Resolució 258/2020, de 7 de maig
Administració: Departament d'Educació
Diverses dades sobre la devolució de la paga extra de 2012.
Vist que els formularis de consultes, queixes o suggeriments (CQS), com l'emprat per a persona reclamant, no deixen constància de la identitat de la persona que sol·licita la informació, tal i com exigeix l'article 26.1 LTAIPBG, ni s'inscriuen en un registre administratiu que permeti constància fefaent de la data d'entrada amb què s'inicia el còmput del termini per resoldre i, eventualment, el moment en què es produeix el silenci administratiu, sinó que són, simplement, comunicacions informals en l'àmbit de l'atenció ciutadana, equiparables a l'atenció telefònica que es dóna des del 012, que no inicien vàlidament un procediment d'accés a informació pública que pugui ser causa d'aquesta via de reclamació, cal concloure que no existeix una decisió administrativa prèvia en relació amb una sol·licitud d'informació, cosa que, d'acord amb l'article 39 LTAIPBG, és exigible per a què es pugui presentar davant d'aquesta Comissió una reclamació.
L'article 33.1 RGAIP disposa que la Comissió de Garantia del Dret d'Accés a la Informació Pública ha de verificar la sol·licitud i pot acordar, si escau, la inadmissió de la reclamació o sol·licitar a la persona reclamant que esmeni la sol·licitud.
En aquest cas, les mancances de la reclamació no poden ser esmenades, ja que deriven del fet, acreditat per la pròpia persona reclamant, de no portar causa d'un procediment de sol·licitud d'accés a informació pública, sinó d'una consulta informal pel canal d'atenció ciutadana.
Certament, si la Generalitat hagués donat alguna resposta al formulari de consulta i no s'oposés a considerar iniciat un procediment d'accés per aquesta via informal de comunicació, la GAIP no objectaria res a l'admissió a tràmit d'aquesta reclamació.
Però considerant que no hi ha constància de què l'Administració hagi ni tan sols rebut la consulta, no es pot considerar vàlidament iniciat un procediment d'accés a informació pública amb la presentació del formulari CQS de consulta aportat per la persona reclamant i, en conseqüència, no resulta admissible aquesta Reclamació.
Número d'expedient de la reclamació: 133/2020 i 134/2020 (acumulades)
Està clara la identitat entre les Reclamacions 133/2020 i 134/2020: la part pública és la mateixa (el Departament d'Educació) i les persones que reclamen ho fan plenament d'acord entre elles; així mateix, són idèntics els continguts de les sol·licituds d'informació, el motiu de les Reclamacions, la seva fonamentació i, en general, les aportacions de les parts a aquest procediment i, en conseqüència, les qüestions sobre les que s'ha de pronunciar la GAIP.
La sol·licitud d'informació pública de la que deriva la Reclamació demana el nombre de diversos procediments o altres actuacions administratives o davant l'Administració relacionades amb la recuperació o devolució a favor dels hereus de les pagues extraordinàries de 2012 i 2013 corresponents a persones difuntes que en el moment de meritar aquestes pagues extraordinàries percebien nòmines del Departament d'Educació.
Es tracta, per tant, d'informació pública i d'informació merament numèrica, que no afecta cap dels límits legals al dret d'accés a la informació pública establerts per l'article 21 LTAIPBG (en qualsevol cas, el Departament d'Educació no n'ha invocat cap).
En conseqüència i en atenció el previst pels articles 2.b, 18.1 i 20.1 LTAIPBG, referits al fonament jurídic 2, qualsevol persona té dret a la informació sol·licitada.
La Resolució del Departament d'Educació de 24 de febrer de 2020 (antecedent 7) estima parcialment les sol·licituds d'informació de les persones reclamants; concretament, estima el seu apartat A (nombre de funcionaris del Departament d'Educació traspassats entre els anys 2012 i 2019) i estima una part minoritària dels seus apartats E i F (el nombre de persones hereues que haurien percebut les dues devolucions de la paga extraordinària de 2013 i el nombre de funcionaris traspassats als quals correspondrien les pagues en qüestió).
La informació sol·licitada als apartats B, C i D de la sol·licitud i la no facilitada sol·licitada als apartats E i F de la sol·licitud és denegada sobre la base de la inadmissió d'aquesta part de la sol·licitud en aplicació d'allò previst per l'article 29.1.b LTAIPBG (tasca complexa d'elaboració de la informació sol·licitada).
La concurrència d'aquesta causa d'inadmissibilitat és argumentada en els següents termes per la Resolució del Departament: Aquesta informació no consta sistematitzada en una aplicació informàtica i per obtenir-la s'hauria de consultar manualment expedient a expedient en suport paper de cada Servei Territorial del Departament i aglutinar-les amb les de Serveis Centrals.
Això implicaria una càrrega de feina al personal que gestiona els recursos humans de difícil conciliació amb les tasques habituals que els són pròpies i alteraria el normal funcionament de l'Administració.
