projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
Olora! és una creació d'Àurea Millan, amb la finalitat que les persones amb sordceguesa puguin sentir una experiència única i perquè les persones no sordcegues puguin apropar-se a aquesta realitat des del gaudi dels sentits.
L'espectacle, de la mà de Comediants i la Fundació Alícia i amb l'assessorament de diverses associacions de persones amb sordceguesa, s'ha estrenat el dilluns 21 de juliol al Palau Robert amb la presència de representants de les entitats que els donen suport, entre les quals diverses persones de l'ASPCAT.
L'obra proposa un camí que s'endinsa en els sentits del gust, de l'olfacte i del tacte; d'una manera similar al que perceben les persones amb sordceguesa.
Inspirat en la pel·lícula Ratatouille, els mediadors es comuniquen amb l'espectador sempre amb les mans.
Així, els participants, privats del sentit de l'oïda i de la vista, emprendran un viatge gastronòmic excepcional.
La distància interpersonal d'1,5 m és suficient per prevenir el contagi per patògens transmesos per gotes respiratòries, en una situació de conversa habitual, amb totes dues persones aturades o caminant a un ritme normal.
La pràctica esportiva a l'aire lliure, com caminar ràpid o córrer, en canvi, pot suposar una capacitat de dispersió més gran d'aquestes partícules i, per tant, un major risc de transmissió.
Un estudi aerodinàmic, mitjançant una simulació computacional, ha recreat la dispersió de les partícules des d'una persona en moviment, que es representen en la figura de baix.
Segons la velocitat de l'emissor, les partícules podrien dispersar-se en línia recta en la direcció del moviment i en sentit contrari entre 4,5 i 10 metres de distància.
Per tant, per disminuir-ne el risc de transmissió, en la mesura que sigui possible, seria recomanable per a les persones que practiquin esport a l'aire lliure, que mantinguin una distància física entre 4,5 i 10 metres i evitin posar-se en línia amb altres persones.
En aquesta publicació de Nature els autors estimen el període en el qual el coronavirus SARS-CoV-2 es transmet a partir dels infectats amb clínica lleu (no van requerir ingrés hospitalari).
En aquest cas combina tècniques de laboratori (càrrega viral) amb epidemiològiques utilitzant parelles de casos i contactes que finalment resulten infectats.
Coincidint amb les observacions prèvies s'estima que la transmissió comença 2-3 dies abans i és màxima unes hores abans de l'inici dels símptomes; després va decreixent progressivament durant la setmana següent sense que s'observés cap cas de contagi passats set dies després de l'inici dels símptomes.
Una reflexió important d'aquest article es refereix al manteniment de l'aïllament mentre la PCR sigui positiva.
En aquesta sèrie el temps mitjà de negativització de la PCR va ser de 21 dies, la qual cosa excedeix en dues setmanes el període de transmissibilitat.
S'estudien els patrons d'infecciositat de 77 parelles de casos índex i casos secundaris.
Es comparen dades clíniques, de càrrega viral i els intervals serials per a construir patrons de les cadenes de transmissió.
En tots els casos la càrrega viral va ser màxima en el moment de l'inici dels símptomes (en el qual es va prendre la primera mostra) i va anar decreixent fins a aconseguir el seu límit de detecció en una mitjana de 21 dies (negativització de la PCR).
Un cop observades les parelles de casos índex-secundari, es van construir tres patrons de transmissió assumint el període d'incubació mitjà de 5,2 dies, amb diferents intervals serials.
Escenaris hipotètics de transmissió
Les observacions s'ajusten més a l'escenari 3, amb un interval serial menor que el període d'incubació (figura 2).
Aquest patró és similar al de la influença estacional.
Segons les observacions, la transmissió de la infecció s'iniciaria 2-3 dies abans de l'inici dels símptomes, tindria el seu pic a l'inici de la clínica i descendiria de manera molt significativa en els següents 7-8 dies.
Les observacions epidemiològiques coincideixen amb els mesuraments de la càrrega viral a partir de l'inici dels símptomes.
La càrrega viral anterior en aquest estudi va haver de ser inferida, perquè no s'havien pres mostres.
