projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
Els hereus fiduciaris de quota d'herència podran demanar la partició i practicar-la eficaçment amb els altres cohereus sense necessitat que hi intervinguin els fideïcomissaris, posat que es tracti d'un pur acte particional; altrament, caldrà l'autorització judicial prevista a l'article anterior.
Nogensmenys, tot fideïcomissari tindrà els drets que el Codi Civil atribueixi als cessionaris dels partícips en la divisió de la cosa comuna.
Això que s'ha disposat anteriorment serà també aplicable a la divisió de cosa comuna, si alguna participació indivisa es trobava gravada de fideïcomís.
Amb tot, si la cosa comuna fos indivisible o es menysvalorés amb la seva divisió, els comuners podran convenir que s'adjudiqui lliure del fideïcomís a algun o alguns d'ells, havent de satisfer en diner les quotes dels altres, prèvia autorització judicial al fiduciari.
Aquest precepte serà d'aplicació quan la partició hereditària prevista en els paràgrafs anteriors impliqués divisió de cosa pertanyent a l'herència.
La partició hereditària efectuada pel mateix causant o per comptador-partidor designat per aquest, així com la intervinguda judicialment, tindran efecte àdhuc per als fideïcomisaris, sens perjudici de les accions d'impugnació que siguin procedents.
El fiduciari podrà alienar com a lliures béns subjectes a fideïcomís de substitució per tal de reemplaçar-los per d'altres, a fi d'obtenir-ne major rendiment o utilitat, a judici i prèvia autorització del Jutge competent.
No serà procedent aquesta subrogació real, si el fideïcomitent l'ha prohibida expressament o ha disposat una especial prohibició de disposar, incompatible amb la subrogació.
Si el fideïcomitent hagués permès i regulat la subrogació, hom s'atindrà al que ell va disposar.
L'autorització judicial a què es refereix el primer paràgraf d'aquest article s'acomodarà al procediment de jurisdicció voluntària, prèvia notificació als fideïcomissaris i al curador, si n'hi ha, sense que sigui indispensable la subhasta.
El Jutge practicarà les proves que estimarà convenients, especialment en el que concerneix la justa valoració dels béns i, si autoritza la subrogació, adoptarà les mesures que creurà procedents per a la seva normal efectivitat i el consegüent alliberament del gravamen fideïcomissari dels béns reemplaçats i la subjecció al mateix gravamen dels béns adquirits.
Les despeses d'aquest procediment no seran mai a càrrec del fideïcomís.
En l'aplicació de l'article anterior seran observades les regles següents:
Solament quan en l'herència fideïcomesa no hi hagi diner suficient, el fiduciari estarà facultat per a disposar d'altres béns que podrà adjudicar-se, adjudicar en pagament, vendre, hipotecar o pignorar.
Les adjudicacions es faran pel valor dels béns al temps d'ésser efectuades.
En la inscripció dels expressats actes al Registre de la Propietat, hom cancel·larà l'expressió registral del gravamen fideïcomissari.
En les substitucions fideïcomissàries el fiduciari podrà, per ministeri de la llei i prèvia notificació al fideïcomissari o al curador, disposar dels béns de l'herència o del llegat fideïcomesos en concepte de lliures:
Per a fer seu el que per llegítima li correspongui en la successió del fideïcomitent, salvant el que disposa l'article 133, i per a satisfer les dels altres legitimaris.
Per a dotar-se a si mateixa la muller que sigui fiduciària i per a constituir esponsalici o escreix el fiduciari a la seva esposa que aporti dot; per a dotar els seus fills i per a assignar i pagar escreix en consideració al matrimoni dels seus fills que rebin dot de la muller.
Només podrà usar d'aquesta facultat el fiduciari que no compti, inclosa la seva llegítima i la trebel·liànica, amb béns propis i de lliure disposició suficients per als expressats fins, però haurà de reintegrar al fideïcomís, així que pugui, el que hagi detret.
Per a pagar els deutes i les càrregues hereditaris dels quals el fiduciari no sigui creditor i també per a satisfer els llegats no disposats a favor seu pelcausant o, si s'escau, la part d'una i d'altres que sigui proporcional a la quota fideïcomesa.
Per a efectuar la detracció de la quarta trebel·liànica.
Per a atendre a les despeses extraordinàries de conservació i de refacció dels béns del fideïcomís.
Per a garantir amb penyora o hipoteca el préstec destinat a obres de construcció, ampliació i millora de finques rústiques o urbanes o a extingir un deute hereditari més gravós.
Els preceptes d'aquest article, exceptuant el contingut en el número segon, seran aplicables al fideïcomís pur.
