Resolució 129/2019, de 7 de març
Administració: Universitat Pompeu Fabra (UPF)
Mèrits i selecció de professorat.
És cert que dels diversos documents aportats per la persona reclamant a aquest procediment és inevitable deduir la seva indubtable animadversió respecte a la UPF, que el du a reiterar expressions pejoratives i greus acusacions, que no aporten res a l'exercici del dret d'accés; però l'eventual animadversió no és més que un estat anímic, que d'altra banda pot ser comprensible si es considera víctima d'un perjudici sofert amb el servei docent rebut, i no es pot deduir d'aquest que les accions impulsades per ell hagin de quedar contaminades d'un eventual caràcter abusiu, que tindria més a veure amb les finalitats perseguides amb l'exercici del dret, que amb les motivacions que l'impulsen; s'ha de tenir en compte que la sol·licitud d'informació pública de la que n'és causa aquesta Reclamació, com indica expressament la persona reclamant i implícitament admet l'informe de la UPF, ha estat formulada amb l'ànim d'atendre la finalitat d'acumular d'informació per a sustentar millor la demanda de responsabilitat patrimonial plantejada per ella mateixa contra la Universitat, per això seria difícil acreditar que només busca perjudicar els serveis universitaris o venjar-se d'aquesta institució.
La causa d'inadmissibilitat del caràcter repetitiu de les sol·licituds d' informació pública, a més d'haver de ser manifest (cosa que podria ser discutible en aquest cas, en la mesura que la UPF admet que només és parcial), no és aplicable a les sol·licituds regulades per l' LTAIPBG, ja que no inclou aquesta causa d'inadmissibilitat i la GAIP ja ha declarat en diverses ocasions que, en benefici del dret d'accés, el legislador català té capacitat per a establir causes d' inadmissibilitat més rigoroses que les previstes per la legislació bàsica, si amb això no es perjudiquen drets de terceres persones, que evidentment no és el cas.
Al haver-se presentat la Reclamació contra l'activitat presumpta de l'Administració, la resolució expressa i extemporània de la Universitat no pot ser qualificada tant d'objecte de la Reclamació, com d'eventual mitjà de satisfacció extemporània de la sol·licitud; d'altra banda, al produir-se aquesta resolució en el marc del procediment de Reclamació, pot donar lloc a la pèrdua d'objecte d'aquesta, més que a la seva desestimació; el fet que part de la informació reclamada ja hagi estat facilitada amb anterioritat a la presentació de la sol·licitud, no és per si sol motiu de desestimació de la Reclamació; podria ser-ho si la resolució recorreguda hagués fonamentat vàlidament en aquesta circumstància la inadmissió o la desestimació de la sol·licitud, però no és el cas; en atenció a les anteriors consideracions, no és procedent declarar la desestimació de la Reclamació.
En diverses ocasions la GAIP ha requerit una declaració expressa de que l' Administració no té la informació sol·licitada i ho ha fet especialment quan, per les competències o les activitats públiques exercides, es podria suposar que la informació sol·licitada estaria en poder de l' Administració; però cal reconèixer que aquest tipus de declaracions formen més part del que es podria definir com estàndards de bona administració, relacionats amb l'objectiu de garantir plenament el compliment de les obligacions generals de donar accés a la informació pública, que d'obligacions específiques imposades per la Llei; la persona reclamant no té un dret específic a que la UPF declari formalment que la informació sol·licitada que no li facilita no es troba en el seu poder o que no la disposa, i encara menys té dret a aquesta declaració per a cadascuna de les informacions sol·licitades.
En relació amb el document concret respecte del qual la persona reclamant formula la seva queixa (l'informe de la Universitat), cal indicar que és un document interadministratiu (de la Universitat a la GAIP), redactat en la llengua habitual de funcionament de les administracions catalanes (el català), que per ell mateix no té efectes en els drets de la persona reclamant, que els seus punts més rellevants ja són traduïts al castellà als antecedents d'aquesta Reclamació (antecedent 7) i que el procediment de tramitació de les reclamacions davant la GAIP (articles 42 i següents del RGAIP) no preveu que hagi de ser objecte de tràmit formal d'al·legacions per les persones reclamants; es tracta, per tant, d'un tràmit opcional, sense incidència significativa en els drets de la persona reclamant, els arguments de la qual ja havien estat posats exhaustivament en coneixement de la GAIP, fet que explicaria la manca de traducció del document mencionat.
