L'article 123 de l'Estatut d'autonomia de Catalunya atribueix a la Generalitat la competència exclusiva en matèria de consum.
Aquesta competència inclou, en tot cas, la defensa dels drets de les persones consumidores que es proclamen a l'article 28 de l'Estatut.
En l'exercici d'aquesta competència s'ha aprovat la Llei 22/2010, de 20 de juliol, del Codi de consum de Catalunya, que ha unificat en un sol text legal les disposicions normatives en matèria de consum que s'havien anat dictant des dels anys 90 i ha adaptat la normativa de protecció de les persones consumidores a la realitat jurídica, econòmica i social actual de Catalunya.
En aquest sentit, la disposició final segona del Codi de consum preveu que correspon al Govern l'aprovació del desplegament reglamentari corresponent per regular els òrgans de l'Administració de la Generalitat competents per incoar, instruir i resoldre els procediments sancionadors en matèria de defensa de les persones consumidores que recull el Codi; els òrgans que poden adoptar les mesures pertinents per garantir la seguretat dels productes destinats al mercat, així com el procediment de reposició de la situació alterada per la infracció i per dur a terme la indemnització per danys i perjudicis provats causats a la persona consumidora que es recullen a l'article 333-7, que s'ha d'entendre que inclou també el procediment de restitució de quantitats percebudes indegudament previst a l'article 333-6.
Aquesta regulació ha d'abastar totes aquelles administracions que tenen potestats sancionadores en la matèria de protecció dels drets i interessos de les persones consumidores, en especial la Generalitat i els ens locals pel que fa a les competències dels procediments sancionadors, i serà d'aplicació supletòria en allò que afecta als procediments de restitució de quantitats percebudes indegudament, reposició de la situació alterada per la infracció i rescabalament de danys i perjudicis per aquelles administracions locals que no tinguin regulades aquestes matèries.
La regulació a Catalunya dels òrgans competents per a la imposició de sancions i altres mesures en matèria de defensa de les persones consumidores es feu mitjançant Decret 108/1997, de 29 d'abril, pel qual es regula la capacitat sancionadora en matèria de disciplina de mercat i de defensa dels consumidors i dels usuaris.
Aquesta regulació que es va dictar d'acord amb les previsions incloses a la Llei 1/1990, de 8 de gener, sobre la disciplina del mercat i de defensa dels consumidors i usuaris, i quan encara no s'havia creat l'Agència Catalana del Consum, s'ha d'actualitzar tenint en compte, d'una banda, els canvis estructurals, orgànics i funcionals que s'han anat produint durant els darrers anys i, d'altra banda, amb la finalitat d'adequar les seves previsions als preceptes del Codi de consum.
A banda d'això, cal tenir en compte que la normativa estatal bàsica en matèria de protecció de les persones consumidores i, concretament, el Text refós de la Llei general per a la defensa dels consumidors i usuaris i altres lleis complementàries, aprovat pel Reial decret legislatiu 1/2007, de 16 de novembre, preveu la possibilitat que en el procediment sancionador s'exigeixi a l'infractor la reposició de la situació alterada per la infracció i que l'òrgan competent per imposar la sanció pugui, si escau, determinar una indemnització als danys i perjudicis causats a les persones consumidores.
Aquesta previsió ha estat recollida a la normativa pròpia de protecció de les persones consumidores mitjançant l'article 333-7 del Codi de consum.
Així doncs, a través d'aquest Decret, també es regula el procediment que l'òrgan administratiu competent per imposar la sanció ha de seguir als efectes de reposar la situació alterada per la infracció al seu estat original i per determinar el quàntum indemnitzatori dels danys i perjudicis provats que se li han causat a la persona consumidora.
Pel que fa a l'estructura de la norma, el capítol I d'aquest Decret fa referència al seu objecte i àmbit d'aplicació, el capítol II recull quins són els òrgans competents per acordar l'inici i l'arxiu de les diligències prèvies i per incoar, instruir i resoldre els procediments sancionadors, el capítol III regula quins són els òrgans competents per adoptar les mesures cautelars que vénen recollides a l'article 341-3 del Codi de consum i, en darrer lloc, el capítol IV recull la regulació del procediment per dur a terme les mesures complementàries previstes als articles 333-6 i 333-7 del Codi de consum.
