En aquest número del butlletí Compartim entrevistem Rosa Aragonès, psicòloga de l'equip d'assessorament tècnic penal i e-moderadora de la comunitat de pràctica de psicòlegs d'assessorament tècnic penal, que ha dut a terme durant els darrers anys una de les experiències d'innovació i recerca més interessants de les comunitats de pràctica del programa Compartim.
Com es va iniciar la vostra comunitat de pràctica?
Arran de la proposta del programa Compartim del CEJFE se'ns va obrir l'oportunitat de compartir el coneixement tàcit dels psicòlegs dels equips d'assessorament tècnic penal d'arreu del territori sobre una demanda creixent en el nostre àmbit d'actuació pericial: la credibilitat en la violència de gènere.
Així, la comunitat va néixer motivada per una manca de resposta tècnica consensuada a aquesta demanda, amb la diversitat de respostes que això comportava davant els òrgans judicials.
Per això ens calia un espai tècnic de debat i d'unificació de la resposta per part dels psicòlegs dels equips d'assessorament tècnic (EAT) penals, que el programa Compartim ens oferia.
Quins moments, fases o etapes d'evolució de la comunitat destacaries?
Va haver-hi un primer moment d'una alta motivació, ja que el grup havia nascut amb l'objectiu de respondre a una necessitat tècnica del col·lectiu: la credibilitat en la violència de gènere.
Això va significar una gran implicació per part de tots els membres de la comunitat, quant a compartir, quant a debat tècnic i quant a unificació de metodologia.
En un segon moment, i per tal d'assolir els objectius proposats per la comunitat, ens vam plantejar portar a terme una investigació, que va suposar un important volum de feina, que s'afegia a la feina habitual dels psicòlegs.
Aquest fet va representar, conjuntament amb les circumstàncies actual de retallades de personal i d'horari, un volum de feina inassolible en els terminis que ens havíem proposat, cosa que va derivar en una ampliació d'aquests terminis, i com a conseqüència, en un cert cansament i baixada de la implicació dels membres de la comunitat.
Finalment, hi ha hagut un tercer moment que ha estat el del lliurament del producte final, on la motivació i l'empenta han tornat a créixer, incentivats pels terminis d'entrega i també, cal dir-ho, pels resultats que anàvem veient fruit del treball de tant de temps.
Què us ha aportat la comunitat de pràctica a la vostra feina?
Ha permès un debat purament tècnic per part de tots els psicòlegs dels equips d'assessorament tècnic, lliure d'altres interferències, i al mateix temps ha propiciat una millora en l'eficiència i l'eficàcia de la resposta pericial en demandes de credibilitat en violència de gènere.
El nostre servei ara disposa d'una metodologia protocol·litzada davant d'una demanda d'intervenció complexa i ofereix així una resposta unificada per part de tots els psicòlegs dels EAT de Catalunya on abans hi havia una dispersió en la metodologia d'intervenció i, també, de la resposta pericial.
Per què no considereu necessari continuar com a comunitat de pràctica?
Pensem que és indispensable la dinàmica i la cultura del Compartim engegada per la comunitat de pràctica com a espai de debat tècnic i de formació, el qual, alhora, és necessari per a l'optimització de la resposta que l'Administració de justícia i el Departament donen com a servei públic.
Entenem, però, que potser la fórmula del Compartim com a feina afegida als tècnics pel caràcter d'implicació voluntària que té, i ateses les circumstàncies actuals, és en aquests moments inviable.
Actualment, doncs, pensem que aquest espai necessari ha de tenir lloc en el si dels equips tècnics, com a part inherent dels equips, en les reunions tècniques que tenen i on de forma institucional s'haurien de treballar els continguts que es treballaven fins ara en el programa Compartim com a part imprescindible i ineludible de la feina, de la millora de la resposta pericial i d'optimització de l'eficàcia i eficiència i l'objectivitat dels psicòlegs, de tots i cadascun d'ells.