El fiduciari no podrà alienar o gravar els béns fideïcomesos en concepte de lliures, llevat en els casos en què ho permeti la llei o ho autoritzin el testador o els fideïcomissaris.
En les substitucions fideïcomissàries condicionals, en cas de no haver imposat el fideïcomitent una especial prohibició de disposar, el fiduciari podrà realitzar vàlidament actes dispositius o de gravamen de tals béns, però llur eficàcia estarà supeditada a la possible efectivitat de la dita substitució, encara que en ésser atorgats aquells actes hom hagués silenciat el gravamen.
En els fideïcomisos purs i en les substitucions fideïcomissàries a termini, el fiduciari no tindrà aquesta dificultat.
Totes les millores o tots els béns que el fiduciari incorpori materialment al fideïcomís quedaran afectes al gravamen fideïcomissari, sens perjudici dels crèdits que per tals millores o incorporacions el fiduciari pugui reclamar al seu dia o si s'escau, si les hagués fetes de bona fe com si les realitzés en béns de la seva plena propietat.
La conservació i l'administració dels béns fideïcomesos són funció obligada del fiduciari, el qual respondrà personalment amb la diligència que correspon d'esmerçar en els béns propis.
En conseqüència, pertoca a l'hereu fiduciari el cobrament i el pagament dels crèdits i els deutes a favor o a càrrec de l'herència fideïcomesa; el pagament a costa seva de les despeses ordinàries de conservació, impostos, pensions de cens, preu d'arrendaments, interessos de deutes hereditaris i càrregues anàlogues dels béns fideïcomesos.
Les despeses extraordinàries de conservació o de refacció, els impostos extraordinaris sobre el capital i altres càrregues anàloques seran satisfetes pel fiduciari a càrrec de l'herència o del llegat.
En el fideïcomís pur, el fiduciari satisfarà a càrrec de l'herència o de llegat les despeses i les càrregues a què es refereixen els dos paràgrafs anteriors.
El fiduciari quedarà deutor per les obligacions del causant, sens perjudici de poder acceptar l'herència a benefici d'inventari.
Així mateix haurà de satisfer les llegítimes, els llegats i totes les càrregues de l'herència a expenses d'aquesta.
Mentre no tingui lloc la substitució fideïcomissària el fiduciari no podrà fer efectius els seus crèdits contra el testador, llevat que hagués acceptat l'herència a benefici d'inventari, ni els que posteriorment obtingui contra l'herència o el llegat fideïcomesos; mentrestant, aquests crèdits no reportaran interès, ni correrà contra ells la prescripció.
L'hereu fiduciari tindrà l'ús i el gaudiment dels béns fideïcomesos i de llurs subrogats i accessions, farà seus les rendes i els fruits i gaudirà de tots els altres drets que la llei atribueix al propietari, àdhuc respecte a tresors, mines, boscos i accions o participacions socials; però allò que adquireixi que no siguin fruits o rendes quedarà incorporat al fideïcomís.
Respecte als boscos, no seran considerats fruits les tales que excediran els límits d'una explotació racional.
A prendre inventari dels béns de l'herència o del llegat fideïcomesos.
A prestar fiança bastant, a costa seva, en seguretat dels béns mobles fideïcomesos susceptibles de desaparició, llevat que el testador l'en rellevés.
El fiduciari, els fideïcomissaris immediats del qual siguin els seus fills o el seus germans, no estarà obligat a prestar-la, llevat que el testador ho hagués imposat.
Si el fiduciari dissipa o danya greument els béns fideïcomesos, el fideïcomissari podrà exigir-li la fiança en seguretat del pagament de la indemnització dels danys i perjudicis causats pel seu capteniment.
En el fideïcomís pur, el fideïcomissari podrà optar entre la fiança en els termes expressats i l'immediat trànsit dels béns fideïcomesos.
A inscriure el títol successori corresponent al Registre de la Propietat i inserir-hi literalment la clàusula fideïcomissària.
A invertir els diners relictes sobrants o els que s'obtinguin després, en préstecs amb interès i garantia real o en béns prudencialment segurs.
A dipositar sense demora, a la Caixa General de Dipòsits, al Banc d'Espanya o a d'altres establiments bancaris o d'estalvi, els valors mobiliaris, tot fent constar en el corresponent resguard llur condició de fideïcomesos.
La garantia establerta en aquest número podrà ésser substituïda, a elecció del fiduciari, per una fiança suficient, salvant disposició contrària del testador.
Si el fiduciari opta per la fiança, haurà de prestar-la encara que els fideïcomissaris immediats siguin fills o germans seus.
