanya institucional per a la prevenció d'accidents de motoristes?
Des que m'ho va plantejar l'Aregio, per a mi ha estat un plaer poder col·laborar amb aquesta tasca d'intentar que la gent posi més seny a la carretera i passin menys desgràcies.
Amb cotxe normalment, tot i que he estat conductor de motocicleta.
Per moure'm per la carretera, el cotxe.
Des dels 14 anys, que vaig començar a conduir ciclomotor, però als 2 anys i 8 mesos vaig pujar a la meva primera moto de trial.
Quan tenia 14 anys i anava amb ciclomotor vaig patir la meva primera caiguda a l'asfalt.
El típic que et diuen "vas massa ràpid" i a aquesta edat tu vas fent i llavors va passar.
Però en vaig aprendre, d'aquella mala experiència, i no en vaig tornar a tenir cap més.