La GAIP no pot donar major o menor prioritat als assumptes en funció de les finalitats preteses per les persones reclamants, doncs cal suposar que totes elles són perfectament legítimes.
Ordre de tramitació de les reclamacions.
Número d'expedient de la reclamació: 19/2019
Sentit de la resolució: Finalització per la pèrdua sobrevinguda de l'objecte de la Reclamació
D'acord amb aquests preceptes, la GAIP és competent per tramitar i resoldre aquesta Reclamació, ja que es planteja en relació amb el silenci administratiu produït arrel de la presentació d'una sol·licitud d'accés a la informació pública davant d'una universitat pública de Catalunya.
La UPF demana a la GAIP, en el seu informe aportat a aquest procediment (antecedent 7.1 i 7.5.a), la inadmissió de la Reclamació, atesa la seva extemporaneïtat, perquè hauria estat presentada amb antelació a la notificació de la resolució reclamada i, per tant, sense tenir coneixement del contingut de la mateixa.
Aquesta petició ha de ser desestimada, perquè no procedeix tal inadmissió, ja que la Reclamació no es formula contra la resolució expressa de la Universitat de 14 de gener de 2019 (antecedent 4), sinó en relació amb el silenci administratiu produït arrel de la presentació de la sol·licitud d'informació pública per la persona reclamant el 12 de desembre de 2018.
Si bé la persona reclamant no acredita la data de presentació de la seva sol·licitud (la Reclamació únicament presenta una copia de la sol·licitud sense registrar), ni la evidència d'aquesta (carència que va motivar la formulació per la GAIP del corresponent requeriment d'esmena), la UPF resol aquestes deficiències, a l'afirmar a la seva resolució que la sol·licitud va ser presentada el 12 de desembre de 2018, de manera que al presentar-se la Reclamació, el 14 de gener de 2019, hauria vençut el termini d'un mes establert per l'article 33 LTAIPBG per a resoldre i notificar la resolució, amb la consegüent producció del silenci administratiu (article 35 LTAIPBG).
Davant d'aquests fets, la persona reclamant, seguint les indicacions del Criteri de la GAIP sobre silenci administratiu, publicat al web de la Comissió, formula la corresponent Reclamació.
És cert, com assenyala l'informe de la UPF, que si hagués esperat la resolució de la Universitat hauria pogut concretar millor la Reclamació, però el que no té sentit és que havent incomplert la Universitat l'obligació legal de resoldre i notificar la resolució dins del termini d'un mes, li retregui a la persona reclamant no seguir esperant el temps indeterminat que sigui fins aconseguir una resolució expressa.
En conseqüència, procedeix desestimar la petició d'inadmissió de la Reclamació formulada por la persona reclamant.
L'informe de la Universitat argumenta que les successives i reiterades accions de la persona reclamant, sol·licitant o reclamant la mateixa o informació molt semblant, podrien ser constitutives d' abús de dret, qualificació que podria comportar la inadmissió d'aquesta Reclamació.
Encara que finalment les conclusions de l'informe de la UPF no sol·liciten aquesta declaració, les consideracions formulades al text d'aquest obliguen a que es valori la seva concurrència.
Les pàgines 6 i 7 de l'informe de la UPF sintetitzen les parts que es podrien considerar indiciàries de l' abús de dret, a tenor del que disposa el Codi Civil i el que s'ha expressat per diverses resolucions de la GAIP: que la finalitat de les sol·licituds sigui més la de perjudicar el funcionament normal de la Universitat, o venjar-se d'ella, que obtenir benefici amb l'exercici del dret d'accés a la informació.