Pensem que els objectius abans esmentats són massa importants per dependre de la voluntarietat i, seguint la terminologia del Compartim, d'alguns entusiastes.
Quines diferències podríem destacar de la vostra situació actual respecte a altres comunitats de pràctica?
Vam néixer fruit d'una necessitat tècnica imprescindible com a equip, però molt concreta, i aquesta, després de tots aquests anys, ha obtingut una resposta també molt específica: la Revisió de la Guia per a l'avaluació del testimoni en violència de gènere.
L'objectiu ha estat assolit i, per tant, la continuació de la comunitat de pràctica implicaria engegar nous processos i encetar nous camins que, com ja he explicat, ara per ara són inviables.
Què ha canviat en vosaltres i en l'organització des de l'inici de la comunitat de pràctica fins a dia d'avui?
Penso que pel que fa als membres de la comunitat s'ha engegat la cultura del treball transversal i purament tècnic promoguda per la cultura del Compartim.
El fet que des de diferents territoris es comparteixin els mateixos neguits, es debatin les qüestions tècniques i s'arribi a acords fa que els diferents psicòlegs dels EAT penals no es trobin sols davant una nova demanda ni l'hagin de resoldre cadascú o cada equip amb la seva metodologia pròpia o poc objectivada.
Pel que fa a l'organització, des de l'inici de la comunitat de pràctica fins a avui s'ha aconseguit donar una resposta objectiva, més eficaç, més eficient i més unitària a unes demandes complexes provinents de diferents usuaris i diferents territoris, i oferir finalment un millor servei públic.
De cara al futur, quina relació us agradaria mantenir amb el programa Compartim?
Volem tenir les portes obertes per si el futur formatiu dels psicòlegs dels equips d'assessorament tècnic ho requereix i, si agafa noves derives la conjuntura actual, puguem tornar a trobar un espai que ens aculli i ens doni la cobertura per tal de seguir compartint i optimitzant la nostra feina.
A principis d'octubre celebràvem un seminari de treball amb els e-moderadors del programa Compartim amb l'objectiu principal de valorar com havia anat l'any 2012 i preparar la jornada anual del programa.
Teníem un seguit de temes proposats per aprofundir-hi i assignar-hi grups de treball per desenvolupar-los quan va saltar la sorpresa.
Va ser al primer bloc d'intervencions quan va prendre la paraula l'e-moderadora de la CoP d'assessorament tècnic penal -que entrevistem en aquest mateix número del butlletí- que ens va comunicar –tota solemne-, que després d'una reflexió interna del grup havien decidit no continuar al programa: "Em sap greu companys, però fins aquí hem arribat.
En principi, la reacció dels assistents no va ser de gaire sorpresa.
En els temps que corren, tots vam pensar que les raons serien de tipus conjuntural i recurrent: cansament, fatiga, estrès organitzacional, manca de temps i d'incentius, etc.; però no, la sorpresa va venir per com ho va argumentar amb raons molt més inesperades.
En les seves paraules: "Ja no necessitem la comunitat de pràctica, ens és totalment prescindible i de vegades fins i tot és un destorb".
I, efectivament, com era d'esperar, aquesta intervenció sí que va suscitar controvèrsia i debat.
Les explicacions que va oferir l'e-moderadora van ser les següents:
Ja fa diversos anys que hi estem treballant i ens hem dotat de diferents eines tècniques que ens eren necessàries.
Hem explorat també la potència de les narratives digitals per comunicar el producte i estendre'l entre la mateixa CoP i fora, a altres professionals implicats.
Ara continuem treballant, fins i tot en millors condicions, però ja no necessitem una estructura de reforç com la comunitat de pràctica.
Perquè hem integrat de forma natural la necessitat de compartir i crear coneixement i ens hem dotat a través de la direcció (del nostre cap) d'espais i recursos per a això.
