projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
La conciliació és un procediment mitjançant el qual la persona conciliadora intervé amb l'objectiu d'aproximar a les parts oposades en un conflicte.
A l'acte de conciliació, les parts compareixen i presenten les seves al·legacions davant la persona conciliadora i aquesta, emet una (o varies) proposta de resolució que, de ser acceptada per ambdues parts, les vincula i per tant és d'obligatori compliment i pot ser reclamada davant els jutjats.
La conciliació te caràcter gratuït.
El procediment de mediació consisteix en una sèrie d'actes en els quals un mediador actua com a canalitzador de la comunicació entre les parts.
El paper del mediador és d'apropar les postures de les parts implicades al conflicte perquè arribin a un acord gestionant, per elles mateixes, la resolució de la controvèrsia en matèria cooperativa.
Els procediment de mediació és gratuït, llevat que la persona que intervingui com mediadora no sigui personal funcionari, cas en què es meriten els honoraris establerts a l'efecte pel Consell Superior de la Cooperació.
L'arbitratge respon a situacions en què les parts enfrontades no es posen d'acord en la solució més adequada i decideixen encomanar a un tercer la solució de la divergència, comprometent-se a complir la resolució que aquest dicti en forma de laude arbitral.
Les parts oposades que prenen part en un arbitratge ho fan de manera lliure, expressa i voluntària.
L'arbitratge pot ser de dret o d'equitat, en funció del perfil de l'àrbitre i dels criteris de resolució del conflicte.
A l'arbitratge de dret, l'àrbitre és un advocat en exercici i s'arriba a la resolució del conflicte mitjançant raonaments jurídics, és a dir, aplicant la norma jurídica que correspongui.
A l'arbitratge d'equitat, l'àrbitre és un expert en la matèria objecte del conflicte i emet la decisió conforme usos, costums i criteris de justícia.
D'altra banda, l'arbitratge pot ser portat a terme per un o per un número senar d'àrbitres, constituïts, en aquest cas, com a col·legi arbitral.
En els articles 4 i 5 s'estableixen mesures excepcionals aplicables a les cooperatives durant l'estat d'alarma.
En els articles 3 a 7 s'estableixen mesures extraordinàries aplicables a les cooperatives fins al 31 de desembre del 2020.
Modalitats que es poden tramitar:
La Llei 12/2015, de 9 de juliol, de cooperatives (Disposició Addicional setena) ha canviat la forma i el termini de presentació dels llibres de socis i llurs aportacions socials, i els d'actes de l'assemblea general, el consell rector i d'altres òrgans col·legiats de la cooperativa. veure la nota informativa de les principals novetats
Oficines habilitades per a la tramitació de procediments relacionats amb autoritzacions de treball
El Departament ha habilitat les oficines següents on s'atendran:
- les cites prèvies per a la presentació de sol·licituds d'autoritzacions inicials de treball i les contractacions en origen, i
- la presentació de sol·licituds de modificació d'autoritzacions inicials de treball mitjançant els registres administratius.
Oficina d'Atenció Ciutadana (OAC) del Departament de Treball, Afers Socials i Famílies a Barcelona
Oficina d'Atenció Ciutadana (OAC) del Departament de Treball, Afers Socials i Famílies a Lleida
Unitat Territorial de Conciliacions de Manresa
Oficina de Treball de Sabadell - Centre
Oficina d'Atenció Ciutadana (OAC) del Departament de Treball, Afers Socials i Famílies a Tarragona
Oficina d'Atenció Ciutadana a les Terres de l'Ebre
Tríptic informatiu referent al treball de persones estrangeres: "Què necessita saber una persona estrangera davant una irregularitat laboral?".
Té com a objectiu explicar breument les facultats de la Inspecció en el cas del treball de persones estrangeres no comunitàries i quins requisits han de complir en el cas de trobar-se en situació irregular per treballar.
El treball de les cures engloba bàsicament les tasques de tenir cura de la llar i les de l'atenció a les persones grans, discapacitades o infants en l'àmbit familiar.
Les persones que treballen en aquest àmbit representen una part important de la població ocupada, però malauradament fan tasques que esdevenen invisibles i, en molts casos, la seva relació laboral és imprecisa.
A més, no són reconegudes com a treballadores amb relacions contractuals i les tasques que duen a terme no es consideren una ocupació.
Aquest sector és una part important de l'economia d'un país, ja que permet que altres persones puguin exercir les seves professions i, per tant, contribueix al desenvolupament econòmic.
Regularitzar-lo tindrà un impacte econòmic molt gran i facilitarà l'obtenció d'autoritzacions de residència i treball.
