Diccionari general d'heràldica: Glossari anglès, castellà francès i italià.
adj 1 Dit d'una peça o de la part d'una peça col·locada més avall de la situació habitual dins l'escut: o en la peça.
2 Dit de les ales amb els extrems i les plomes adreçades cap a la punta de l'escut.
3 Dit d'una espasa, d'un bastó o d'un altre objecte semblant dirigit, per qui el sosté, cap a terra o cap a la punta de l'escut.
4 Dit del vol o del mig vol amb les puntes o la punta, respectivament, adreçades cap a la punta de l'escut.
adj m Dit de l'escut dividit per dues diagonals que sortint dels angles dels flancs o de la meitat de dues porcions juxtaposades de la vora, es reuneixen respectivament a la meitat del flanc oposat o a l'angle oposat.
El camper és sempre l'espai que resulta delimitat per les dues diagonals.
adj Dit de les peces, generalment honorables, escurçades de manera que no toquin les vores de l'escut.
adj 1 Dit de la Peça els perfils exteriors de la qual són formats per petits semicercles units amb les puntes cap endins de la Peça.
2 Dit de la línia de partició formada per petits semicercles units amb les puntes cap endins de la primera partició.
adj Dit de determinades figures enroscades a d'altres, com una serp a una columna o com l'heura a un arbre o a una creu.
adj 1 Dit de dos escuts units de costat.
2 Dit dels fusos, els losanges, les malles, etc., quan les puntes de llurs flancs es toquen, però són en nombre que no formen un sembrat.
3 Dit de determinades figures enroscades per d'altres, com la d'una columna per una serp o com la d'un arbre o una creu per una heura.
4 Dit dels bàculs, creus, bordons, claus, bastons, maces, espases, àncores i banderes, etc. col·locats en pal, en banda, en barra o en sautor darrera l'escussó o d'un Escot.
m Element que hom posa fora de l'escut o que l'acompanya (timbre, sostenidors, cimera, divisa, crit de guerra, insígnies, mantell, pavelló, branques, etc.).
adj Dit de la càrrega principal quan en té dues o més de secundàries als costats.
adj 1 Dit de dues figures posades una al costat de l'altra.
2 Dit de la peça de longitud (faixa, banda, etc.) quan té mobles o figures secundaris col·locats als seus dos costats i en la seva mateixa direcció.
adj pl Dit dels animals o coses que es presenten l'esquena o la part posterior.
adj Dit del mar quan les ombres de les ones són d'un altre esmalt que el de l'aigua o quan el traç d'aquelles és en puntes agudes.
f Figura representada de front, amb el cos dreçat, les ales esteses als costats i alçades (la direcció de les plomes de les ales és indiferent, de fet, però, primitivament, a l'època cavalleresca, eren abaixades), el cap de perfil i mirant cap al flanc destre de l'escut, les potes i arpes separades i la cua baixa i escampada cap avall.
Hom anomena mà d'àguila la representació d'una pota d'ocell membre d'àguila, la d'una pota d'àguila separada del cos i tallada o arrancada per la cuixa i mitja àguila, l'àguila representada només amb la seva meitat, gairebé sempre la dreta, amb el cos tallat verticalment resten sencers, però, el cap i el coll.
A desgrat de les aparences no és una àguila bicèfala.
Hom parla d'àguila de perfil quan és representada en la seva forma natural i en aquesta posició.
s pl Cadascuna de les àguiles, més petites que les normals, quan n'hi ha més de tres en un mateix escut.
adj Dit d'una peça o un moble, especialment de la creu, les extremitats del qual acaben en punta afilada.
adj 1 Dit del bitllet, o de la losange, o d'algun moble com la ferradura, col·locats horitzontalment.
2 Dit del xebró el cim del qual mira al flanc destre de l'escut.
Hom parla d'ajaçat i contornat si mira al flanc sinistre.
adj Dit de l'animal en posició de descans i amb el cap alt.
f En heràldica les ales de l'ocell reben el nom de vol.
adj 1 Dit dels ocells amb el vol d'un esmalt diferent al del cos. 2 Dit dels objectes que tenen ales sense ésser propi de la seva natura el fet de tenir ne.
adj 1 Dit d'una peça, o de la part d'una peça, que és a més altura de la que li correspon.
2 Dit de les ales amb els extrems i les plomes dirigits cap a la punta de l'escut.
adj Dit de la peça, especialment la creu, les extremitats de la qual acaben en forma d'àncora.
adj Dit de la figura o moble, generalment la creu i el sautor amb les extremitats acabades en forma d'anella.
m Moble rodó i buit, que alguns heraldistes consideren que es tracta d'un besant buidat.
Els anellets es representen en nombre i poden anar separats, acoblats, concèntrics (en aquest cas hom parla de manilles), enfilats i entrellaçats.
Algunes peces, abscisses, com la creu i el sautor, poden anar formades per anellets acoblats o entrellaçats (cal indicar ho) i aleshores hom parla de creu d'anellets o de sautor d'anellets.
m Cadascuna de les quatre extremitats de l'escut: i que corresponen al cantó destre o sinistre del cap i al cantó destre o sinistre de la punta.
adj Dit de la peça (generalment la creu i el sautor) dels angles de la qual surten figures llargues o afuades.
adj. Terme emprat per a indicar l'esmalt (generalment gules) dels ulls dels animals quan és diferent de l'esmalt del cos.
Cal indicar la situació respecte a la torre o el castell.
adj Dit de la figura representada en la seva forma antiga, generalment grega o romana, especialment la corona, que és de peces triangulars allargades en comptes de florons.
Els busts de reis també poden ésser coronats a l'antiga.
Pren el nom d'anyell pasqual o agnus Dei quan porta una banderola de gules carregada d'una creu plena d'argent amb l'asta somada d'una creu d'or, ordinàriament es representa nimbat i reguardant.
adj pl 1 Dit de les peces i figures que es toquen per la punta, com les espases, els xebrons, etc. Veure acoblat 2.
2 Tipus d'escut quadrilong molt emprat a Catalunya.
adj Dit del mont o la vall, respectivament amb el cim o la fondalada acabat en forma d'un arbre.
adj 1 Dit d'una figura cremant.
adj m Dit del gall amb la pota destra alçada.
m Metall representat gràficament per l'absència de traços i cromàticament pel blanc o el gris.
adj Dit de l'animal, generalment el búfal, el bou o el brau amb els narius travessats per una argolla.
adj 1 Dit de l'animal que té les ungles d'un esmalt diferent de l'esmalt: del cos. 2 Dit de la sageta o de la llança amb el ferro d'un esmalt diferent de l'esmalt del pal.
5 Dit d'una cama coberta amb la gambera.
Dit d'un cavaller revestit amb l'armadura completa amb casc i tot, i amb la visera alçada o abaixada.
adj 1 Dit de la planta o tronc amb les arrels penjant.
2 Dit dels membres o caps amb la secció per on han estat separats del tronc dibuixada en forma irregular.
adj Dit de l'animal representat immòbil amb les potes dretes sense que l'una avanci davant l'altra.
adj [fr accroupicast acrupido, encogidoit aggruppatoangl sejant] 1 Dit dels animals no domèstics estintolats sobre les potes del darrera.
Aquesta és la posició ordinària dels conills, de les llebres i dels esquirols [ assegut].
2 Dit de l'ocell arreplegat sobre ell mateix.
adj Dit dels animals domèstics estintolats sobre les potes del darrera [ arrupit].
adj Color ataronjada representada gràficament per un ratllat molt fi horitzontal simultanejat amb un altre de diagonal que va del cantó sinistre del cap al destre de la punta.
m Color blau representat gràficament per un ratllat molt fi horitzontal.
m Ornament exterior eclesiàstic: i figura de la qual cal indicar la posició i la situació de l'empunyadura.
Acoblat en pal darrera un escut, hom considera que l'empunyadura és dirigida cap a l'exterior o a l'interior respectivament si l'extremitat mira a la sinistra o a la destra de l'escut.
El bàcul de bisbe mira a l'exterior i el d'abat a l'interior.
f Peça que travessa diagonalment el camper d'un escut des del cantó superior destre a l'inferior sinistre.
La seva amplària és un terç de la de l'escut i si l'escut és caironat o rodó, l'amplària serà d'una quarta part.
Hom diu que són en banda els mobles o les figures allargades posats en la direcció diagonal própia de la banda.
adj Dit de l'escut el camper del qual és cobert per una repetició de bandes, alternativament, d'un metal i Juna color, en nombre parell si passen de vuit, se'n diu cotissat.
Els mobles i les figures també poden ésser bandats.
adj Dit de l'animal (gall, boc, alicorn, dofí, etc.) amb les barbes d'un esmalt diferent al del cos. 2 Dit de la rosa quan porta un bri o sépal entre les fulles.
f Peça que travessa diagonalment el camper d'un escut, des del cantó superior sinistre a l'inferior destre.
La seva amplària és un terç de la de l'escut quan és única i si l'escut és caironat o rodó, l'amplària serà d'una quarta part- ANT banda.
Hom diu que són en barra els mobles o les figures allargades posats en la direcció diagonal pròpia de la barra.
adj Dit del'escut el camper del qual és cobert per una repetició de barres alternativament d'un metall i d'una color en nombre parellsi passen de vuit se'n diu llistat.
Els mobles i les figures també poden ésser barrats.
f Peça disminuida equivalent a una llista reduïda a la meitat de la seva amplària.
adj Dit de la Peça la vora inferior de la qual és formada per merlets.
ANT merletat. bastillat a plom és emprat per a les bandes i les barres, i llurs disminucions, amb els merlets en direcció vertical.
m Peça disminuïda equivalent a una cotissa reduïda a la meitat de la seva amplària.
La representació d'un bastó ordinari és anomenada bastó natural.
Hom anomena bastó flordelisat una figura representada per un bastó, l'extrem superior del qual acaba en flor de lis.
El bastó d'Esculapi és una figura representada per una verga o vara acoblada a una serp que té el cap a la dreta.
adj Dit d'una campana al batall de la qual és d'un esmalt diferent.
adj Dit de l'animal amb el bec d'un esmalt diferent de l'esmalt del cos.
ad Dit de la peça o del moble, principalment la creu, formats per besants posats de costat o l'un damunt de l'altre.
Dit del camper i de la peça sembrats de besants.
m Moble rodó i pla que té la meitat principal o primera de metall i l'altra de color, i sempre és sobre camper de color.
adj Dit de la peça o moble, especialment la creu, amb els extrems acabats en dos semicercles cóncaus.
adj Dit de la peça o moble, especialment la creu, amb els extrems acabats en dos semicercles convexos.
f Moble generalment petit i rectangular, col·locat ordinàriament en pal.