Les raons exposades semblen raonablement indiciàries de la concurrència de la necessitat d'una tasca complexa d'elaboració de la informació sol·licitada, especialment si hom té en compte que aquesta informació s'hauria d'extreure dels expedients individuals, que es troben dispersos entre diversos serveis i que l'obtenció d'almenys algunes de les dades demanades (com ara diferenciar els casos de successió testada i de successió intestada) requereix una tasca d'interpretació jurídica que accentua la complexitat.
Per tant, i sens perjudici d'allò que indica el fonament jurídic següent, es pot concloure que podria estar justificada la inadmissió de la major part de les sol·licituds (llevat en qualsevol cas del seu apartat A) en base a l'article 29.1.b LTAIPBG.
La consideració que fan les persones reclamants sobre el fet que l'Administració els facilita part de la informació demanada als apartats E i F i no explica perquè no fa el mateix en relació amb els apartats B, C i D és irrellevant als efectes de la conclusió anterior.
Certament, seria desitjable una exposició més detallada de les raons per les quals el Departament no facilita informació sol·licitada, però els motius bàsics de fons han estat indicats clarament a la Resolució de 24 de febrer de 2020 i és de suposar que si ha facilitat més informació sobre la devolució de la paga extraordinària del 2013 que sobre la del 2012 és perquè no es veuria afectada pels mateixos factors de complexitat.
Els antecedents posen de manifest que les persones reclamants han al·legat que en la tramitació de les seves sol·licituds d'informació pública s'hauria produït silenci administratiu, amb els corresponents efectes d'estimació presumpta de les sol·licituds establerts per l'article 35.1 LTAIPBG, efectes que, al seu entendre, haurien de prevaldre damunt de l'eventual concurrència de causes d'inadmissibilitat, d'acord amb el criteri aplicat per resolucions precedents de la GAIP, que cita.
L'article 33 LTAIPBG, en els seus apartats 1 i 3, estableix que les sol·licituds d'accés a la informació pública han de ser resoltes i notificada la resolució dins del termini d'un mes, a comptar de l'endemà de la presentació de la sol·licitud.
La sol·licitud d'informació de la que deriva la Reclamació va ser presentada el 17 de desembre de 2019 i no va ser resolta fins el 24 de febrer de 2020, més de dos mesos després de la presentació.
I si bé el 21 de gener de 2020 el Departament va acordar ampliar el termini per resoldre, ho va fer en una data que aquest termini ja havia vençut, circumstància en la qual l'article 32.3 de la Llei 39/2015, d'1 d'octubre, del procediment administratiu comú de les administracions públiques (LPAC) impedeix, en qualsevol cas, l'ampliació de terminis i, a més a més, va resoldre posteriorment al venciment del termini ampliat de forma irregular.
Per una altra banda, si bé és cert que el Departament explica de forma curosa i comprensible les causes del retard en la seva resolució, aquestes explicacions no són oposables al fet de la seva resolució extemporània i als efectes jurídics del retard en resoldre.
Segons l'article 35.1 LTAIPBG, si l'Administració no resol i notifica la resolució sobre les sol·licituds d'informació pública en el termini establert legalment, la sol·licitud s'ha d'entendre estimada per silenci administratiu positiu, llevat que alguna disposició establerta per llei ho impedeixi, que no és el cas.
Aquests efectes estimatoris del silenci administratiu en els procediments d'accés a la informació pública tenen una única excepció: la concurrència de límits legals a l'accés sol·licitat establerts legalment, cas en el qual els efectes del silenci serien desestimatoris.
En aquest cas no concorren límits legals, com s'ha indicat al fonament jurídic anterior, motiu pel qual s'ha d'entendre que els efectes del silenci administratiu són estimatoris.
I cal subratllar, tal com invoquen les persones reclamants tot citant precedents de resolucions de la GAIP, que l'eventual efecte desestimatori del silenci administratiu provocat per la concurrència de límits legals a l'accés a la informació pública no és traslladable a l'eventual concurrència de causes d'inadmissibilitat, ja que en aquest cas les circumstàncies són diferents (els límits normalment protegeixen drets o interessos de terceres persones, mentre que les causes d'inadmissibilitat únicament protegeixen el funcionament intern de l'Administració) i el legislador no ha considerat oportú que els efectes generals estimatoris del silenci administratiu hagin de cedir davant els de la concurrència de causes d'inadmissibilitat.
És cert que en ocasions la GAIP ha matisat les anteriors consideracions, a fi de relativitzar els efectes estimatoris del silenci administratiu quan els és oposable una causa d'inadmissibilitat derivada del fet que l'eventual estimació de la sol·licitud d'informació comportaria un perjudici manifestament desproporcionat per als interessos públics.
No és aquest el cas d'aquests procediments, en els que el nombre de persones traspassades (27) és prou limitat com per poder considerar que si bé el lliurament de la informació sol·licitada a les persones reclamants requerirà, certament, una tasca complexa d'elaboració, sens dubte no serà voluminosa i, per tant, aquesta complexitat no és previsible que causi un perjudici desproporcionat al normal funcionament dels serveis públics.
