projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
Grup de recerca: Administració pública (Generalitat de Catalunya)
Aquest projecte de recerca és una iniciativa pionera que pretén dibuixar un mapa descriptiu de la situació de les Agències executives de la Generalitat de Catalunya i oferir un seguit de criteris orientatius al conjunt de l'Administració de la Generalitat que permeti no només valorar la conveniència o no d'iniciar un procés d'agencialització sinó també disposar d'unes directrius clares sobre com gestionar-lo correctament.
La finalitat perseguida amb la consecució d'aquest estudi és doble: racionalitzar la carrera imparable de creació de noves Agències executives i donar resposta a la inexistència de mecanismes efectius de planificació, control i avaluació per part dels Departaments de la Generalitat de Catalunya sobre les Agències executives que han creat.
Per tal de poder assolir aquests objectius, s'ha analitzat quines són les principals raons per les quals les Agencies executives han esdevingut una fórmula organitzativa alternativa a l'estructura burocràtica tradicional, s'ha determinat quins són els elements constitutius i imprescindibles d'aquest model que ens permeten constatar que veritablement ens trobem davant d'una agència executiva i s'ha intentat donar resposta a les qüestions que es plantegen a continuació: Quines son les fortaleses, oportunitats, debilitats i amenaces reals de crear una nova agencia executiva?
Quines son les mesures organitzatives que obligatòriament cal emprendre per tenir èxit en la posada en practica del model d'Agències?
Quin es el procediment a seguir per a la creació exitosa d'una nova agencia executiva?
Com s'incardina el contracte de relacions en aquest procés?
Només coneixent la resposta a aquestes qüestions es pot valorar la conveniència o no d'iniciar un procés d'agencialització i disposar d'unes directrius clares sobre com gestionar-lo correctament.
Grup de recerca: Administració pública (Generalitat de Catalunya)
Aquest treball fa una recerca i reflexió sobre els aspectes claus que cal tenir en compte en la transició dels serveis presencials als electrònics, de l'administració del paper a l'administració electrònica.
La proposta d'actuació que es presenta es basa en una reflexió oberta sobre els aspectes interns de les organitzacions públiques que s'enfronten al repte de l'administració electrònica.
La implantació de les tecnologies de la informació i la comunicació no és un fi sinó un fil conductor per reformar l'administració pública i en aquesta clau es planteja l'aportació d'aquest treball.
Es constata la necessitat de reflexionar i de fer propostes sobre com es gestiona el canvi cultural en les organitzacions públiques a l'hora d'implantar un servei electrònic, més enllà de les propostes procedimentals i tecnològiques.
És a dir, el cos del treball es centra en la gestió del canvi organitzatiu intern, l'etern oblidat en els projectes d'administració pública.
Partint de la contextualització de l'administració electrònica en el marc de l'administració pública, s'incideix en aspectes rellevants del que suposa la seva implantació: tecnologies, seguretat i protecció de dades, gestió documental entre d'altres, des d'una perspectiva global per, al final, acabar descrivint, en concret, el Model Català d'Administració Electrònica.
Un cop descrit el context, l'equip de recerca defineix la Proposta d'actuació en relació amb la implantació de l'administració electrònica dins les organitzacions públiques.
Aquesta proposta està plantejada en clau de dimensió interna de l'organització i es centra en els elements que es consideren claus per a gestionar el canvi i orientar el procés de transformació de l'Administració.
L'objectiu es que aquesta proposta d'actuació digui una eina més a les mans dels directius i gestors públics a l'hora de acompanyar els seus equip i la seva organització en el canvi de paradigma que va associat a la implantació de l'administració electrònica.
Acompanya la reflexió anterior, l'anàlisi del Pla d'Actuació per la Modernització i Simplificació de les Tramitacions Administratives de la Direcció General del Transport Terrestre com un exemple d'implantació de TIC a serveis i tràmits relacionats amb el sector del transport, que serveix per reflexionar després sobre com s'ha tingut en compte la dimensió interna des de la perspectiva que postula aquest treball de recerca.
Grup de recerca: Universitari ( Universitat Oberta de Catalunya)
Per facilitar l'acostament de l'Administració electrònica al ciutadà, no és suficient amb l'existència d'un marc jurídic que garanteixi el correcte ús de les tecnologies de la informació i la comunicació en aquest àmbit, sinó que s'han de preveure mecanismes que garanteixin l'efectivitat del dret dels ciutadans a relacionar-se amb l'Administració a través de mitjans electrònics.