Pot també posar se ajaçat, en banda o en barra.
adj Dit de l'escut el camper del qual és cobert pet una repetició de bitlletes que resulten de dividir lo en tres traços verticals i dos d'horitzontals formant dotze bitlletes d'un metall i un color alternats.
És usat a les armories angleses i alemanyes.
El bitlletat té tres modalitats, a més de l'ordinària: el bitlletat en faixa el bitlletat en banda i el bitlletat en barra.
Les peces també poden ésser bitlletades.
Dit del dofí quan mira a la punta.
m 1 Timbre d'autoritats civils, especialment jutges i magistrats, de vellut i erminis.
m Figura consistent generalment en una vara cilíndrica amb dos ornaments, l'un als tres quarts, en forma de travesser, i l'altre a l'extrem superior, en forma de pom.
adj Dit de la peça, especialment la creu, les extremitats de la qual acaben en forma de bordó de pelegrí.
Té una amplària d'una sisena part de la de l'escut.
Hi ha diferents tipus de borduraels més generalitzats són la bordura componada [ componat], la bordura denticulada [denticulat] i la bordura de peces, que es diferencia de la componada, per una banda, perquè un dels seus dos esmalts és el mateix del camper i, per això, només es dibuii, per altra banda, perquè, de les peces que en resulten, n'hi ha una a cada cantó superior de l'escut, formant angle recte.
La bordura de l'escut és la bordura que en un escut amb particions les voreja totes..
adj 1 Dit de la flor, especialment la rosa, amb la part central o botó d'un esmalt diferent.
2 Dit del roser proveït de borrons o de poncelles.
3 Dit dels vestits amb botons d'un esmalt diferent.
m Figura representada ordinàriament passant, evirada i amb la cua penjant.
m Figura de braç (amb la seva mà), en general el destre i cobert d'armadura, normalment d'argent.
Hom parla de braç nu quan es representa sense roba i de braç vestit quan en porta.
No es blasona si és del mateix esmalt que l'animal.
m Figura representada ordinàriament passant i amb la cua alçada i cargolada pel damunt del llom.
adj Dit de la peça merletada pels seus perfils i amb els merlets de cada perfil oposats simètricament l'un a l'altre.
f Canvi que es fa en unes armes o en un escut per a distingir les diferents branques d'una família o els bastards.
m Figura que es distingeix del brau perquè porta una argolla que li travessa el septe nasal.
Generalment, del búfal, hom només en representa el cap.
adj Dit de la peça o moble als quals manca la part interior talment que no en resten sinó unes vores estretes i es veu el camper de través.
f Peça disminuïda equivalent a una faixa reduïda a la meitat de la seva amplària.
ad Dit de l'escut el camper del qual és cobert per una repetició de bureles en nombre parell i superior a vuit, alternativament d'un metall i una color.
Els mobles també poden ésser burelats.
m 1 Figura que representa una vareta amb dues serps enroscades, afrontades i sovint amb dues aletes al capdamunt.
Era l'ensenya del déu Hermes, Mercuri per als romans, per això hom també l'anomena caduceu de Mercuri.
2 Figura representada per un bastó folrat de vellut propi dels heralds i dels reis d'armes.
adj Dit de la fletxa amb la punta cap a la vora inferior ANT pujant.
adj Dit de l'escut quadrat recolzat sobre un dels seus angles.
Segons els heraldistes, hauria d'ésser emprat en l'heràldica municipal.
Aquesta regla és rarament seguida, llevat de municipis del País Valencià i en alguns de les Illes Balears i del Principat de Catalunya.
m Peça formada per dos sectors delimitats per la vora de l'escut i dues diagonals que sortint dels angles superiors de l'escut es troben a la meitat de la vora inferior.
adj m Dit de l'escut dividit per dues diagonals que sortint dels angles del cap es troben a la meitat de la vora inferior de l'escut.
Quan les diagonals surten de la meitat de la vora dels flancs, l'escut és dit calçat-abaixat.
Quan les diagonals són curvilínies i avancen vers el centre de l'escut, és dit calçat curvilini o calçat-abaixat curvilini.
m Superfície de l'escut sobre la qual hom representa les càrregues.
Hom empra la frase del camper per a indicar que una càrrega o una part de la càrrega és del mateix esmalt que el camper.
adj Dit del gall, i d'algun altre ocell, amb el bec obert.
m 1 Cadascun dels punts o parts del camper situats als seus quatre anglessón el cantó destre del cap, el cantó sinistre del cap, el cantó destre de la punta i el cantó sinistre de la punta.
2 Peça disminuïda consistent en la reducció d'un francquarter i que ocupa un dels angles de l'escut, generalment el primer (o cantó destresi és el segon (o cantó sinistre del cap), és anomenat cantó sinistre, però és rar, com ho és més encara un cantó a la punta.
No hi ha un criteri fixat sobre les seves proporcions (un terç de l'extensió del cap, una novena part de l'escut, dues parts d'amen tot cas sempre és més petit que el franc quarter.
A França i a Anglaterra és usat alguna vegada com a brisura.
Quant té la forma d'un quart de circumferència hom en diu cantó arrodonit.
3 Cadascun dels quatre espais buits deixats al camper d'un escut per la creu o el sautor o per dues figures posades en creu o en sautor.
2 Dit de quatre figures o mobles posats als quatre cantons de l'escut hom en diu també posades 2 i 2.
3 Dit d'una figura o d'un moble abismats acompanyats de quatre més posats 2 i 2.
4 Dit de la bordura amb els quatre angles d'un esmalt diferent del seu.
m 1 Part superior del camper on se situa un cap i que comprèn els punts dits cantó destre del cap, centre del cap i cantó sinistre del cap. Hom anomena en cap l'objecte o els objectes que s'hi col·loquen de costat.
2 Peça col·locada en faixa tocant la vora superior del camper i d'una amplària igual a un terç de l'altura de l'escut.
4 Segment més llarg de la potença.
El cap de l'escut o cap general és el cap que en un escut partit o tercejat en pal les enclou les particions.
f Peça formada per dos sectors delimitats per la vora de l'escut i dues diagonals que sortint dels angles inferiors de l'escut es troben a la meitat de la vora superior.
adj m Dit de l'escut dividit per dues diagonals que sortint del mig de la vora superior acaben als angles de la punta.
En els escuts capats el camper és la part delimitada pel triangle format per les dues diagonals.
Quan les diagonals acaben al mig de la vora dels flancs, l'escut és dit capat alçat.
Quan les diagonals son curvilínies i avancen vers el centre de l'escut, és dit capat curvilini o capat alçat curvilini.
m [fr chapeaucast capeloit capelloangl cap, hat] Capell d'ales amples i copa baixa proveït d'alamara amb cordons, nusos i borles a cada banda i emprat pels eclesiàstics com a distintiu de llur dignitat serveix de timbre en l'heràldica eclesiàstica en lloc del casc.
m Peça composta que resulta de la unió del cap i el pal [126].
m El card heràldic es representa ordinàriament amb tres flors.
f Tot el que es posa dins el camper d'un escut, és a dir, les peces, els mobles i les figures, o dins una altra càrrega.
adj Dit d'una càrrega dins la qual n'hi ha una altra o d'altres que no l'ultrapassen.
m Ornament purament arquitectònic consistent en un marc esculpit amb rissos i volutes, de forma generalment oval, que envolta un escut.
m Figura molt emprada a heràldica catalana i que es representa generalment amb tres torres merletades, la del mig més alta.
Un castell de color sempre és tancat de metall, el d'or ho és de gules, i el d'argent, de sable.
adj. 1 Dit de la peça amb cadascun dels perfils exteriors format per dents d'angles obtusos.
2 Dit de la línia de partició feta amb el mateix traç.
Quan les dents són menys de cinc cal indicar llur nombre i si són senceres o meitats.
Hom anomena centre del cap un punt de l'escut: situat a la part central del cap, i centre de la punta al situat a la part central de la punta.
m La vinya és una figura que es representa pròpiament pampolada de sinople, fruitada de porpra, amb els raïms penjant, i acoblada a un aspre.
f 1 Peça disminuïda equivalent a una burela reduïda a la meitat de la seva amplària.
2 Tira de roba, de pergamí, etc., que conté un lema o una llegenda i es posa sobre o sota de l'escut.
adj Dit del món en què l'esmalt dels cercles que l'envolten és diferent.
adj Dit de l'animal que porta una campaneta o una esquella al coll.
f En representar la figura d'una clau cal indicar si és posada en pal, en banda, etc., si la dent es troba a dalt o a baix i si la dent mira a la dreta o a l'esquerra.
Si dues claus són passades en sautor les dents miren cap enfora, en cas contrari cal indicar lo.
adj Dit de la peça o figura, especialment la creu, amb els extrems acabats en forma d'ull de clau antiga.
Quan els traços són rectes, no curvilinis, cal indicar ho.
adj 1 Dit de la torre amb una teulada punxeguda, 2 Dit de la font dins un templet.
3 Dit d'una copa o d'un copó proveïts d'una tapadora.
m Figura que representa dos monts units per la base, el de la destra més alt que el de la sinistra.
m Peça disminuïda equivalent a un cap reduït a la meitat de la seva alçada.
m Astre representat en forma d'una estrella ordinàriament de dotze raigs, un dels quals, dit cua, s'allarga tres vegades més que els altres i és sempre radiant.
La posició normal és en pal amb la cua a baix.
adj Dit de la càrrega que conté petits quadrets o punts, anomenats compons en francès, que alternen un metall i una color en una sola tira.
En el cas d'una bordura els esmentats punts -ordinàriament són setze- poden ésser irregulars i aleshores cal indicar ho.
adj Dit de la peça o el moble, especialment la creu, amb els extrems acabats en forma còncava o de semicercle.
adj Dit de l'animal o altra figura dirigit cap al flanc sinistre de l'escut, contràriament a la regla heràldica.
f Alteració d'alguna de les característiques d'una peça, escut o moble, respecte a les considerades com a simples o primitives, per tal de crear amb els elements resultants una determinada oposició.
A) Contraposició de mitges figures.
En una partició d'un camper, oposició obtinguda col·locant cadascuna de les meitats d'una figura o moble desplegades tangencialment a la línia del partit, el tallat, el trinxat o el truncat, una en una partició i l'altra en l'oposada: contrapartit, contratallat, contratrinxat, contratruncat.
B) Contraposició per desplaçament.
Oposició que resulta de desplaçar longitudinalment un dels dos perfils d'una peça, per tal que restin simètricament oposats, si originàriarment eren asimètrics: contracentellat, contradentat, contradentelat, contraentat, contraflordelisat, contrafloronat, contramossat, contranebulat, contraondat, contrapotençat, ontraviperato viceversa: contraacanalat, contrabretessat, contradenficulat, contraengrelat, contraesbrancat, contrafistonat.
C) Contraposició per desplaçament d'esmalts.
