projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
Document del mes: desembre 2017
Dibuix a carbó i aquarel·la de les terres i edificis del mas Roquer d'Arbúcies.
El document d'aquest mes és un dibuix en el que es pot observar com eren les diverses dependències de la farga del mas Roquer d'Arbúcies al segle XIX.
Al centre es troba el mas Roquer, al darrere s'endevina la nau on estaven els martinets i, annex a la dreta, l'edifici on hi havia la roda hidràulica que els movia.
Entre el mas i una edificació de color blanc s'hi veu la sortida d'aigües de la roda i el desguàs.
Al darrere de tot hi ha la bassa on es recollia l'aigua que feia funcionar tot el conjunt.
Els Roquer van ser una família notable d'Arbúcies, el seu mas apareix documentat per primera vegada el 1313 al capbreu de Dosrius i, més endavant, el 1497 i el 1515 als fogatges de la batllia de n'Orri.
Durant els segles XVII i XVIII els membres de la família Roquer esdevingueren ciutadans honrats de Barcelona i Vic, és a dir, integrants de la petita noblesa local.
El 1825 van emparentar amb els Lambert.
La farga de Roquer fou bastida entre els anys 1846 i 1848 per Lluís Lambert de Roquer.
La indústria es dedicava principalment a l'elaboració de planxes de coure per folrar vaixells i estris de cuina i, a diferència de les fargues més típiques, no treballava amb ferro, sinó amb aram, terme que fa referència a peces de coure batudes.
Però, malauradament, aquesta va tenir una curta vida, atès que va tancar l'any 1873.
Aquest final sobtat cal relacionar-lo amb les carlinades que van tallar les comunicacions i van impedir que la indústria rebés les matèries primeres que necessitava per funcionar.
Tanmateix, l'existència de la bassa d'aigua com a font d'energia va propiciar que l'antic mas fos utilitzat més tard per acollir diverses indústries com una serradora o una adoberia de pells.
Després d'un incendi, l'antiga casa va haver de ser refeta totalment, i durant la Guerra Civil, fou un dels indrets que el Comitè Central d'Ajuts als Refugiats de la Generalitat de Catalunya habilità per acollir nens refugiats.
Gràcies a la documentació que tant els Roquer com els seus successors van aplegar des del segle XIII, es va formar un arxiu patrimonial de gran valor dins del qual destaca el document (dibuix) que presentem aquest mes.
Des del 2004, el fons Mas Roquer d'Arbúcies (1201-2000) es conserva a l'Arxiu Nacional de Catalunya.
Set segles de dedicació agrícola i industrial
[Títol en japonès =Tingues bona cura de les eines i sigues cautelós a la feina] CAT ANC1-101-N-725; [Títol en japonès =Cal mantenir la columna dreta.
"Treballa amb el cor alegre"] CAT ANC1-101-N-726
Es tracta d'uns cartells japonesos sobre prevenció de riscos laborals.
El primer fa referència a la bona utilització dels estris de treball, mentre que el segon alerta dels problemes que es poden derivar de no mantenir una postura adequada al lloc de feina.
No se'n coneixen els autors, i la data s'ha estimat entre el 1925 i el 1937.
Ambdós formen part de la Col·lecció de cartells sobre prevenció de riscos laborals que es conserva a l'Arxiu Nacional de Catalunya.
Aquesta col·lecció es va formar amb motiu de l'exposició "Croada de la Previsió" que es va fer a Barcelona l'any 1937, en plena Guerra Civil.
El tema dominant de la col·lecció s'inscriu dins de la preocupació que els països industrialitzats van mostrar al llarg del segle XX per la cura de lesions laborals, les indemnitzacions per incapacitat o defunció i la prevenció de riscos laborals.
A través dels cartells s'ensenya la varietat de riscos a què tant el treballador industrial com l'agrícola estan exposats per males praxis, i s'alliçona com prevenir-los i tractar-los.