I connecta aquestes consideracions amb el fet que la persona reclamant tindria interposada una demanda judicial de responsabilitat patrimonial contra la UPF per una suposada deficiència del servei de docència rebut per aquesta Universitat.
És cert que dels diversos documents aportats per la persona reclamant a aquest procediment és inevitable deduir la seva indubtable animadversió respecte a la UPF, que el du a reiterar expressions pejoratives i greus acusacions, que res aporten a l'exercici del dret d'accés; però l'eventual animadversió no és més que un estat anímic, que per una altra part pot ser comprensible si es considera víctima d'un perjudici sofert en el servei docent rebut, i no es pot deduir d'aquest que les acciones impulsades per ell hagin de quedar contaminades d'un eventual caràcter abusiu, que tindria més a veure amb les finalitats perseguides amb l'exercici del dret, que amb les motivacions que l' impulsen.
D'altra banda, el caràcter eventualment reiteratiu de la sol·licitud d'informació (que en aquest cas la UPF assenyala que afectaria la major part dels seus apartats), tampoc és en sí mateix constitutiu d' abús de dret.
Així ho demostra l'article 18.1.e de la Llei estatal de transparència (Llei 19/2013, del 9 de desembre, de transparència, accés a la informació pública i bon govern, LTAIPBGE), que planteja com a conceptes diferents i separats el del caràcter repetitiu de les sol·licituds i el de l'abús de dret, quan estableix com una possible causa d'inadmissibilitat de les sol·licituds d'informació pública "que siguin manifestament repetitives o tinguin un caràcter abusiu no justificat amb la finalitat de transparència d'aquesta Llei".
Cal assenyalar, d'altra banda, que la causa d'inadmissibilitat del caràcter repetitiu de les sol·licituds d'informació pública, a més d'haver de ser manifest (cosa que podria ser discutible en aquest cas, en la mesura que la UPF admet que només és parcial), no és aplicable a les sol·licituds regulades per l'LTAIPBG, atès que aquesta Llei no inclou aquesta causa d' inadmissibilitat i la GAIP ja ha declarat en diverses ocasions que, en benefici del dret d'accés, el legislador català té capacitat per a establir causes d'inadmissibilitat més rigoroses que les previstes per la legislació bàsica, si amb això no es perjudiquen drets de terceres persones, que evidentment no és el cas.
Finalment, s'ha de tenir en compte que la sol·licitud d'informació pública de la qual deriva aquesta Reclamació, com indica expressament la persona reclamant i implícitament admet l'informe de la UPF, ha estat formulada amb l'ànim d'atendre la finalitat d'acumular informació per a sustentar millor la demanda de responsabilitat patrimonial plantejada per ella mateixa contra la Universitat, per tant seria difícil acreditar que només busca perjudicar els serveis universitaris o venjar-se d'aquesta institució.
Per tot l'anterior, cal concloure que no s'ha acreditat el caràcter abusiu de la sol·licitud d'informació pública de la qual deriva aquesta Reclamació.
L'informe de la UPF sol·licita a la GAIP la desestimació de la Reclamació per haver facilitat la Universitat anteriorment a la persona reclamant la informació sol·licitada, mitjançant la Resolució 260/2018.
Sens perjudici que més endavant es valori fins quin punt la persona reclamant ja disposava de la informació sol·licitada en el moment de formular la Reclamació, s'ha de tenir en compte que la desestimació de la Reclamació, en principi, s'ha de fundar o bé en la concurrència de límits o de causes d'inadmissibilitat que justifiquin la denegació de la informació sol·licitada (que no és el cas), o bé en la consideració de que la resolució reclamada és adequada a l'ordenament jurídic (fet que tampoc és el cas, doncs la Reclamació es planteja, com ja s'ha indicat, en relació amb el silenci administratiu produït per no atendre en termini la sol·licitud).