En altres estudis amb persones infectades asimptomàtiques s'ha vist una dinàmica de la càrrega viral coincident amb les observacions de transmissibilitat descrites en aquest treball.
Inici de símptomes en els casos primaris (punt vermell) i secundaris (punt blau) en aquesta sèrie.
En una publicació ahead of print analitzen la presència del coronavirus SARS-CoV-2 en nens simptomàtics amb la COVID-19 confirmada per RT-PCR.
Detecten, en mostres de nasofaríngies càrregues virals d'RNA del mateix ordre que les que es detecten en adults.
A més, en moltes d'aquestes mostres es van poder aïllar virus infectius.
Aquestes dades es complementen amb altres estudis epidemiològics en els quals s'observa que, la taxa d'atac secundari en nens, podria ser inferior a la dels adults.
Tots dos aspectes posen de rellevància el paper que poden tenir els nens com a transmissors de la malaltia: s'infecten menys però quan ho fan són igual de transmissors que els adults.
En la publicació de L'Huillier [ et al.] analitzen de manera sistemàtica la presència del coronavirus infectiu SARS-CoV-2 en mostres de 23 nens (que inclou nounats, nens i adolescents) simptomàtics amb la COVID-19.
Les mostres nasofaríngies es van recollir amb una mitjana de dos dies des de l'inici de símptomes i la mitjana de la càrrega d'RNA viral que van trobar va ser de 3,0x10 6 copies/ml (mitjana 4,4x10 8, IQR 6,9x10 3 -4,4x10 8 ).
Aquests valors de càrrega d'RNA viral són similars a les que es detecten en adults.
A més, en el treball es descriu, que utilitzant cultius de cèl·lules Vero, van poder aïllar virus del SARS-CoV-2 infectiu en 12 de les 25 mostres (52 %).
Crida l'atenció que es va poder aïllar el virus infectiu de mostres amb molt baixa càrrega viral (1,2x10 4 i 1,4x10 5 còpies/ml), i que van aïllar virus infectiu fins i tot del pacient més jove inclòs en l'estudi que només tenia set dies de vida.
Cal tenir en compte que les mostres es van prendre molt aviat després de l'inici de símptomes i que en aquest moment molt probablement no hi hauria una resposta immune en els nens que pogués neutralitzar el virus i això pot explicar que es pugui aïllar virus infectiu en mostres amb baixa càrrega d'RNA viral.
Totes aquestes dades indiquen que en els nens simptomàtics amb la COVID-19 tenen, en els dies d'inici de símptomes en mostres nasofaríngies, altes càrregues virals amb virus infectiu, la qual cosa posa de manifest el potencial que tenen els nens com a transmissors de la malaltia.
Sembla que la major probabilitat de contagi entre els nens ocorre en les seves llars (1).
Diversos estudis epidemiològics observen que les taxes d'atac secundari poden ser inferiors en nens que en adults.
A la Xina en un estudi de la transmissió en convivents familiars, en l'estratificació per edats, la taxa d'atac secundari va ser de 4,7 % en nens comparat amb el 17,1 % en adults (>20 anys) (2); El risc estimat en un altre estudi similar a la Xina va ser de 0,26 (IC 95 %: 0,13-0,54) en nens comparat amb adults majors de 60 anys (3).
En l'estudi poblacional d'Islàndia es va observar el mateix efecte.
En els grups poblacionals diana (que havien fet algun viatge internacional), 6,7 % dels nens menors de 10 anys van tenir un test positiu enfront del 13,7 % dels majors de 10 anys.
En el grup de població general l'efecte va ser similar, amb 0 casos de 848 menors de 10 anys enfront de 0,8 % (IC95% 0,7-1) en majors de 10 anys (4).
Es presenta un estudi desenvolupat a Alemanya que posa de manifest que l'àcid nucleic de SARS-CoV-2 es pot detectar en la llet materna d'un cas confirmat actiu.
A més el bebè d'aquest cas també es va infectar, malgrat haver pres mesures d'higiene.
Aquesta troballa ha sembrat el dubte sobre la possibilitat de transmissió del virus a través de la lactància materna, malgrat no haver estat conreat ni haver demostrat la seva viabilitat.