La Catalunya republicana, tot i estar en guerra, es preocupava per la seguretat dels seus treballadors i, per aquest motiu, la Conselleria de Treball i Obres Públiques, a través de la Comissaria General d'Assegurances Socials, va decidir organitzar aquesta exposició de cartells –tant nacionals com internacionals– que després va convertir en itinerant.
A Barcelona, tots els actes relacionats amb la "Croada de la Previsió" van tenir lloc al vestíbul subterrani de l'estació de Plaça Catalunya dels Ferrocarrils de Sarrià - Barcelona.
En total es van exposar prop d'un miler de cartells provinents de 19 països d'arreu del món que van respondre a la petició que els hi va fer el govern català.
D'aquí que l'Arxiu Nacional en conservi aquests originals de Japó.
La Generalitat republicana, tot i estar en guerra, es preocupava per la seguretat dels seus treballadors
[Títol en japonès =Tingues bona cura de les eines i sigues cautelós a la feina]
[Títol en japonès =Cal mantenir la columna dreta.
Reproducció d'una antiga postal de l'Hotel Internacional des del Passeig de Colom feta per Gabriel Casas i Galobardes el 1929.
L'Exposició Universal de 1888 es va celebrar a Barcelona en el context de la Restauració, sota la regència de la Reina Maria Cristina, i va contribuir a situar Barcelona a nivell de les grans ciutats europees.
Altrament també va servir de catalitzador per finalitzar obres de la ciutat fins llavors inacabades i per posar en marxa nous serveis i infraestructures necessàries.
De fet, el càlcul que preveia una assistència de 400.000 visitants a una ciutat que aleshores només comptava amb 510.000 habitants, va fer palesa la necessitat d'augmentar l'oferta hotelera de la ciutat perquè els visitants poguessin pernoctar sense problemes si es volia que l'Exposició fos un èxit.
Arran d'això, el 12 d'agost de 1887 l'Ajuntament de Barcelona va iniciar un concurs públic per a construir una gran "fonda" que donés servei a l'Exposició Universal de Barcelona.
Lluís Domènech i Montaner va ser l'arquitecte seleccionat per portar a terme el projecte que culminaria amb la construcció de l'Hotel Internacional, un edifici monumental, de 5.250 m2 guanyats al mar, i construït només en 53 dies.
Les obres es van haver de dur a terme amb molta celeritat atesa la imminent inauguració de l'Exposició prevista per a mitjans del mes de maig de 1888.
Van començar el 5 de desembre de 1887, i hi van treballar 650 paletes i manobres, 100 fusters i 40 enguixadors que feien 10 hores per torn, fins i tot de nit, per reduir el temps de la construcció.
En acabar l'obra estructural, l'empresa constructora va convidar a dinar a tota la plantilla.
Els treballs al Gran Hotel Internacional es van donar per acabats el 15 de març i la seva inauguració es va fixar pel dia 5 d'abril.
Aquest equipament es va convertir en l'establiment de l'alta burgesia que visitava l'Exposició.
Un any després, malgrat els intents per conservar-lo i la gran controvèrsia que suscità, fins i tot, a les Corts, s'iniciaven les tasques de desmantellament i enderroc de l'edifici, una qüestió que, de fet, ja estava contemplada a les clàusules contractuals de la concessió.
L'Hotel Internacional estava destinat a ser una edificació monumental però efímera, i així serà sempre recordat.
El document és una reproducció d'una antiga postal de l'Hotel Internacional des del Passeig de Colom feta per Gabriel Casas i Galobardes el 1929.
Un hotel de 300 habitacions construït en 53 dies i enderrocat al cap d'un any.
Document del mes: setembre 2017
El document escollit per aquest mes de setembre és un mapa de la Península Ibèrica amb orla graduada elaborat l'any 1490 a partir de la cartografia ptolemaica.
