projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
El Pla de recerca de l'arqueologia i la paleontologia catalanes va ser aprovat per Acord de Govern el dia 11 de novembre de 2014 (Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya núm. 6748, de 13.11.2014).
Aquest Pla, que segueix els acords del PIACAT (Pla Integral per a l'Arqueologia a Catalunya), regula la recerca arqueològica i paleontològica que entra en l'àmbit de competència del Departament de Cultura, amb la voluntat de garantir que aquesta sigui competitiva i que únicament equips amb capacitat científica reconeguda puguin efectuar-la i obtenir ajut econòmic de l'Administració.
El Pla no vol marcar la recerca que ha de fer cada agent de recerca, però sí determinar com ha de ser aquesta.
Es vol harmonitzar la qualitat científica dels projectes amb les necessitats de preservació del patrimoni i la socialització del coneixement que generi la recerca, en l'àmbit científic i ciutadà.
Els objectius del Pla de recerca són els següents:
a) Convergir cap al model català de recerca.
b) Consolidar el procés de professionalització de la recerca en arqueologia i paleontologia.
c) Garantir la protecció i la conservació dels jaciments arqueològics i paleontològics.
d) Garantir la socialització del coneixement, tant en l'àmbit científic com en el ciutadà, i especialment en les comunitats que acullen els equips de recerca que fan treballs de camp.
La finalitat del Pla de recerca és assolir uns estàndards de qualitat i d'excel·lència al nivell dels que tenen països més avançats en aquest àmbit, i que els resultats reverteixin en el conjunt de la societat catalana.
El patrimoni cultural és un dels testimonis fonamentals de la trajectòria històrica i d'identitat d'una col·lectivitat nacional.
Els béns que l'integren constitueixen una herència insubstituïble, que cal transmetre en les millors condicions a les generacions futures.
La protecció, la conservació, l'acreixement, la investigació i la difusió del coneixement del patrimoni cultural és una de les obligacions fonamentals que tenen els poders públics.
La Generalitat de Catalunya, d'acord amb l'Estatut d'autonomia i sens perjudici de les competències que la Constitució Espanyola assigna a l'Estat, té competència exclusiva en aquesta matèria.
L'administració local de Catalunya, d'acord amb la legislació local i amb la Llei 9/1993, de 30 de setembre, del Patrimoni Cultural Català, assumeix importants atribucions de protecció del patrimoni cultural local, dins l'esfera de les seves competències.
El patrimoni arqueològic i paleontològic de Catalunya forma part del patrimoni cultural català, i per llur valor arqueològic o paleontològic, els béns que l'integren mereixen una protecció i una defensa especials.
Segons el Decret 78/2002, de 5 de març, del Reglament de protecció del patrimoni arqueològic i paleontològic, formen part del patrimoni arqueològic català els béns mobles i immobles que reuneixen els requisits següents:
També formen part del patrimoni arqueològic català els béns mobles per a l'estudi dels quals cal utilitzar metodologia arqueològica i que han estat declarats béns culturals d'interès nacional o catalogats, o bé que formen part dels fons de museus o de col·leccions de Catalunya, encara que no reuneixin els requisits abans indicats.
Segons el Decret 78/2002, de 5 de març, del Reglament de protecció del patrimoni arqueològic i paleontològic, formen part del patrimoni paleontològic català els elements fòssils no relacionats amb l'ésser humà ni amb els seus orígens o antecedents, així com el seu context geològic, que estan situats o procedeixen del sòl, del subsòl o d'aigües interiors del territori de Catalunya, o bé del mar territorial o de la plataforma continental corresponent a la seva franja litoral, o que formen part dels fons de museus o de col·leccions de Catalunya.
El passat 23 i 24 de febrer es celebrà el "Taller Europeana DSI "Publicar a Europeana & Eines per fer visible la vostra col·lecció", organitzat per Michael Culture, el Departament de Cultura de la Generalitat i la col·laboració del Centre de Recerca i Difusió de la Imatge de l'Ajuntament de Girona.