Les societats d'Obstetrícia i de Neonatologia han estudiat les dades i han conclòs que encara falten evidències per a constatar aquesta ruta d'infecció i que el benefici de la lactància materna supera el risc, fet pel qual ha de continuar recomanant-se.
Es va examinar la llet materna de dues mares lactants que van ingressar per ser ateses en el part i en les quals posteriorment es va confirmar la infecció pel coronavirus SARS-CoV-2.
Totes dues mares van desenvolupar símptomes lleus d'infecció per la COVID-19.
La primera d'elles va començar a tenir símptomes el tercer dia després de l'ingrés hospitalari.
El seu bebè també va desenvolupar símptomes respiratoris lleus que van començar el dia 8 i es va confirmar la infecció per coronavirus.
La segona mare va estar ingressada els quatre primers dies després del part i va tornar a ingressar al sisè dia coincidint amb l'inici dels símptomes.
El seu bebè va iniciar símptomes (icterícia, problemes per respirar i oxigen baix) quatre dies després (dia 10) i també se'n va confirmar la infecció.
En la figura 1 es mostra les característiques clíniques i l'evolució de la infecció de les dues mares i els seus bebès.
Els resultats de les quatre mostres de llet recollides de la primera mare lactant els dies 11, 12, 13 i 14 des de l'ingrés i el part fins a l'alta hospitalària van ser totes negatives.
No obstant això, en la segona mare, es va detectar el virus en quatre mostres de llet recollides després del començament dels símptomes els dies 9, 10, 12 i 13 durant el reingrés.
Es van prendre dues mostres els dos dies consecutius següents que van ser negatives i també l'última recollida abans de l'alta final el dia 25.
La detecció del virus en la llet va coincidir en el temps amb la presència de símptomes lleus i confirmació de la infecció del seu bebè, segon nounat.
La seva mare havia mantingut les mesures de control de la infecció des de l'inici dels símptomes (màscara quirúrgica i precaució en agafar el bebè per a la seva alimentació, incloent-hi el rentat de mans, desinfecció del pit i rentada i desinfecció de l'extractor de la llet).
L'autor conclou que malgrat aquesta detecció del virus en la llet materna es desconeix si la infecció del nounat es deu a la transmissió a través de la llet o per una altra via, respiratòria o de contacte, els dies previs a l'inici dels símptomes.
Davant de l'avís preventiu de contaminació atmosfèrica en la Zona de Protecció Especial (ZPE) de la zona de Barcelona i la seva conurbació, emès per la Direcció General de Qualitat Ambiental i Canvi Climàtic, l'Agència de Salut Pública de Catalunya informa que:
L'avís preventiu s'ha emès a causa de les superacions que, el dia 22 de gener de 2020, s'han produït del valor límit diari per a les partícules en suspensió de diàmetre inferior a 10 micres (PM10) mesurats a l'atmosfera en més d'una estació de la Xarxa de Vigilància i Previsió de la Contaminació Atmosfèrica de la ZPE a causa de la presència d'una intrusió de pols africana; i la previsió és que a 24 hores els nivells es mantindran elevats atès que les condicions de dispersió no milloraran significativament.
Quan els nivells de les PM10 superen el valor límit diari establert per a la protecció de la salut humana, i segons la durada de l'exposició, es pot produir un risc per a la salut de les persones.
Els efectes sobre la salut poden ser l'augment d'afeccions respiratòries i cardiovasculars, com ara l'agreujament de l'asma i dels símptomes respiratoris.
Els grups de persones més vulnerables a aquests efectes són les persones amb malalties respiratòries o de l'aparell circulatori, els nadons, els infants en edat preescolar i les dones embarassades.
A més, algunes persones grans poden ser també vulnerables degut a la disminució de la funció dels òrgans amb l'edat.
L'Agència de Salut Pública de Catalunya informa que la Direcció General de Qualitat Ambiental i Canvi Climàtic declara la finalització de l'episodi ambiental de contaminació de l'aire per PM10
La Direcció General de Qualitat Ambiental i Canvi Climàtic dona per finalitzat l'episodi de contaminació de l'aire per partícules en suspensió de diàmetre inferior a 10 micres (PM10) declarat el dia 25 de gener de 2020, atès que el dia 26 de gener no es va superar el valor de 50 μg/m3 de mitjana diària de PM 10 a cap de les estacions de la Xarxa de Vigilància i Previsió de la Contaminació Atmosfèrica i no es preveuen superacions del valor límit diari de 50 μg/m3 durant el dia d'avui.
