Amb més de trenta anys d'experiència com a arquitecte, urbanista i docent, Nicolas Soulier recull en aquesta obra tot un seguit d'actuacions professionals en les quals ell ha participat de manera més o menys directa: és sobretot una recopilació d'actuacions d'ordenació urbana dutes a terme a França i a la resta d'Europa, amb algunes incursions a Amèrica del Nord i al Japó, presentades a manera de guia de bones pràctiques.
Des d'un punt de vista certament militant, l'autor advoca pel paper essencial que hauria de tenir el carrer en la qualitat de vida urbana, i que sovint només es podrà aconseguir mitjançant una reconquesta dels espais viaris actuals que serveixi per passar d'una lògica de carreteres que trinxen el territori a una lògica urbana en què el carrer, com a element viu, serveix per relligar l'espai.
En l'obra adquireixen protagonisme especial els processos d' esterilització i de fertilització urbanes: els primers es produeixen quan hom renuncia a considerar el seu carrer com quelcom més que una simple via de circulació o d'aparcament, o quan hom es limita a recórrer el carrer però sense fer-hi vida ni interactuar-hi; els segons consisteixen en la presa de consciència dels residents i en la valorització d'un nou repartiment frontal: en la interfície entre el carrer i la casa de cadascú, entre l'espai públic i el privat, s'hi poden donar petits detalls de vida espontània, d'iniciativa dels habitants, de microactuacions informals que tendeixin a amenitzar novament el carrer i, acumulant-se, a revifar-lo: en són exemples el paisatge urbà de Bremen o els racons de descans, amb bancs i vegetació, que hom troba tot sovint davant qualsevol façana d'Amsterdam i que demostren que per fertilitzar un carrer no cal demolir-ho i reconstruir-ho tot: n'hi ha prou que els residents el considerin part de la seva vida.
Elaborada per la Climate Action Network (CAN, xarxa centrada en l'estudi de qüestions climàtiques i energètiques que agrupa unes cent vint organitzacions de més de vint-i-cinc països europeus) aquesta presentació ofereix una completa radiografia de l'estat de la qüestió del carbó al continent.
Amb mapes i taules confeccionats a partir d'abundant bibliografia, se'ns mostren successivament els efectes de l'ús del carbó sobre el clima (el 17% de les emissions de GEH a Europa l'any 2014) i la salut dels ciutadans (a causa dels milers de tones de SO x, NO x i partícules fines, que provoquen 23.000 morts prematures als països CAN anualment).
La presentació també estudia l'estat, el rendiment i l'edat de les prop de dues-centes vuitanta centrals tèrmiques en funcionament als països de la xarxa CAN: més de dues-centes tenen més de trenta anys, cosa que les fa ineficaces, obsoletes i altament contaminants.
L'estudi adverteix a més dels perills que vénen de països com Turquia, que té planificades setanta-cinc noves centrals de carbó en el curt i mitjà termini, que poden suposar l'emissió de fins a 11.000 milions de tones de CO 2 a l'atmosfera al llarg de llur vida útil.
Tornant a l'Europa occidental, la presentació denuncia com, malgrat recents anuncis de desinversió dels estats en les seves produccions de carbó, encara avui molts països subvencionen amb milers de milions d'euros el seus sectors carboners.
D'altra banda, segons siguin els interessos de cada estat, les polítiques nacionals són divergents, i van des del tancament de mines de França fins a la potenciació de l'extracció a Alemanya (que ha desemborsat 30.000 milions d'euros en onze anys per afavorir la seva indústria del carbó; i fins i tot França, alhora que desincentiva el sector al seu territori, segueix invertint en l'explotació d'aquest mineral a la resta del món, mitjançant empreses com EDF, que gestiona quaranta-sis centrals tèrmiques d'arreu).
Malgrat tot, sembla que hi ha lloc per a l'optimisme, d'acord amb les dades que mostren que gradualment les energies renovables es van incrementant en el mix energètic de cada país estudiat.
També resulten esperançadors els petits èxits ciutadans en la lluita contra el carbó, que es poden llegir en aquesta pàgina web de la CAN.