En els folres potençat, vair i vairat, oposició de les potences d'igual esmalt o de les peces d'elements: contraflorat i contrapalmelladao del sentit de pas: contrapassant.
D) Contraposició per interacció.
Oposició que resulta duplicant el ribetat d'una peça i, generalment, alternant ne els esmalts: contraribetat.
E) Contraposició per oposició d'esmalts.
En un escut faixat o palat, amb borper divisió transversal d'una peça en dues meitats, l'una de metall i l'altra de color: contrabanda, contrabarra, contrabarreta, contrabastó, contraburela, contracotissa, contrafaixa, contrallista, contrapal, contravergueta, contraxebró i contraxebronet
adj Dit de la peça o el moble, generalment la creu, amb els extrems acabats en forma convexa o de semicerele.
2 Moble que representa el cor, ordinàriament de gules.
m El corb es representa ordinàriament de sable tot sencer.
adj 1 Dit de la partició, repartició o peça amb les línies corbades o arrodonides.
Hom parla de corbat amunt (o avall [cast abatido]) quan una faixa, banda o barra és torçada cap a la part superior (o inferior) de l'escut, i també d'un cap la línia de separació del qual amb el camper té la flexió esmentada.
2 Dit del peix, especialment el dofí i el barb, amb el dors encorbat.
3 Dit del xebró amb les cames torçades cap a la part superior (amunt) o inferior (avall).
ad Dit de l'instrument de música o de l'arc, ballesta, jou, serra o altres estris amb les cordes d'un esmalt diferent.
adj Dit de la càrrega, especialment la creu, formada per cordes fetes de cordons enrotllats.
Dit dels corns de caça i les trompetes quan tenen el cordó d'un esmalt diferent.
El corn de caça es caracteritza perquè porta cordó.
El cornet és un corri de caga petit i sense cordó.
La trompa de caça és un gran corri de caça sense cordó cargolat d'un volt sobre ell mateix.
El corn de l'abundància o corn d'Amaltea és un corn ple de fruites i flors.
L'embocadura dels corns és sempre al costat sinistre i, per tant, la boca al destreen cas contrari cal indicar que és contornat.
f La corona és un dels timbres dels escuts.
Les regles definitives sobre la forma de les corones foren establertes al segle XVII.
Hom la col·loca al damunt de la vora superior de l'escut i una mica separada, no mai tocant la.
Hom anomena corona a l'antiga la que té un cercle sense pedreria realçat per cinc o set puntes, triangles o raigs a la vista.
La corona mural o torrejada és d'or i és emprada per a timbrar els escuts cívics.
adj 1 Dit de l'escut timbrat amb una corona.
m Corona oberta realçada amb fulles, flors de lis o creus i que servia per a timbrar escuts d'armes abans de llur regulació al segle XVII.
adj Dit de l'animal representat en acció de córrer.
adj Terme emprat pels heraldistes antics per a indicar que una peça de metall és en un camper de metall, o de color en un de color, cosa contrària a les regles heràldiques.
f Peça disminuida equivalent a una banda reduïda a la meitat de la seva amplària.
adj l Dit de l'escut el camper del qual és cobert per una repetició de cotisses alternativament d'un metall i una color, en nombre parell i superior a vuit.
Els objectes heràldics també poden ésser cotissats.
2 Dit de la faixa, la banda, la barra, el pal, el xebró i la creu acostats per dues cotisses (o sigui, col·locats entre dues cotisses, una a cada costat, que segueixen la mateixa direcció).
En aquest sol cas el que haurien d'ésser bureles, barretes, verguetes i xebronets reben el nom genèric de cotisses.
Quan les esmentades peces van acostades de dues cotisses a cada costat, hom diu que són doblement cotissades.
adj Dit de l'animal, especialment el gall i el dofí, amb la cresta d'un esmalt diferent.
f 1 Peça composta que resulta de la unió del pal i la faixa.
Per tal de distingir la de les altres formes de creu (que en realitat són mobles gairebé totes) hom l'anomena sempre creu plena quan els seus quatre extrems toquen les vores de l'escut, i simplement creu abscissa o creu, si no les toquen.
Hom diu que estan en creu o posats 1, 3, 1 els objectes col·locats en la direcció pròpia de la creu, i passats en creu els dos objectes allargats, l'un en pal i l'altre en faixa, col·locats l'un damunt l'altre.
La La creu de Malta és una creu de vuit puntes d'argent.La creu de Santa Eulàlia és el sautor.
La creu de Sant Andreu també és el sautor.
La creu de Sant Antoni (o crossa de Sant Antoni) és la creu de tau.
La creu de Santa Tecla també es la creu de tau.
La creu de Sant Jordi és una creu plena de gules, sobre camper d'argent.
La creu de Sant Pere és una creu llatina revessada o sigui, una creu abaixada.
La creu de Sant Vicenç és el sautor.
La creu de tau és una creu llatina abscissa a la qual manca l'extremitat superior.
En llatí és anomenada crux comías..
Sovint és representada en forma patent curvilínia i concavada.
La creu de Tolosa o occitana és una creu claviculada buidada i pomejada d'or.
La creu de vuit puntes és una creu grega fesa i patent.
La creu doble és una creu llatina amb dos travessers iguals.
La creu egípcia o ankh és una creu de tau rematada per una nansa.
En llatí és anomenada crux ansata.
La creu estreta és una peça disminuïda equivalent a la creu plena reduïda a la meitat de la seva amplària.
La creu grega és una creu amb el llarg dels quatre bragos igual.
Quan va sola a l'escut: no és més que una creu abscissa.
En llatí és anomenada crux quadrata.
La creu llarga és la creu llatina.
La creu llatina és una creu amb el travesser situat a tres quarts de l'alçada del pal, o sigui, una creu alçada.
En llatí és anomenada crux immissa o crux capitata.
La creu occitana és la creu de Tolosa.
La creu papal és una creu llatina però amb tres travessers, el superior més curt que l'inferior immediat.
La creu patriarcal és una creu doble, però amb el travesser inferior més llarg que el superior.
La creu plena és la peça fonamental anomenada senzillament creu.
adj Dit de la figura, especialment el món i l'asta d'una bandera, sornats d'una creu.
f Cadascuna de les creus petites i abscisses que figuren en un escut quan n'hi ha més de tres.
m Cadascuna de les clapes negres que imiten la cua d'un ermini, disposades en forma de feix o floc de tres o cinc blens, units a la part superior, o cap, per tres punts col·locats 1, 2.
adj Dit de l'estrella o de la rosa quan té dues puntes o dos pètals a la part superior.
f En un perfil d'una peça o en una partició, element format per dos segments rectilinis consecutius que formen angle, com imitant les dents d'una serra.
Quan els angles són obtusos hom l'anomena centellat, si són rectes, viperat, i si són aguts, dentat.
adj 1 Dit de l'animal amb les dents d'un esmalt diferent del del cos. 2 Dit de la peça o el moble amb cadascun dels perfils exteriors format: per dents d'angles més o menys aguts.
3 Dit de la partició feta amb dents d'angles més o menys aguts.
adj 1 Dit de la peça o el moble amb els perfils exteriors formats per dents molt més petites i nombroses que al dentat.
2 Dit de la partició feta amb dents molt més petites i nombroses que al dentat.
adj Dit d'una mena de bordura formada per dents d'angles aguts separats i tocant la vora de l'escut, generalment amb els esmalts alternats i diferents de l'esmalt del camper.
2 Dit de la peça o el moble amb els perfils exteriors fornits de dents d'angles aguts, generalment amb els esmalts alternats i diferents de l'esmalt de la peça.
adj Dit de l'ocell, especialment l'àguila, amb les ales esteses.
adj Dit del flanc de l'escut que és a l'esquerra de qui el mira.
adj 1 Dit del camper d'un escut dividit per una línia paral·lela al seu costat destre i situada a un terç de la seva amplària.
2 Dit de la càrrega acompanyada d'una altra o d'altres a la seva destra.
3 Dit del pal col·locat més cap al flanc destre respecte a la seva situació habitual dins l'escut.
4 Dit del casc que mira cap al flanc destre de l'escut.
m adj m i f 1 Braç dret sencer (amb la mà, i mostrant sempre el colze) que es dirigeix del flanc sinistre de l'escut, d'on surt, al destre.
f 1 Cércol d'or posat ordinàriament voltant el cap pel darrera.
2 Cadascun dels arcs (o millor semiarcs) que tanquen per la part superior les corones i damunt la intersecció dels quals hom acostuma a col·locar un món.
f Cadascuna de les peces reduïdes en llur amplària.
adj Dit de la peça representada en proporcions més estretes.
Per exemple, la cotissa és una banda disminuïda i el bastó una cotissa disminuïda.
m El dofí es representa ordinàriament en pal, corbat, amb la cua girada cap al flanc destre, el cap a dalt, i mirant l'esmentat: flanc de l'escut.
Quan hom el representa d'una altra manera cal indicar ho (bolcant 2).
f Casa fortificada o torre aloera que es representa com un castell amb dues torres.
adj Dit de l'animal en posició de dormir, amb el cap descansant sobre les potes de davant.
adj Dit del quadrúpede, especialment l'ós, dreçat sobre les potes posteriors.
adj 1 Dit de l'edifici i del navili amb una banderola encimada.
adj Dit dels ornaments, les línies, les cintes, etc., d'un moble, quan són d'un esmalt diferent del seu.
adj Dit de la població o fortalesa encerclades amb muralla.
v tr Dit de la mà o de la pota d'animal que agafa una espasa, una maça, una bandera o un altre objecte semblant.
adj l Dit d'un objecte qualsevol agafat per una mà humana o una grapa d'animal.
2 Dit de les sagetes reunides en un feix i retingudes per un llaç.
adj Dit de la figura, generalment un animal, lligada a un objecte amb una cadena d'un esmalt determinat.
m Peça formada per dos o més triangles que, units per la base, surten o es mouen d'algun dels flancs, del cap o de la punta de l'escut i llurs vèrtexs no arriben a l'abisme.
Cal expressar sempre el nombre d'encaixos i llur posició.
adj 1 Escut dividit en dues parts mitjançant línies rompudes que sortint dels angles d'un mateix flanc de l'escut o de la meitat de dues vores juxtaposades, imiten la forma d'una o més M sense tocar la vora oposada.
Pot ésser vertical (encaixat en pal), horitzontal (encaixat en faixa), o oblic (encaixat en banda i encaixat en barra).
Cal indicar sempre el nombre de puntes o encaixos quan és superior a dos
adj Dit de l'animal salvatge perseguit per gossos.
m Peça consistent en una petita secció obliqua en un dels angles inferiors (cal indicar si és destre o sinistre) de l'escut, obtinguda mitjançant un trinxat o un tallat molt abaixats.
adj Dit de l'escut la línia de partició del qual forma figures (creus, trévols, flors de lis, etc.) que s'encasten o penetren alternativament a cadascuna de les dues particions del camper.