Al haver-se presentat la Reclamació contra l'activitat presumpta de l'Administració, la resolució expressa i extemporània de la Universitat no pot ser qualificada tant d'objecte de la Reclamació, com d'eventual mitjà de satisfacció extemporani de la sol·licitud; per una altra part, al produir-se aquesta resolució en el marc del procediment de Reclamació, pot donar lloc a la pèrdua d'objecte de la mateixa, més que a la seva desestimació.
El fet que part de la informació reclamada ja hagi estat facilitada amb anterioritat a la presentació de la sol·licitud, no és en sí mateix motiu de desestimació de la Reclamació; podria ser-ho si la resolució recorreguda hagués fonamentat vàlidament en aquesta circumstància la inadmissió o la desestimació de la sol·licitud, però no és aquest cas.
En atenció a les anteriors consideracions, no és procedent declarar la desestimació de la Reclamació.
La persona reclamant requereix reiteradament a la UPF que declari formalment que la informació sol·licitada no està al seu poder, sempre que no pugui facilitar-la degut a aquesta circumstancia, i que ho faci en relació amb cada una de las informacions o documents concrets sol·licitats, i no com a declaració merament de caràcter general.
Justifica repetidament aquesta petició en l'article 19.1 LTAIPBGE.
Cal valorar, per tant, fins quin punt és procedent aquesta pretensió.
L'article 19.1 LTAIPBGE estableix el següent: "Si la sol·licitud es refereix a informació que no estigui en poder del subjecte al qual s'adreça, aquest l'ha de remetre al competent, si el coneix, i ha d'informar d'aquesta circumstància el sol·licitant".
Està clar, per tant, que el precepte tantes vegades invocat per la persona reclamant als documents que ha aportat a aquest procediment, no estableix res del que pugui deduir-se allò que sembla haver deduït la persona reclamant.
Aquest precepte, que ha estat desenvolupat, encara que amb un criteri diferent (de possessió, més que de competència), per l'article 30 LTAIPBG, fa referència a la necessitat de derivar la sol·licitud a una altra Administració si aquella a la que es dirigeix la sol·licitud no té al seu poder la informació sol·licitada i, a més, coneix (o intueix) l'altra Administració que pot posseir-la o en sigui la competent.
En aquest cas ni la UPF ni la persona reclamant argumenten que la informació sol·licitada pugui estar en poder d'una altra Administració; és més, per les característiques de la informació sol·licitada, sembla que hauria de ser interna de la UPF, en la mesura la disposi.
Per tant, ni es planteja, ni sembla procedir la derivació de la sol·licitud a una altra Administració, que és l'únic que preveu l'article 19.1 LTAIPBGE.
En realitat, la reiterada pretensió de la persona reclamant, de que la UPF declari formalment, per a cada una de les informacions o dels documents concrets sol·licitats, que no es troben en el seu poder, si és aquest el cas, no s'empara en absolut en l'article 19.1 LTAIPBGE, ni en cap altre precepte de la legislació espanyola, ni de la catalana, de transparència i accés a la informació pública.
És cert que la GAIP ha requerit una declaració d'aquest tipus en diverses ocasions, per a deixar constància de que l'Administració reclamada ha lliurat tota la informació sol·licitada de que disposa, o que no pot facilitar-la perquè no la disposa, i ho ha fet especialment quan, per les competències o les activitats públiques exercides, es podria suposar que la informació sol·licitada estaria en poder de l' Administració.
Però s'ha de reconèixer que aquest tipus de declaracions formen més part del que es podria definir com estàndards de bona administració, relacionats amb l'objectiu de garantir plenament el compliment de les obligacions generals de donar accés a la informació pública, que d'obligacions específiques imposades per la Llei.
Per tant, la persona reclamant no té un dret específic a que la UPF declari formalment que la informació sol·licitada que no li facilita no es troba en el seu poder o no la disposa, i molt menys té dret a aquesta declaració per a cadascuna de les informacions sol·licitades.
Per tant, s'ha de considerar suficient als efectes de declarar que la UPF ha facilitat a la persona reclamant tota la informació sol·licitada que està al seu poder quan així ho manifesta en relació amb tota la sol·licitud en el seu conjunt, sens perjudici que, atenent voluntàriament allò requerit repetidament per la persona reclamant, la Universitat hagi reiterat la mateixa declaració en relació amb diversos apartats concrets de la sol·licitud.