El compliment d'aquestes obligacions podrà ésser exigit en tot temps per qualsevol fideïcomissari o curador.
Les despeses ocasionades pel que disposen els números 4t. i 5è. seran a càrrec de l'herència o del llegat fideïcomesos.
La fiança objecte del present article serà hipotecària o pignoratícia; i si no és possible, podrà ésser personal.
En defecte d'aquesta, el fiduciari prestarà caució juratòria, però hom procedirà al dipòsit dels béns mobles que havia de fiançar, exceptuant els que calguin per al seu ús i el de la seva família, o per a l'explotació dels béns del fideïcomís, o per a l'exercici de la professió o l'ofici que exerceixi el fiduciari.
La no prestació de fiança mai no donarà lloc que el fideïcomís es posi en administració.
A manca d'acord sobre la prestació i la quantia de la fiança, el fideïcomissari o el curador podran utilitzar el procediment que estableix la Llei Hipotecària.
En les substitucions fideïcomissàries familiars, o sia aquelles en què els fideïcomissaris són els fills del fiduciari o els fills del primer fideïcomissari cridat, bé que ho siguin per línia recta descendent, de generació en generació o en línia col·lateral de germà a germà o, si fos el cas, de fills d'aquests, o bé combinant-se en ambdós sentits, solament tindran eficàcia les crides successives de fideïcomissaris a favor de persones que no passin de la segona generació, sense limitació de nombre, entenent com a primera la dels fills propis del fiduciari.
En el cas de crida fideïcomissària de fills del primer substitut fideïcomissari, aquests seran considerats, als efectes del còmput, com de segona generació.
En les substitucions fideïcomissàries que no siguin familiars, solament tindran eficàcia dues crides de fideïcomissaris successius, en el qual cas hom computarà únicament les que arribin a ésser efectives i no les frustrades.
En cap cas no existirà limitació de nombre en les crides de fideïcomissaris successius a favor de persones que visquin al temps de morir el testador.
Les crides de fideïcomissaris en allò que ultrapassin els límits que queden establerts, s'entendran com a no fetes.
L'hereu o legatari a qui sigui imposada la càrrega de conservar els béns dins la família podrà elegir lliurement fideïcomissari el parent o parents seus que tinguin la condició de matrimonials fins al quart grau de consanguinitat civil, per l'ordre de les crides abintestat.
L'elecció se subjectarà a les regles fixades a l'article anterior.
Si el fiduciari no fa ús de la dita facultat electiva, seran fideïcomissaris els que resultaran ésser hereus intestats del fiduciari al moment de la seva mort que tinguin aquella condició.
Si el causant atribueix al fiduciari la facultat d'elegir el fideïcomissari entre persones que designi per llurs noms o circumstàncies, o que formin un grup determinat, hom observarà el que ell hagi disposat i, en defecte, les regles següents:
L'elecció podrà recaure en una, en diverses o en totes les persones designades, per bé que, tractant-se de fills, el fiduciari només podrà escollir néts que siguin fills d'un fill premort.
Si elegeix diversos fideïcomissaris, els podrà fixar quotes iguals o desiguals; si no ho fa, ho seran per parts iguals.
No podran ésser imposades a l'elegit condicions, substitucions fideïcomissàries, prohibicions de disposar, ni qualsevol altra càrrega o limitació; però li podran ésser ordenades substitucions vulgars a favor d'altres designats.
L'elecció s'haurà d'efectuar personalment, en testament, codicil o heretament, en què hom expressarà que es fa ús de la facultat d'elegir, sense que hi càpiga delegació o poder.
Si es feia per acte entre vius, haurà de constar en escriptura pública, que serà irrevocable salvant la facultat de nomenar un altre fideïcomissari en cas de morir o renunciar el nomenat abans de deferir-se el fideïcomís.
En defecte d'elecció, els elegibles seran fideïcomissaris per parts iguals.
El que disposa aquest article serà aplicable quan el fiduciari es trobi amb facultat per a distribuir l'herència entre els fideïcomissaris, llevat que el testador disposi una altra cosa.
En les substitucions fideïcomissàries imposades al fiduciari a favor dels seus fills i als fills d'aquests, i així successivament en línia recta descendent, baldament el testador no els designi per llurs noms o per una altra circumstància que els individualitzi, els citats fills i descendents matrimonials entraran en el fideïcomís respecte a allò que a llur pare hagués correspost per ordre de proximitat de grau, l'un després de l'altre, excloent el més pròxim al més remot i dins el mateix grau per parts iguals, llevat que el testador disposi altrament.