Com us podeu imaginar el debat va ser intens i vam poder escoltar intervencions i preguntes, bàsicament, d'aquest tipus:
- Segur que no us aporta res la comunitat de pràctica?
L'e-moderadora es va mantenir ferma en la part substantiva.
Afirmava: "Hem introduït de forma natural el treball compartit i la reflexió entre tots, de manera que no necessitem un altre tipus d'estructura de la que ja tenim".
Davant la insistència de la resta de moderadors, finalment, va acabar concedint que en aquestes circumstàncies (i casos) d'organitzacions madures en coneixement, sí que és útil comptar amb una estructura externa que et posi terminis i t'exigeixi compromisos (publicació del producte i ponències en jornades de bones pràctiques).
I també, és clar, que et doni suport amb experts externs i metodologia quan es necessiti.
La pregunta és: Ens convertim en mers acceleradors de coneixement en aquests casos?
El debat va tenir tanta envergadura i va destapar tantes i noves valoracions sobre el paper que l'evolució de les CoP madures feien al Departament (i per extensió a la resta d'organitzacions públiques) que no vam tenir cap altra opció que programar una nova trobada per valorar si a banda d'aquest itinerari presentat per la CoP d'assessorament tècnic penal n'hi havia d'altres.
El resultat de tot plegat reflecteix un mapa d'evolució força suggeridor i ens fa pensar que, potser, el final del recorregut natural de les CoP, després d'un temps important d'evolució –acomodació- en les organitzacions públiques, podria estar comprès en aquest trajecte:
Integració natural dins l'organització.
Al final l'organització es fa permeable i dóna suport a les propostes de mobilització del coneixement intern de l'organització, i posa en un segon terme l'eina que es fa servir.
Poden ser CoP, poden ser reunions d'intercanvi, espais de reflexió, de supervisió interna i compartida, etc. Allò que és important és el coneixement intern i la seva bona gestió i direcció.
Res que no s'hagi inventat en la prehistòria, però... res que es practiqui de manera planificada i sistemàtica als nostres entorns organitzacionals.
O bé en algun d'aquests cinc trajectes següents (aquí només els enunciem i els desenvoluparem específicament mitjançat tallers el proper 4 de desembre en la VII Jornada Compartim).
Espais d'aprenentatge i reflexió a través d'entorns personals i professionals d'aprenentatge.
La CoP com a espai de reciclatge professional permanent enfocat al desenvolupament d'eines d'actualització professional.
La CoP com a dinamitzador professional.
L'efecte mitosi i l'agrupació i desagrupació dels seus membres a voluntat.
Vers organitzacions més obertes?
Passions renovades, la combinació perfecta: alta identitat professional, reptes permanents i lideratges organitzacionals relacionals.
Les CoP assumint projectes aplicats com a grups de millora i innovació.
Aquests diferents itineraris de les comunitats de pràctica madures són testimonis de la manera de ser de les comunitats, la tensió dinamitzadora que representen i de la qual són portadores: d'una banda, entre les passions i les identitats dels membres individuals de l'organització i aquesta com un tot amb els seus propis objectius i necessitats, i d'una altra banda, entre el món intern de l'organització i la seva obertura a l'exterior per deixar-se impregnar i nodrir-se.
Finalment, presentem en el quadre de més avall la producció de les CoP el 2012.
Estem fent una lectura atenta de les seves trajectòries perquè segurament podrem agrupar-les en alguna de les categories anteriors.
Aquesta infografia del programa Compartim permet visualitzar les dades més rellevants del programa de gestió del coneixement del Departament.
D'un cop d'ull, ens fem una idea de la magnitud del programa, dels resultats obtinguts, de la presència a les xarxes socials, del que representa per als participants a les comunitats de pràctica i de l'interès que desperta el projecte més enllà del Departament de Justícia
El proper 4 de desembre celebrarem la VII Jornada Compartim on debatrem sobre els diferents itineraris d'evolució i transformació de les comunitats de pràctica després de més de sis anys de treball amb aquesta metodologia i aprofundirem en noves perspectives aplicables per a la millora de les administracions públiques.