Les peces també poden ésser encastades.
ad 1 Dit de l'animal salvatge que treu foc per la boca i els ulls.
2 Dit de les flames d'una bomba o granada, d'una foguera o d'una torxa.
adj Dit de l'escut dividit en dues meitats per les línies del truncat, el partit, el trinxat o el tallat, proveïdes d'una esmotxadura al mig, ordinàriament en forma de quadrat o de rectangle, que entra dins l'altra meitat.
Cal indicar sempre la direcció de la part que s'enclava.
Les peces poden ésser també enclava3 Dit de la partició feta amb dents d'angles més o menys aguts.
adj Dit de l'animal que porta una corona al coll o un collar, generalrnent d'un esmalt diferent.
adj Dit d'una peça o un moble allargats que travessen una corona, un anellet o una mola.
adj 1 Dit de la peça de perfils exteriors simétrics, formats per petits semicercles units amb les puntes cap enfora de la peça.
2 Dit de la línia de partició formada per petits semicercles units amb les puntes cap enfora de la primera partició.
adj 1 Dit de la peça els perfils exteriors de la qual són torçats en forma de clavilles, de manera que les clavilles d'un perfil corresponguin als espais buits de l'altre.
2 Dit de la peça dividida a tot el llarg en dues parts iguals per un torçat en forma de clavilles, i d'esmalts diferents.
3 Dit de la línia de partició torçada en forma de clavilles.
adj Dit de cadascun dels xebrons, anellets, claus i altres objectes passats els uns dins cis altres.
adj Dit del vaixell amb les vele d'un esmalt diferent de l'esmalt del buc.
ad Dit del camper escacat de nou punts, cinc d'un esmalt i quatre d'un altre.
Hom pot dir també: 5 punts de tal esmalt equipol·lats a 4 de tal altre esmalt.
2 Dit d'un tros de tronc o de branca, o d'una peça amb aparença de tronc, amb les branques o brancons talment tallats que resten com uns nusos o merlets oblics simètricament situats a ambdós costats.
adj Dit de l'escut el camper del qual és cobert per una repetició de quadrats que resulten de dividir lo en dos troços verticals i tres d'horitzontals, formant dotze quadrets anomenats punts, d'un metall i una color alternats.
Quan n'hi ha més cal expressar ho, i si només n'hi ha nou se'n diu punts equipol·lats o equipol·lat.
Les càrregues també poden ésser escacades tanmateix, han de tenir almenys dues tires, perquè no es confonguin amb el componat i si en té més, cal dir-ho.
adj 1 Dit de l'arbre, o la planta, que té la capçada plana, escapçada.
2 Dit del xebró amb el cim truncat.
3 Dit de tota figura o moble al qual s'hagi seccionat un tros de la part superior.
m Moble en forma d'escut petit generalment posat en nombre dins un camper.
Hom anomena escudet de les armes un escut petit usat com a cimera i que repeteix les armes de l'escut.
m Peça consistent en un escudet posat al centre o abisme d'un escut, de mides iguals a un terç de les d'aquest.
És gairebé segur que en alguns casos l'origen de l'escussó pot haver estat el fet de reduir el camper d'un primitiu escut en fer molt més ampla una antiga bordura.
Carregat sobre un escut quarterat, es reducix de dimensions i rep el nom d'escussó sobre el tot (o, simplement, sobre el tot).
Hom anomena sobre el tot del tot l'escussó que carrega sobre un altre que ja sigui sobre el tot.
m Representació simbólica d'una persona, família o llinatge, d'una autoritat, d'una localitat o d'un país, i, per extensió, d'una corporació, entitat, etc., formada per una superfície entre línies, dita camper, on hom representa els elements heràldics o càrregues.
En general l'amplària serva una proporció amb l'alcària de 5/6.
El camper pot ésser dividit mitjangant tres tipus de divisions: una partició una repartició o una repetició.
Per a definir la situació dels elements heràldics hom se serveix d'uns espais imaginaris anomenats parts o punts d'escut.
Les formes més generalitzades són: l'escut caironat, l'escut cordiforme, l'escut losanjat, l'escut ovalat l'escut quadrat, l'escut quadrilong, l'escut rodó, i l'escut triangular.
2 Dit de l'espiga sense les dues fulles amb les quals ordinàriament va fornida.
m Nom genèric dels metalls, les colors i els folres o penes, emprats per a pintar o representar gràficament la coloració dels escuts.
N'hi ha de tres classes: els metalls (or i argent), les colors (gules, atzur, sable i sinople) i els folres (ermini, erminiat, vair, vair gran, vairat, contraermini, contravair i contravairat).
Hom considera esmalts o tintures neutres, o sigui que tant poden anar amb un metall com amb una color, els folres i també la porpra i la carnació, i entre els heraldistes alemanys el sable.
Alguns tractadistes consideren l'ermini un metall (l'argent) i el contraermini una color (el sable)altres esmalts usats pels heraldistes són el ferro, l'acer, l'ataronjat, el sanguini, el cendrós, el castany, etc. L'heràldica britànica empra un folre anomenat potençat i la seva variant el contrapotençat.
Al llarg del segle XIX fou molt emprat,
f L'espasa és una figura que es representa ordinàriament d'argent, guarnida d'or, posada en pal i amb la punta cap amunt.
adj l Dit de l'arma amb la punta tallada.
2 Dit del xebró que té el cim escapçat en forma de V. 3 Dit de la figura de la qual ha estat seccionat un tros de la part inferior.
adj Dit de la figura humana o l'animal amb les mans o potes anteriors aplicades al tronc d'un arbre, a una columna, a una torre, etc. ANT recolzant.
f L'estrella és un moble que es representa ordinàriament amb sis raigs o puntes (si en té més o meny cal indicar-ho).
Un dels raigs ha d'ésser al capdamunt.
Hom anomena estrella de David o segell de Salomó la formada per dos triangles entrellaçats, un d'ells invertits o per sis triàngles equilàters traçats sobre els sis costats d'un hexàgon regular, molt usada des de l'antigor pels pobles semites.
adj Dit del quadrúpede representat sense sexe.
f Peça que travessa horitzontalment el camper, ordinàriament al centre d'un escut, la seva amplària essent un terç de la de l'escut, quan és única.
Aquesta amplària disminueix (com a totes les altres peces) amb el nombre.
Les faixes, si són més de quatre, s'anomenen bureles.
Hom diu que són en faixa les peces allargades posades en la direcció horitzontal pròpia de la faixa i els mobles col·locats en aquesta mateixa direcció, un al costat de l'altre.
adj Dit de l'escut el camper del qual és cobert per una repetició de faixes, alternativament, d'un metall i d'una color, en nombre parellsi passen de vuit hom en diu burelat.
Les carregues també poden ésser faixades.
Hom pot trobar algun faixat en el qual cada faixa és d'un esmalt diferent.
El faixat ordinari és el de sis peces, i aleshores no cal dir-ne el nombre.
f Moble que representa dues mans destres en faixa que s'encaixen.
m Animal imaginari representat per un ocell, sempre de cara, amb cl cap de perfil, les ales alçades i damunt un foc encès, anomenat immortalitat.
adj Dit del sol, la lluna, la lluneta, la rodella i el besant, pintats amb visatge humà com si s'hi reflectís.
m Peça reduïda a la seva mínima amplària.
El filet és especificat segons la mateixa peça reduïda: filet de creu, filet de bordura, filet de sautor, filet de xebró.
f Peça disminuïda equivalent a una bordura reduïda a la meitat de la seva amplària.
adj 1 Dit de la peça els perfils exteriors de la qual són formats per semicercles més grans i menys nombrosos que en l'engrelat.
2 Dit de la partició feta amb semicercles més grans i menys nombrosos que en l'engrelat.
adj Dit de la peça o el moble el peu o l'extremitat inferior dels quals és agusat.
Hom parla de fixat amb punxa quan el peu o l'extremitat inferior acaba en una punxa.
f Moble representat en forma de tres o més llengües de foc arrodonit a la part inferior, generalment de gules o d'or.
adj 1 Dit del pal, la banda i la barra (i llurs disminucions) ondats en forma de Ilengua de foc, que es van afuant en direcció de la punta al cap del camper.
2 Dit de la línia de partició en forma de Ilengües de foc que hi són situades alternativament a banda i banda.
3 Dit de l'espasa amb la fulla ondada en forma de Ilengua de foc, que es va afuant en direcció a la punta.
m [fr flanccast flancoit fiancoangl flaunch, flank] 1 Cadascun dels punts, destre o sinistre, situats al centre dels costats de l'escut.
2 Cadascun dels espais laterals contigus a les vores dels costats de l'escut.
adj Dit de l'escut dividit pet dues línies verticals que delimiten, ensems amb els costats respectius, dues parts laterals (flancs) d'una amplària d'un cinquè de la de l'escut.
Hom parla de flanquejat angulat quan les dues línies formen cadascuna un angle obtús, els vértex de cadascun dels quals disten entre ells un terç de l'amplària total de l'escuti de flanquejat curvilini quan les línies són corbades i la distància mínima entre elles és d'un terç de l'amplària total de l'escut.
m Peça disminuïda equivalent a un sautor reduït a la meitat de la seva amplària.
f Figura que es representa oreinàriament posada en faixa i amb la punta a destra.
Quan la punta mira avall hom en diu fletxa caient i amunt, fletxa pujant.
f Moble que representa la flor del lliri formada per un pètal central dreçat i dos de corbats cap enfora, el conjunt dels quals, anomenat cap, és generalment reunit per una mena d'anella que deixa veure la base o peu de la flor.
A vegades pot anar proveïda de tija ( bastó flordelisat).
adj 1 Dit de la peça o moble de les extremitats dels quals surt un cap de flor de lis.
2 Dit del camper i de la peça sembrats de flors de lis.
adj Dit de la planta o de l'arbre amb les flors d'un esmalt diferent de l'esmalt del fullatge.
m Adorn en forma de fulla, generalment d'api, de julivert, d'acant o de maduixa, posat sobre el cercle d'una corona.
adj 1 Dit de la creu i del mont amb les extremitats o el cim, respectivament, acabats en forma de cap de flor de lis.
2 Dit de la peça longitudinal els perfils exteriors de la qual són torçats en forma de caps de flor de lis, de manera que els caps d'un perfil corresponguin als espais buits de l'altre.
3 Dit de la partició, la peça o el moble dels quals surt una flor de lis.
Té la forma d'un besant faixat ondat d'argent i d'atzur.
Quan no és d'atzur cal indicar-ho.
m Peça equivalent al primer quarter d'un escut quarterat.
Usualment, però, és més petita que el quarter i més gran que el cantó.
