És probable que com a pares i mares us trobeu, en el dia a dia, amb un munt de dificultats a l'hora d'educar els fills.
En aquest espai hi ha exemples de converses de famílies que plantegen els seus dubtes i d'altres que hi donen resposta des de la pròpia experiència.
Mariana (de 34 anys, mare dels bessons Abigail i César, de 3 anys)
— Em desespero quan vaig a comprar roba amb els petits.
Mira que són menuts, però ja saben el que els agrada i el que no.
El César només vol xandalls i si pot ser de cotxes i superherois, millor.
L'Abigail, sempre demana faldilles i vestits amb dibuixos de princeses i decoracions de purpurina.
És evident que nens i nenes són ben diferents.
Ell, tot el dia corrent i saltant, i ella, en canvi és més tranquil·la i està pendent de les seves nines.
Pepita (de 38 anys, mare del Ricard, de 5 anys, i de l'Ona, de 2 anys)
— Jo no crec que nens i nenes siguin tan diferents.
A tots els agrada córrer, saltar i jugar amb ninos.
El que trobo és que avui dia la societat encara marca molt els estereotips de gènere i, de vegades, sense adonar-nos, som els mateixos pares els que els anem repetint i afavorim unes actituds per als nens i unes altres per a les nenes.
I no és només en la roba, les joguines que els oferim, també en el seu joc.
Fins i tot és diferent la manera com els tractem.
Ester (de 40 anys, mare del Joel, de 4 anys, del César, de 6 anys, i de la Mariela, d'11 anys)
- Fa una temporada que vaig tot el dia cansada!
Entre la feina, els nens i la casa no dono l'abast.
Sort en tinc de la Mariela, que m'ajuda a tenir la casa endreçada.
Suposo que com de petita sempre jugava amb la cuineta i el carro de la neteja de joguina, doncs s'hi ha acostumat; a més, li anirà molt bé saber fer totes aquestes feines per quan sigui més gran.
M'agradaria que en Joel i el César també hi col·laboressin, però no em refio de demanar-los de fer res; entre que són nens i, a més, encara són petits, segur que ho farien tot del revés.
Júlia (de 43 anys, mare de l'Antoni, de 10 anys, i de la Gemma, de 8 anys)
Jo sóc de l'opinió que a casa ha de col·laborar tothom qui hi viu, independentment del sexe.
Segur que el Joel i el César també poden ajudar ordenant les seves joguines, duent la roba bruta al cistell o deixant el pijama sota el coixí.
Es tracta d'adaptar les tasques perquè les puguin fer i valorar molt l'esforç que fan per ajudar.
A més, d'aquesta manera veuran que ells també poden col·laborar, com la seva germana, i que no els tracteu diferent perquè siguin nens; si no, podrien pensar que l'ordre i la neteja són només cosa de dones.
L'educació que els donem a casa ha d'ajudar a superar d'una vegada aquests estereotips de gènere.
Montserrat (de 40 anys, mare del Joel, de 4 anys, del Blai, de 6 anys, i de la Núria, d'11 anys)
- Fa uns dies que en Joel ens va deixar de pedra.
Ja saps que sempre ha estat diferent d'altres nens, en el sentit que li agrada vestir-se amb la roba de la seva germana o jugar i fer coses que són més de nenes.
Però és que ara vol canviar-se el nom perquè diu que, en realitat, ell és una nena.
Què se suposa que li hem de dir?
Helene (de 43 anys, mare de l'Adrien, de 10 anys, i de la Beatrice, de 8 anys)
- Doncs jo trobo que el primer que cal fer és que reaccioneu amb calma, perquè necessita el vostre suport.
Jo crec que cadascú hem de poder mostrar-nos tal com som, sense haver de patir pel que pensaran els altres.
En aquestes edats els nens i les nenes just estan construint la seva identitat de gènere, i se'ls ha de deixar que es desenvolupin amb la màxima normalitat.
L'altre dia a les notícies van dir que el Departament d'Ensenyament ha publicat unes indicacions sobre com ha de ser l'atenció dels infants transgèneres i intersexuals dins de l'àmbit escolar i fa èmfasi en l'estreta col·laboració que han de tenir l'escola i la família.
Si us neguiteja el tema, jo ho comentaria amb el director o directora de l'escola a fi de valorar les accions que cal emprendre dins de l'àmbit escolar.
Chang (de 42 anys, pare del Tai, de 10 anys, i de la Mei, de 6 anys)
Estem fets un embolic amb el tema de les activitats extraescolars de la Mei.
Ella no para de dir que vol aprendre a escalar però jo, la veritat, és que penso que no és un esport per a ella.
Veus, amb el seu germà, que és ben fort, no hi tindria cap problema a apuntar-lo, però a ella la veig tan fràgil que penso que es podria fer mal.
Intentarem convèncer-la perquè s'apunti a ballet o a gimnàstica rítmica, que és més femení i més adequat per a les nenes.
Lluïsa (de 46 anys, mare de l'Àgata, de 8 anys, i del Pere, de 13 anys)
Mira, jo crec que no hauríeu de fer diferències entre els fills pel fet de ser nen o nena; els hauríeu de donar les mateixes oportunitats perquè facin el que realment desitgen.
Encara que físicament el Tai pugui ser més fort, la Mei, amb un entrenament adequat, pot aprendre aquest esport sense més perill de lesions que el seu germà.
A mi m'ha costat, no creguis, però cada vegada faig menys cas del que diuen que les nenes són fràgils i figaflors i els nens, en canvi, valents i forts.
David (de 46 anys, pare de la Bel, de 16 anys)
La Bel m'ha deixat de pedra amb això d'estudiar alguna cosa relacionada amb la mecànica i la robòtica.
Em sembla que aquests estudis fan més per als nois que per a les noies.
A mi m'agradaria més que estudiés alguna cosa de medicina o infermeria, que també és de ciències, no?
Sònia (de 47 anys, mare de la Bel, de 16 anys)
A mi em sembla bé que ens hagi demanat l'opinió sobre el que li agradaria estudiar.
A més, trobo que li hem de donar suport en la seva tria.
No entenc perquè dius que són coses de nois: a la Bel sempre li ha agradat investigar com funcionaven les coses i és molt hàbil amb la informàtica.
Avui dia cadascú ha de triar què vol estudiar partint de les seves capacitats i interessos, independentment que sigui noi o noia.
Maria (de 48 anys, mare de la Joana de 15 anys)
Fa un parell de mesos que la Joana surt amb el Miquel, un noi de la seva classe.
Està tan il·lusionada que, fins i tot, ha canviat la manera de vestir per agradar-li més.
Es passen el dia parlant pel mòbil i algun dia no ha sortit amb les amigues perquè estava pendent de rebre una trucada seva.
Mira que viuen l'amor intensament, aquests joves!
Ahir es veu que el Miquel li va fer un numeret de gelosia perquè la Joana havia quedat amb un noi que coneix del gimnàs, pots comptar!
Andrea (de 49 anys, mare de la Sònia de 15 anys)
De vegades, quan un comença a controlar la parella, a limitar-la o a condicionar-ne les amistats, aquestes relacions acaben sent no saludables.
A la Sònia li va passar una cosa semblant.
Hem de prendre consciència entre tots i totes que les relacions abusives poden acabar en situacions de violència de gènere.
Jo, de vosaltres, tindria una xerradeta amb la Joana per fer-li veure la importància d'una relació lliure de control, igualitària i saludable, on no hi hagi cap posició de poder d'un envers l'altre.