L'objectiu principal del taller era incrementar el coneixement de la plataforma Europena i les eines per a gestionar les col·leccions.
També, convidar als museus a participar amb les seves col·leccions a Europeana, a través de l'agregador nacional.
Al llarg de dos dies, un centenar de professionals del món dels museus, arxius i biblioteques, participaren en les conferències.
La primera sessió es va centrar en la nova estrategia d'Europeana d'agregació de continguts a través dels DSI, la plataforma MuseHub i la presentació de l'Associació Michael Culture.
Es va tancar amb una conferència sobre els "Catàlegs en línia i la legislació espanyola.
La segona sessió se centra en l'àmbit català.
Després d'una ponència on s'explica com es podia participar a Europeana a través del Dipòsit digital Calaix amb el suport del Departament de Cultura, diferents museus que ja participen, explicaren la seva experiència.
El taller es tancà amb un espai de debat entre ponents i participants.
El Tesaurus d'Art i Arquitectura (TAA), és una eina terminològica utilitzada a escala mundial per fer accessibles l'arquitectura, l'art i les col·leccions culturals.
El TAA és una traducció al català de la versió anglesa del Gety Research Institute.
El format que presenta permet la consulta també de la terminologia en llengua anglesa i castellana.
La implementació d'aquest sistema d'informació comprèn alhora aspectes organitzatius, la sistematització de processos i procediments, i la normalització de llenguatges terminològics.
L'abast del TAA depassa els àmbits de l'art i l'arquitectura que li donen nom, ja que també inclou termes relacionats amb la cultura material, com ara les arts aplicades, l'arqueologia, materials d'arxiu i disciplines afins.
Quant a la cronologia, cobreix des de l'antiguitat fins al present.
En síntesi, s'hi recullen les condicions necessàries per descriure documents, arxius, fotografies, llibres i objectes culturals de qualsevol tipus.
El respecte a les necessitats de les diferents institucions culturals i els diferents àmbits del patrimoni és essencial per al desenvolupament de l'eina.
El TAA vol ser un vocabulari que evolucioni, creixi i canvií gràcies a les aportacions dels usuaris, sempre d'acord amb les directives del Getty Research Institute i les institucions que participen en els seus projectes.
La documentació geogràfica del patrimoni cultural és una eina fonamental per protegir, gestionar i interpretar els béns culturals en relació al territori.
El Servei de Suport Tècnic i Inventari té entre les seves funcions la realització de la documentació geogràfica del patrimoni cultural per la qual cosa utilitza les tecnologies de la informació geogràfica.
Així, el conjunt dels edificis i jaciments inclosos als inventaris, protegits o no, es recullen en un Sistema d'Informació Geogràfica(SIG).
Un SIG és una base de dades amb elements georeferenciats que poden ser visualitzats i analitzats de forma multivariada i interactiva.
Concep el paisatge de forma disgregada, com una sèrie de capes que poden ser sobreposades, transformades i representades d'una forma totalment dinàmica.
A banda de representar i situar els elements patrimonials, és una eina per a l'anàlisi i contextualització del patrimoni en el paisatge.
Permet establir una relació amb l'ús i transformació del sol urbà i rústic, l'avaluació del risc del patrimoni cultural.
Així doncs, la seva influència i/o correcta realització sobrepassa l'estricte àmbit patrimonial, sent vital per l'expansió i renovació urbana, millora i creació d'infraestructures, creació d'espais públics, treballs agrícoles, erosió i degradació del sol, etc.
L'any 2005 es comença la implementació del SIG, connectant-lo als Inventaris primer, adequant els processos de treball i incorporant la informació existent després.
Passant per l'eGIPCI, una plataforma especialment dissenyada per a la consulta de les dades geogràfiques del patrimoni cultura, a través de la qual també s'accedeix a les dades dels diferents inventaris, i que representa una gran evolució en la gestió del patrimoni.