És molt emprat a l'heràldica francesa com a brisura.
adj 1 Dit de l'escut gaiat als flancs i retirat [ ].
Hom parla de franjat curvilini quan els costats de les gaies formen un segment de circumferència [ ].
2 Dit del gonfanó amb una franja d'un esmalt diferent.
3 Dit del pavelló o el mantell amb una franja d'or.
adj Dit de l'arbre amb fruita d'un esmalt diferent de l'esmalt del fullatge.
adj Dit de l'arbre, la planta o la flor amb les fulIles d'un esmalt diferent de l'esmalt del tronc.
Si les fulles són poques cal indicar-ne el nombre.
m Moble en forma de losange, però més estret i allargat que aquest.
Algunes peces poden ésser formades amb fusos juxtaposats.
adj Dit d'un escut el camper del qual és completament cobert d'una repetició de fusos i sense cap espai buit entre ells, alternant metall i color.
Ordinàriament, els fusos són verticals (posats en pal), perà poden també ésser representats en banda o en barra i aleshores hom parla de fusat en banda i de fusat en barra.
Les peces també poden ésser fusades.
adj 1 Dit de l'arbre amb el tronc d'un esmalt diferent del de les fulles.
2 Dit de la llança amb el mànec d'un esmalt diferent de l'esmalt del ferro o punta.
f Peça formada per dues línies diagonals que sortint dels extrems d'una vora es reuneixen al centre de l'escut.
adj Dit de l'escut dividit per dues línies diagonals que sortint dels extrems d'una vora es reuneixen al centre de l'escut.
Presente les varietats de gaiat al cap, gaiat a la punta, gaiat a la destra, i gaiat a la sinistra.
Hom parla també de gaiat al cap i alçat quan el vèrtex de la gaia és a la meitat de la línia inferior del cap, de gaiat al cap i abaixat, quan és a la meitat de la línia superior del peu, de gaiat a la punta i abaixat, quan és a la meitat de la línia superior del peu, i de gaiat a la punta i alçat, quan és a la meitat de la línia inferior del cap. El gaiat pot ésser curvilini quan els costats de la gaia són corbats en direcció al seu interior.
El gaiat a la punta pot ésser conopial quan té forma d'arc conopial.
El camper és sempre la part que resta fora del triangle format per les diagonals.
m Peça atípica consistent en un grup de dos filets d'un mateix esmalt posats l'un al costat de l'altre, però separats per una distància una mica més gran que llur amplària.
La seva posició ordinària és l'horitzontal si en tenen una altra, cal indicar-la.
m 1 Peça en forma de triangle rectangle amb un vèrtex al centre de l'escut, un dels costats a la vora d'aquest i l'altre a la línia del truncat o del partit.
Cal expressar-ne sempre la posició.
Hom parla de giró curvilini o giró gironant quan és format per línies corbes en idèntica direcció i en forma de voluta.
2 Cadascun dels compartiments o peces de l'escut gironat.
adj Dit de l'escut el camper del qual, dividit per les línies del partit, truncat, tallat i trinxat, és cobert per una repetició de vuit girons, alternativament d'un metal i una color.
Afegint altres línies divisòries hom obté el gironat de deu, el gironat de dotze, el gironat de catorze, etc. Hom obté l'escut gironat a l'antiga o gironat en creu o en creu de Sant Andreu en desplaçar en un cert angle les línies divisòries, i l'escut malgironat en suprinir-ne una.
Algunes peces també poden ésser gironades.
f Moble que representa una gota o una llàgrima.
Quan és de sable hom l'anomena gota de pega, quan és de gules gota de sang i quan és d'argent gota d'aigua o llàgrima.
adj [fr gouttécast goteadoit gocciatoangl goutty, gutty] Dit de l'escut el camper del qual és sembrat de gotes.
Les peces també poden ésser gotejades.
f La gralla es representa ordinàriament de sable i becada i membrada de gules.
adj 1 Dit del moble, especialment la creu, de les extremitats de la qual surten dos caps de serp.
2 Dit de la cua d'un animal o dels cabells d'un ésser imaginari acabats amb caps de serp.
m Animal imaginari amb la meitat superior del cos d'àguila i la inferior de lleó i amb les orelles d'aquest darrer animal.
Ordinàriament és representat rampant.
2 Dit del cavall que porta tots els guarniments.
3 Dit de la serra amb la fulla d'un esmalt diferent.
m Color vermella representada gràficament per un ratllat vertical.
f Foguera sobre la qual es representa el fènix.
f Cadascuna de les cintes que pengen de la part inferior d'una corona imperial, una tiara o una mitra.
adj 1 Dit de l'animal representat en la seva meitat superior i eixint de la línia superior –especialment una faixa– o inferior –especialment un cap o un peu– d'una peça, o del damunt d'una línia de partició –especialment el truncat–, o d'una corona o un casc.
2 Dit de la figura o el moble –especialment un astre– representat en la seva meitat i sortint d'una línia de partició o d'una peça.
Cal indicar el costat d'on surt.
m Moble que consisteix en una mena de travessa abscissa, dita fil, de la qual pengen unes peces trapezoïdals –ordinàriament tres– dites penjants.
S'empra com a brisura quan és col·locat al cap altrament, cal indicar ne la situació.
Antigament, i encara a l'heràldica anglesa, la travessa tocava les vores de l'escut i els penjants eren rectangulars.
adj Dit de l'animal salvatge, especialment el lleó, amb la Ilengua d'un esmalt diferent de l'esmalt del cos.
adj Dit dels ocells –especialment l'àguila– i dels animals domèstics, amb la llengua d'un esmalt diferent de l'esmalt del cos.
Té la forma d'un quadrilòbul faixat ondat d'argent i d'atzur.
Quan çes d'esmalts diferents cal indicar-ho.
m Figura en forma de feix de flames amb quatre dards zigzaguejants en sautor.
Rep també el nom de furor de Júpiter o ira de Júpiter.
m El llebrer és gairebé l'únic gos que hom representa en heràldica.
m Figura heràldica, una de les més emprades.
La seva representació ordinària és la de rampant, que no cal indicar.
Altres representacions són el lleó lleopardat o lleó passant, quan es representa passant i amb el cap de perfil.
En altres posicions rep el nom de lleopard.
Hom parla de cap de lleó quan nomes es representa el cap de perfil.
m Nom que rep el lleó quan és passant però té el cap de cara.
Se'n diu lleopard lleonat o lleopard rampant quan és en posició rampant, però amb el cap de cara.
Hom parla de cap de lleopard quan només es representa el cap de cara.
El lleopard natural és representat al natural i generalment corn a suport.
adj 1 Dit d'un objecte o d'uns quants objectes subjectats amb una cinta o un altre lligam.
2 Dit del falcó o l'esparver amb un lligam a les potes.
f Peça disminuïda equivalent a una barra reduïda a la meitat de la seva amplària.
adj Dit de l'escut el camper del qual és cobert per una repetició de llistes, alternativament d'un metall i una color, en nombre parell i superior a vuit.
Els mobles també poden ésser llistats.
m Punt de l'escut situat al centre de la línia divisòria entre l'abisme i la punta.
Hom l'anomena també punt de pretensió.
m El llop es distingeix de la guineu pel fet que porta la cua dreta.
f Figura d'astre que pot ésser representada corn a lluna plena, o simplement lluna, quan és rodona i amb rostre humà, i com una mitja lluna o lluneta.
f Moble que representa un quart de lluna en les seves quatre posicions: lluneta creixent, o simplement creixent, quan les banyes són dirigides cap al flanc destre de l'escutlluneta minvant o simplement minvant quan miren al flanc sinistrelluneta muntant o simplement muntant quan són dirigides vers el capi lluneta bolcant o simplement bolcant quan ho són vers la punta.
Les peces poden ésser formades amb losanges juxtaposades.
Hom anomena escut en losange l'escut que té la forma de losange recolzada sobre un dels seus angles aguts.
És emprat per les religioses i les solteres, i antigament per les casades.
adj 1 Dit d'un escut el camper del qual és cobert per una repetició de losanges sense cap espai buit entre elles, alternant metall i color.
Les peces també poden ésser losanjades.
Ordinàriament les losanges són verticals, però també poden ésser representades en banda, i aleshores hom parla de losanjat en banda, i en barra, i aleshores hom parla de losanjat en barra.
f La figura de la mà es representa palmellada o contrapalmellada i amb els dits separats.
Hom parla de mà d'àguila de mà beneint, quan és en acció de beneir, amb els dits primer, quart i cinquè encongits, el primer dels quals tocant els altres dosi de mà jurant quan només resten encongits el quart i el cinquè i el primer és separat del segon i el tercer.
La mà alada és una mà unida a una ala i la mà de justícia és un bastó prim l'extrem superior del qual porta una mà jurant d'or. fe.
ad Dit de l'edificació de pedra en què els intersticis de les pedres o carreus són destacats amb un esmalt distint del de l'edifici.
Ordinàriament el maçonat és de sable en cas contrari, cal indicar ho.
Algunes vegades tot el camper de l'escut pot ésser completament maçonat i aleshores constitueix una repetició.
f La figura de la magrana és representada estilitzada amb una fenedura per on es veuen els grans, una mena de corona de puntes a l'extrem superior, una tija i dues fulles.
adj Dit d'un escut el camper del qual és sembrat de malles.
Les peces també poden ésser mallades.
adj Dit de tres objectes posats 1 i 2, o sia, en triangle, un al cap i dos a la punta, o de quatre posats 1 i 3, de cinc poses 2 i 3, de sis poses 1, 2 i 3, etc.
adj Dit d'un objecte, especialment el martell, amb el mànec d'un esmalt diferent.
adj Dit del dau amb punts, i de llur esmalt.
m El mardà es distingeix de l'anyell, el moltó i l'ovella perquè porta les banyes corbades en voluta.
m El martell es representa ordinàriament en pal.
m Os frontal o crani de cérvol o de bou amb el banyam i posat de cara.
adj Dit de les potes d'un ocell o d'un griu quan són d'un esmalt diferent de l'esmalt del cos.
f Moble en forma d'ocellet representat de perfil sense bec ni potes i amb les ales plegades.
A Espanya i Gran Bretanya hom el fa servir com a brisura dels quartogènits.
adj 1 Dit de la peça o el moble la vora superior dels quals és formada per merlets quadrats.
Hom parla de merletat a plom en el cas d'una banda o d'una barra amb els merlets en direcció vertical respecte a la base de l'escut de merlat a la güelfa quan els merlets són rectangulars i de merletat a la gibel·lina quan tenen una fenedura.
2 Dit de la partició amb la línia divisòria traçada en forma de merlets.
3 Dit de l'edifici o la fortificació proveït de merlets.
f Timbre eclesiàstic i figura ordinàriament d'argent o d'or, folrada de gules amb les ínfules d'or o d'argent franjades.
m Mena de càrrega, pròpia de l'heràldica, que es troba entre la peça i la figura.