El Decret és d'aplicació a l'Administració de consum de la Generalitat, i en relació amb l'aplicabilitat als ens locals, cal tenir en compte que el capítol III els és d'aplicació plena mentre que el capítol IV se'ls hi aplica supletòriament en cas que no disposin de normativa pròpia que reguli les matèries que s'hi recullen.
El Decret també inclou una disposició transitòria que recull que la norma esdevé aplicable als procediments sancionadors en matèria de consum que s'incoïn des de la seva entrada en vigor i una disposició derogatòria que deixa sense efecte la normativa anterior que s'hi indica.
La justificació de la immediatesa pel que fa a l'entrada en vigor de la norma, sense que calgui esperar al termini de vacatio ordinari, és doble: d'una banda, del fet que la regulació dels aspectes procedimentals relatius als òrgans administratius competents per acordar la incoació, instrucció i resolució de procediments administratius sancionadors en matèria de consum, així com del règim jurídic aplicable al procediment administratiu de restitució de quantitats percebudes indegudament, reposició de la situació alterada per la infracció al seu estat original i de rescabalament de danys i perjudicis derivat de la comissió d'una infracció administrativa en matèria de consum, es tracta d'assumptes que no tenen efectes jurídics directes envers tercers, és a dir, que no requereixen cap període d'adaptació d'ens externs diferents dels òrgans administratius i, d'altra banda, la necessitat de superar la transitorietat en relació amb els òrgans competents per a la imposició de sancions i altres mesures en matèria de defensa dels consumidores que recull la disposició transitòria quarta de la Llei 22/2010, de 20 de juliol, del Codi de consum de Catalunya.
Per tot això, de conformitat amb allò que disposen el títol IV de la Llei 26/2010, de 3 d'agost, de règim jurídic i de procediment de les administracions públiques de Catalunya i els articles 39.1 i 40 de la Llei 13/2008, de la Presidència de la Generalitat i del Govern, un cop dictaminat el Projecte de decret pel Consell de Treball Econòmic i Social de Catalunya;
A proposta del conseller d'Empresa i Ocupació, d'acord amb el dictamen de la Comissió Jurídica Assessora, i d'acord amb el Govern,
L'objecte d'aquest Decret és regular els aspectes següents, tots ells referits a la disciplina del mercat en matèria de consum, de conformitat amb les previsions que estableix la Llei 22/2010, de 20 de juliol, del Codi de consum de Catalunya:
a) Els òrgans competents per incoar, instruir i resoldre els procediments sancionadors en matèria de defensa de les persones consumidores i per acordar l'inici i l'arxiu de les diligències prèvies.
b) Els òrgans competents per adoptar les mesures cautelars previstes a l'article 341-3.
c) El procediment de restitució de les quantitats percebudes indegudament que es recull a l'article 333-6.
d) El procediment de reposició de la situació alterada per la infracció al seu estat original i el procediment de rescabalament de danys i perjudicis provats causats a les persones consumidores previst a l'article 333-7.
Aquest Decret és d'aplicació a totes les administracions públiques amb competències sancionadores en matèria de consum, d'acord amb allò que preveu la Llei 22/2010, de 20 de juliol, del Codi de consum de Catalunya.
El capítol IV és d'aplicació supletòria pels ens locals, en defecte total o parcial de procediments específics en aquelles matèries previstes en les seves pròpies ordenances.
Òrgans competents per acordar l'inici i l'arxiu de les diligències prèvies i incoar, instruir i resoldre els procediments sancionadors.
Competència per iniciar i arxivar les diligències prèvies
La competència per iniciar i arxivar les diligències prèvies previstes a l'article 341-2 de la Llei 22/2010, de 20 de juliol, del Codi de consum de Catalunya, correspon a:
a) Al cap o a la cap de la unitat o àrea responsable d'inspecció i control de productes i serveis de l'Agència Catalana del Consum pel que fa a les actuacions dutes a terme a la demarcació territorial de Barcelona.
b) Als caps o a les caps de les unitats o àrees de consum de les demarcacions territorials de Girona, Lleida, Tarragona i Terres de l'Ebre pel que fa a les actuacions dutes a terme en el seu àmbit geogràfic.