L'11 d'abril de 2016, el Parlament de Catalunya va aprovar la Resolució 56/XI, sobre l'equiparació de les condicions i els drets laborals dels treballadors de la llar amb els de la resta de treballadors.
Declara compartir els continguts del Conveni 189 de l'Organització Internacional del Treball sobre els treballadors de la llar.
Així mateix, insta el Govern de la Generalitat a demanar al Govern de l'Estat que compleixi els compromisos internacionals en el sentit expressat en el Conveni esmentat, que va ser ratificat per 24 països (entre els quals hi ha Suïssa, Alemanya, Portugal, Itàlia, Irlanda, Bèlgica i Finlàndia).
En el marc de la Taula de Ciutadania i Immigració, el Departament de Treball, Afers Socials i Ciutadania va crear un grup de treball amb la finalitat d'impulsar i fer propostes per millorar la situació de les persones que treballen en la cura de la llar, així com accions determinants per preservar els drets i els deures laborals i de ciutadania.
Termini: 12 de desembre de 2020
del Servei Públic d'Ocupació Estatal, per la qual es publica el Catàleg d'ocupacions de difícil cobertura per el primer trimestre de 2020.
del Servei Públic d'Ocupació estatal per la qual es publica el Catàleg d'Ocupacions de Difícil Cobertura per al segon trimestre de 2019.
sobre la suspensió dels procediments emmarcats dins de la gestió col·lectiva de les contractacions en origen.
de 23 de desembre, per la que es regula la gestió col·lectiva de contractacions en origen per al 2020 (BOE 314, de 31 desembre de 2019).
de 26 de desembre, per la que es regula la gestió col·lectiva de contractacions en origen per al 2019 (BOE 315, de 31 desembre de 2018).
de mesures fiscals, financeres, administratives i del sector públic i de creació de l'impost sobre les instal·lacions que incideixen en el medi ambient.
per la qual es dona publicitat a la relació de taxes vigents durant l'exercici 2017 que gestionen el Departament de Treball, Afers Socials i Famílies i el Servei Públic d'Ocupació de Catalunya.
pel qual s'aprova el Text refós de la Llei de taxes i preus públics de la Generalitat de Catalunya.
(Per tal de veure l' apartat corresponent a les taxes de treball, adreceu-vos a l'art. 26.2 del capítol 2 dins del Títol XXVI)
pel qual es modifica el Reial decret 240/2007, de 16 de febrer, sobre entrada, lliure circulació i residència a Espanya de ciutadans dels Estats membres de la Unió Europea i d'altres Estats part de l'Acord sobre l'Espai Econòmic Europeu.
pel qual s'adopten determinades mesures urgents en matèria d'ocupació agrària.
sobre la pròrroga de les autoritzacions de residència i treball en el sector agrari.
Amb la nova Llei de cooperatives, Llei 12/2015, de 9 de juliol, cal que tingueu en compte el següent:
- Pel que fa al percentatge dels excedents del resultat cooperatiu que s'ha de dedicar al Fons de Reserva obligatori, cal que tingueu en compte que, d'acord amb la nova Llei, el percentatge mínim exigible d'aportació al FRO és d'un 20%.
Tanmateix, es tracta d'un mínim legal, de manera que les cooperatives en els seus estatuts (article 16.1.j de la Llei 12/2015) han de regular la dotació que faran al FRO, que com a mínim haurà de ser d'un 20% però poden decidir dotar-lo per sobre d'aquest mínim (30 %, 40%, 45%...) respectant aquest mínim.
Per tant, si en el text estatutari de la Cooperativa està prevista la dotació d'un 30%, en el cas que la Cooperativa vulgui rebaixar la dotació al mínim legal ara establert (un 20%) caldrà que aprovi la corresponent modificació estatutària i la inscrigui en el Registre, altrament, haurà de dotar amb el percentatge previst al text estatutari.
- Amb la Llei 12/2015, de 9 de juliol, de cooperatives, l' interventor de comptes deixa d'ésser un òrgan obligatori legalment i passa a ser un òrgan facultatiu, però la Cooperativa pot decidir mantenir en la seva estructura aquest càrrec.
Per tant, si en el text estatutari de la Cooperativa està prevista aquesta figura o òrgan caldrà que l'interventor emeti l'informe previst a l'article 65.5 de la Llei de cooperatives.
En el cas que modifiqueu estatuts i preveieu que la cooperativa no tingui interventor, caldrà que regularitzeu aquesta nova situació, acordant el cessament de l'interventor/s i sol·licitant la seva inscripció al Registre.
