Osona, una de les comarques històriques més importants de Catalunya, deu el seu nom a la tribu dels ausetans.
Poblada intensament durant l'època romana, va ser un dels primers objectius de les conquestes i del repoblament comtal, ja que Osona ha estat històricament la zona de pas entre Barcelona i el Pirineu.
Des de la vila de Vic, punt principal de l'etapa, parteixen els itineraris vers els diferents punts d'interès.
Un va en direcció sud-oest, per visitar el monestir de Santa Maria de l'Estany.
Un altre es dirigeix a Roda de Ter, on hi ha el poblat medieval de l'Esquerda.
De retorn a Vic, un desviament condueix a Tavèrnoles, i des d'allà a Sant Pere de Casserres.
Finalment, en direcció nord-oest, es troba el monestir de Santa Maria de Lluçà.
971-1046), besnét de Guifré el Pelós i tercer fill dels comtes de Cerdanya i Besalú, va rebutjar el destí que tenia reservat dins el seu llinatge per prendre l'hàbit benedictí.
El 1002-1003, va renunciar al títol i a les possessions del comtat de Besalú i va ingressar com a monjo al monestir de Ripoll.
Oliba va ascendir ràpidament en la jerarquia eclesiàstica i va ser elegit abat de Ripoll i de Cuixà el 1008.
Més tard, el 1018, va ser nomenat bisbe de Vic, gràcies al suport de la comtessa Ermessenda de Carcassona, esposa del comte de Barcelona, Ramon Borrell.
El vincle entre Oliba i Ermessenda també els unia en la lluita contra la violència feudal que s'estava imposant al país.
Durant la revolta feudal de la primera meitat del segle XI, Ermessenda va encapçalar una infructuosa oposició contra aquells nobles que començaven a qüestionar l'autoritat comtal i que acabarien liderant el procés de feudalització i establint un nou ordre polític a Catalunya.
Oliba va gaudir d'un gran prestigi entre els seus contemporanis com a home de diàleg, conciliador i diplomàtic.
Va mantenir contactes estrets tant amb comtes i governants com amb el papat i altres membres de la jerarquia eclesiàstica.
Paral·lelament, Oliba va ser un dels primers bisbes catalans que va impulsar les assemblees de pau i treva de Déu, i hi va tenir un paper clau.
Aquest moviment, nascut a Aquitània, tenia l'objectiu de posar fre a la violència que s'exercia sobre els camperols i l'església.
Un dels principis acordats va ser vetar l'ús de les armes en determinats períodes (diumenges i festes religioses) i en certes àrees (trenta passes al voltant de l'església, el que s'anomenaria «sagrera»).
En l'aspecte cultural, destaca l'impuls que Oliba va donar a l'arquitectura romànica, un esforç que es va plasmar en les construccions de la catedral de Vic i dels monestirs de Cuixà i de Ripoll.
Alhora, va desenvolupar també una labor literària, en la qual destaquen els poemes panegírics dedicats als seus avantpassats, en especial al comte Guifré el Pelós.
Visita a Vic, la seu de l'abat Oliba
El nucli central d'aquesta etapa és la ciutat de Vic i, més concretament, la catedral de Sant Pere, seu del bisbat de Vic i monument indissolublement lligat a la trajectòria vital de l'abat Oliba.
Una visita al Museu Episcopal i al temple romà –palau dels Montcada– ajudarà a configurar una imatge més nítida del passat medieval de Vic.
Aparcaments: la ciutat té sis aparcaments que envolten el centre històric.
Una vegada aparcat el vehicle, es recomana passar en primer lloc per l'Oficina de Turisme situada al costat de l'Ajuntament, on es pot aconseguir un plànol i els horaris actualitzats de visita als llocs que es proposen.
Les primeres noticies sobre la catedral de Vic daten de la fi del segle IX, quan Guifré el Pelós va promoure un assentament urbà sobre l'antiga ciutat romana d'Ausa per tal d'afavorir el procés de repoblació del comtat d'Osona.
En aquest moment s'hauria alçat un grup de tres esglésies dedicades a sant Pere, sant Miquel i santa Maria.
Alguns investigadors, però, sostenen que Sant Miquel i Santa Maria eren només altars de Sant Pere i que no van assolir una realitat física independent fins a mitjans del segle X.
A partir de 1038, s'inicià la intervenció constructiva promoguda per l'abat Oliba.
L'obra va suposar l'ampliació i una nova consagració de l'església principal de Sant Pere, que comportà la desaparició de la de Sant Miquel.