Seguidament es valora la resposta donada per la Universitat a cada un dels apartats de la sol·licitud d'informació pública de la que deriva la Reclamació:
En els casos de contractació de professors visitants:
La documentació que acredita que durant les seves estades a la UPF els professors visitants contractats eren procedents d'un centre diferent del contractat.
La documentació hauria d'acreditar el centre de procedència, el manteniment del vincle laboral amb aquest i el tipus de contracte que mantenien amb el centre de procedència durant la seva estada a la UPF.
Un informe amb els mèrits dels candidats proposats i les activitats a desenvolupar i un informe del centre en el qual desenvoluparà la seva activitat el professor o professora (article 105 dels Estatuts de la UPF).
La documentació que acrediti l'assimilació dels professors visitants a una categoria del Personal Docent i Investigador (PDI) (article 32 del Conveni col·lectiu del PDI de les universitats catalanes).
L'aprovació de la seva contractació per la Comissió de professorat (article 97.c dels Estatuts de la UPF).
La documentació acreditativa de la condició de professor visitant i el document d'acceptació de les condicions generals de la seva estada (Acord del Consell de Govern de 4 de juliol de 2018).
En relació amb els punts a i b d'aquest apartat, la resolució de la UPF assenyala que la informació sol·licitada ja va ser comunicada a la persona reclamant en compliment de la Resolució de la GAIP 260/2018.
La informació sol·licitada per l'apartat c és facilitada amb el propi text de la resolució de la UPF, que remet la seva concreció a les taules salarials amb les que ofereix l'enllaç web.
La resolució estima el punt d d'aquest apartat de la sol·licitud i indica que la informació sol·licitada per aquest serà facilitada a la persona reclamant dins del termini de 30 dies establert per l'article 36.1 LTAIPBG; en tot cas, l'estimació de la sol·licitud, en relació amb aquest punt, comporta declarar l'accés a la informació afectada, amb la corresponent pèrdua d'objecte de la Reclamació.
En cas de no rebre dins del termini indicat aquesta informació, la persona reclamant pot plantejar a la GAIP el corresponent incident d'execució.
En relació amb el punt e, la resolució indica que la informació sol·licitada no existiria, al no tenir els professors afectats la condició de professors visitants.
Posteriorment, l'informe aportat per la Universitat a aquest procediment corregeix l'anterior informació, admet que dues de les professores afectades tenien la condició de visitants durant el curs 2016-2017 i informa, en relació amb aquestes, que la informació sol·licitada ja ha estat facilitada (o ho serà en breus) a la persona reclamant, en els termes assenyalats per l'antecedent 5.c.
En conseqüència, s'ha d'entendre que tota la informació sol·licitada per aquest apartat o bé ja ha estat facilitada a la persona reclamant per la Universitat, o bé la UPF ha estimat l'accés.
En els casos de contractes d'investigadors posdoctorals, la documentació que demostri el compliment de l'article 61.2 de la Llei 1/2003, de 19 de febrer, d'Universitats de Catalunya (LUC): que els professors contractats procedeixen d'una Universitat diferent de la contractant i que tenien títol de doctor amb menys de dos anys d'antiguitat.
La documentació que acredita la superació del concurs de selecció per a la contractació de XXX com a professor associat (LUC i articles 104.1 i 107.3 dels Estatuts de la UPF).
La resolució també explica els motius pels que no hauria estat necessària la celebració d'un concurs determinat de selecció d'un professor associat, explicació que és del tot innecessària als efectes del dret d'accés a la informació pública, doncs de l'únic que es tracta als efectes del mateix és l'accés a la informació efectivament existent en poder de l'Administració, no si s'haurien d'haver dut a terme o no determinats procediments.