4 de desembre de 2012, de 15.30 a 19.30 h
Inscripció: fins al 28 de novembre
Inscripció: fins al 4 de novembre de 2012
V Jornada d'Assessorament Tècnic Penal i IV Jornada d'Atenció a la Víctima del Delicte
Amb Eleonore Lind, vicepresidenta de l' Eurofòrum de la Justícia Restaurativa
8 de novembre de 2012, de 9 a 14.30 h, a la Ciutat de la Justícia
Inscripció: fins al 5 de novembre
VII Jornada de Prevenció i Mediació Comunitària: Escenaris del diàleg
Inscripció: fins a l'11 de novembre
Amb Raúl Calvo, professor de la Universitat de Girona
Inscripció: fins al 18 de novembre
Presentació del llibre La comunicació en els espais virtuals
Inscripció: fins al 19 de novembre de 2012
Destaquem aquestes activitats que han tingut lloc entre setembre i octubre i us fem arribar els materials publicats
Jornada de prevenció: Respostes responsabilitzadores a les conductes incíviques (Ripoll, 3 d'octubre)
Vídeos i materials de la VII Jornada de Medi Obert Construïm un model, amb les ponències de dos experts britànics sobre el sistema de Justícia Juvenil a Gran Bretanya
Vídeos i materials de la VII Jornada de Treballadors Socials
Vídeos i materials de la III Jornada d'Assessorament Tècnic de Menors, amb la ponència del magistrat Jesús Ma del Cacho i el producte de coneixement de la CoP Principis orientadors en l'atenció a les persones des d'assessorament tècnic de menors
En_línia: llegir i escriure a la xarxa.
A la xarxa, llegim i escrivim igual?
Fem servir els mateixos escrits?
Entenem els continguts de la mateixa manera?
Aprenem igual?, amb les mateixes tècniques i estratègies?
Encara més: podem continuar ensenyant com abans?; segueixen sent útils els mètodes, els exercicis i els recursos en paper?
Aquest llibre respon aquestes preguntes, a partir de la recerca científica, les experiències d'aula i la reflexió multidisciplinària.
El llibre pretén evidenciar el valor que tenen les comunitats que es basen en l'aprenentatge i l'intercanvi de coneixement.
A través de la revisió del concepte i de la seva caracterització, podrem distingir les comunitats de pràctica d'altres tipus de comunitats i grups de treball o equips de projecte.
D'aquesta manera, arribarem a la conclusió que no cal que les comunitats de pràctica generin productes ni molt menys que desenvolupin ambiciosos projectes, perquè el seu veritable objectiu és compartir coneixement, no crear-lo.
Partint d'aquesta premissa, serà més fàcil aconseguir que les comunitats de pràctica funcionin.
L'autora, experta en aprenentatge col·laboratiu, presentarà aquest llibre al CEJFE, el proper 6 de novembre de 2012 a les 18 hores.
Piktochart és una eina web que permet crear, personalitzar i compartir infografies atractives visualment.
És una eina senzilla d'usar, per la qual cosa està adreçada a persones que no són professionals del disseny gràfic.
Hi ha una versió gratuïta (amb quatre plantilles per triar) i una altra de pagament, que ofereix desenes de plantilles i altres característiques extres.
A diferència d'altres aplicacions similars, Piktochart permet el control sobre l'aspecte final amb què es volen presentar les dades (tot és personalitzable: els gràfics, les formes, les fonts de lletra, els colors); també ofereix la possibilitat de tenir en alta resolució la infografia, que es pot imprimir, exportar, publicar en un web i compartir.
Hi ha moltes altres eines gratuïtes per a la creació d'infografies de qualitat.
En aquest post de makeusof en podeu trobar una selecció força interessant.