Alguns heraldistes els consideren com a càrregues diferents de les figures o, simplement, com qualsevol figura.
m El moltó es diferència de l'ovella perquè té el cap alçat, i del mardà perquè és evirat.
m Moble que representa el globus o món que portaven a la mà els emperadors i després els reis, o sobre la corona els sobirans, i és una bola cintrada amb un cercle horitzontal i mig cercle superior vertical i creuada.
m Moble que es representa ordinària ment amb un sol cim, si en té més cal indicar ho.
Hom parla de mont de penyes o muntanya quan és format per un nombre de petits cims o monts sobreposats o juxtaposats, que representen roques.
adj 1 Dit de la peça o el moble abscís els extrems dels quals són en forma de cua d'oreneta.
2 Dit de la peça o el moble els perfils exteriors dels quals són torçats en forma de cua d'oreneta o de penjant de lambel, de manera que les cues o els penjants d'un perfil corresponguin als espais buits de l'altre.
3 Dit de l'escut que porta una mossa.
adj 1 Dit de la part d'una figura, ordinàriament un braç, que surt de qualsevol lloc de la vora de l'escut, que cal indicar.
2 Dit del mont o del pont quan surt de la punta d'un escut o de la d'una partició.
3 Paraula per indicar d'on surt un giró.
m La figura del mur ocupa ordinàriament la meitat inferior del camper i és merletat, quan no ho és cal indicar ho.
Hom l'anomena llenç de mur quan no toca les vores de l'escut i és col·locat al centre.
Pot anar proveïda de torres i de portes.
adj m Dit de l'escut el camper del qual és cobert d'una repetició de filets, ordinàriament de sable, que imiten les juntures de les pedres o carreus rectangulars d'un mur o muralla.
Cal indicar el nombre de carreus (els sencers i els que no ho són) i els rengles.
adj Dit de la mola amb la nadilla d'un esmalt diferent.
adj Dit de la figura generalment humana o animal representada en la meitat superior al centre d'un camper, d'una partició o d'una peça, o per damunt d'un escut, una corona o un elm.
adj o adv Locució emprada per a indicar la coloració real o pròpia d'un moble qualsevol.
El natural és considerat un esmalt neutre i els heraldistes italians, principalment, empren petits migs cercles verticals, que no es toquen, per indicar-lo al gravat del dibuix.
Actualment, els heraldistes aconsellen de no emprar-lo.
adj Dit del peix, especialment el dofí, i el barb posats rectes en faixa.
adj Dit d'un cap voltat pel darrera d'un cercle d'or ple en forma de besant, representant una aurèola.
adj 1 Dit de la planta, o l'arbre, truncats per la part de baix del tronc.
2 Dit de la flor de lis a la qual manca el peu.
adj 1 Dit del castell, la torre, el palau o altre edifici per algunes o per totes les obertures (portes i finestres) del qual es veu el camper o l'esmalt de la peça que està carregant.
2 Dit de la magrana amb la fenedura vertical mostrant els grans.
3 Dit de les ales d'una au quan estan separades del cos.
adj 1 Dit de la peça o el moble els perfils exteriors dels quals són torçats en forma d'ondes, generalment llargues.
2 Dit de la partició amb la línia divisòria traçada en forma d'ondes.
m Metall representat gràficarnent per un puntejat i cromàticament pel groc o l'or.
f Peça consistent en una bordura a l'interior de l'escut, sense tocar ne la vora, i a una distància d'ella igual a la seva amplària, que és la de la meitat de la bordura.
En un mateix escut hi pot haver més d'una orla, i aleshores es col·loquen concèntricament l'una dins l'altra ( treixor).
Hom parla d'orla rodona quan té la forma d'un gran anellet, i també rep el nom de ciclamor.
Hom diu en orla per descriure els objectes col·locats en la direcció pròpia de l'orla.
adj Dit de l'escut oblong i curvilini.
És emprat per les casades i els eclesiàstics (els quals el porten enribetat d'un cordó amb nusos) i és usat també per l'heràldica gentilícia italiana.
m Peça que travessa verticalment el camper, ordinàriament al centre d'un escutla seva amplària és d'una mica menys d'un terç de la de l'escut, quan és única.
Aquesta amplària disminueix amb el nombre si són més de quatre els pals, això és la meitat del pal ordinari i s'anomenen verguetes.
Hom diu que són en pal les peces allargades o els mobles col·locats en la direcció pròpia del pal.
adj Dit de l'escut el camper del qual és cobert per una repetició de pals, alternativament, d'un metall i d'una color, en nombre parell si passen de vuit, hom en diu verguetat.
Les càrregues també poden ésser palades.
m Figura que es distingeix del castell i les torres perquè és representada en forma més allargada i sense torres, bé que merletada.
adj Dit de la mà destra oberta ensenyant el palmell.
Quan és la sinistra cal indicar-ho.
adj Dit de l'esmalt, de les fulles d'una vinya.
m El paó es representa de perfil amb la cresta de tres pèls o brins acabats amb una boleta.
Quan fa la roda, però, es representa de cara amb el cap girat a la destra.
adj Dit de l'arc tensat i carregat amb una fletxa.
Armes representades per una càrrega que, d'alguna manera, interpreta gràficament el nom de la família o del municipi als quals correspon.
Hom també les anomena cantants.
f Mena de divisió del camper, que resulta de dividir-lo amb una sola línia.
adj 1 Dit de l'escut el camper del qual és dividit en dues parts iguals mitjançant un traç vertical que va de la meitat de la vora del cap a la meitat de la vora de la punta.
Cal no confondre els termes "partit" i "empalat".
2 Dit de la partició o de la peça dividits en dues parts iguals mitjançant un traç vertical.
adj Dit del quadrúpede en actitud de caminar, ordinàriament cap a la destra.
Quan es tracta del lleó, la pota anterior destra és alçada i sense doblegar.
adj Dit de dues figures o mobles allargats quan un d'ells passa per damunt de l'altre de manera que formin una creu (passats en creu) o un sautor (passats en sautor).
En aquest darrer cas hom blasona primer la figura que és en la direcció de la banda, que és la que passa per damunt de l'altra que ho fa en la direcció de la barra.
adj Dit de la peça o la figura, especialment la creu i el sautor, els braços dels quals s'eixamplen a les extremitats en forma curvilínia quan no ho és cal indicar que és rectilínia.
f Classe de càrrega representada en un escut d'armes.
m Cadascuna de les peces que pengen del fil del lambel.
adj Dit de tota càrrega completament envoltada per un filet d'un esmalt diferent.
adj Dit de la peça o del moble, especialment la creu, el sautor i la flor, travessats de part a part per una petita obertura, generalment circular i, per tant, deixant veure el camper, sempre que no es tracti de les que per definició ja són perforades.
Cal indicar el lloc de l'obertura i la seva forma quan no sigui circular.
f Peça composta que resulta de la unió d'un xebró revessat i de la meitat inferior del pal.
La perla és representada algunes vegades a l'inrevés, i aleshores hom parla de perla revessada.
Hom diu que són en perla les figures allargades posades en la direcció pròpia de la perla, i així també poden estar en perla revessada.
adj Dit de l'ocell posat sobre una branca, pal o quelcom similar.
f Moble en forma de petxina de pelegrí o de sant Jaume que es representa per la part convexa –o sigui l'exterior– i amb les orelles a dalt.
L'heràldica francesa empra també una petxina sense orelles, que és anomenada petxina de sant Miquel.
m 1 Peça col·locada horitzontalment tocant la vora inferior de l'escut i d'una amplària igual a un terç de l'alçària de l'escut.
3 Extremitat o braç inferior de la creu.
4 Segment més curt de la potença.
f Nom donat a les gotes de sang que cauen de les ferides del pit del pelicà que es produeix ell mateix amb el bec per alimentar els seus tres polls.
f Peça consistent en un llarg triangle la base del qual ocupa un terç de la vora superior de l'escut (si porta una càrrega aleshores la base n'ocuparà dos terços) i que baixa en angle agut fins a la vora inferior, si no hi arriba hom parla de pila mancada.
N'hi pot haver més d'una i en aquest cas es representen més estretes.
Hom les representa també unides per la base, apuntades, bipuntades o tripuntades.
Hom parla de pila en banda o de pila en barra quan està col·locada a l'angle destre o al sinistre del cap, en la direcció de la banda o de la barra.
Si la base és a la meitat superior d'un dels flancs cal indicar ho.
Hom diu que sis o més mobles són en pila quan estan col·locats en la direcció de la pila, o sigui, 3, 2, 1.
Hom parla de pila transposada [fr pointecast pira, puntait pila rovesciataangl pile transposed] quan la base del triangle és a la vora inferior de l'escut, i de pila transposada en banda o pila transposada en barra quan la base és col·locada als angles de la punta o a la meitat inferior d'un dels flancs.
m 1 Figura que representa el pinyó arquitectònic, però en forma de piràmide esglaonada de tres esglaons.
2 Espècie de muralla piramidal amb la base a la vora inferior de l'escut, formada per quadres o rectangles (generalment en nombre de cinc), alternada de metall i color, usualment en tres tires.
Quan la base del pinyó és a la vora superior se'n diu pinyó revessat.
adj 1 Dit de la línia de partició formada per pinyons.
2 Dit del quarterat en sautor quan és format per línies viperades.
adj Dit de l'escut el camper del qual és d'un sol esmalt i no porta cap càrrega.
f Peça equivalent a un peu reduït a la meitat de la seva alçària.
adj 1 Dit de la creu i el sautor en la seva forma ordinària, o sigui, quan són peça i no moble (creu).
3 Dit del treixor en la seva forma no habitual, sense ésser florat.
adj Dit de les ales d'un ocell quan són tancades.
En una peça inclinada, dit del merletat o el bastille quan els merlets són perpendiculars a la base de l'escut.
ad Dit del moble o la figura, especialment la creu, el carboncle, o el mirall, amb poms generalment posats a les extremitats.
m La figura del pont es representa generalment amb un ull (si en té més cal indicar-ho) i abscís.
Si és representat movent dels flancs, cal indicar-ho, i si és romànic o gòtic també.
f Coloració porpra, considerada com un esmalt neutre, representada gràficament per un ratllat inclinat o diagonal que va del cantó sinistre del cap al destre de la punta.
La coloració violeta dels capels també es representa gràficament d'aquesta manera.
f Moble en forma de T o tau, obtingut per la unió de dos palets curts, dits cap, el més llarg, i peu, el més curt.
adj Dit de l'escut el camper del qual és completament cobert per una repetició de potences capiculades i sense deixar cap espai buit entre elles, alternant metall i color.
L'escut potençat és considerat un folre variant del vair.
Les peces també poden ésser interiorment potençades.