La competència per incoar els expedients sancionadors previstos al títol IV del llibre tercer de la Llei 22/2010, de 20 de juliol, del Codi de consum de Catalunya correspon a:
a) Al cap o a la cap de la unitat o àrea responsable del procediment sancionador de l'Agència Catalana del Consum pel que fa a les infraccions comeses a la demarcació territorial de Barcelona.
b) Als caps o a les caps les unitats o àrees de consum de les demarcacions territorials de Girona, Lleida, Tarragona i Terres de l'Ebre pel que fa a les infraccions comeses en llurs àmbits geogràfics respectius.
5.1 L'òrgan competent per incoar ha de nomenar l'instructor o la instructora entre el personal funcionari adscrit a l'Agència Catalana del Consum.
5.2 Els instructors o les instructores han de tenir necessàriament la titulació de Grau en Dret o equivalent.
5.3 Els instructors o les instructores estan subjectes a les causes d'abstenció i recusació previstes als articles 28 i 29 de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de règim jurídic de les administracions públiques i procediment administratiu comú.
5.4 Les funcions de l'instructor o instructora són les previstes a l'article 50 de la Llei 26/2010, de 3 d'agost, de règim jurídic i de procediment de les administracions públiques de Catalunya.
Òrgans competents per sancionar i sobreseure
6.1 Són òrgans competents per sancionar o sobreseure els procediments derivats de
les infraccions en matèria de defensa de les persones consumidores els següents:
b) La persona titular del departament competent en matèria de consum.
c) El director o directora de l'Agència Catalana del Consum.
d) El subdirector o subdirectora general competent en matèria de Disciplina de Mercat de l'Agència Catalana del Consum.
6.2 Aquests òrgans també són competents per sobreseure l'expedient sancionador
quan sigui l'òrgan al qual s'ha fet la proposta de resolució.
Correspon al Govern imposar sancions a partir de 500.001 euros per infraccions molt greus, i també ordenar el tancament de l'empresa, establiment o la indústria infractors o el cessament de la seva activitat, d'acord amb l'article 333-5 de la Llei 22/2010, de 20 de juliol, del Codi de consum de Catalunya.
Correspon a la persona titular del departament competent en matèria de consum imposar sancions de fins a 500.000 euros per infraccions molt greus, i també ordenar el tancament de l'empresa, establiment o la indústria infractors o el cessament de la seva activitat, d'acord amb l'article 333-5 de la Llei 22/2010, de 20 de juliol, del Codi de consum de Catalunya.
Director o directora de l'Agència Catalana del Consum
Corresponen al director o directora de l'Agència Catalana del Consum les funcions següents:
a) Imposar sancions per les infraccions greus.
b) Imposar multes coercitives de fins a 3.000 euros o fins al 10% de l'import de l'obligació.
Subdirector o subdirectora general competent en matèria de Disciplina de Mercat de l'Agència Catalana del Consum
Correspon al subdirector o a la subdirectora general competent en matèria de Disciplina de Mercat de l'Agència Catalana del Consum les funcions següents:
a) Imposar sancions per les infraccions lleus.
b) Imposar multes coercitives de fins a 1.500 euros o fins al 5% de l'import de l'obligació.
Els òrgans esmentats als articles anteriors també tenen la competència per imposar les sancions accessòries previstes als articles 333-4, 333-8 i 333-9, així com les obligacions i mesures complementàries dels articles 333-6 i 333-7, de la Llei 22/2010, de 20 de juliol, del Codi de consum de Catalunya.
Òrgans competents per adoptar mesures cautelars previstes a l'article 341-3 de la Llei 22/2010, de 20 de juliol, del Codi de consum de Catalunya.
El subdirector o subdirectora general competent en matèria de Disciplina de Mercat de l'Agència Catalana del Consum.
En cas que sigui previsible el comís o destrucció de la mercaderia, el subdirector o subdirectora general competent en matèria de Disciplina de Mercat de l'Agència Catalana del Consum pot acordar les mesures cautelars següents:
a) Imposar, per raons de seguretat, condicions prèvies a la comercialització d'un bé o a la prestació d'un servei.
b) Acordar la immobilització cautelar dels béns o l'obligació de retirar-los del mercat i de recuperar-los en cas que estiguin en mans de les persones consumidores.
c) Acordar la suspensió o prohibició de l'activitat, oferta o promoció o la venda de béns o la prestació de serveis.