ISBN: 84-393-5499-1 versió en català
ISBN: 84-393-5500-9 versió en castellà
Aquest treball analitza els trets bàsics del funcionament de les societats cooperatives i laborals; el mandat de foment que els atribueix l'article 129 de la Constitució i aspectes de funcionament concrets i significatius com l'obtenció d'excedents, els interessos retributius del capital, etc., per veure com els tracta la legislació vigent i fins a quin punt responen a les especialitats de règim societari que impliquen.
Recopilació de notes sobre configuració jurídica, tractament fiscal, finançament, subvencions... d'empreses cooperatives i Societats Anònimes Laborals.
Recull de les ponències i els debats produïts durant les Jornades.
Inclou tots els documents d'estudi i reflexió presentats.
Estudi comparatiu de les respectives legislacions realitzat a partir de les ponències presentades al Seminari celebrat a Barcelona del 25 al 27 de novembre de 1986, en resposta a un qüestionari de base elaborat per l'Institut i enviat a un directiu de cooperatives de cada un dels països de l'aleshores Comunitat Europea.
L'edició és en català però inclou versions en castellà i en francès.
Ponències i col·loquis del seminari celebrat a Barcelona del 2 al 4 de desembre de 1986.
La relació laboral que s'estableix entre la persona que exerceix funcions d'alta direcció, directives o altament qualificades i l'empresa és de confiança en funció de la posició que la persona treballadora adopta dins de l'àmbit de l'empresa en relació amb les facultats i poders que posseeix.
Aquesta relació entre l'empresa i la persona treballadora estrangera a autoritzar ha d'estar sempre formalitzada a través d'un contracte de treball.
Aquest esquema pretén acotar i definir aquest col·lectiu en el marc de les autoritzacions inicials de treball per a persones treballadores no comunitàries i posar de relleu els trets característics segons la relació laboral establerta entre persona treballadora i empresa.
Referències específiques al col·lectiu en el marc de l'actual normativa d'estrangeria:
Les autoritzacions de residència i treball per a la cobertura de llocs de confiança reben, per part de la normativa d'estrangeria, un tractament diferenciat respecte del procediment general: l'empresa pot sol·licitar l'autorització de residència i treball en favor d'una persona treballadora no comunitària, sense necessitat de verificar prèviament que la situació nacional d'ocupació permet la contractació.
Davant aquest tractament diferenciat del procediment general, s'entén la rellevància de l'acreditació inequívoca de la pertinença al col·lectiu.
Tot i que està vinculat a l'empresa per un contracte laboral com a alt directiu, ha d'ostentar la representació de l'empresa.
Aquesta representació s'acredita mitjançant l'atorgament al seu nom de poders generals.
Són poders relatius als objectius generals de l'empresa, que s'exerceixen amb autonomia i plena responsabilitat.
La persona treballadora d'alta direcció participa en la presa de decisions fonamentals i estratègiques de l'empresa.
La validesa com a document públic requereix que els poders s'hagin atorgat davant de notari i estiguin inscrits al Registre Mercantil.
De la mateixa manera que en el cas dels alts directius, el personal molt qualificat també està vinculat a l'empresa per un contracte laboral.
En tant que personal altament qualificat amb coneixements essencials per a la inversió, ha d'acreditar que disposa d'una qualificació d'ensenyament superior o, excepcionalment, d'una experiència professional equiparable a la dita qualificació.
Es considera ensenyament superior aquell que té una durada mínima de 3 anys i proporciona el nivell de qualificació necessària per exercir una professió d'alt nivell de capacitació.
Pel que fa als coneixements essencials per a la inversió, junt amb la condició d'especialista o la realització de funcions de direcció, gestió i administració, s'estarà a la descripció curricular acreditada de les competències del perfil a contractar, en coherència amb la descripció fonamentada que realitzi l'empresa en relació amb el perfil que requereix, les funcions a realitzar i l'essencialitat del seu impacte sobre l'empresa.
En concret, la capacitació professional s'acredita mitjançant la documentació següent:
Queden incloses en aquest col·lectiu de personal molt qualificat les persones treballadores que, tot i no disposar de poders generals atorgats al seu nom, realitzen funcions de direcció i compleixen les característiques descrites anteriorment.
L'ocupador/a que vol contractar una persona estrangera en les condicions estipulades.
- Pot tenir representació legal?
Cal un simple document de representació en què l'empresari individual, o bé l'administrador o persona amb poder de contractació, atorgui poder al representant per presentar la sol·licitud davant l'Administració.