En aquest context, alguns dels instruments, recollits en la Llei 11/2007, de 22 de juny, d'accés electrònic dels ciutadans als Serveis Públics que poden garantir el compliment efectiu del dret dels ciutadans a relacionar-se amb l'Administració per mitjans electrònics són, per una part, la presentació per terceres persones de documentació per via electrònica, tant a través de la representació com a través de l'autenticació i identificació a través de funcionaris; la xarxa integrada d'atenció (art. 44) o la interoperabilitat i la utilització de programari lliure per part de les Administracions Públiques.
A més, no s'ha d'oblidar que per a la realització d'algunes actuacions davant de les Administracions o utilitzar determinats serveis públics és precís, en la majoria d'ocasions, utilitzar algun tipus de signatura electrònica.
I per això la creació i implantació del DNI electrònic també pot contribuir al compliment efectiu del dret dels ciutadans a relacionar-se amb l'Administració per mitjans electrònics.
En aquest treball s'analitzen, des d'un punt de vista jurídic, aquests instruments a partir de l'experiència de l'Administració tributari estatal en el tema, ja que la mateixa ha destacat, entre totes les Administracions, per l'aplicació primerenca i intensa de les tecnologies de la informació i la comunicació en nombrosos àmbits, especialment en les seves relacions amb els obligats tributaris, que progressivament han anat en augment i que ha estat seguida per les experiències d'altres Administracions.
No obstant això, els resultats d'aquest anàlisi poden fer-se extensius a la resta d'Administracions públiques.
Grup de recerca: Universitari (Universitat Autònoma de Barcelona)
Aquesta recerca consisteix en avaluar la transferència de la formació contínua d'un dels àmbits formatius més estratègics de l'Administració Pública: la formació per a directius/ves i comandaments, entenent per avaluació de la transferència la comprovació i anàlisi de l'aplicació de les competències adquirides amb la formació al lloc de treball i de les condicions que han afectat l'esmentada aplicació.
L'estudi es centra en crear un model d'avaluació de la transferència adaptat a la realitat de l'Administració Pública de Catalunya i en realitzar una experimentació pilot del model per a avaluar l'aplicabilitat de la formació de directius/ves i comandaments i els factors que han facilitat i/o obstaculitzat el procés.
A grans trets, el model dissenyat consisteix, en un qüestionari al/a la participant i un al seu/va cap i la realització d'entrevistes al formador/a i a la persona responsable de l'acció formativa, els quals s'apliquen dos cops, abans i un temps després de la formació; també s'inclouen tres reunions amb persones expertes per a la revisió del model d'avaluació, una inicial, una durant de procés i una final.
Els resultats que obtenen les accions formatives avaluades són en general molt satisfactoris en termes d'efectivitat de la formació.
Tant els/les participants, com els/les seus/ves caps detecten millores en les pràctiques professionals associades a les competències treballades en la formació.
Es demostra, per tant, que la formació es transfereix al lloc de treball tot generant canvis en l'actuació professional dels directius/ves i comandaments.
Es considera així, que el model de formació per a directius/ves i comandaments de l'Escola d'Administració Pública és adequat i, amb algunes adaptacions, podria ser de gran utilitat per a altres contextos.
Destaca que els/les participants mostren una elevada motivació vers la millora de la seva actuació professional.
Tanmateix, el context de la Generalitat de Catalunya compta amb condicions que són òptimes perquè la formació resulti efectiva, entre les quals destaquen la realització de sessions de seguiment de la formació i el suport per a l'aplicació de la formació.
Finalment, el principal aspecte a revisar per tal de millorar l'efectivitat de la formació té a veure amb que la majoria de persones hi participen per iniciativa pròpia i les seves necessitats formatives no han estat consensuades amb el seu/va cap.
La comunicació organitzacional, entesa com el conjunt de iniciatives d'una organització per comunicar-se amb el seu entorn divers per tal de generar un clima de confiança que faciliti i fomenti el desenvolupament de l'organització, acostuma ser una dels elements de gestió menys considerats en la gestió pública i privada.