En el mateix supòsit de l'article anterior la persona titular del departament competent en matèria de consum pot acordar la clausura temporal d'establiments i instal·lacions, prevista a l'article 323-1.2,d de la Llei 22/2010, de 20 de juliol, del Codi de consum de Catalunya.
En l'àmbit de les corporacions locals, correspon als alcaldes, d'acord amb les competències atribuïdes per la legislació de règim local, l'exercici de les competències d'inici i arxiu de les diligències prèvies, d'incoació, de nomenament de l'instructor o instructora, de resolució dels procediments sancionadors i d'adopció de mesures cautelars previstes en els capítols II i III d'aquest Decret.
Pel que fa al nomenament de l'instructor o instructora, l'alcalde el designarà d'acord amb la regulació del procediment sancionador aplicable a la corporació local.
Procediment per dur a terme les mesures complementàries previstes als articles 333-6 i 333-7 de la Llei 22/2010, de 20 de juliol, del Codi de consum de Catalunya.
Aquest Capítol és d'aplicació als procediments sancionadors instruïts per les administracions públiques de Catalunya en matèria de defensa de les persones consumidores, d'acord amb la Llei 22/2010, de 20 de juliol, del Codi de consum de Catalunya, que comportin la imposició de la restitució de quantitats percebudes indegudament, la reposició de la situació alterada per la infracció i la indemnització de danys i perjudicis provats causats a la persona consumidora.
Aquest procediment té caràcter complementari al procediment sancionador d'aplicació als àmbits competència de la Generalitat, regulat per la Llei 26/2010, de 3 d'agost, de règim jurídic i de procediment de les administracions públiques de Catalunya, així com al previst al títol IV del llibre III de la Llei 22/2010, de 20 de juliol, del Codi de Consum, i per les disposicions reglamentàries en matèria sancionadora.
17.1 És requisit per iniciar el procediment de restitució de quantitats percebudes indegudament l'existència d'indicis d'una infracció administrativa en la matèria i l'existència de quantitats o de preus cobrats superiors als autoritzats, comunicats, pressupostats o anunciats.
17.2 Són requisits per iniciar el procediment en matèria de reposició de la situació alterada i de rescabalament de danys i perjudicis en consum l'existència d'indicis d'una infracció administrativa en la matèria i un dany o perjudici causat a la persona consumidora com a conseqüència de la infracció.
La caducitat d'aquest procediment es regeix pels mateixos terminis que la caducitat del procediment sancionador principal en el qual s'inclou.
Òrgans competents per iniciar i resoldre el procediment
19.1 Els òrgans competents per iniciar el procediment són:
a) El cap o la cap de la unitat o àrea responsable del procediment sancionador de l'Agència Catalana del Consum pel que fa a les infraccions comeses a la demarcació territorial de Barcelona.
b) Els caps o les caps de les unitats o àrees de consum de les demarcacions territorials de Girona, Lleida, Tarragona i Terres de l'Ebre pel que fa a les infraccions comeses en llurs àmbits geogràfics respectius.
19.2 La competència per resoldre la restitució de les quantitats percebudes indegudament, la reposició de la situació alterada per la infracció i la indemnització per danys i perjudicis correspon a l'òrgan competent per resoldre el procediment sancionador principal.
20.1 Si de les proves aportades i dels fets se'n desprèn l'existència d'una presumpta infracció administrativa en matèria de consum i una lesió en els drets i interessos de la persona consumidora com a conseqüència d'aquella infracció, l'òrgan competent per incoar el procediment sancionador pot ordenar, en la mateixa provisió d'incoació, l'obertura del procediment per obligar a restituir les quantitats percebudes indegudament o, en el seu cas, reposar la situació alterada per la infracció al seu estat original i determinar la indemnització per danys i perjudicis.
20.2 La provisió d'incoació s'ha de notificar a totes les parts interessades en el procediment en els termes previstos per la Llei 26/2010, de 3 d'agost, de procediment i règim jurídic de les administracions públiques de Catalunya.
20.3 En el cas de les persones consumidores interessades, la notificació s'ha de fer conjuntament amb la proposta de resolució de l'expedient sancionador, en aquelles qüestions que afectin directament els seus interessos legítims.
