Sofia (35 anys, mare del Biel, de 2 anys)
� — El Biel comença l'escola bressol aviat i he de reconèixer que em té una mica angoixada.
El seu pare diu que en faig un gra massa, però és que menja tan malament que no sé com s'ho faran; li costa acceptar nous aliments i no li agrada qualsevol cosa.
Fins i tot m'he plantejat anar-lo a buscar al migdia perquè dini a casa.
Joaquim (41 anys, pare de la Núria, de 9 anys, i de l'Andreu, de 5 anys)
— Dona, el que heu de fer és parlar amb l'educadora i comentar-li això que m'expliques.
Pensa que a l'escola saben perfectament com atendre i adaptar-se a les necessitats de cada nen i nena.
Segurament us explicaran les pautes que segueixen respecte als àpats i us aconsellaran sobre com canviar alguns hàbits alimentaris a casa.
En la meva opinió, les famílies i els educadors hem de col·laborar i anar plegats si volem una bona educació per als fills.
Cesc (40 anys, pare de la Violeta, de 4 anys, i de la Lídia, de 2 anys)
— Aquesta escola és un no parar.
Contínuament demanen coses a les famílies: que si portem informació o materials a la classe per fer un projecte, que si anem a participar en un taller que fan a l'aula, que si els acompanyem a una sortida...
Es pensen que no tenim res més a fer.
Amb els horaris de feina tan complicats que tenim, se'ns fa difícil arribar a tot.
A més, a l'escola sempre han sigut els mestres els que s'han fet càrrec d'ensenyar els nens, no veig per què això ha de canviar.
Abdul (40 anys, pare del Moha, de 5 anys, i de la Fàtima, de 8 anys)
— Quan la Rita va començar l'escola també em va sobtar això que ens demanessin tanta col·laboració.
No m'havia parat a pensar mai que la nostra participació fos tan important.
La veritat és que ara ho veig molt diferent.
La manera de treballar a les escoles està canviant i els alumnes se n'han de responsabilitzar més.
El fet que participem a l'aula o que ens interessem per ajudar-los a trobar informació o materials sobre allò que treballen a classe, fa que els fills vegin que valorem el que fan.
El Max té molta il·lusió perquè pugui anar una tarda a explicar un conte.
De vegades no és qüestió de temps, sinó d'organització.
Martina (38 anys, mare del Pau, de 9 anys)
— En aquesta avaluació, al Pau, li ha anat fatal.
És cert que amb la malaltia de l'avi no hem pogut estar gaire per ell, però és que no donem l'abast.
Vam estar parlant amb ell i li vam dir que no es preocupés de res, que ell només havia d'estudiar i segur que les coses millorarien.
No sé si hauria de demanar una entrevista amb la tutora per comentar la situació que tenim a casa, perquè crec que al Pau li està afectant més del que vol reconèixer.
Silvia (48 anys, mare del Sergi, de 15 anys, i del Llorenç i la Berta, de 9 anys)
— I tant que hauries de parlar-ho amb la seva tutora.
El Pau deu estar passant-s'ho fatal i necessita que entre tots l'ajudeu.
Encara que intenteu que no pateixi, segur que està angoixat perquè us veu nerviosos i no es deu poder centrar en l'escola.
Trobo que faríeu bé de demanar hora amb la tutora, per informar-la i que entengui el perquè de la davallada en els estudis.
En aquests temes personals, els tutors són discrets i el que volen és que l'alumne estigui bé.
Estic segura que us ajudarà a encarar aquesta situació i li donarà suport, al Pau.
Andrea (50 anys, mare de l'Ona, de 16 anys, i de l'Alícia, de 13 anys)
— Escolta, tu saps què és això de l'addenda de la carta de compromís?
L'altre dia vam tenir una reunió amb el tutor de l'Alícia i ens ho va explicar, però la veritat és que no vam entendre gaire per a què serveix.
A més ens va dir que fins i tot l'Alícia l'hauria de signar!
Amb l'Ona mai vam haver de fer això de signar compromisos, ella era prou responsable del que havia de fer.
Àlex (45 anys, pare de l'Eduard, de 13 anys)
— Potser amb l'Ona va ser diferent, però cada fill és un món.
A la reunió que vam tenir amb el tutor a finals del primer trimestre també ens en va parlar.
No ho vam veure gaire clar, però vam accedir a fer-ho perquè vam pensar que ajudaria l'Eduard.
De fet, ell també la va signar i es va comprometre a apagar el mòbil mentre fa feines d'escola i a trobar una estona cada dia per llegir, que és el que té més fluix.
La veritat és que hem notat un canvi: sembla que ha pres consciència de les seves responsabilitats i el seu rendiment ha millorat.