2 Dit de la peça o el moble, especialment la creu, els extrems de la qual acaben en potença.
3 Dit de la peça els perfils exteriors de la qual són torçats en forma de potences de manera que les potences d'un perfil corresponguin als espais buits de l'altre.
4 Dit de la peça dividida de llarg a llarg en dues parts iguals per un torçat en forma de potences aleshores cal indicar quin esmalt hi ha sobre l'altre.
5 Dit de la partició amb la línia divisòria torçada en forma de potences.
Hom parla de potençat i contrapotençat a l'interior quan dues peces iguals són potençades de manera que el potençat de l'una aprofita els buits deixats pel potençat de l'altra i viceversa.
adj Dit de la fletxa amb la punta cap a la vora superior de l'escut ANT caient.
m 1 Cadascuna de les parts del camper on es posen les càrregues.
N'hi ha quinze (o setze, segons la forma de l'escut, per exemple aquells en els quals la part inferior és acabada en una punxa): (a) cantó destre del cap, (b) centre del cap, (c) cantó sinistre del cap, (d) punt destre del punt d'honor, (e) punt d'honor (que es troba al centre de la línia divisòria entre l'abisme i el cap), (f) punt sinistre del punt d'honor, (g) flanc destre, (h) abisme, centre o cor, (i) flanc sinistre, (j) punt destre del llombrígol, (l) llombrígol o punt de pretensió, (m) punt sinistre del llombrígol, (n) cantó destre de la punta, (o) centre de la punta, (p) cantó sinistre de la punta, (q) punt baix o ínfim [512].
2 Cadascun dels quadrets d'un camper o d'una càrrega escacats.
3 Cadascun dels quadrets o compons d'una càrrega componada.
4 punts equipol·lats equipol·lat.
f Part inferior del camper on se situa un peu i que comprèn els punts dits cantó destre de la punta, centre de la punta i cantó sinistre de la punta, i també, en alguns escuts, el punt baix o ínfim.
Hom anomena en punta l'objecte o els objectes que s'hi col·loquen de costat.
m Moble que representa una flor de quatre pètals arrodonits i puntuts, i perforada.
adj Dit de l'escut que té forma de rectangle.
Hom l'anomena també escut modern i és emprat a molts països, puix que permet una millor cabuda i distribució de les càrregues.
Presenta algunes variants principalment pel que afecta la seva meitat inferior: l'escut quadrilong ibèric, que és arrodonit a la part inferior, amb la corba més o menys pronunciada, i generalitzat a la Península Ibèrica des del segle XVII, el quadrilong alemany, que porta una mossa, el quadrilong francès, anomenat també escut sanític, que és puntegut i el quadrilong anglès, que també és puntegut i porta un eixamplament al cap. També cal distingir les varietats del quadrilong apuntat, característic de Catalunya i el quadrilong biconcavat.
m 1 Cadascun dels quatre compartiments que resulten de dividir simètricament el camper amb dues línies que s'entrecreuen.
2 Per extensió, cadascun dels compartiments que resulten de dividir el camper d'un escut amb dues o més línies, tant si s'entrecreuen com si no.
Cal no confondre els quarters amb els compartiments que resulten d'una repetició.
adj Dit del camper de l'escut dividit en quatre parts o quarters iguals mitjançant les línies del partit i del truncat també se'n diu quarterat en creu.
Hom parla de quarterat en sautor quan el camper de l'escut ha estat dividit mitjançant les línies del tallat i del trinxat, de quarterat en escaire quan la divisió ha estat feta en forma que resulta corn una creu gammada.
m Figura que representa una flor de cinc pètals arrodonits i puntuts i perforada.
adj 1 Dit de la peça o la figura proveïda de raigs, alternant un de recte i un d'ondat.
2 Dit de l'astre amb les puntes o els raigs ondats.
3 Dit del moble, especialment la creu, amb les extremitats formades per raigs ondats.
m Nom donat a cadascuna de les puntes de l'estrella o del sol i als bastonets del carboncle.
Hom els representa generalment rectes o ondats o, alternats, un de recte i un d'ondat.
Els raigs del sol es poden representar sortint de núvols, d'una càrrega o de les votes de l'escut.
adj Dit del quadrúpede, especialment el lleó i el griu, representat dreçat i amb les dues potes esquerres més baixes que les dretes i el cap de perfil.
En el cas del lleó, a més, té la boca oberta, la llengua enfora, la mirada fera, les urpes crispades i les ungles sortint cap enfora i la cua alçada per damunt del llom i amb un floc a l'extrem.
adj Dit de l'animal salvatge, especialment el llop i la guineu, portant ne un altre a la boca.
adj Dit de l'animal que mira endarrera o que té el cap i els ulls dirigits vers un objecte que cal indicar.
m Cap d'animal (excepte el del lleopard, que sempre és de cara) posat de cara i sense coll.
f [fr répartition cast reparticiónit ripartizione] Mena de divisió del camper de l'escut que resulta de dividir lo amb més d'una línia.
adj Dit de la càrrega posada damunt d'una altra o d'unes altres, o d'una partició o repartició de les quals sobresurt o que cobreix en part.
Hom diu ressaltant sobre el tot quan la dita càrrega ressaltant és el darrer objecte que hom anomena en blasonar un escut.
adj Dit de la càrrega que en porta una altra posada al damunt, que la cobreix en part o en sobresurt.
adj 1 Dit de la càrrega ordinàriament dirigida cap al cap de l'escut, quan es troba dirigida cap a la punta, o sigui, quan està invertida la seva posició original.
2 Dit de l'estrella de cinc raigs quan dos d'ells són a la part superior.
3 Dit de l'escut invertit, que era un senyal de dol.
adj 1 Dit de la peça que té a tot el llarg dels seus perfils un filet d'un altre esmalt, menys a les puntes o extrems que toquen la vora de l'escut.
Alguns heraldistes consideren que el filet és una conseqüència d'haver buidat la peça i haver la reemplenat d'un altre esmalt, diferent, però, de l'esmalt del camper.
2 Dit del casc amb la vora d'un metall diferent.
m El roc o torre dels escacs és un moble molt emprat i que per ignorància de la seva significació ha estat alterat en formes molt diverses, com una torre o un castell.
N'hi ha de diferents modalitats.
f La roda és un moble molt emprat i és representada de distintes formes.
La roda ordinària o de carro té vuit raigs, en cas contrari, cal indicar-ho.
La roda de molí o mola es representa amb un forat central provist o no de nadilla.
La roda de molí d'aigua va proveïda d'àleps per a pujar l'aigua.
A Anglaterra, per a cada esmalt hi ha un nom diferent.
f Moble rodó i pla que té la meitat principal o primera de color, i l'altra, de metall, i sempre és sobre camper de metall.
Pot ésser partida, truncada, trinxada, tallada i quarterada.
adj 1 Dit de la peça o la figura, principalment la creu, formats per rodelles posades de costat o l'una damunt l'altra.
2 Dit del camper i de la peça sembrat de rodelles.
f El moble de la rosa heràldica es representa ordinàriament sense tija, ordinàriament amb cinc pètals (en cas contrari cal indicar ne el nombre), cinc sèpals o brins entre ells, i el botó.
És molt emprada a Anglaterra com a badge.
La rosa natural és sempre tijada i fullada.
adj Dit d'un escut el camper del qual és sembrat de rustes.
Les peces també poden ésser rustades.
m Color negra representada gràficament per un quadriculat molt fi.
Els heraldistes alemanys la consideren un esmalt neutre.
f Animal imagitiari posat de perfil amb el cap contornat, la llengua en forma de dard i la cua alçada i torçada per damunt el dors i voltat del braser.
adj Dit del quadrúpede, especialment el lleó, representat rampant, però amb les dues potes posteriors juntes i corn tocant a terra i les anteriors també juntes i alçades.
m Peça composta (anomenada també creu de santa Eulàlia, creu de sant Andreu o creu de sant Vicenç, i en llatí crux decussata), que resulta de la unió de la banda i la barra.
Hom diu que estan en sautor, o posats 2, 1, 2, els objectes col·locats en la direccio pròpia del sautor, i passats en sautor els dos objectes allargats, l'un en banda i l'altre en barra, col·locats l'un damunt l'altre.
adj Dit del camper o la peça carregats d'un nombre il·limitat d'objectes idèntics, col·locats a portell, alguns dels quals, representats només en llur meitat (lateral, superior o inferior), surten de la vora de l'escut.
Pel que fa als esmalts de les càrregues que pugui portar, el sembrat és considerat com una repartició convinent, i, per tant, el camper té caràcter de neutre.
m Moble que representa una flor de sis pètals arrodonits i puntuts i perforada.
adj 1 Dit del camper d'un escut dividit per una línia paral·lela al seu costat sinistre i situada a un terç de la seva amplària.
2 Dit de la càrrega acompanyada d'una altra o d'altres a la seva sinistra.
3 Dit del pal o la vergueta col·locats més cap al flanc sinistre respecte a la seva situació habitual dins el camper.
4 Dit del casc que mira cap el flanc sinistre de l'escut.
adj Dit del flanc de l'escut que és a la dreta de qui el mira.
m O també levogir, braç dret sencer (amb la mà i mostrant sempre el colze) que es dirigeix del flanc destre de l'escut, d'on surt, al sinistre.
m Color verda representada gràficament per un ratllat diagonal que va del cantó destre del cap al sinistre de la punta.
adj Dit del moble o la figura que en porta un altre al damunt sense tocar lo.
m El sol es representa en forma de figura rodona, d'or o d'argent, proveïda de celles, ulls, nas i boca i voltada de dotze o setze raigs, un de recte i un d'ondat alternativament.
Horn parla d'ombra de sol quan el sol no és d'or o d'argent de sol llevant quan és movent de l'angle destre del cap, i de sol ponent, quan ho és de l'angle sinistre de la punta.
adj Dit de la figura o el moble que en porta un altre al damunt unit a ell o tocant-lo.
adj 1 Dit de la peça que porta un moble o una figura al damunt unida a ella.
2 Dit del cap o del peu el terç superior del qual és d'un esmalt diferent del seu i de l'esmalt del camper.
Aleshores hom parla d'un cap o d'un peu sostenint, per exemple, una cinta.
adj 1 Dit de la càrrega que en porta una altra al dessota unida a ella.
2 Dit del cap o del peu el terç inferior del qual és d'un esmalt diferent del seu i de l'esmalt del camper.
Aleshores hom diu que el cap o el peu és sostingut, per exemple, per una cinta.
ad 1 Dit de la lluna o la lluneta carregades de taques d'un esmalt diferent.
2 Dit de la salamandra, la serp, la pantera o altres animals amb taques d'un esmalt diferent.
adj 1 Dit de l'escut el camper del qual és dividit en dues parts iguals mitjançant un traç diagonal que va de l'angle sinistre del cap fins al destre de la punta.