21.1 En cas que el procediment sancionador tingui el caràcter d'ordinari, el plec de càrrecs ha d'exposar la restitució de les quantitats percebudes indegudament, la reposició de la situació alterada i els danys i perjudicis que es puguin haver ocasionat a la persona consumidora.
21.2 El plec de càrrecs només s'ha de notificar a l'infractor o infractora però no a les persones consumidores afectades.
En el cas d'un procediment sancionador abreujat es pot dur a terme també un procediment abreujat per restituir les quantitats percebudes indegudament, reposar la situació alterada per la infracció i determinar danys i perjudicis.
23.1 A la proposta de resolució, la persona instructora de l'expedient ha de fixar les quantitats percebudes indegudament i la quantia de la indemnització dels danys i perjudicis provats que ha patit la persona consumidora, així com si s'escau, la manera de reposar la situació al seu estat original.
23.2 La proposta de resolució s'ha de notificar a les parts interessades en l'expedient en allò que els afecti en els seus interessos directes i legítims i es poden fer al·legacions en els terminis fixats pel procediment sancionador.
24.1 A la resolució, que ha de ser motivada, s'ha de decidir sobre totes les qüestions plantejades en el procediment.
24.2 La restitució de les quantitats percebudes indegudament, la quantia de la indemnització per danys i perjudicis i, si s'escau, la reposició de la situació alterada per la infracció ha de ser determinada per la resolució, sense tenir el caràcter de sanció, amb pronunciament separat de la part sancionadora.
25.1 S'han de notificar a les parts interessades en el procediment, tots aquells actes i tràmits del procediment que afectin els seus drets o interessos.
25.2 Als efectes del còmput del termini de prescripció de les infraccions o de caducitat del procediment sancionador, només s'ha de tenir en compte la notificació a l'empresa infractora expedientada.
La manca o el retard en la notificació a algunes de les persones consumidores interessades en l'expedient no paralitza la tramitació de l'expedient sancionador ni afecta la seva eficàcia ni la validesa dels actes que en deriven.
26.1 El règim de recursos d'aquest procediment segueix el règim general de recursos administratius del procediment sancionador.
26.2 Cada interessat en el procediment pot recórrer la resolució en allò que directament l'afecti.
26.3 En cas de l'infractor sancionat, pot recórrer la totalitat de la resolució sancionadora i el rescabalament de danys i perjudicis, la reposició de la situació alterada o la restitució de les quantitats percebudes indegudament, o només una part de la resolució sancionadora.
Determinació del rescabalament.
Dany o lesió en els drets o interessos de les persones consumidores
El dany o lesió produït ha de ser avaluable econòmicament, determinat, provat i haver-se produït com a conseqüència de la comissió d'una infracció administrativa en matèria de defensa de les persones consumidores.
Actuacions prèvies a l'inici de l'expedient sancionador
L'Administració, mitjançant el personal inspector i les proves aportades per les parts interessades, pot fer una determinació prèvia dels danys i perjudicis causats a la persona consumidora o reposar la situació alterada, que s'incorporarà a l'expedient sancionador.
Aquesta determinació prèvia tindrà caràcter reservat.
29.1 L'òrgan instructor pot acordar d'ofici la pràctica d'aquelles diligències encaminades a provar i determinar la quantia del dany produït, la seva causa, la situació alterada per la infracció i qualsevol altre aspecte relacionat amb la determinació de la indemnització.
29.2 Tanmateix, l'òrgan instructor pot valorar la documentació que les parts aportin en qualsevol de les fases del procediment, als efectes de determinar la quantia dels danys i perjudicis, les seves causes o qualsevol altre aspecte relacionat amb les possibles indemnitzacions.
Altres aspectes relacionats amb el procediment
30.1 El procediment regulat en aquest capítol és susceptible d'acabament convencional, per acord entre les parts interessades.
30.2 L'acord de les parts ha d'estar provat i s'ha de documentar en el propi procediment.
En aquest cas, l'òrgan instructor ha de realitzar una proposta d'arxiu per acord de les parts a l'òrgan resolutori.
30.3 L'arxiu per acord entre les parts no afecta la tramitació del procediment sancionador principal, sens perjudici que es pugui tenir en compte en la resolució d'aquest.