El màrqueting i la publicitat encara ocupen els primers llocs en la inversió en estratègies comunicatives.
Això és més cert en l'àmbit de l'administració pública, on l'absència de competència i una estructura més aviat tancada de les seves organitzacions, complica un correcte desenvolupament dels canals de comunicació.
Si aquesta situació, com diem, ja és de per si prou complicada, la priorització dels públics del entorn organitzatiu a favor dels públics externs (mitjans de comunicació social, en especial) i en detriment dels públics interns, converteix en una missió impossible la contribució de la comunicació interna a l'excel·lència de la gestió pública.
Aquest treball de recerca ha volgut mostra aquesta situació en l'àmbit municipal, agafant com a mostra els ajuntaments gironins de més de 5.000 habitants i aquells que, malgrat no arribar a aquesta xifra, són capitals de comarca.
A partir del treball de recerca dirigit pel professor nord-americà James E. Grunig als Estats Units per determinar com contribueix la comunicació a l'excel·lència en la gestió de les organitzacions privades nord-americanes, canadenques i britàniques, hem elaborat els qüestionaris per recercar si la comunicació interna en el ajuntaments que conformen la mostra del nostre estudi contribueix a l'excel·lència de la gestió municipal.
Amb aquesta finalitat s'han analitzat els sistemes comunicatius interns dels ajuntaments a partir dels indicadors resultants de l'estudi de l'excel·lència esmentats.
Els resultats, malauradament, no han estat sorprenents, en el sentit que queda un llarg camí per recórrer si el vol que la comunicació interna sigui un factor d'eficàcia en la gestió de les administracions locals.
No només per la seva estructura, sinó per posar en excés l'atenció en la comunicació externa deixant molt de banda la comunicació interna i, també, per la poca professionalitat dels responsables polítics i tècnics de la gestió de la comunicació interna i dels recursos humans derivada de l'escassa formació en aquest àmbit.
Grup de recerca: Universitari (Universitat Autònoma de Barcelona)
Aquest treball analitza la trajectòria de Catalunya en relació a la mesura de la performance en l'àmbit de la gestió de la salut, tenint en compte l'evolució que han seguit altres països europeus o de la OCDE.
El treball s'inicia amb la presentació del model clàssic de la performance i un anàlisi dels problemes i de les paradoxes a les que ha donat lloc la seva aplicació en diferents entorns.
Aquests elements es tenen en compte al examinar la trajectòria catalana i l'estratègia futura a seguir en aquest àmbit.
Una vegada presentats els fets i els principals instruments de què disposa el sistema sanitari català, es discuteix quina de quatre teories possibles explica millor l'evolució observada per concloure que són les teories estructurals i culturals les que millor expliquen elements de procés.
Tot i que, també les explicacions racionals són útils per entendre els efectes de dependència del camí seguit prèviament i de limitació en les possibilitats de canvi de política.
Dues idees sembla que prenen força entorn a la intervenció de l'administració pública en zones urbanes desafavorides.
La primera és que els processos de transformació del capitalisme avançat han intensificat les desigualtats socio-urbanes i n'han transformat la seva naturalesa.
I d'aquesta transformació se'n deriva la segona idea: enfront aquesta nova realitat, calen nous enfocaments i nous instruments de política pública que permetin abordar el problema de l'exclusió social urbana en general i de les zones desafavorides en particular.
La Llei de Barris aprovada pel Parlament de Catalunya pretén abordar aquesta nova realitat mitjançant nous instruments de política urbana que, entre d'altres qüestions, destaquen per a) emfasitzar la naturalesa integral de les intervencions de regeneració urbana a través de projectes d'intervenció que combinen aspectes urbanístics, econòmics, ambientals i socials; i b) promoure l'elaboració i el seguiment participat dels projectes.
A través d'un estudi de 4 casos (Barri de l'Erm a Manlleu, Barri Vell de Ripoll, Districte II de Terrassa, la Mariola de Lleida), aquesta recerca analitza a) el paper de la participació en el disseny i la implementació dels Projectes de la Llei de Barris i b) la seva relació amb el caràcter integral dels projectes i c) la capacitat d'impacte de la participació ciutadana tant a nivell operatiu com substantiu.
Els resultats apunten com existeix una relació entre la participació i la integralitat, però que el caràcter integral dels projectes no és produït per la participació, ja que aquesta acostuma a tenir una capacitat d'incidència limitada.