S'hi pot veure Espanya – Ispania -, Portugal – Lusitania - i les illes que envolten la Península, així com una part del sud de França – Gallie - i del nord d'Àfrica – Mauritanie -.
Tot envoltat pel mar Mediterrani, que dividien en Mare Ibericum i Mare Balearium, i l'Oceà Atlàntic o Oceanus Occidentalis.
Com es pot apreciar a primer cop d'ull, allò que el mapa representa no s'assembla gaire a l'orografia ni a l'hidrografia que coneixem actualment, en canvi, la toponímia és bastant completa i escrita en llatí.
Això és degut a què l'autor medieval es va basar en els estudis de l'astrònom, matemàtic i geògraf de l'antiguitat Claudi Ptolemeu (Egipte 85– Alexandria 165), que és recordat per la història gràcies a la seva teoria sobre el sistema geocèntric com a base de la mecànica celeste i pels seus mapes del món on incloïa, fins i tot, latituds i longituds.
Tanmateix, tot i que les seves aportacions van dominar el pensament científic fins el segle XVI, actualment estan absolutament refutades.
De fet, i com a curiositat, es diu que la seva obra Geografia va ser la que va portar Colom a creure que podria arribar a les Índies per l'Oest.
L'obra de Ptolemeu va ser recuperada a principis del Renaixement i va causar un gran impacte a la societat medieval, que es va abocar a l'estudi de la geografia.
Fet que seria el preludi dels posteriors descobriments europeus.
El document és un mapa imprès incunable de gran format que pertany a la col·lecció aplegada pel senyor Albert Barella (1918-2001) al llarg de vint-i-cinc anys, venuda pels seus fills al Departament de Cultura i conservada a l'Arxiu Nacional de Catalunya.
Institut Cartogràfic de Catalunya, 1992. p 55, fitxa 164.
Ptolemeu no controlava bé les longituds i per això els seus mapes són esbiaixats
El document d'aquest mes d'agost és un cartell que pretén alertar a la població dels perills dels engalipadors i els seus remeis miraculosos.
En el centre d'aquest hi ha dibuixat un individu que representa un metge amb bec de lloro carregat de medalles i envoltat de gent bocabadada escoltant què diu.
Mentre que al peu una inscripció informa sobre el perill que comporta per a les seves butxaques ser massa crèdul.
Es tracta d'una campanya engegada per la Dirección General de Sanidad del Govern de la República contra la mala praxis en els tractaments mèdics que va comptar amb la col·laboració del Luís Bagaria i Bou (Barcelona 1882–L'Havana 190) que, amb un estil expressiu i modern i un humor fresc i carregat de simbolismes, en pocs anys s'havia convertit en el caricaturista més important del país.
Bagaria havia començat a dibuixar a revistes catalanes com el Cu-Cut! per, posteriorment, passar també per diverses publicacions espanyoles de renom fins que va aconseguir la seva consagració definitiva a les pàgines de la revista España, dirigida per Ortega i Gasset, durant els anys de la Primera Guerra Mundial, moment en que es va convertir en abanderat contra l'imperialisme alemany.
Durant la Guerra Civil es va traslladar a Barcelona, on va dibuixar per La Vanguardia, sent les seves vinyetes una de les referències obligades de la premsa republicana.
De fet, a causa de les seves vinyetes sobre Hitler, la circulació de La Vanguardia va ser suspesa a l'Alemanya nazi.
Aquest cartell es troba dins de la Col·lecció sobre prevenció d'accidents laborals de l'Arxiu Nacional de Catalunya que es va aplegar fruit de l'exposició "Croada de la previsió" que es va fer al 1937 a Barcelona.
Caricaturista del món barceloní, Museu d'Art de Sabadell, Sabadell, 2003
Toc d'alerta contra els lloros engalipadors
Document del mes: setembre 2019
Carta d'associació donada per fra Joan Feijo de Villalobos, prior general de l'orde de la Verge Maria del Mont Carmel, concedint a Emmanuel Sentmenat i de Lanuza i la seva muller, Joana d'Oms, la participació plena dels beneficis derivats de la pregària.