Avui, deu anys més tard, amb més del 90% dels elements del patrimoni georeferenciats i els seus polígons dibuixats ens disposem a començar una nova etapa amb la creació d'un geoportal.
El Geoportal del Patrimoni Cultural ofereix un sistema de navegació complert per tot el territori català, posant a disposició de l'usuari, informació visual completa i detallada sobre disciplines com l'arquitectura, l'arqueologia, la paleontologia, de forma fàcil i intuïtiva per tot tipus d'usuaris.
La funció principal d'aquest geoportal és la de publicar i difondre informació geogràfica relativa al patrimoni cultural.
L'usuari pot navegar a través de la taula de continguts del portal per trobar la informació del seu interès, organitzada per temàtiques: monuments, jaciments arqueològics, jaciments paleontològics, etc.
El Servei de Suport Tècnic i Inventari de la Direcció General d'Arxius, Biblioteques, Museus i Patrimoni elabora i efectua el manteniment de l'Inventari del Patrimoni Cultural en coordinació amb altres unitats de la Direcció General.
Els Inventaris del Patrimoni Immoble, arquitectònic i arqueològic s'inicien l'any 1982, un cop traspassades a la Generalitat de Catalunya les competències reconegudes en l'Estatut d'Autonomia de Catalunya (1979) i la posterior creació dels Serveis de Patrimoni Arquitectònic i Arqueologia.
La Llei 9/1993 de 30 de desembre, del patrimoni cultural català recull aquesta necessitat de realitzar els inventaris i els incorpora al marc legislatiu, consolidant-los de manera definitiva per primera vegada.
Aquesta llei vetlla per l'elaboració i manteniment de l'Inventari, que ha de permetre l'estudi i la difusió de tots els béns que l'integren i garanteix l'accés dels ciutadans a les dades que conté, que són públiques.
Des de l'inici, l'Inventari s'ha anat perfilant fins a assolir una visió força completa del patrimoni d'arreu de Catalunya (29.798 edificis i 12.667 jaciments), encara que lluny de ser acabat, que no ho estaran mai, es multiplica.
Perquè l'Inventari avança al mateix temps que la història i no deixa d'ampliar-se amb noves troballes.
Inclou les tres categories de protecció que estableix l'esmentada Llei 9/1993: els béns culturals d'interès nacional (BCIN), els catalogats o els béns culturals d'interès local (BCIL) i els restants béns que, tot i no haver estat objecte de declaració de BCIN ni de declaració BCIL reuneixen els valors descrits en l'article 1.
L'Inventari del Patrimoni Moble es realitza a partir de totes aquelles institucions que han de fer l'inventari de les seves pròpies col·leccions, arxius, biblioteques i museus, que entreguen una còpia en el format i suport determinat pel Departament de Cultura.
Des del 2011 es treballa en un nou model d'Inventari únic, de gestió integrada, que permeti augmentar la coherència entre els Inventaris dels diferents béns del patrimoni cultural, sovint indissolubles.
Es consideren espais de protecció arqueològica els llocs que no han estat declarats d'interès nacional on, per evidències materials, per antecedents històrics o per altres indicis, es presumeix l'existència de restes arqueològiques o paleontològiques (Art.
49 de la Llei 9/1993, de 30 de setembre, del Patrimoni Cultural Català ).
Els espais de protecció arqueològica són determinats per resolució del conseller de Cultura, amb audiència prèvia dels interessats i de l'ajuntament afectat.
S'ha de donar compte a l'ajuntament i als interessats de la resolució, que no ha d'ésser publicada en el Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya.
Per a la concessió d'una llicència d'obres en un espai de protecció arqueològica cal l'informe favorable del Departament de Cultura.
Tota catalogació de béns immobles d'un terme municipal -mitjançant llur declaració com a béns culturals d'interès local- ha de contenir els jaciments arqueològics que han estat declarats espais de protecció arqueològica (Art.
17 de la Llei 9/1993, de 30 de setembre, del Patrimoni Cultural Català).