Els projectes d'intervenció integral són una oportunitat a nivell local d'assajar o consolidar noves formes de governança, on predomina una major integralitat i on s'assagen noves formes de participació, amb un pes molt important de l'administració pública front a d'altres actors.
Ara bé, els projectes integrals per si sols no modifiquen l'estructura i els procediments de govern a nivell local, sinó que això depèn d'altres aspectes com l'evolució política, social i urbana del territori, així com les capacitats d'innovació o resistència al canvi que es donen dins el propi ajuntament.
Aquest treball, finançat per l'Escola d'Administració Pública de Catalunya (EAPC), ha estat realitzat pel Grup de Recerca en Lideratge i Innovació en la Gestió Pública (GLIGP) d'ESADE, i s'inscriu en una agenda i línia de recerca rellevant de la gestió pública: La promoció i el desenvolupament de la gerència pública o direcció pública professional (d'ara endavant, DPP) a les administracions públiques.
Prenent com a referència un marc d'anàlisi del desenvolupament institucional de la DPP, en el qual s'ha identificat que l'àmbit funcional propi, l'esfera de discrecionalitat, el sistema de responsabilització i el sistema d'incentivació són les quatre variables que ens permeten avaluar el grau de desenvolupament d'un espai propici pel naixement, l'arrelament, l'expansió i la consolidació en el temps de la DPP, aquest treball ha pretès fer llum sobre dos propòsits específics de recerca:
Conèixer quines d'aquestes quatre variables centrals associades a l'existència d'un espai institucional favorable per a la DPP han estat més ben implementades i tenen un grau superior de desenvolupament en organitzacions públiques pertanyents tant a l'àmbit autonòmic com al local de Catalunya i
Explorar en quin àmbit (autonòmic o local) i en quin esquema funcional (directe o descentralitzat) s'ha aconseguit una millor implementació i un grau més alt de desenvolupament de les variables esmentades.
La recerca ha estat realitzada en dues etapes i s'ha recorregut a l'ús d'una enquesta i entrevistes amb directius públics d'administracions públiques de Catalunya.
Entre les conclusions més importants, el treball assenyala que el grau conjunt de desenvolupament de les quatre variables d'espai institucional considerades és, de mitjana, baix, la qual cosa apunta a una debilitat notable pel que fa a la institucionalització de la direcció pública professional en les administracions públiques catalanes.
També hi ha la percepció que en les organitzacions que funcionalment són administrades de manera descentralitzada es dóna, en comparació de les que formen part de l'administració directa, un grau més alt d'institucionalització de la DPP, o que almenys la seva estructura i el seu funcionament fan més viable la generació de condicions més propícies pel seu naixement, creixement i arrelament.
Respecte de la hipòtesi de treball que "Hi ha un grau més alt d'institucionalització de la DPP en l'Administració local que en l'autonòmica", l'estudi no presenta indicis suficients i consistents que permetin confirmar aquest supòsit.
L'estudi acaba emfatitzant el valor d'aquestes troballes, però també reconeix certes limitacions i esmenta algunes línies o temes de recerca futura que es desprenen del treball.
Grup de recerca: Administració pública (grup format per personal tècnic del Departament de Governació i Administracions Públiques, de l'Agència Catalana de Certificació i del Centre de Telecomunicacions i Tecnologies de la Informació de la Generalitat de Catalunya)
Aquest llibre duu a terme una anàlisi dels requisits legals i de control tècnic necessaris per fer efectiva l'automatització dels actes administratius en el marc del respecte a la legalitat vigent.
El seu objectiu és oferir criteris i controls legals i tecnològics en relació amb la possibilitat de fer tràmits sense intervenció humana.
L'anàlisi inclou el procediment a seguir i els aspectes que cal considerar en la implementació de l'automatització de processos, partint de la interpretació "informàtica" de la norma reguladora de l'actuació administrativa a automatitzar, les conseqüències que se'n poden derivar; i incloent-hi una sèrie de recomanacions pràctiques.
Es tracta, en definitiva, d'una primera aproximació als elements d'anàlisi jurídica i metodològica per a la construcció i l'explotació de tràmits automàtics, en les suficients condicions de seguretat jurídica per garantir una implementació adequada.