Quan seran diversos els fills posats en condició que resultin cridats com a fideïcomissaris per a després de llur pare o com a substituts vulgars en defecte d'aquest, entraran en el fideïcomís per parts iguals, i els descendents matrimonials dels morts abans de la delació fideïcomissària per estirps, llevat que el fideïcomitent hagués disposat que els esmentats fills posats en condició entrin en el fideïcomís per l'ordre, mode o forma en què el pare respectiu cridés a la seva pròpia herència, o que hagi establert una altre ordre.
En les substitucions fideïcomissàries disposades per al cas de morir el fiduciari sense deixar fills, siguin o no amb pluralitat de crides de fideïcomissaris successius, els fills posats en condició no seran considerats substituts fideïcomissaris si no són cridats expressament com a fideïcomissaris o substituts vulgars.
Per excepció, els fills posats en condició s'entendran cridats com a substituts vulgars en fideïcomís:
Quan amb paraules clares i expresses el fideïcomitent imposi al fill una càrrega o obligació que no podria complir si no tenia el caràcter de substitut.
En el cas en què després de designar el causant com a fideïcomissaris els seus fills, cridi com a últim fideïcomissari una altra persona.
Tota vegada que el fiduciari i els fideïcomissaris siguin fills del causant, però sense ésser designat cap d'ells pel seu nom o per una altra circumstància que els individualitzi.
Si el causant crida a la substitució els fills del fiduciari o del substitut fideïcomissari més remot, en el qual cas s'entendran cridats els respectius fills per ordre de proximitat de crida.
Aquests fills s'entendran cridats com a substituts vulgars en fideïcomís o com a fideïcomissaris, segons que els fills del fiduciari o de l'últim fideïcomissari hagin estat cridats amb un caràcter o altre.
En les substitucions fideïcomissàries disposades per al cas de morir el fiduciari sense deixar fills, hom considerarà incomplida la condició si aquest en morir deixa algun fill o descendent, baldament sigui únic o sigui solament concebut, però que arribi a nèixer.
S'entendran compreses en aquest cas les substitucions en què la condició es trobi expressada amb les expressions "no deixar fills", "morir sense fills" o altres d'anàlogues, així com les configurades en les sentit que el fiduciari pugui disposar dels béns fideïcomesos, si mor amb fills o si en deixa.
La substitució fideïcomissària ordenada per al cas que el fiduciari "no tingui fills" o en el sentit de poder disposar "si té fills" o en forma anàloga, i encara que la substitució no li sigui imposada clarament per a després de mort, s'entendrà referida als fideïcomisos objecte dels dos paràgrafs anteriors, llevat que la voluntat expressa del testador fos la d'atribuir a les dites frases llur significat literal de tenir fills, encara que no li sobrevisquin.
En aquest darrer supòsit hom entendrà establerta una substitució fideïcomissària de residu, que solament permetrà al fiduciari, mentre visqui algun dels seus fills, de disposar per actes a títol, onerós, salvant voluntat contrària del testador.
Quan la condició sigui de morir el fiduciari sense fills que tinguin o arribin a l'edat de testar, o que hi arribin abans o després o que sigui emprada una frase anàloga, si el fiduciari deixa en morir solament algun concebut o fills impúbers, l'efectivitat de la substitució restarà en suspens fins que qualsevol d'ells arribi a la pubertat i en l'ínterim administraran els béns de l'herència o del llegat els hereus del fiduciari, si el testador no hi ha proveït.
Únicament seran considerats fills posats en condició els matrimonials, llevat que el testador disposi altrament.
En les substitucions fideïcomissàries amb pluralitat de crides de fideïcomissaris successius, l'herència o llegat fideïcomesos, o quotes d'aquests, es deferiran novament en el temps o el cas previst pel testador, a favor del segon fideïcomissari que correspongui segons l'ordre de crides fixat per aquell, i així successivament a favor d'un per a després de l'altre, fins al darrer fideïcomissari, el qual quedarà lliure.
Si el fideïcomissari no arriba a fer seus, per qualsevol causa, l'herència o el llegat fideïcomesos, la delació fideïcomissària es reitera a favor del fideïcomissari que segueixi en ordre, sens perjudici de la substitució vulgar en fideïcomís disposada pel testador.
En la substitució vulgar en fideïcomís, disposada expressament o tàcitament a favor dels fills del substitut fideïcomissari, però sense designar-los per llurs noms o per una altra circumstància particular que els individualitzi, sinó genèricament, tant si aquell és fill del testador com si no, seran aplicades les normes que estableix l'article 176.