Actualment a Catalunya hi ha 80 Espais de Protecció Arqueològica declarats.
El Servei d'Arqueologia i Paleontologia és l'òrgan de la Sub-direcció General del Patrimoni Arquitectònic, Arqueològic i Paleontològic de la Direcció General del Patrimoni Cultural responsable de la gestió de l'activitat arqueològica i paleontològica a Catalunya i de la implementació i el control de la política de protecció, conservació, recerca i difusió del patrimoni arqueològic i paleontològic català.
Segons el Decret 164/2019, de 16 de juliol, de reestructuració del Departament de Cultura, li corresponen les funcions següents:
Del Servei d'Arqueologia i Paleontologia en depenen les unitats següents:
Segons la Llei 9/1993, de 30 de setembre, del Patrimoni Cultural Català, els béns més rellevants del patrimoni cultural català, tant mobles com immobles, han d'ésser declarats d'interès nacional pel Govern de la Generalitat de Catalunya.
Els béns immobles declarats béns culturals d'interès nacional es classifiquen en:
Els béns mobles poden ésser declarats d'interès nacional singularment o com a col·lecció.
Els béns culturals d'interès nacional han d'ésser inscrits en el Registre de Béns Culturals d'Interès Nacional, en el qual també s'ha d'anotar preventivament la incoació dels expedients de declaració.
És competència del Servei d'Arqueologia i Paleontologia la tramitació dels expedients de declaració de bé cultural d'interès nacional corresponents a les categories de zona arqueològica i zona paleontològica.
Zona arqueològica (ZA): Lloc on hi ha restes de la intervenció humana que solament és susceptible d'ésser estudiat en profunditat amb la metodologia arqueològica, tant si es troba en la superfície com si es troba en el subsòl o sota les aigües.
En el cas que els béns culturals immobles definits per les lletres a), b), c), d) i e) tinguin en el subsòl restes que solament siguin susceptibles d'ésser estudiades arqueològicament, tindran també la condició de zona arqueològica.
Zona paleontològica (ZP): Lloc on hi ha vestigis fossilitzats que constitueixen una unitat coherent i amb entitat pròpia, encara que cadascun individualment no tingui valors rellevants.
La declaració de béns culturals d'interès nacional requereix la incoació prèvia d'un expedient, iniciat d'ofici per l'Administració de la Generalitat o bé a instància d'una altra administració pública o de qualsevol persona física o jurídica.
Un cop finalitzat el procediment de declaració, aquesta ha d'ésser acordada pel Govern de la Generalitat, a proposta del Conseller de Cultura.
La declaració d'un bé cultural d'interès nacional s'ha de notificar als interessats i als ajuntaments dels municipis on radica el bé, i s'ha de publicar en el Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya i en el Boletín Oficial del Estado.
Declaracions genèriques de béns culturals d'interès nacional
A més de les declaracions de béns culturals d'interès nacional que es fan mitjançant la tramitació d'expedients de declaració individuals, també hi ha béns declarats de manera genèrica segons la Disposició Addicional Primera de la Llei 9/1993, de 30 de setembre, del Patrimoni Cultural Català.
Aquesta Disposició Addicional Primera diu:
Actualment hi ha 235 béns del patrimoni arqueològic i paleontològic declarats béns culturals d'interès nacional, 226 corresponen a patrimoni arqueològic i 9 a patrimoni paleontològic.
Per categories, d'aquests 235 béns culturals d'interès nacional, 193 han estat declarats com a zona arqueològica, 29 com a zona arqueològica + monument històric, 9 com a zona paleontològica, 2 com a monument històric, 1 com a zona arqueològica + conjunt històric i 1 com a lloc històric.
El Conjunt Arqueològic de Tarraco va ser inclòs a la llista de patrimoni mundial de la Unesco l'any 2000.
Tarragona i el seu entorn conserven vestigis que són un testimoni de primer ordre de l'empremta de Roma a casa nostra.