Podeu trobar informació sobre la contaminació de l'aire a: http://canalsalut.gencat.cat/ca/salut-a-z/c/contaminacio-atmosferica/
S'ha pres aquesta decisió després de detectar que, en l'etiquetatge, hi consta la menció «sense gluten» i que en realitat el producte conté blat, tal com s'indica en la llista d'ingredients.
Aquesta irregularitat fa que aquest producte no sigui apte per ser consumit per les persones que presenten intolerància al gluten.
L'empresa ha posat a disposició del consumidor la línia d'atenció telefònica 900 112 131 per a la resolució de qualsevol aspecte relacionat amb aquest tema.
L'ASPCAT ha informat de la incidència a l'Agència Espanyola de Consum, Seguretat Alimentària i Nutrició mitjançant el Sistema Coordinat d'Intercanvi Ràpid d'Informació per a la realització de les gestions corresponents.
Podeu trobar tota la informació a:
Un estudi en pre-publicació finançat per diverses institucions governamentals espanyoles entre les quals es troben la Conselleria d'Innovació, Recerca i Turisme del Govern de les Balears i el projecte Distància-COVID del CSIC en el qual contribueix AENA, ha relacionat els patrons de mobilitat interprovincial i la prevalença final de la COVID-19.
Comparant les dades de mobilitat abans de l'estat d'alerta i les dades de seroprevalença de l'estudi ENA-COVID-19, s'ha pogut determinar la sembra centrífuga des de Madrid a les províncies amb més comunicació amb la capital.
La hipòtesi de partida és que, davant les mesures de limitació de la mobilitat homogènies en tot el territori, els resultats en termes d'incidència, mortalitat i seroprevalença final presenten gran heterogeneïtat no explicada, després la causa ha de situar-se en un moment temporal previ a aquestes mesures, i s'atribueix tal efecte a la dispersió del virus des de la zona central del brot (Madrid) cap a les províncies de manera proporcional al seu flux de mobilitat, que va resultar en sembres múltiples que explicarien fins al 67 % de la incidència màxima de cada província.
Aquesta correlació es dona entre el nombre de viatges totals (agregats) i individualitzats (estades), i el temps que va trigar a començar el brot en cada província respecte de Madrid, així com amb la incidència màxima, mortalitat i seroprevalença observades.
Una posterior anàlisi multivariant va estudiar l'efecte de diferents variables (mobilitat, densitat de població, distància amb Madrid, població de cada província i els temps d'inici dels brots) sobre la incidència, mortalitat i seroprevalença provincial, en què la mobilitat interprovincial explicava el 67 % i 68 % d'aquestes, enfront d'un 77 % que explica el conjunt del model (figura 2).
Els resultats donarien suport a la hipòtesi que un major nombre de desplaçaments entre províncies hauria implicat més sembres, i aquestes haurien al seu torn determinat brots de més intensitat i inici més precoç, comparant-ho amb altres províncies amb un volum de desplaçaments menor, si bé algunes zones suposen una excepció, per raons alienes a la mobilitat.
Figura 1: moviments des de les diferents províncies a Madrid el dia 4 de març de 2020 (la intensitat de color indica el logaritme decimal).
Figura 2: model explicatiu de la prevalença final d'anticossos enfront del coronavirus SARS-CoV-2 en funció de diferents variables: mobilitat, densitat de població, distància amb Madrid, població de cada província i els temps d'inici dels brots.
En aquest article de la revista Cell, s'avalua la resposta de cèl·lules T, tant les CD4 + com les CD8 + a l'exposició al coronavirus SARS-CoV-2, cosa que resulta d'extremada importància per comprendre la generació d'immunitat duradora i l'efectivitat de la vacuna.
Així mateix, s'avalua la reacció encreuada de la resposta immunitària cel·lular davant altres coronavirus causants del refredat comú, que es podria explicar per una diferència en la susceptibilitat dels diferents individus a la malaltia i també podria influir en una menor capacitat de generar immunitat contra el coronavirus SARS-CoV-2.