El document d'aquest mes és una carta del 21 de juny de 1694 signada a Lisboa per fra Juan Feijoo de Villalobos, general de l'Orde dels Carmelites, i dirigida al noble català Manuel de Sentmenat–Oms de Santapau i de Lanuza, primer marquès de Castelldosrius (de fet, la figura més rellevant del llinatge dels Sentmenat) i la seva esposa, Joana d'Oms.
La carta va ser emesa durant l'estada del marquès a Lisboa com a ambaixador del rei Carles II l'Encantat.
Allò que més crida l'atenció sobre el document és la seva decoració, la seva ornamentació amb uns motius florals que emmarquen el text del document per conformar una orla vegetal que segueix un estil barroc senzill amb elements classicistes.
Aquests motius sorgeixen d'una mena de florons, situats a la part inferior de cada lateral que actuen de base, i pugen pels marges com una planta enfiladissa fins trobar-se al medalló superior.
Encara més, hi ha tot de flors que van sorgint d'aquest enramat vegetal: roses, narcisos, lliris, clavellines, crisantems, pensaments i altres plantes amb flors típiques dels jardins peninsulars.
També hi ha dues papallones que enquadren les dues cantonades superiors del marc.
A més, la lletra capital està decorada com si fos una vinya.
A la part superior de l'orla hi ha un medalló emmarcat amb un enramat vegetal geomètric.
A dins del medalló, presidint tot el document, s'hi troba la imatge de la Mare de Déu del Carme (identificada pels escapularis que porta a la mà), la patrona de l'Orde dels Carmelites.
Aquesta advocació mariana té el seu origen en el Mont Carmel ( Har ha'Karmel ), a Israel, paraula que en hebreu significa "jardí"; la qual cosa podria justificar que el document estigui profusament decorat amb tots aquells motius vegetals i florals.
Esdevé una de les mostres de més llarg recorregut de les produïdes amb fons de l'Arxiu Nacional de Catalunya.
L'exposició Els Niños de la Guerra expliquen la seva vida, expliquen la teva història ha estat coproduïda per l'Arxiu Nacional de Catalunya, l'Associació Archivo, Guerra y Exilio (AGE), el Centro Español de Moscú i la Fundación Nostalgia, en el marc del conveni signat per AGE i el Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya l'any 1999.
Amb l'objectiu de facilitar la itinerància de l'exposició i adaptar-la als diferents països i entitats que l'han demanada, s'han fet quatre versions de la mateixa en idiomes i formats diferents.
Des del maig de 2014, data en què es va inaugurar la primera mostra al Centro Ruso de Ciencia y Cultura de Madrid, les diferents versions de l'exposició s'han pogut veure a vint-i-cinc ciutats de l'Estat espanyol, la Federació Russa, Sèrbia i Kazakhstan.
Està previst que continuï viatjant arreu del món al llarg de l'any 2017.
Aquesta mostra s'ha convertit en una de les de més recorregut d'entre les produïdes per l'Arxiu Nacional de Catalunya.
La itinerància d'aquesta exposició comporta la presència de la institució i de Catalunya a l'estranger i col·labora a la difusió dels valors universals d'acollida i tolerància entre els pobles.
S'ha pogut veure a 25 ciutats de l'Estat espanyol, la Federació Russa, Sèrbia i Kazakhstan
Plànol del recinte del Poble Espanyol, on es pot apreciar la distribució dels edificis construïts amb motiu de l'Exposició Internacional de Barcelona.
El document d'aquest mes és un plànol del Poble Espanyol, un dels recintes de l'Exposició Internacional de Barcelona, inaugurada el 19 de maig de 1929 al saló oval del Palau Nacional de Montjuïc.
L'acte va comptar amb assistència del rei Alfons XIII i del general Miguel Primo de Rivera entre d'altres autoritats.