En relació amb tots els contractes celebrats amb els professors indicats en el període assenyalat, mitjançant concursos de selecció i concursos d'accés als cossos docents, si escau, se sol·licita:
La documentació que demostri la seva publicació al taulell d'anuncis del Departament, mitjans electrònics de la UPF, BOE, DOGC i altres mitjans de publicació.
Composició de la Comissió de valoració.
Requisits per a concursar en cada concurs.
Criteris o barems per a puntuar als candidats.
Documentació relativa a la publicació i notificació del llistat d'admesos i exclosos, amb la corresponent valoració i les raons de l'exclusió.
Informe de la Comissió de valoració sobre els mèrits dels candidats presentats.
Observadors imparcials que han participat al procés selectiu.
Acta del tribunal amb les puntuacions atorgades a cada candidat.
Comunicació dels concursos al Consell interuniversitari de Catalunya i al Consell de coordinació universitària (article 45.3 LUC).
En relació amb l'experiència, coneixements i altres aspectes de la preparació docent dels professors indicats, se sol·licita:
Els currículums complets dels professors (no és necessari proporcionar de nou els bàsics), incloent indicacions de les assignatures cursades durant els seus estudis de grau i màster.
La documentació que acrediti la experiència prèvia en docència (no investigació) universitària, en el supòsit que tal informació no estigui inclosa als currículums.
Els trams de docència obtinguts abans de la data d'inici del curs 2016-2017.
Els trams d'investigació obtinguts abans de la data d'inici del curs 2016-2017.
La documentació que demostra la realització de la Formació inicial de docència universitària (FIDU) prevista per als professors amb menys de tres anys d'experiència.
En relació amb la celebració dels contractes, se sol·licita:
Còpies dels contractes del senyor XXX
Còpies de tots els altres contractes celebrats amb la UPF amb tots els professors indicats durant el període assenyalat.
La documentació que especifica les activitats que els professors havien de desenvolupar en els contractes celebrats (sense necessitat de proporcionar documentació ja facilitada).
En els casos en que no hi hagi cap contracte, la documentació que indica la relació jurídica entre el professor i la universitat l'any 2016-2017.
Per als professors que reben beques, la documentació que indica el tipus de beca rebuda.
En relació amb els punts a, b, d i e, la resolució de la UPF indica que la Universitat ja hauria facilitat a la persona reclamant la informació sol·licitada per aquests en compliment de la Resolució de la GAIP 260/2018.
Així mateix, l'informe aportat per la Universitat a aquest procediment justifica que no s'aporti el contracte d'un professor determinat (antecedent 5.1.h).
Per una altra part, la resolució de la UPF estima la sol·licitud del punt c i indica a la persona reclamant que se li facilitarà dins dels 30 dies previstos per l'article 36.1 LTAIPBG.
La documentació en la que s'identifiquen tots els concursos públics de selecció passats pels professors abans de l'1 de gener de 2018, a totes les universitats i centres d'investigació en els quals hagin treballat.
La resolució de la UPF afirma que la Universitat no disposa de la informació sol·licitada per aquest apartat, motiu pel qual no pot facilitar-la a la persona reclamant.
Respecte de les competències lingüístiques de sis dels set professors indicats anteriorment, se sol·licita:
La documentació que acrediti un nivell suficient d'anglès, amb una indicació del nivell obtingut i el mètode d'acreditació utilitzat (article 9 del Decret 128/2010, del 14 de setembre), abans de la data d'inici del curs 2016-2017.
La documentació que demostri l'obtenció del certificat interuniversitari de capacitació d'anglès denominat CLUC, si no s'inclou a la documentació relativa al paràgraf anterior.
La documentació que acrediti un nivell suficient de català, amb indicació del nivell obtingut i el mètode d'acreditació emprat (Decret 128/2010).
La documentació que acrediti un nivell suficient de castellà, amb indicació del nivell obtingut i del mètode d'acreditació emprat (Decret 128/2010).
La resolució de la UPF afirma que la Universitat no disposa de la informació sol·licitada pels punts a, b i d d'aquest apartat, motiu pel qual no pot facilitar-la a la persona reclamant.