En aquests casos, si el testador no disposa cap altra cosa entendrem, de més a més, establerta una igual substitució vulgar a favor dels fills i descendents del primer hereu instituït o legatari nomenat.
El testador podrà disposar una substitució vulgar en fideïcomís, o sia substituir vulgarment el fideïcomissari cridat, per al cas que aquest no arribi a ésser-ho efectivament pel fet de no poder o no voler.
Si el testador, amb la mateixa previsió, empra en els fideïcomisos el concepte de dret de representació o un altre d'anàleg, entendrem que ha volgut disposar una substitució vulgar en fideïcomís.
La substitució vulgar en fideïcomís no implica per si sola, en cap cas, que el substituït que arribi a adquirir l'herència o llegat quedi gravat fideïcomissàriament a favor del substitut vulgar.
Imposada expressament o tàcitament al fill o descendent del fideïcomitent substitució fideïcomissària a favor d'una persona que no posseeixi la dita condició, hom presumirà per conjectura de pietat que el fideïcomís fou disposat sota la condició de morir el fiduciari sense deixar fills o descendents matrimonials.
Aquesta norma només serà aplicada si el fiduciari mancava de descendència matrimonial al temps de disposar-se el fideïcomís o si, en cas de tenir-la, el fideïcomitent n'ignorava l'existència.
Quan existeixi dubte sobre si el testador ha disposat un fideïcomís o ha formulat una recomanació o un simple prec, entendrem això darrer.
Quan n'hi hagi respecte a si una substitució és vulgar o fideïcomissària entendrem que és vulgar.
Si n'hi havia quant a si un fideïcomís és pur o de substitució, entendrem que és de substitució per a després de mort el fiduciari, i condicional per al cas de morir sense deixar fills.
La institució d'hereu o el llegat atorgats pel testador a favor dels seus fills o descendents, no pas a tots plegats, sinó guardant un determinat ordre de crides, que resulti de la mera designació nominativa o de prelacions com és ara la de sexe, primogenitura o altres d'anàlogues, s'entendrà substitució vulgar i no fideïcomissària, llevat que del testament o del codicil s'infereixi que la voluntat del testador fou d'establir una substitució fideïcomissària amb pluralitat de crides de fideïcomissaris successius.
Tindran la consideració de llegats i es regiran per les normes d'aquests els fideïcomisos imposats a l'hereu l'objecte dels quals siguin béns o drets singulars o conjunts de coses, empreses o béns anàlegs, o un usdefruit, baldament sigui universal, o sobre part alíquota de l'herència.
Si el fideïcomís fos de part alíquota i no de quota hereditària, tindrà la consideració de llegat de part alíquota.
Els fideïcomisos imposats al legatari que tinguin per objecte béns singulars o parts d'aquests compresos en el llegat tindran la consideració de subllegats.
El fideïcomís d'herència o universal té per objecte la mateixa herència o quota d'aquesta deferida a l'hereu fiduciari i atribuïda en la seva unitat, per a després d'aquest, al fideïcomissari, o bé una massa de béns genèricament diferenciada que el fideicomitent hagués adquirit com a hereu d'una altra persona.
El fideïcomís singular, o sia l'imposat al legatari, té per objecte el mateix llegat o una quota d'aquest, encara que el llegat sigui de part alíquota.
Instituïts tots o l'únic hereu en coses certes o en determinades quotes de l'herència, sense esgotar-la, amb la disposició expressa del testador que s'acontentin amb les dites coses o quotes, hom entendrà que la resta hereditària queda gravada de fideïcomís de substitució condicional a favor dels qui, al temps de morir els citats hereus, serien successors intestats del testador.
En cas d'ésser diversos els hereus i de no afectar aquesta clàusula d'acontentament algun o alguns d'ells, el dit fideïcomís s'entendrà disposat a favor d'aquests últims.
El fideïcomís es podrà establir expressament o tàcitament.
Perquè el fideïcomís s'entengui imposat tàcitament cal que la voluntat de disposar-lo s'infereixi clarament de les paraules emprades pel fideïcomitent.
Disposat pel testador que el seu hereu o legatari deixi l'herència o el llegat o una quota d'aquests a una o més persones que el mateix testador indiqui nominativament o per llurs circumstàncies, o ordenat pel testador que els conservi per a aquestes persones, hom entendrà establerta substitució fideïcomissària a favor d'elles per a després de morts tals hereus o legataris.
Si el testador hagués facultat, de més a més, els dits hereus o legataris per a elegir entre aquelles persones o per a distribuir entre elles l'herència o el llegat, serà aplicable el que disposa l'article 178.