L'Exposició, que va comportar la urbanització de la muntanya de Montjuïc, va ser estructurada en diferents espais distribuïts a les parts baixa (palaus oficials) i alta (pavellons internacionals i empresarials).
Situat al peu de la muntanya, el Poble Espanyol va ser projectat per Josep Puig i Cadafalch com un conjunt arquitectònic de 117 edificis que representen 15 regions espanyoles i compta amb una superfície de 49.000 m2.
La seva construcció va anar a càrrec dels arquitectes Ramon Reventós i Francesc Folguera amb l'assessorament artístic de Miquel Utrillo i Xavier Nogués.
El plànol que us presentem forma part d'un dels 40 expedients de l'Oficina Tècnica del Poble Espanyol integrats al fons de la Junta de Museus de Catalunya, que conserva l'Arxiu Nacional de Catalunya, on s'hi poden trobar testimonis sobre aspectes relatius a la construcció, urbanització, arranjament i decoració dels diferents elements que composen el recinte.
Inaugurat fa 90 anys amb motiu de l'Exposició Internacional de Barcelona de 1929
Col·lecció Francesc Cabana d'història de l'empresa catalana.
Aquest mes us mostrem una acció per valor de 500 pessetes de les 5.000 accions que va emetre la Sociedad Anónima Clausolles S.A. el 20 de gener de 1916 per a l'ampliació de capital.
L'empresa va ser fundada l'any 1830 i es dedicava a la fabricació d'instrumental mèdic, principalment ortopèdic, de cirurgia, d'higiene i apòsits.
El 1909 l'empresa de material quirúrgic Valls, Teixidor, Jordana i cia va encarregar la construcció de la fàbrica d'estil modernista a l'arquitecte Emili Lluch, la qual es va ubicar a l'antiga carretera de Mataró (actual 483 del carrer Pere IV de Barcelona, districte de Sant Martí de Provençals).
Més endavant, l'edifici i l'empresa van ser adquirides per Clausolles SA i va esdevenir el principal centre de fabricació i logística dels seus productes mèdics, ortopèdics i farmacèutics.
A càrrec de Clausolles SA l'edifici va ser objecte de diferents ampliacions i reformes.
A més a més, l'empresa Clausolles SA va obrir diferents botigues a Barcelona i a les ciutats de València, Madrid, Bilbao i Sevilla, les quals podeu observar representades gràficament a l'acció.
Finalment, el 1955 la fàbrica va ser venuda i va passar per diferents mans, especialment del sector metal·lúrgic, fins el seu desmantellament.
El document forma part de la Col·lecció Francesc Cabana d'història de l'empresa catalana, conservada a l'Arxiu Nacional de Catalunya i que es pot consultar en línia.
Una empresa centenària dedicada a la fabricació d'instrumental mèdic, ortopèdic, quirúrgic, higiènic i d'apòsits
El document d'aquest mes és un dibuix de l'antiga fàbrica de filats i teixits Casaramona, actual seu de Caixaforum a Barcelona.
L'edifici, construït entre els anys 1909 i 1912, va ser dissenyat per l'arquitecte Josep Puig i Cadafalch que, defugint dels plantejaments neogòtics que havien marcat bona part de la seva obra anterior, s'endinsà en un estil modernista per tal de realitzar-lo.
Durant el segle XIX i principis del XX Catalunya va experimentar un procés d'industrialització, sobretot a l'àmbit del ferrocarril i la indústria tèxtil.
La fàbrica Casaramona, especialitzada en la confecció de mantes i tovalloles, n'és un bon exemple.
No obstant, tot i el ressò generat a la seva inauguració l'any 1913, només va ser utilitzada com a fàbrica sis anys, fins que al 1920 l'empresa fa fallida i el recinte és utilitzat com a magatzems i, posteriorment, com a caserna de la Guardia Civil.
Per altra banda, aquesta làmina que us presentem és una còpia realitzada per a una ampliació del recinte.