Descarrega't i llegeix la "Guia de tramitació", emplena i guarda el "formulari de sol·licitud", fes el pagament de les taxes corresponents i presenta l'expedient davant una de les oficines habilitades o a qualsevol registre administratiu de Catalunya.
L'ocupador/a que vol contractar una persona treballadora transfronterera (persona de nacionalitat extracomunitària que desenvolupa la seva activitat laboral a Catalunya però que resideix a la zona fronterera d'un estat limítrof al qual torna diàriament).
- Pot tenir representació legal?
Sí, però només si el sol·licitant és una persona jurídica (una empresa).
En aquest cas, cal presentar un document públic [URL]. una acta notarial) en què la persona jurídica legitimada atorgui al representant poder per presentar la sol·licitud en nom seu davant l'Administració.
Descarrega't i llegeix la "Guia de tramitació", emplena i guarda el "formulari de sol·licitud", fes el pagament de les taxes corresponents i presenta l'expedient davant una de les oficines habilitades (cal demanar cita prèvia). �
La coherència i coincidència entre les característiques del lloc de treball a cobrir, les característiques del perfil professional que es requereix, el perfil professional i acadèmic del candidat a autoritzar i la constatació del caràcter essencial del lloc i de la contractació són elements determinants en la valoració final de l'expedient.
Indicacions sobre el contingut:
Enquadrament del lloc de treball dins l'estructura orgànica de l'empresa.
Funcions i tasques específiques del lloc a cobrir.
Perfil professional que es requereix: titulacions, coneixements, experiència prèvia en llocs de treball similars/empreses relacionades...
Relació del lloc de treball amb projectes comercials, industrials, d'investigació que l'empresa hagi posat en marxa.
Currículum del candidat + acreditació de: títols que figurin al currículum, coneixements que figurin al currículum, experiència en la realització de les funcions indicades al currículum, i/o d'haver ocupat llocs de treball similars amb indicació i justificació dels períodes i empreses.
Raons que justifiquin que el lloc de treball a cobrir és un lloc de confiança i que l'activitat d'aquest és essencial.
D'acord amb la situació administrativa i/o personal de la persona a autoritzar, i amb els objectius o expectatives de l'empresa, caldrà optar entre els següents procediments que permeten sol·licitar una autorització de residència i treball per cobrir un lloc de confiança.
Per cadascun d'aquests procediments s'ofereixen guies de tramitació accessibles a través del web ( treball.cat/estrangeria ), que us donaran pautes i us orientaran per aportar informació i documents que acreditin la realitat de la situació que s'invoca i que comporta l'exempció de la verificació de la situació nacional d'ocupació per a la concessió de l'autorització.
Com a norma general, la normativa en matèria d'estrangeria estableix que per a aquells procediments en els quals s'ha de tenir en compte la situació nacional d'ocupació, l'autorització que s'obté està limitada tant pel que fa a l'àmbit geogràfic com a l'activitat laboral.
En el cas de treballadors/ores que desenvolupen activitats pròpies dels càrrecs de confiança, la concessió de les esmentades autoritzacions no està condicionada a la situació nacional d'ocupació i en conseqüència, no incorporen la limitació d'àmbit geogràfic però si una limitació pel que fa al tipus de relació laboral, és a dir, estan limitades a l'exercici d'activitats pròpies de llocs de confiança (activitats d'alta direcció, directives o bé altament qualificades).
Cal tenir en compte que en el cas de les autoritzacions de treball per a cobrir llocs de confiança per a persones transfrontereres, la limitació d'àmbit geogràfic es manté tot i ser d'una naturalesa diferent, ja que és causada pel caràcter intrínsec de transfronterer, lligat a la persona treballadora.
Els països signants del XII Conveni de la Conferència de l'Haia (5 d'octubre de 1961), mitjançant la postil·la de l'Haia, reconeixen l'autenticitat i l'eficàcia jurídica dels documents públics emesos per un altre país signant del Conveni esmentat.
La postil·la de l'Haia suprimeix el requisit de legalització diplomàtica i consular dels documents públics.
L'autoritat competent de l'Estat que expedeix el document públic col·loca una postil·la o anotació, segons els models preestablerts en el marc del Conveni, que certificarà l'autenticitat de l'origen del document.
Ara bé, no certifica el seu contingut.
(web oficial de la Conferència de l'Haia)
És el procediment que s'ha de seguir per legalitzar els documents públics expedits en països que no han signat el Conveni de l'Haia, ni altres convenis que eximeixen del tràmit de legalització.