Aïllen cèl·lules mononucleades de sang perifèrica d'un total de 31 persones, unes de recuperades de la COVID-19 amb clínica lleu (no hospitalitzades) i altres procedents de donants sans, recollides entre els anys 2015-2018, i les enfronten in vitro amb un pool d'antígens procedents del coronavirus SARS-CoV-2.
El resum dels resultats es representa a la figura següent.
En les mostres de persones recuperades de la COVID-19, s'hi detecten limfòcits T CD4 activats contra el coronavirus SARS-CoV-2 en el 100% i CD8 activats en el 70%; mentre que en controls de persones que no hi han estat exposats s'observa aquest efecte en el 50% i 20%, respectivament.
Aquest últim resultat suggereix que aquestes cèl·lules responen amb una reacció encreuada contra antígens de coronavirus causants dels refredats comuns, que haurien infectat prèviament –fa mesos o anys− els donants sans.
D'altra banda, els sèrums de les persones convalescents mostren la presència d'anticossos específics IgG davant la proteïna S del virus en el 100% i en menor mesura davant d'altres antígens.
A més, com en part era d'esperar, hi havia una correlació positiva entre títols d'IgG davant la regió RBD de la proteïna S del coronavirus i resposta en termes de cèl·lules CD4 activades.
En conclusió, aquests resultats proven la generació d'immunitat cel·lular robusta i segurament duradora contra el coronavirus SARS-CoV-2, la qual cosa augmenta l'evidència a favor de la immunitat protectora i l'efectivitat de les vacunes.
La reactivitat encreuada davant d'altres coronavirus circulants podria explicar la menor susceptibilitat d'algunes persones a aquesta infecció.
El 2003, en el cas d'homes infectats pel SARS-CoV es va observar la presència d'orquitis (1).
Atès que altres virus s'eliminen pel semen durant períodes prolongats, s'ha especulat sobre que el SARS-CoV-2 podria seguir la mateixa ruta d'eliminació i potencialment es podria transmetre per via sexual, així com danyar els espermatozoides i produir infertilitat (2).
D'altra banda, es coneix que el receptor d'entrada del virus a les cèl·lules (ACE2) també es troba a les cèl·lules testiculars i que la serín-proteasa transmembrana 2 ( TMPRSS2), mediadora de l'entrada del virus a través del receptor, s'expressa a les cèl·lules de l'epiteli prostàtic (3).
Per això, el SARS-CoV-2 s'ha buscat al semen i se n'han estudiat les manifestacions testiculars, sense que, en general, s'hagi trobat ni una cosa ni l'altra.
L'RNA del SARS-CoV-2, en la majoria dels casos en els quals s'ha buscat, no s'ha detectat al semen (4).
En una cohort de 34 homes xinesos recuperats de COVID-19 amb símptomes lleus-moderats, no es va aconseguir trobar RNA viral a cap mostra de semen.
Sis pacients van esmentar en una enquesta retrospectiva que havien tingut "disconfort escrotal", però en el moment agut no van ser explorats.
Els mateixos investigadors van observar que l'expressió testicular tant de l'ACE2 com de la TMPRSS2 en aquests pacients tenia un nivell baix, i això indica que és poc probable que l'entrada del virus es produeixi a través de l'ACE2 (3).
En una altra sèrie amb 38 pacients en fase aguda i de convalescència de la COVID-19, es va aconseguir detectar RNA viral mitjançant RT-PCR en 6 casos, 4 dels quals estaven en fase aguda.
Els altres dos estaven en el 2n i 3r dia després de la finalització dels símptomes i un d'ells tenia una malaltia urogenital prèvia (5).
Es coneixen més de 25 virus que han estat detectats al semen, molts dels quals no es considera que es transmetin per via sexual, com el virus de les galteres, el de la varicel·la-zòster, l'adenovirus o el Chikungunya (6).
Els virus capaços de causar una virèmia poden creuar la barrera testicular en presència d'una inflamació sistèmica o local.
Una vegada que creuen la barrera, hi poden romandre durant un temps prologat, fins i tot sense capacitat replicadora, a causa que els testicles són un lloc immunològicament privilegiat.