Dibuixat a llapis i caracteritzat amb aquarel·la i tinta, es pot apreciar la forma de l'edificació, de planta quadrada i formada per un seguit d'annexes de superfícies i alçades diferents.
És remarcable també la visió de les dues torres que marquen l'eix de simetria del conjunt.
Situada a l'entrada i rematada per una estructura de ferro (part superior esquerra), s'intueix a la primera torre el nom de la fàbrica, inscrit en plafons de ceràmica.
I cap a l'interior (part superior dreta), es retrata una segona torre amb dipòsit rodó i coberta d'arcs parabòlics.
Ambdues, així com la resta d'edificacions, són acabades en pinacles, que creen un trencament de l'horitzontalitat de l'edifici.
Finalment, crida l'atenció el despoblament reflectit a la muntanya de Montjuïc.
De fet, la fàbrica va ser un dels primers edificis que és van aixecar a la zona, aprofitant l'enclavament perfecte entre dos grans equipaments fabrils, l' Espanya industrial, al barri de Sants i, Muntades Hermanos, a Hostafrancs i el barri del Raval.
La posterior urbanització amb motiu de l'exposició internacional de 1929 també va ser projectada pel mateix Puig i Cadafalch.
El document forma part d'un volum de 77 plànols i dibuixos tècnics del mateix autor, conservat a l'arxiu Nacional de Catalunya.
El document forma part d'un volum de 77 plànols i dibuixos tècnics del mateix autor conservat a l'Arxiu Nacional
Mapa de la província de Tarragona (ca.
1870) amb les divisions dels partits judicials acolorides, acompanyat d'una ressenya geogràfica i una altra d'històrica.
La il·lustració és de José Reinoso (gravador) i l'edició de Francisco Boronat Satorre.
El document d'aquest mes és un mapa de la província de Tarragona amb les divisions dels partits judicials cap a l'any 1870.
La il·lustració va ser realitzada per José Reinoso, con fugura al peu de mapa amb la inscripció: J. Reinoso grabó; i editada per Francisco Boronat y Satorre, segons la indicació al peu de la làmina: Es propiedad de Francisco Boronat y Satorre No 38 (esquerra) i Cromo Lit de Fco.
José Reinoso va fer el mapa dedicat a la província de Tarragona en el que es visualitza la hidrografia i l'orografia de la zona junt amb les vies de comunicació, els fars i les estacions telegràfiques de finals del segle XIX, elements que han canviat lleugerament a l'actualitat tot i que segueixen sent perfectament identificables.
Partits judicials que ja no existeixen, lleres de rius amb un recorregut diferent o pobles que van sorgir més tard, són alguns dels exemples.
El mapa també ve acompanyat de dos escrits.
Al costat esquerra apareix una breu ressenya geogràfica de cada partit judicial i, a la part dreta, un resum de la història de la província, des dels ibers fins al nomenament del general Prim com a comte de Reus.
A sota del mapa hi trobem una imatge panoràmica de la ciutat de Tarragona vista des del mar i, a la part superior del document, una dedicatòria dirigida a: Excmo.
D. Estanislao Figueras, l'advocat tarragoní diputat a les Corts en representació de la circumscripció de Tarragona i primer president de la Primera República Española.
Finalment, es pot apreciar un escut coronat de la ciutat flanquejat de personatges amb indumentària tradicional i d'altres d'al·legòrics que estampen de color la il·lustració.
Cal remarcar que la divisió de la província de Tarragona representada en el mapa, reflecteix la reforma territorial de 1833, efectuada per Javier de Burgos.
Aquesta incloïa 49 províncies amb l'adscripció de 463 partits judicials i uns 8.000 municipis.
El document és un dels 200 mapes integrats a la col·lecció Barella de Cartografia, que conserva l'Arxiu Nacional de Catalunya i que recull diversos aspectes geogràfics de Catalunya de varies èpoques.