Les particions i les peces també poden ésser tallades.
2 Dit dels membres o caps seccionats en forma completament llisa o recta.
adj 1 Dit de les portes i finestres quan són d'un esmalt diferent del de l'edifici, del camper o de la peça sobre la qual estigués carregat.
adj Dit de l'escut dividit en tres parts per línies rectes horitzontals, verticals o diagonals, i així hom obté el tercejat en faixa, el tercejat en pal, el tercejat en banda i el tercejat en barrao bé per línies torçudes, amb les quals hom obté el tercejat en xebré, el tercejat en xebró revessat, el tercejat en perla, el tercejat en perla revessada, el tercejat en escussó i el tercejat abraçat ( abraçat).
Els esmalts dels tres compartiments resultants són sempre diferents.
f Nom donat a la figura que representa el sòl, el qual és generalment a la punta de l'escut i que serveix de base a plantes, animals, edificis, etc. En realitat es tracta d'un peu i el seu ús per aquesta finalitat concreta no és recomanat pels heraldistes contemporanis.
adj Dit de la planta, arbre, edifici o altra figura posada sobre una terrassa.
Els heraldistes contemporanis recomanen de no emprar-ho.
adj Dit de la planta, la flot o el fruit amb la tija d'un esmalt diferent.
m Acompanyament col·locat damunt l'escut (corona, casc, cimera, etc.).
f La torre es representa maçonada, merletada, portalada i amb sageteres.
La tradicional catalana té quatre merlets, tres graons, dues finestres i una porta.
adj 1 Dit de la torre o el palau amb una torratj sobreposada.
2 Dit de la muralla o del pany de muralla, provist d'una o més torres.
m Nom donat a cadascuna de les bureles quan són en nombre senar.
En realitat, però, es tracta d'un doblet de burela.
f Peça equivalent a un bastó (o, posat el cas, a una barreta) abscís reduït a la cinquena part de la seva llargària.
Es col·loca abismada, i segons que hom la posi en banda o en barra és anomenada travessa en banda o simplement travessa o travessa en barra (aquesta és signe de bastardia).
adj Dit de l'arbre que té al peu o al tronc una o més figures, generalment animals en actitud de passar per davant d'ell.
Quan n'hi ha més d'un, es posen l'un damunt de l'altre sobre el tronc.
m Peça equivalent a una orla reduïda a la meitat de la seva amplària i florada.
Hom parla de treixor doble quan hi ha dos treixors separats, però l'un circumdant l'altre.
Les flors de lis, en aquest cas, han estat truncades i els caps surten per la part exterior del treixor extern i els peus ho fan per la interlor de l'intern.
Hom parla de treixor ple quan no és florat, la qual cosa és rara.
m Moble en forma de fulla de tres lòbuls arrodonits i amb tija.
adj Dit del moble amb les extremitats en forma de trèvol.
m Moble en forma de triangle equilàter, ordinàriament representat sobre una de les seves basesaltrament s'anomena triangle revessat.
adj 1 Dit de l'escut amb forma de triangle.
Presenta cinc varietats: l'escut triangular pròpiament dit, o antic, que fou emprat a Alemanya l'escut triangular curvilini o ogival, que fou molt emprat a Europa al llarg de l'edat mitjana l'escut triangular suís o suís, que té la vora superior biconcavada l'escut triangular curvilini convexat, i l'escut de cap de cavall.
adj 1 Dit d'un escut el camper del qual és cobert per una repetició de triangles capiculats, sense cap espai buit entre ells, alternant metall i color, formats pel traç de línies horitzontals i diagonals en ambdós sentits.
Quan els triangles són isòsceles hom parla de triangulat isoscelat o, simplement, isoscelat, i està format ordinàriament per quatre o sis tires o rengles.
Hom parla de triangulat isoscelat en pal quan els triangles isosceles d'un mateix esmalt resten col·locats un sota l'altre, en pal.
L'escut és anomenat triangulat en banda o triangulat en barra quan és format per traços horitzontals, verticals i diagonals en la direcció de la banda o de la barra.
En tots els casos cal indicar sempre el nombre de traços i llur sentit.
Les càrregues també poden ésser triangulades.
2 Dit de la peça o el moble, especialment la creu, amb les extremitats en forma de triangles units pet les puntes.
m 1 Moble que representa una flor de tres pètals arrodonits i puntuts i perforada.
A diferència del trèvol, no és tijada.
2 Conjunt de tres fulles d'una determinada planta unides per les tiges generalment alternades de fruits o flors.
adj 1 Dit del moble, especialment la creu, amb les extremitats acabades en tres lòbuls.
2 Dit de la partició o de la peça de la qual surten tres làbuls.
f Peça consistent en un grup de tres filets d'un mateix esmalt posats l'un al costat de l'altre, però separats i ocupant l'espai d'una faixa.
La seva posició ordinària és l'horitzontal, i, si en té una altra, cal indicar-la.
adj Dit de l'escut el camper del qual és dividit en dues parts iguals mitjançant un traç diagonal que va des de l'angle destre del cap fins al sinistre de la punta.
Les particions i les peces també poden ésser trinxades.
adj Dit de l'escut el camper del qual és dividit en dues parts iguals mitjançant un traç horitzontal que va de la meitat de la vora del flanc destre a la meitat de la del sinistre.
Les particions i les peces també poden ésser truncades.
Dit de la figura o el moble que, simètricament, es repeteixen a cada costat d'una partició, però amb els esmalts contraposats.
Dit de la figura o el moble ressaltant al mig d'una partició on els esmalts dels campers formats per aquesta són invertits o oposats a aquells, els quals són dividits de la mateixa manera.
adj Dit de l'animal no carnisser amb les ungles o peülles d'un esmalt diferent al del cos.
Dit dels objectes posats l'un sobre l'altre, però separats.
f La vaca es representa clarinada, amb mamelles i amb la cua estesa al llarg del flanc.
m Folre, anomenat també vair modern, format per quatre tires horitzontals d'unes peces en forma de campanetes, alternativament d'argent i d'atzur i capiculades.
Les bases de les peces d'atzur d'una tira es corresponen amb les bases de les peces revessades d'argent de la immediata inférior.
Aquestes campanetes, anomenades peces de vair, apareixen en alguns escuts soles o en nombre determinat.
A Catalunya ha estat molt emprat el vair antic, anomenat vair d'ondes, i la seva forma és molt semblant a la de les faixes entades (entat).
Quan les tires del vair antic són verticals hom parla de vair antic en pal.
Una variant del vair és el vair ondat, en el qual les peces de les tires segona i quarta han estat capgirades, i les peces d'igual esmalt han restat unides sense solució de continuïtat.
Hom parla de vair en punta o de vair en pal quan les peces d'igual esmalt són arrenglerades en pal l'una al dessota de l'altra, la punta de l'una tocant el centre de la base de l'altra, de vair menut quan té més tires i peces que l'ordinari, i de vair gran o beffroi, quan en té menys.
m Vair quan és d'esmalts altres que l'argent i l'atzur.
Hom parla de vairat de quatre esrnalts quan és de dos metalls i de dos colors alternats.
f Mena de terrassa el perfil superior de la qual és format per dos cims entre els quals s'obre una depressió.
f Peça disminuïda equivalent a una vergueta rediïda a la meita t de laseva amplària.
m Dit de l'animal mascle amb el sexe d'un esmalt diferent de l'esmalt del cos, ordinàriament de gules.
f Peça equivalent a un pal reduït a la meitat de la seva amplària.
adj Dit de l'escut el camper del qual és cobert d'una repetició de verguetes alternativament d'un metall i una color, en nombre parell i superior a vuit.
Les càrregues també poden ésser verguetades.
adj 1 Dit de la figura humana, per a indicar l'esmalt de què és revestida.
2 Dit del braç, cobert amb una mànega.
3 Dit de la repartició que resulta de la unió de la meitat superior d'un camper capat-alçat i la meitat inferior d'un capat-abaixat i que forma, així, una gran losange els quatre angles de la quan toquen la vora de l'escut.
Hom anomena també aquesta repartició capat-calçat.
Arrodonint els costats de l'esmentada losange hom obté el vestit en oval.
El camper sempre és l'espai que resta dins la losange o l'oval, i és, alhora, el que és vestit de l'esmalt corresponent.
adj 1 Dit de la peça o moble amb cadascun dels perfils exteriors formats per dents d'angles rectes.
2 Dit de la partició feta amb dents d'angles rectes.
2 Figura consistent en dues ales unides per llurs extrems superiors i amb les puntes dirigides vers el cap de l'escut.
Quan el vol es presenta revessat, hom l'anomena vol abaixat.
Una sola ala és anomenada un mig vol, i la seva posició ordinària és amb l'extrem superior al flanc destre de l'escut i la punta dirigida vers el capen el cas contrari, hom parla d'un mig vol contornat.
Amb les puntes de l'ala dirigides vers la punta de l'escut hom té un mig vol abaixat i un mig vol abaixat contornat.
Quan les dues ales del vol són d'esmalts diferents hom blasona primer la que és a la dresta del camper.
adj l Dit de l'ocell en actitud de volar.
2 Dit de l'insecte alat amb les ales esteses.
3 Dit del timbre col·locat sobre l'escut sense tocar-lo.
f Línia que limita l'escut i, per tant, la superfície que hi resta enclosa, dita camper.
Segons el traçat d'aquesta línia, hom obté les diferents formes d'escuts.
m Peça formada per la unió, al punt d'honor, de les meitats inferiors de la banda i la barra.
El punt d'unió és anomenat cim i els dos extrems cames.
Quan el xebró és representat sol a l'escut, l'amplària de cadascuna de les seves cames té dues parts de les set de l'amplària de l'escut, i quan es representa en nombre es van reduint.
Horn diu que són en xebró les figures o els mobles col·locats en la direcció angular própia del xebró.
adj Dit de l'escut el camper del qual és cobert d'una repeticló de xebrons, alternativament d'un metall i d'una color, en nombre parell.
Les càrregues també poden ésser xebronades.
m Peça equivalent a un xebró reduït a la meitat de la seva amplària.
Normalment, a causa d'aquesta amplària, sempre que hi ha més d'un xebró a l'escut cadascun d'ells hauria d'ésser anomenat xebronet, perà hom continua dient-ne xebró.
adj Dit de l'escut el camper del qual és cobert d'una repetició de xebronets, alternativament d'un metall i d'una color, en nombre parell i superior a vuit.
adj Dit de l'escut dividit en dues parts iguals mitjançant el partit, el truncat, el trinxat i el tallat, per una línia trencada formant angles aguts que toquen les vores de l'escut.
f Dit de la peça els perfils de la qual són trencats en forma d'angles aguts que toquen la vora o boca de l'escut o d'una altra peça.
Cal indicar sempre la direcció de la zigazaga.