A la vista de les consideracions anteriors, cal entendre que en la tramitació de les sol·licituds d'informació pública de les que deriven les reclamacions es va produir silenci administratiu positiu, amb efectes a partir del 18 de gener de 2020.
Això vol dir que les sol·licituds d'informació indicades per l'antecedent 2 s'han de considerar estimades enterament per acte administratiu presumpte a partir de la data indicada.
Atès que l'article 24.3 LPAC estableix que en cas de silenci administratiu positiu la resolució administrativa extemporània només pot ser confirmatòria dels efectes estimatoris del silenci administratiu produït, cal entendre que la resolució del Departament d'Educació de 24 de febrer de 2020 estava obligada a estimar enterament tots els apartats de les sol·licituds.
En conseqüència, és procedent declarar el dret de les persones reclamants a la informació reclamada, requerir al Departament d'Educació que els la faciliti i anul·lar la seva Resolució de 24 de febrer de 2020, en tot allò que s'oposi a aquesta Resolució.
La disposició addicional tercera del Reial Decret 463/2020, de 14 de març, pel què es declara l'estat d'alarma per a la gestió de la situació de crisi sanitària ocasionada pel Covid-19, disposa la suspensió dels terminis dels procediments administratius, tret que s'apreciïn causes d'interès general o perjudicis greus en els drets de les persones interessades en procediment que justifiquin la seva continuïtat.
Aquesta suspensió dels terminis administratius no eximeix a aquesta Comissió a continuar impulsant el procediment de reclamació, tal i com l'obliga l'art. 71 de la Llei 39/2015, d'1 d'octubre, del procediment administratiu comú de les administracions públiques, i atès que la GAIP està dotada de mitjans electrònics que li permeten continuar amb la seva funció per teletreball amb ple respecte de les mesures de confinament i sense perjudicar la finalitat de la declaració de l'estat d'alarma.
En conseqüència, la GAIP continua la tramitació i, si s'escau, resolució o mediació de les reclamacions d'acord amb el seu procediment, en atenció a l'interès general en garantir l'empara legal efectiva atorgada per l'article 39 LTAIPBG a totes les persones que s'han vist prèviament perjudicades en el seu dret a accedir a la informació pública i en la mesura que s'hi aportin les dades necessàries per poder decidir amb ple coneixement de causa.
En aquest cas les persones reclamants han insistit a requerir reiteradament una resolució de la GAIP que empari el seu dret d'accés a la informació pública i el Departament d'Educació ha aportat puntualment a aquest procediment les actuacions, documentació i, en general, la col·laboració que li ha estat demanada per a la seva tramitació.
Tot això justifica i permet l'adopció d'aquesta Resolució.
Nogensmenys, també cal tenir en compte que l'informe del Departament posa de manifest el següent: en el moment excepcional en què ens trobem, en ple estat d'alarma pel COVID-19, el personal adscrit als serveis de Recursos Humans no podria donar accés a la informació sol·licitada, atès que les tasques pròpies que desenvolupen s'estan desenvolupant per teletreball i l'accés als expedients físics no és possible.
Es tracta d'una consideració coherent del tot amb el fet que la resolució del Departament de 24 de febrer de 2020 argumentava la concurrència de la tasca complexa d'elaboració de la informació sol·licitada en el fet que calia extreure-la manualment de diversos arxius físics.
En aquestes circumstàncies, no és possible requerir el lliurament de la informació sol·licitada a les persones reclamants mentre no s'hagi aixecat l'estat d'alarma o, subsidiàriament, no s'hagi produït un retorn del personal de la Generalitat als seus espais de treball que permeti la recopilació d'aquesta informació.
Sobre la base dels antecedents i fonaments jurídics exposats, el Ple de la GAIP, en la sessió de 7 de maig de 2020, resol per unanimitat:
Els terminis donats en aquesta Resolució per lliurar la informació s'han de comptar en dies hàbils (descomptant festius i dissabtes) i comencen a partir de l'endemà de la recepció de la seva notificació per l'Administració reclamada, un cop s'aixequi la suspensió prevista pel Reial Decret 463/2020, de 14 de març, pel que es declara l'estat d'alarma per a la gestió de la situació de crisi sanitària ocasionada pel covid-19.
Aquesta sol·licitud només pot ser admesa a consideració si és notificada a la GAIP abans que fineixi el termini fixat a la Resolució, i s'ha de fonamentar en circumstàncies que no hagin pogut ser tingudes en compte per la Comissió abans de dictar la seva Resolució, o en l'aplicació de les mesures regulades en el RD 463/2020, de 14 de març.
Contra aquesta resolució, que posa fi a la via administrativa, es pot interposar recurs contenciós administratiu davant el Tribunal Superior de Justícia de Catalunya en un termini de dos mesos, a comptar de l'endemà de la notificació de la resolució, d'acord amb la Llei 29/1998, de 13 de juliol, reguladora de la jurisdicció contenciosa administrativa, sens perjudici del què disposa la disposició addicional tercera del RD 463/2020, de 14 de març. pel que es declara l'estat d'alarma per a la gestió de la situació de crisi sanitària ocasionada pel covid-19.