La tolerància als antígens als testicles té per objectiu preservar la supervivència dels espermatozoides.
Encara que la barrera testicular és molt eficient per impedir l'entrada d'antígens, una vegada que es traspassa, es produeix un fenomen de segrest a l'epiteli seminífer, i l'antigen hi queda lliure de l'acció del sistema immune.
De vegades, aquesta permanència pot produir orquitis o reducció de la fertilitat (8).
Vistes les dades disponibles, no sembla que el SARS-CoV-2 tingui gaire repercussió sobre els òrgans sexuals masculins, encara que són necessaris més estudis sobre això.
La transmissió per via sexual del SARS-CoV-2, si és que hi té algun paper, és molt difícil de demostrar, ja que la transmissió es produeix fonamentalment per gotes, que lògicament s'intercanvien durant la relació sexual.
Cada 1 de març de celebra el Dia de la zero discriminació, promogut i impulsat per ONUSIDA.
El Dia de la Zero Discriminació, proclamat l'any 2013 per l'Organització de les Nacions Unides i promogut per ONUSIDA, té l'objetiu de denunciar i frenar qualsevol acte relacionat amb la discriminació.
El lema del 2020 és: "Zero discriminació contra les dones i les nenes", amb els següents objectius:
El Parlament de Catalunya va aprovar per unanimitat, el passat desembre de 2019, una resolució d'impuls del Pacte Social contra l'estigmatització i la discriminació de les persones amb VIH.
D'aquesta manera, la cambra es va adherir a la proposta de l' endecàleg, presentat per diversos departaments de la Generalitat, entitats i agents socials, que ha de servir de base per a la implantació del Pacte Social. ( veure notícia publicada ).
Més informació sobre el Pacte Social
Més informació sobre el Dia de la zero discriminació
La trobada va servir per avaluar l'estat de l'epidèmia de VIH a Catalunya i per traçar-ne les línies de futur
Prop d'un centenar de professionals i membres de la comunitat es van reunir al Museu CosmoCaixa de Barcelona el passat dimarts 11 de desembre en motiu de la jornada Més enllà del 90-90-90: 20 anys de la Cohort PISCIS organitzada pel CEEISCAT i l'Agència de Salut Pública de Catalunya.
La trobada va servir per donar a conèixer l'estat de l'epidèmia de VIH a Catalunya i per presentar els projectes i accions que es porten a terme per part de les diferents institucions i entitats.
El tema central va ser l'avaluació de la situació de Catalunya en relació a l'objectiu 90-90-90 d'ONUSIDA.
Precisament per donar a conèixer la situació de l'epidèmia a Catalunya, el CEEISCAT ha elaborat el document Indicadors epidemiològics clau pel monitoratge i avaluació del VIH/ITS a Catalunya 2017, on es recullen els indicadors que permeten tenir una radiografia global de l'estat del VIH, les ITS i la cascada de serveis pel VIH.
L'altre protagonista de la jornada va ser la Cohort PISCIS que enguany celebra el seu vintè aniversari amb nous reptes, principalment gràcies al projecte sobre l'envelliment i la pèrdua en el seguiment clínic que ha estat atorgat per la Fundació La Marató de TV3 i que tindrà una durada de 3 anys.
Durant la jornada es va fer balanç d'aquests vint anys, es va presentar la memòria de resultats i es va aprofitar per tenir un record per la Dra.
Elena Ferrer, component de PISCIS traspassada fa uns mesos.
La jornada va comptar amb la presència de diverses entitats i institucions que van presentar els projectes en el marc de la millora en el diagnòstic precoç del VIH.
El CEEISCAT va presentar els projectes nacionals i internacionals que coordina i que permeten avançar en el coneixement de l'estat de l'epidèmia a Catalunya, especialment pel què fa a les poblacions clau.
Per altra banda, les ONG's StopSida i Barcelona Checkpoint van parlar del paper de la comunitat en la resposta davant del VIH, mentre que els representants de la CAMFiC, el Consell de Col·legis de Farmacèutics de Catalunya, l'Agència de Salut Pública de Barcelona i la Unitat d'ITS Vall d'Hebron-Drassanes van presentar les seves accions per a la millora de l'accés al diagnòstic en els seus àmbits.