Sobreseïment de l'expedient sancionador
31.1 En el supòsit en què se sobresegui l'expedient i no recaigui sanció econòmica pels fets imputats, també s'ha de sobreseure pel que fa a la restitució de quantitats percebudes indegudament, la reposició de la situació alterada per la infracció i la indemnització per danys i perjudicis, llevat en el supòsit recollit a l'apartat segon d'aquest article.
31.2 En cas que el sobreseïment de l'expedient sancionador sigui degut a l'extinció de la responsabilitat administrativa per prescripció de la infracció constatada, es pot continuar i resoldre el procediment de restitució de quantitats percebudes indegudament, de reposició de la situació alterada per la infracció i d'indemnització per danys i perjudicis.
En aquest cas, el procediment es tramitarà d'acord amb l'article 20 aquest Decret, expressant les circumstàncies de l'extinció de la responsabilitat derivada de la infracció.
Apreciació d'indicis de delicte o falta
32.1 Si durant la tramitació del procediment sancionador s'aprecien indicis que els fets poden ser constitutius de delicte o falta, l'òrgan instructor ha d'acordar la suspensió del procediment per restituir les quantitats percebudes indegudament, reposar la situació alterada i determinar els danys i perjudicis, sempre que hi hagi identitat de fet, subjecte i fonament, i n'ha de donar trasllat al Ministeri Fiscal als efectes oportuns.
32.2 Igualment, si l'Administració té constància d'alguna manera que s'està seguint un procés penal amb identitat de fet, subjecte i fonament, ha de suspendre la tramitació del procediment.
En aquest cas ha d'informar al Ministeri Fiscal o l'òrgan judicial de les actuacions portades a terme.
32.3 En cas que finalment l'òrgan competent no apreciï l'existència de delicte o falta, o bé la manca d'identitat entre el fet, subjecte o fonament, s'ha d'aixecar la suspensió i continuar el procediment.
32.4 S'han de reprendre els terminis de caducitat o prescripció, un cop l'Administració que tramita el procediment tingui coneixement d'aquestes circumstàncies.
32.5 L'Administració no pot continuar el procediment i ha de declarar-ne la conclusió i la no-exigència de responsabilitat, si la resolució judicial estima l'existència de delicte o falta, i s'hi aprecia identitat de subjecte, fet i fonament.
En qualsevol cas, els fets declarats provats per resolució judicial penal ferma vinculen els òrgans administratius respecte dels procediments sancionadors que substancien.
L'Administració ha de revisar d'ofici les resolucions administratives fonamentades en fets contradictoris amb els declarats provats en la resolució penal, d'acord amb les normes que regulin els procediments de revisió d'ofici.
33.1 L'òrgan a qui correspon resoldre l'expedient sancionador pot acordar, de manera motivada, les mesures cautelars necessàries a fi de garantir l'eficàcia i l'execució de la resolució en tots els seus aspectes.
33.2 Les mesures cautelars s'han d'adoptar a proposta de l'òrgan instructor i han de ser notificades a les parts, les quals poden recórrer l'acord.
34.1 Les resolucions fermes que determinen la restitució de les quantitats percebudes indegudament, que reposen la situació alterada per la infracció i que determinen els danys i perjudicis per a la persona consumidora són immediatament executives.
Les persones físiques o jurídiques responsables per restituir les quantitats percebudes indegudament, reposar la situació alterada o indemnitzar els danys i perjudicis han de complir la resolució en el termini màxim d'un mes a partir de l'endemà de la fermesa de la resolució.
34.2 Si en el termini d'un mes no s'ha donat compliment a la resolució, la part interessada pot instar-ne el compliment a la via judicial competent.
34.3 L'execució es pot suspendre en els casos previstos a l'article 111 de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de règim jurídic de les administracions públiques i del procediment administratiu comú.
Aquest Decret serà d'aplicació als procediments sancionadors en matèria de consum incoats a partir de la seva entrada en vigor.
Queda derogat el Decret 108/1997, de 29 d'abril, pel qual s'estableixen els òrgans competents en la imposició de sancions i altres mesures en matèria de defensa dels consumidors i usuaris, i en l'adopció de mesures per garantir la seguretat dels productes destinats al mercat; el Decret 203/1998, de 30 de juliol, de modificació del Decret 108/1997, de 29 d'abril; i el Decret 12/2005, de 25 de gener, pel qual s'atribueixen competències al director o directora de l'Agència Catalana del Consum.