La malaltia de la llengua blava la causa un virus ARN del gènere Orbivirus de la família Reoviridae.
A través de determinades espècies de mosquits del gènere Culicoides.
Només existirà transmissió quan coincideixin al mateix territori els tres éssers vius següents:
Afecta a tots els remugants incloent ovelles, cabres, bovins, búfals, camells, antílops i cérvols.
Aquesta malaltia no afecta a les persones.
Les ovelles i alguns cérvols són les espècies més afectades clínicament.
En aquesta espècie el període d'incubació és de 4 a 8 dies i pot variar en funció de la quantitat de virus inoculat.
Els casos aguts comencen amb febre alta (>41oC), que pot durar fins a 1 setmana.
A les 24-36 hores la boca i les narius es tornen hiperèmiques.
Hi ha excés de salivació i descàrrega nasal clara.
En els següents dies la descàrrega nasal es va espesseint i es torna mocós i purulenta i fins i tot pot estar tenyida de sang.
Aquesta descàrrega es pot assecar i acabar en crostes a les narius.
El llavi i la llengua s'inflamen, hi ha edema que pot continuar també per la cara i l'espai intermandibular.
La hiperèmia esdevé més intensa i prendre una coloració vermella o blavosa i aparèixer petèquies a la boca, nas i conjuntiva.
La llengua cianòtica dóna el nom a la malaltia malgrat aparèixer en un petit percentatge de casos.
Les lesions necròtiques a les genives, galtes i llengua es poden veure als 5 o 8 dies d'haver-se iniciat la febre.
A sota d'aquestes lesions s'hi pot acumular pus i sèrum.
Poden produir-se vòmits i ocasionar pneumònia per inhalació.
Al final del període de febre poden presentar-se lesions a les peülles, afectant a una o les quatre extremitats, i observant-se envermelliment al voltant de la banda coronària i petèquies.
Les ovelles afectades generalment tenen l'esquena arquejada i no es mouen.
Hi ha una pèrdua de pes i debilitat degut a pèrdua de la gana i necrosi muscular.
També es veuen amb el cap i el coll torts (torticolis) quan ja estan en els darrers estadis.
La taxa de mortalitat és variable i presentar-se en una rang des d'un 5% a un 70%.
En les ovelles que sobreviuen l'estat convalescent és llarg.
En el bestiar boví i cabrum la infecció generalment no es manifesta.
La malaltia només es pot combatre eficaçament per mitjà de la vacunació dels remugants domèstics.
No obstant, quan els animals ja s'han infectat, la malaltia no té cap tipus de tractament però cal vacunar immediatament el ramat en el cas que encara no s'hagi fet ja que habitualment el mosquit només ha picat a un cert percentatge d'animals i encara és possible de protegir la resta si la vacunació es realitza combinada amb un programa complet i intensiu de desinsectació de les instal·lacions que disminueixi fortament les noves picades dels mosquits.
A les explotacions del voltant amb animals sense vacunar i sobretot a les situades a menys de 2 quilòmetres, que és la distància en què habitualment es desplacen els mosquits culicoides, (a no ser que siguin emportats pel vent) han de desinsectar els animals i els locals de forma eficaç.
Es pot acabar morint encara que porti una dosi, si bé com més dies faci de l'aplicació de vacuna mès immunitat haurà adquirit sobretot si ja se li ha aplicat una segona dosi.
No obstant els animals només queden ben protegits de la infecció si s'han ben vacunat i revacunat.
L'eliminació del mosquit és impossible, es pot únicament disminuir per aplicació d'insecticides a les explotacions.
Pensar en l'aplicació d'insecticides a gran escala per disminuir la densitat de mosquits a les zones no és realista ja que es produirien residus al medi natural que no compensen de cap manera els possibles resultats obtinguts.
A l'hivern disminueix en gran quantitat el nombre d'aquests mosquits a causa del fred.