L'existència de l'església de Santa Maria, també desapareguda, s'ha pogut conèixer a través de les restes trobades en diferents excavacions arqueològiques.
La catedral, construïda al segle XI i ampliada durant el XII, és una mostra de l'art constructiu romànic català.
El campanar (3), amb arcuacions llombardes, és obra de la segona meitat del segle XII i és l'únic exemple, a part de la cripta (1) –on fou enterrat Oliba el 1046– i de l'antic claustre (2), que resta actualment del passat medieval.
Alberga la segona col·lecció en importància del romànic català.
L'edifici ha estat renovat i recentment reinaugurat.
Cobreix tota la història de l'art des dels inicis fins a l'època moderna, però aquí recomanarem una visita especialment detallada a les sales medievals, concretament a les del romànic, on es pot admirar una esplèndida col·lecció de marededéus, pintures murals i un conjunt excepcional de frontals d'altar.
La major part d'aquestes obres provenen d'esglésies visitables que formen part de la Ruta del Pirineu Comtal.
Temple romà - Palau dels Montcada
Es tracta d'un edifici de planta quadrangular bastit durant la segona meitat del segle XI al voltant de les restes del temple romà d'Ausa, la cel·la del qual servia de pati central, després d'haver-li llevat la teulada.
Les restes que avui se'n conserven, al costat del jardí veí al temple romà, corresponen a dues de les façanes.
Les restes d'aquest edifici constitueixen un dels escassísims exemples de gran residència urbana del segle XI que hom pot trobar arreu d'Europa.
Al comtat d'Osona s'ofereix la possibilitat de visitar Sant Pere de Casserres, Sant Benet de Bages, el castell de Montesquiu i el poblat medieval de l'Esquerda.
Poblat medieval de l'Esquerda (Roda de Ter)
Situat estratègicament a un meandre del Ter, el poblat medieval de l'Esquerda és avui un jaciment arqueològic visitable amb dos períodes principals d'ocupació, l'iber i el medieval.
Aquest últim està format per l'església de Sant Pere, el poblat que es va originar al voltant i una necròpolis.
S'hi accedeix per una muralla ibera reaprofitada durant l'època medieval.
Hi ha diverses restes de les cases.
Mentre avança, el visitant podrà contemplar les primeres tombes antropomorfes i, al fons, les imponents restes de l'església.
Museu Arqueològic de l'Esquerda
El conjunt monàstic de Sant Pere de Casserres té organitzada la visita des d'un centre d'acollida pròxim a l'aparcament.
Un cop abonat el tiquet d'entrada s'accedeix a l'interior, que està molt ben conservat.
Gràcies a la seva museografia, es poden reconstruir tots els ambients on vivien els monjos i és un dels conjunts romànics més complets de Catalunya, amb una església molt diferent de les seves contemporànies, més ampla que llarga a causa del terreny sobre el qual s'assenta el monestir.
L'església de Santa Maria de Lluçà és un edifici molt reformat al segle XIV, després d'una sèrie de terratrèmols.
Malgrat això, se'n van conservar alguns elements romànics, com ara la pica baptismal d'una de les absidioles.
La decoració també és tardana i avui dia es conserva al museu.
Sense cap mena de dubte, el més conegut d'aquest conjunt és el claustre, que té una planta irregular: les galeries nord i oest tenen quatre arcades, mentre que les altres en tenen cinc.
Els arcs són de mig punt, realçats per columnes amb capitells decorats.
Per anar a Lluçà des de Vic, s'ha d'agafar l'eix transversal en direcció a Manresa i sortir a la C-651 a la sortida 170.
Quan s'arriba a Olost, cal trencar a la dreta en direcció a Prats de Lluçanès.
A Santa Creu de Joglars, a la dreta es troba la carretera BV-4341, que porta fins a Santa Eulàlia de Puig-Oriol i Lluçà.
08514 Santa Eulàlia de Puig-oriol (Osona)
Les restes que encara queden de l'antic cenobi de Santa Maria de l'Estany estan formades pel claustre, l'església i l'abadia que va ordenar construir entre 1316 i 1329 l'abat Berenguer de Riudeperes.
L'església, de nau única i amb tres absis, va ser construïda al segle XII i va patir greus desperfectes durant el terratrèmol de la nit del 24 de maig de 1448.
El que més crida l'atenció d'aquest monestir és el seu claustre profusament decorat, que ens ha arribat en un magnífic estat de conservació.
El visitant interessat en l'escultura romànica trobarà una peça mestra en aquest claustre.