La investigació espacial, mig segle per espolsar-se prejudicis i discriminacions sexistes.
Quan hom pensa –i "hom" és forma pronominal d'homo– en la imatge prototípica d'un astronauta, molt difícilment el nostre hemisferi esquerre ens la tornarà amb trets de dona.
Gairebé amb tota seguretat tots, i totes, hem interioritzat una figura d'home amb vestit espacial, casc en mà, amb el somriure serè de l'èxit o la mirada perduda en l'horitzó dels grans assoliments de la Humanitat.
Potser les ciències de l'espai exemplifiquen més que cap altre àmbit les dificultats que han trobat les dones per incorporar-se en el món de la ciència i la tecnologia, i com el sexisme estereotípic i excloent ha funcionat com a mur infranquejable fins pràcticament el dia d'avui, en què el percentatge de dones que ha viatjat a l'espai en 55 anys a penes és d'un 11 per cent.
A principis dels anys 60 del passat segle, el Programa Woman in Space de la NASA va seleccionar 13 dones pilots a les quals es va sotmetre a idèntiques proves a les que s'utilitzaven per als astronautes del Mercury 7, amb l'addició d'exàmens ginecològics.
A banda dels extenuants exàmens fisiològics (només 18 dels 32 homes van superar-los), van ser sotmeses a una sèrie d'exàmens psicològics similars o, en alguns casos, més exigents que els requerits per als candidats masculins.
Malgrat els excel·lents resultats, dies abans de començar l'entrenament amb el simulador de vol, com narra Tanya Lee Stone a Almost Astronauts: 13 Women Who Dared to Dream (2009), el president Lyndon Johnson va suprimir abruptament el programa: "Aturem això ja".
Van passar més de 40 anys perquè aquestes dones, conegudes com les Mercury 13, rebessin ja octogenàries un doctorat honorífic i, amb ell, algun reconeixement i compensació públics al seus esforços i somnis injustament truncats pel masclisme.
D'altres, com les matemàtiques Katherine Johnson, Dorothy Vaughn i Mary Jackson van romandre dècades pràcticament en l'anonimat, purgant la seva condició d' afroamericanes.
55 anys per a la primera promoció partitària
Llur contribució va ser cabdal a l'èxit dels vols espacials des de la dècada dels 60.
Gràcies als seus càlculs, John Glenn va aconseguir ser el primer nord-americà a fer una òrbita completa a la Terra.
El mateix Glenn que sostenia que les dones no havien d'anar a l'espai per una qüestió d'"ordre social".
Vaughan va ser la primera supervisora dels serveis d'IBM de la NASA, mentre que Jackson va arribar a ser la primera enginyera aeroespacial dels Estats Units.
Només Katherine Johnson seguia viva per rebre del president Obama la Medalla de la Llibertat en 2015.
I per assistir, l'any següent, a l'estrena de Hidden Figures, la pel·lícula basada en el llibre homònim de Margot Lee Shetterly que reivindica la tasca, el talent, el coratge i el compromís d'aquestes tres dones excepcionals, enfosquides pel resplendor dels homes que competien amb els astres.
No ha estat fins 2013 que la NASA va anunciar, amb música, fanfàrria i roda de premsa, la primera promoció paritària d'astronautes: 4 dones i 4 homes.
Exactament 30 anys després de que Sally Ride trenqués per primer cop al Estats Units el boicot sexista de la cursa espacial.
Aquests models patriarcals marcadament sexuats en tenen l'origen en els models culturals generalitzats a la societat.
A la família, a l'escola, als mitjans de comunicació, a partir dels diferents jocs que es proposen a nens i nenes i fins a l'acompanyament de les opcions de vida.
Els estereotips encara impedeixen que les dones percebin totes les seves pròpies possibilitats de realització.
I la ciència no n'és pas una excepció.
Els mitjans de comunicació i les produccions audiovisuals han demostrat tenir un efecte fonamental en els canvis de paradigmes i la progressiva ruptura de les rígides estructures sexistes en les ciències de l'espai.
Pel·lícules com 'Contact' (1997) o 'Hidden Figures' (2016), que mostren a dones que desafien la discriminació a que eren sotmeses pel patriarcat científic de la NASA, han contribuït, sobre tot entre el jovent, a trencar o, si més no, qüestionar els estereotips, denunciar la discriminació i reivindicar el talent i la contribució de les dones en la ciència, en peu d'igualtat amb els homes.