El conjunt inclou diversos monuments del segle III aC. fins el VI dC. que es conserven en molt bon estat.
Tots ells són característics d'una capital de província com va ser l'antiga Tarraco.
Aquest conjunt està format per 14 elements:
L'Art Rupestre de l'Arc Mediterrani de la Península Ibèrica va ser inclòs a la llista de patrimoni mundial de la Unesco l'any 1998.
A l'arc mediterrani de la península Ibèrica, des de Catalunya fins a l'extrem oriental d'Andalusia, es conserva un elevat nombre de jaciments arqueològics amb pintures rupestres de singular valor.
Es tracta de manifestacions principalment d'art llevantí, una manifestació cultural única, representativa d'una societat prehistòrica postpaleolítica.
La llista inclou 757 jaciments arqueològics amb pintures rupestres localitzats en sis comunitats autònomes: Andalusia, Aragó, Castella-la Manxa, Catalunya, Múrcia i València.
D'aquests 757 jaciments, 60 pertanyen a Catalunya.
L'eGIPCI (e-Gestió Integral del Patrimoni Cultural Immoble) és un sistema a l'entorn Extranet del Departament de Cultura que forma part de les millores que es duen a terme en els sistemes de gestió de la Direcció General del Patrimoni Cultural, amb l'objectiu d'agilitzar i millorar processos quant a la informació, documentació i gestió del Patrimoni Cultural Immoble de Catalunya, i que s'emmarca en el model d'Administració electrònica.
Permet la consulta, de manera controlada, de les dades de l'Inventari del Patrimoni Cultural Immoble català (Patrimoni Arquitectònic, Arqueològic i Paleontològic), així com la consulta de l'estat de tramitació de les sol·licituds dels permisos d'intervenció arqueològica i paleontològica.
L'eGIPCI va entrar en funcionament el gener de 2010 i actualment s'ha consolidat com a eina imprescindible per a professionals, empreses i institucions per a l'accés en línia a les dades de l'Inventari i a les dades de tramitació dels permisos d'intervenció arqueològica i paleontològica que es troben en curs.
En relació amb l'arqueologia preventiva, s'ha convertit en l'eina que permet realitzar i controlar les consultes de l'Inventari que es realitzen amb motiu de planejament urbanístic, estudis ambientals o projectes d'obra sotmesos al tràmit d'Avaluació d'Impacte Ambiental.
Pel que fa a la protecció del patrimoni, amb la signatura dels protocols de col·laboració amb la Direcció General de la Policia i la Direcció General del Medi Natural i Biodiversitat, s'ha donat accés al Cos d'Agents Rurals i al Cos dels Mossos d'Esquadra a l'aplicació eGIPCI, cosa que ha facilitat el treball i la col·laboració entre tots per tal de protegir més eficaçment el patrimoni cultural immoble de Catalunya.
Són intervencions arqueològiques o paleontològiques, d'acord amb l'article 47.2 de la Llei 9/1993, de 30 de setembre, del patrimoni cultural català, els estudis directes d'art rupestre i les prospeccions, els sondeigs, les excavacions, els controls i qualsevol altra intervenció amb remoció de terrenys o sense, que tingui per finalitat descobrir, documentar o investigar restes arqueològiques o paleontològiques.
Segons el Decret 78/2002, de 5 de març, del Reglament de protecció del patrimoni arqueològic i paleontològic, les intervencions arqueològiques o paleontològiques es classifiquen en:
En funció dels motius que les originen:
En funció del medi en què es desenvolupen:
Segons el Decret 78/2002, de 5 de març, del Reglament de protecció del patrimoni arqueològic i paleontològic, la persona o persones que dirigeixen una intervenció arqueològica o paleontològica tenen l'obligació d'elaborar una memòria de resultats i lliurar-la a la Direcció General del Patrimoni Cultural en el termini de dos anys des de l'acabament dels treballs de camp.
Les memòries de les intervencions arqueològiques i paleontològiques de Catalunya es troben dipositades a la seu de la Direcció General del Patrimoni Cultural, i són d'accés públic.