Grup de recerca: Mixt (grup de recerca format per personal tècnic de la Diputació de Barcelona, de les universitats de Barcelona, Autònoma de Barcelona i ESADE-Ramon Llull, i de l'Ajuntament de Castellar del Vallès)
Responsable: Josep Aldomà Buixadé
El treball planteja i debat el disseny d'un model de selecció comú per al personal de l'Administració de la Generalitat i de les entitats locals de Catalunya, en un moment en què cal procedir al desenvolupament de la LEBEP per part del legislador català.
Tot i la seva importància, el funcionament dels processos selectius és, amb massa freqüència, decebedora pels seus resultats.
Les causes d'aquest fracàs, ni tan sols les més importants, no es poden atribuir a deficiències del marc legal vigent en cada moment, sinó a les perversions en la pràctica del procés selectiu, ja sigui per desconeixement o per la voluntat d'aconseguir un resultat predeterminat.
Aquest precedent reforça la idea inicial que el treball no es pot limitar als aspectes jurídics formals –competencials, organitzatius, procedimentals, etc.-, sinó que cal endinsar-se en els aspectes substantius del procés de selecció –tipologia de proves, valoració dels mèrits, millores pràctiques del procediment selectiu, etc.
D'acord amb això, els objectius essencials del treball són: 1) formular un model de selecció íntegre del personal de les administracions catalanes; 2) avançar en la proposta d'un model de selecció comú a totes les administracions catalanes (autonòmica i local), i 3) reflexionar sobre les condicions necessàries per poder formular un model de processos selectius conjunts a diferents administracions, en el cas d'aquells cossos, escales o categories que, per la seva homogeneïtat i equivalència, podia ser factible.
Aquest darrer objectiu és de gran complexitat, ja que cada administració és competent per executar els processos selectius del seu personal, cosa que requereix una voluntat expressa de cada una d'elles.
Però és evident que l'aplicació d'aquest model podria contribuir decididament a impulsar la mobilitat interadministrativa, tan pregonada però d'escassa aplicació pràctica, motiu pel qual s'intenta reflexionar i presentar una sèrie de propostes.
La relació sòlida entre el rendiment de les empreses i l'aplicació de pràctiques innovadores en gestió de recursos humans, ha motivat al sector públic a adoptar-les esperant l'obtenció d'efectes positius similars.
La gestió per competències és una de les iniciatives de més actualitat en aquest àmbit.
El present estudi pretén adaptar i consolidar una eina d'autoavaluació de competències personals i socials útil per a la gestió del coneixement en les organitzacions i alhora integrar les necessitats específiques de les administracions públiques.
L'eina fomenta d'una banda, per l'individu que participa en l'estudi, l'autoconeixement i l'autoreflexió sobre les seves competències i d'altra banda l'organització disposa del coneixement per al foment i establiment de sistemes de desenvolupament professional adaptats a l'individu i al grup o equip de treball que es basa en una valoració real i quantitativa de les necessitats.
La imatge de l'estat actual i desitjat de les competències dels participants en l'estudi, pot evidenciar:
• l'existència de competències poc explotades, doncs és possible que membres de la organització disposin d'un nivell de competències que actualment no estan aprofitant prou (nivell actual per sobre del nivell objectiu de la persona)
• l'existència de competències amb voluntat de desenvolupar pels membres de l'administració, doncs mostren interès per millorar aquelles competències (nivell actual per sota del nivell objectiu de la persona)
Aquests són els punts de partida i l'eix de treball per complementar, d'acord amb les necessitats de la mateixa organització, les competències menys desenvolupades i aprofitar aquelles que presenten un nivell de desenvolupament més alt que l'objectiu.
S'espera que després de l'anàlisi de la imatge que s'ofereix en els informes lliurats als ajuntaments participants, aquesta pugui millorar no només la gestió del coneixement sinó també la motivació i implicació dels treballadors i treballadores de l'Administració local.
I conseqüentment, millorar la qualitat dels serveis públics que ofereixen els diferents ajuntaments.
L'estudi ha disposat de la col·laboració dels ajuntaments de: Girona, Roses, Banyoles i Fornells de la Selva.
Es tracta d'ajuntaments amb perfils molt diferents que amb les seves aportacions han enriquit els resultats obtinguts.