El tràmit de legalització per via diplomàtica, es considera finalitzat si el document conté, d'una banda, la diligència de legalització, el segell i la signatura de la missió diplomàtica o de l'oficina consular espanyola amb jurisdicció en el país en el qual s'ha expedit el document i, de l'altra, una etiqueta transparent de seguretat estampada directament sobre la signatura esmentada.
Aquesta etiqueta transparent és un adhesiu de seguretat que atorga validesa, a l'efecte de l'ordenament jurídic espanyol, al document estranger, i incorporant-lo es considera que el document ja està degudament legalitzat.
En cas que el document estranger no tingui estampada aquesta etiqueta de seguretat, caldrà que incorpori una diligència de la Secció de Legalitzacions de la Direcció General d'Espanyols a l'Exterior i d'Assumptes Consulars i Migratoris, amb seu a Madrid, i amb aquesta segona diligència es considera que el document ja està degudament legalitzat, sense necessitat d'incorporar-hi l'etiqueta de seguretat.
Consulteu la pàgina web del Ministeri d'Assumptes Exteriors i de Cooperació ( www.maec.es ) per obtenir-hi informació detallada.
No cal que estiguin legalitzats (per tant, tampoc postil·lats) els documents públics emesos per un estat membre de la Unió Europea que certifiquin un dels fets següents:
d) el divorci, la separació judicial i l'anul·lació del matrimoni
f) la cancel·lació del registre d'una unió de fet, la separació judicial o l'anul·lació d'una unió de fet registrada
En el cas que s'aporti un imprès estàndard multilingüe, tampoc caldrà traduir-lo, excepte els documents dels fets d), f), g), h) i i), per als quals es requereix una traducció jurada (s'accepten les traduccions d'una persona habilitada per fer aquesta funció, en virtut del dret de qualsevol estat membre).
La base legal és el Reglament (UE) 2016/1191 del Parlament Europeu i del Consell, de 6 de juliol de 2016, pel qual es facilita la lliure circulació dels ciutadans simplificant els requisits de presentació de determinats documents públics a la Unió Europea i pel qual es modifica el Reglament (UE) núm. 1024/2012.
Quan, el juliol del 1914, esclata la Primera Guerra Mundial, l'economia catalana es troba ancorada en el proteccionisme tradicional, i amb una indústria globalment poc competitiva a escala europea.
Durant la Primera Guerra Mundial es produeix una remarcable expansió econòmica, gràcies a la demanda de productes agraris i industrials dels mercats europeus en conflicte, tot i que, a canvi, van augmentar els preus molt per sobre dels salaris obrers, la qual cosa provocà una inflació desmesurada.
S'hi afegeix l'esclat de la Revolució Russa, l'any 1917, que provoca un seguit de conflictes socials, econòmics i polítics que acceleren la descomposició del sistema polític de la Restauració.
Malgrat l'expansió econòmica que se'n deriva, les condicions laborals i econòmiques dels treballadors empitjoren notablement a causa, entre altres factors, a l' allargament de les jornades laborals.
A aquest empobriment de la classe obrera s'hi afegeix la primera onada important d'immigrants procedents de l'Aragó, Múrcia i el País Valencià, i la repressió de tota protesta per part d'un govern que sempre defensa els interessos dels industrials.
Tot plegat fa que es produeixin fortes tensions socials que es tradueixen en el pes creixent del sindicat anarquista CNT en l'obrerisme català.
L'impacte de la guerra a Catalunya fou notable.
El ressò dels Catorze punts del president nord-americà Woodrow Wilson, entre els quals es comptava el de l'autodeterminació dels pobles, fa que s'iniciï, al final del 1918, una campanya en favor de l'autonomia de Catalunya.
El govern de Madrid reacciona davant les peticions autonomistes catalanes amb una gran hostilitat, endegant una autèntica campanya espanyolista i anticatalana que té ressò sobretot a Castella.
En aquest escenari, un fet aparentment aliè a la campanya autonomista, la vaga de La Canadenca, trenca el consens al voltant de l'Estatut que s'estava redactant i evidència la fractura social entre classe obrera i classe política.
La lluita obrera i sindical a Catalunya té, durant el primer terç del segle XX, un referent en la CNT.
El sindicat anarquista i revolucionari fundat el 1911, que el 1919 arriba als 700.000 afiliats.
La vaga de la Canadenca i el final del conflicte negociat entre les parts, és considerada una fita històrica del moviment obrer europeu per la conquesta de la jornada de treball de 8 hores, de l'organització sindical i el renaixement d'un corrent de solidaritat i de suport social.
Exposició sobre la vaga de La Canadenca al Museu d'Història de Catalunya
Prorrogada fins al 13 de setembre de 2020