Les memòries es poden consultar, demanant cita prèvia, a la Biblioteca del Patrimoni Cultural, situada a la seu de la Direcció General del Patrimoni Cultural, al Palau Moja de Barcelona, o als diferents Serveis Territorials del Departament de Cultura (cada Servei disposa de les memòries corresponents al seu àmbit territorial).
Les memòries que estan digitalitzades també es poden consultar en línia des de CALAIX, el Dipòsit Digital del Departament de Cultura.
Els Estudis d'Afectació al Patrimoni Cultural són l'eina bàsica per tal que el Servei d'Arqueologia i Paleontologia pugui valorar l'impacte d'una obra o actuació sobre el patrimoni cultural, i emetre els informes preceptius que estan regulats per diverses legislacions sectorials.
Al llarg d'aquests darrers anys s'han anat incorporant i adaptant diversos mecanismes preventius, per tal de poder valorar, amb suficient antelació, el grau d'afectació que poden provocar les diverses actuacions que es realitzen en el territori i que poden afectar els béns de patrimoni cultural.
Més enllà de la Llei de Patrimoni Cultural Català, el patrimoni cultural també està protegit per la Llei d'Avaluació Ambiental i la Llei d'Urbanisme.
L'avaluació ambiental és un procediment de caràcter preventiu que té per objecte incorporar la variable ambiental en la presa de decisions sobre determinats projectes, plans o programes.
Aquesta avaluació s'efectua a través d'un document anomenat Estudi d'Impacte Ambiental, el qual ha d'incloure els possibles impactes del projecte, pla o programa sobre el patrimoni cultural, entre d'altres.
També ha d'incloure la proposta de mesures preventives, correctores i compensatòries, per tal d'evitar, minimitzar o compensar l'impacte.
En aquest sentit, l'òrgan competent en matèria de medi ambient està obligat a sol·licitar informe al Departament de Cultura, per tal que es valorin els efectes previsibles directes o indirectes d'una obra, instal·lació, etc., sobre el patrimoni cultural.
L'urbanisme és una funció pública que abasta l'ordenació, la transformació, la conservació i el control de l'ús del sòl, del subsòl i del vol, llur urbanització i llur edificació, i la regulació de l'ús, de la conservació i de la rehabilitació de les obres, l'edificació i les instal·lacions.
En aquest sentit, el planejament urbanístic ha de preservar, entre d'altres, les restes de caràcter històric, artístic, tradicional, arqueològic o paleontològic existents a l'entorn.
Existeixen diversos mecanismes de protecció, els més destacats són els catàlegs de béns protegits de les diverses figures de planejament, així com el procediment de projectes específics d'interès públic, etc.
El Sistema d'Informació Geogràfica de la Direcció General del Patrimoni Cultural del Departament de Cultura és una eina de gestió i d'anàlisi territorial del patrimoni cultural immoble català (arqueològic, paleontològic i arquitectònic).
Aquest sistema es va implantar l'any 2005, fruit de la demanda del Servei d'Arqueologia i Paleontologia de la necessitat d'un SIG aplicat a l'arqueologia i la paleontologia catalanes, i gràcies al treball dut a terme des del Servei per fer realitat aquest projecte.
Juntament amb l'Inventari del Patrimoni Cultural Immoble Català, és una de les principals eines preventives de què disposa la Direcció General del Patrimoni Cultural.
En els camps de l'arqueologia i la paleontologia s'utilitza per a la gestió dels recursos arqueològics i paleontològics, la recerca, l'arqueologia del paisatge, la representació espacial del comportament humà del passat o l'avaluació ambiental, entre d'altres.
Actualment el SIG de la Direcció General del Patrimoni Cultural és gestionat pel Servei de Suport Tècnic i Inventari, que ha desenvolupat un geoportal mitjançant el qual es pot consultar tota la informació geogràfica relativa al patrimoni cultural immoble català.