La resolució de la UPF argumenta els motius pels quals no tots els professors afectats estan obligats a acreditar els coneixements de català, estima la part de la sol·licitud relativa als professors que sí que n'estarien obligats i es compromet a facilitar a la persona reclamant la que tingui al seu poder relativa a aquests dins del termini de 30 dies establert per l'article 36.1 LTAIPBG.
A la vista de las anteriors consideracions i dels antecedents, cal assenyalar que la Universitat hauria facilitat (o s'hauria compromès a facilitar en termini) a la persona reclamant tota la informació sol·licitada que té al seu poder (així ho assenyala expressament l'informe aportat a aquest procediment, segons posa de manifest l'antecedent 7.5.e), fet que comporta la pèrdua d'objecte de la Reclamació, ja que objectivament han desaparegut els motius de discrepància jurídica que la justificaven.
En tot cas, i tenint en compte que alguns apartats d'aquest fonament jurídic es fan ressò de determinats compromisos de facilitar informació determinada, si no es lliura en termini la persona reclamant pot posar-ho en coneixement de la GAIP, que actuaria en conseqüència.
En les seves al·legacions de 19 de febrer de 2019 la persona reclamant planteja les següents consideracions addicionals (antecedent 9):
Per una banda, que tot i haver sol·licitat la correspondència en castellà, la GAIP li ha enviat l'informe de la UPF en català, fet que seria improcedent si s'espera de la persona reclamant la formulació d' al·legacions.
Davant d'aquesta objecció, cal assenyalar que la GAIP ha procurat redactar en llengua castellana tots els documents dirigits a la persona reclamant, començant per aquesta Resolució, i si en algun cas s'hagués incomplert per descuit aquesta obligació, s'hauria corregit a la menor indicació.
En relació amb el document concret respecte del qual la persona reclamant formula la seva queixa (l' informe de la Universitat), cal indicar que és un document interadministratiu (de la Universitat a la GAIP), redactat en la llengua habitual de funcionament de les administracions catalanes (el català), document que per si mateix no té efectes sobre els drets de la persona reclamant, que els seus punts més rellevants ja són traduïts al castellà als antecedents d'aquesta Reclamació (antecedent 7) i que el procediment de tramitació de les reclamacions davant la GAIP (articles 42 i següents del RGAIP) no preveu que hagi de ser objecte de tràmit formal d'al·legacions per les persones reclamants.
Es tracta, per tant, d'un tràmit opcional, sense incidència significativa sobre els drets de la persona reclamant, els arguments de la qual ja havien estat posats exhaustivament en coneixement de la GAIP, fet que explicaria la manca de traducció del mencionat document.
D'altra banda, demana una tramitació urgent, en atenció a la utilitat que hauria de tenir la informació sol·licitada en relació amb la demanda que la pròpia persona reclamant té interposada contra la UPF.
La GAIP procura tramitar i resoldre totes les reclamacions dins del termini establert a aquests efectes (dos mesos, amb caràcter general) i respectant sempre l'ordre d'entrada dels assumptes, sens perjudici del que pugui resultar amb motiu de la major o menor duració efectiva dels tràmits, ateses les aportacions externes de documents requerits.
Aquest criteri és el que garanteix un tracte igual a totes les persones reclamants, que podria ser vulnerat si es donés preferència a unes reclamacions respecte de les altres.
Per una altra part, la GAIP no pot donar major o menor prioritat als assumptes en funció de les finalitats preteses per les persones reclamants, doncs és de suposar que totes elles són perfectament legítimes.
En conseqüència, aquesta Reclamació, com totes les altres, s'ha tramitat amb la celeritat permesa en funció de la recepció de les aportacions de les parts, del volum de treball i dels mitjans disponibles de la Comissió, havent-se assegurat en tot cas una Resolució abans d'haver transcorregut el termini de dos mesos previst legalment per a la tramitació de les reclamacions davant la GAIP.
Sobre la base dels antecedents i fonaments jurídics exposats, el Ple de la GAIP, en la sessió del 7 de març de 2019, resol per unanimitat: