projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
Els nens ingressats en hospitals atesos per pediatres hospitalaris poden tenir més esdeveniments adversos relacionats amb dispositius comparat amb els pediatres generals.
L'any 2016 la medicina pediàtrica hospitalària es va convertir en una especialitat oficial reconeguda per la Junta Americana d'Especialitats Mèdiques dels EUA.
Tanmateix, la recerca continua essent no concloent sobre els resultats dels pacients hospitalitzats que són atesos per pediatres hospitalaris en comparació amb pediatres generals.
Un estudi americà va comparar els resultats dels pacients atesos per metges pediàtrics hospitalaris i pediatres generals en termes d'esdeveniments adversos, costos totals, taxes de readmissió als 30 dies i durada de l'estada hospitalària.
Es van comparar els resultats de 1.423 hospitalitzacions (durant 6 anys, de l'1 de gener de 2009 fins el 31 d'agost de 2015) en un mateix hospital d'atenció mèdica terciària.
Els pacients van ser atesos per un pediatra hospitalari o un pediatra general, però tots eren facultatius de la institució.
Com a punts forts a destacar, l'estudi inclou dades recents, examina una gran quantitat d'ingressos hospitalaris i explica les característiques del metge d'una població relativament gran de pediatres hospitalaris i pediatres generals en què es té en compte els anys de pràctica mèdica i la complexitat clínica dels pacients.
Com a punts febles o limitacions, cal assenyalar que no s'ha analitzat la satisfacció del pacient i que l'assignació del tipus de metge no va ser aleatòria (es va basar en una decisió de triatge a l'admissió i segons la disponibilitat del llit) i no s'ajusta a les característiques del pacient.
Els models multivariants que s'ajusten a les característiques del pacient no van presentar diferències significatives entre els pediatres generals i els hospitalaris en la durada mitjana de l'estada (4,7 vs.
4,6 dies), els costos totals (14.490 $ vs 15.200 $), i la taxa estimada de readmissió als 30 dies ( 8,9% vs 6,4%).
Els resultats van ser similars a l'ajustar aquests models a les característiques del metge.
Els esdeveniments adversos van ser menys freqüents entre els pacients que van rebre atenció de pediatres generals (odds ratio ajustat, 0,48; IC del 95%: 0,23-0,97).
Els esdeveniments adversos relacionats amb dispositius van ser més elevats entre els pediatres hospitalaris (3,0% vs 1,1%, odds ratio, 0,34; IC del 95%: 0,12 a 1,00); aquesta associació no va ser significativa després d'ajustar-se a l'experiència mèdica.
Com a conclusions es destaca que els nens ingressats tractats per pediatra general o hospitalari tenen similar durada d'estada hospitalària, costos totals i taxes de readmissió.
Només hi ha haver diferència en els esdeveniments adversos relacionats amb dispositius, més comuns entre els metges hospitalaris, sobretot en els professionals que tenien menys experiència laboral.
Aquest any, amb l'eslògan "Una atenció neta per a tots està a les vostres mans", es va celebrar el Dia Mundial de la Higiene de mans (5 de maig).
El Dia Mundial té la finalitat de conscienciar i implicar tant els professionals sanitaris com els directors i gerents de centres sanitaris en la prevenció de les infeccions relacionades amb l'assistència sanitària (IRAS) mitjançant la mesura senzilla i eficaç de la higiene de les mans.
Tot i que la responsabilitat de la higiene de les mans correspon als professionals sanitaris, també es recomana estimular la participació i el compromís dels pacient
El Departament de Salut, a través del Servei de Promoció de la Qualitat i la Bioètica, desenvolupa projectes i accions amb l'objectiu de contribuir a millorar la seguretat dels pacients i garantir una pràctica assistencial més segura.
Molts d'aquests projectes estan relacionats amb la prevenció de les infeccions i una de les intervencions clau és promoure la higiene de les mans durant l'atenció sanitària i millorar-ne el compliment pel personal sanitari.
L'acció que es recomana amb més freqüència per evitar que les mans actuïn com a vector de transmissió és friccionar-les amb preparats de base alcohòlica abans i després del contacte directe amb els pacients.
El Departament de Salut, com cada any, va demanar als centres que realitzessin activitats de sensibilització de la pràctica d'higiene de mans entre els professionals sanitaris i els ciutadans i, donar suport a la campanya 2019 en els mitjans de comunicació i xarxes socials.
Posteriorment, els centres responen, de forma voluntària, una enquesta que recull les activitats realitzades.
D'entre la multitud d'activitats realitzades pels centres, es destaca el vídeo que ha realitzat el Servei de Medicina Preventiva de l'Hospital Universitari de Girona Dr.
Josep Trueta amb l'Escola de Dansa Avança.
Més informació sobre el Dia Mundial de la Higiene de les Mans: Departament de Salut.
Els avenços mèdics dels darrers anys han permès que, avui en dia, alguns medicaments per al càncer es puguin prendre a casa per via oral.
Si bé aquests tipus de medicaments són molt més còmodes per als pacients, no estan exempts de riscos.
Abans de començar a prendre quimioteràpia a casa cal ser molt conscient de com utilitzar-los correctament.
Aquesta infografia repassa algunes de les preguntes i consells clau que hem de tenir en ment per fer-ne un ús segur.
Ús segur dels medicaments per al càncer que es prenen a casa
Es presenten els canvis normatius de Catalunya, Navarra i País Basc i es proposen canvis a nivell nacional per a avançar en la cultura de seguretat del pacient.
La cultura de seguretat del pacient es fonamenta en l'aprenentatge a partir dels esdeveniments adversos, en el desenvolupament d'estratègies preventives per evitar la seva ocurrència i a reconèixer i acompanyar els que han sofert un mal innecessari i involuntari derivat de l'atenció sanitària rebuda.
En el present estudi, publicat en el Journal of Healthcare Quality Research, s'analitzen els passos desenvolupats per tres comunitats autònomes (Catalunya, País Basc i Navarra) per garantir als professionals sanitaris una empara normativa, i reflexiona també sobre quines regulacions podrien estendre's a l'àmbit nacional.
Des de l'any 2008 i a través del Departament de Salut s'ha impulsat la cultura de la seguretat del pacient.
Concretament, des de l'any 2012 s'estan implantant les "Unitats funcionals de seguretat del pacient" en els centres sanitaris l'estratègia dels quals s'organitza de la manera següent:
L'any 2017 es va publicar el Decret 151/2017, de 17 d'octubre, pel qual s'estableixen els requisits i garanties tècnic-sanitàries comunes dels centres i serveis sanitaris i els procediments per a la seva autorització i registre.
El decret afegeix aspectes de garantia de la qualitat i seguretat de l'atenció, com disposar de: un pla de qualitat i seguretat identificant la figura del referent de seguretat del pacient com a responsable de la seguretat de l'assistència; un pla d'acolliment als professionals de nova incorporació; guies de pràctica clínica i un manual de procediments accessible a tots els professionals; mecanismes que assegurin la continuïtat assistencial i la transició segura dels pacients; mecanismes per a garantir la prevenció de caigudes, prevenció d'infecció relacionada amb l'atenció sanitària, resistència als antibiòtics, medicaments d'alt risc, cirurgia correcta en el lloc correcte, identificació dels pacients; confidencialitat de les dades; alertes epidemiològiques; gestió, control i distribució del material i instrumental i sistemes d'informació.
En relació amb el sistema de notificació d'incidents, el decret incideix a disposar d'un sistema que garanteixi la confidencialitat de les notificacions i l'anonimat i que faciliti l'anàlisi i la realització de propostes de millora per disminuir-los en la mesura del que sigui possible.
El Decret reconeix la possibilitat de cometre errors en l'assistència sanitària i incideix en la necessitat d'avaluar i dissenyar barreres que generin la disminució del risc.
Les activitats realitzades han estat:
Un marc legislatiu nacional que millori la cultura de seguretat
Després de l'anàlisi dels canvis de normatives en aquestes comunitats, els autors ofereixen una sèrie de conclusions:
Per més informació, pot consultar-se l' estudi complet.
La majoria de bronquitis o bronquiolitis estan causades per virus i per tant, l'ús d'antibiòtics no és necessari excepte si hi ha la confirmació o una alta sospita d'una infecció bacteriana afegida.
Els antibiòtics no són necessaris en la majoria de bronquitis.
S'ha observat que 7 de cada 10 persones que pateixen bronquitis milloren en 1 o 2 setmanes, prenguin o no antibiòtics.
A més, 2 de cada 10 persones pateixen efectes secundaris en prendre antibiòtics.
En aquesta infografia trobareu informació sobre què podeu fer en comptes de prendre antibiòtics i quan heu de consultar amb el metge.
Cal prendre antibiòtics si teniu una bronquitis?
Entre les mesures principals per prevenir el contagi de la COVID-19 es troba rentar-se les mans freqüentment.
El coronavirus SARS-CoV-2 és un nou tipus de coronavirus que causa la COVID-19.
Aquest virus es transmet per contacte directe amb les secrecions respiratòries que es generen al parlar, amb la tos o l'esternut d'una persona malalta.
Per això, és tan important tapar-se la boca amb mocadors d'un sol ús o amb el colze en tossir i esternudar, rentar-se les mans molt sovint, i mantenir una distància de seguretat amb la resta de persones (mínim 1,5 a 2 metres).
Per prevenir la seva propagació cal aplicar les mesures genèriques de protecció davant de qualsevol malaltia respiratòria i una de les mesures fonamentals és seguir una correcta higiene de mans ( amb aigua i sabó o preparat alcohòlic).
A continuació, trobareu informació actualitzada sobre el coronavirus, recomanacions i mesures de prevenció per evitar la seva propagació, així com consells generals de desconfinament progressiu i diferent material audiovisual de divulgació al Canal Salut sobre el coronavirus SARS-CoV-2.
Quan es pren medicació, existeixen riscos d'interacció amb altres medicaments o substàncies que poden provocar efectes secundaris perjudicials per al pacient.
Quan parlem sobre els riscos que poden comportar els medicaments, no només hem de pensar en els efectes secundaris, sinó que també és important conèixer les interaccions que poden tenir amb altres medicaments, suplements o certs aliments i begudes.
Aquestes interaccions poden provocar, en ocasions, efectes indesitjables per al pacient.
No tots els medicaments tenen interaccions, però el risc augmenta com més medicaments es prenen.
Les interaccions poden produir efectes secundaris, potenciar els seus efectes, anul·lar-se mútuament o alterar la concentració d'un altre medicament.
Amb l'ajuda de professionals sanitaris, es poden prendre mesures per poder fer ús de la medicació de forma segura.
A la infografia següent trobareu més informació.
L'augment de medicaments necessaris per tractar pacients amb COVID-19 pot augmentar els errors de medicació a causa de la confusió amb presentacions similars.
Arran de la situació excepcional generada per l'augment de pacients infectats amb SARS-CoV-2, la demanda de medicaments necessaris per tractar aquesta infecció ha augmentat de forma notable.
Aquest augment de demanda també comporta un certs riscos per a la seguretat del pacient.
Per tal de donar resposta a l'augment de demanda, els centres han rebut medicaments amb el mateix principi actiu comercialitzats per diferents laboratoris i amb diferents etiquetats, medicaments amb aparença similar o medicaments etiquetats en un altre idioma.
Això eleva el risc dels errors de medicació.
L'Institut per a l'ús segur dels medicaments (ISMP), en el seu darrer butlletí, posa l'accent en aquests riscos i elabora una sèrie de recomanacions per tal de minimitzar els errors de medicació causats per presentacions similars.
Es presenta un document amb pautes per tal de reprendre de forma escalonada i segura l'activitat quirúrgica paralitzada a causa de la COVID-19.
La propagació de la pandèmia de COVID-19 ha provocat una reducció significativa de l'activitat quirúrgica durant els primers mesos, endarrerint moltes de les intervencions no urgents.
Amb la represa d'aquestes intervencions durant la fase de transició cap a la nova normalitat, és fonamental prioritzar la seguretat per als pacients i els professionals.
En aquest sentit, un document elaborat per un grup de treball de la Associació Espanyola de Cirurgians (AEC), la Societat Espanyola d'Anestesiologia, Reanimació i Tractament del Dolor (SEDAR), la Societat Espanyola de Medicina Preventiva, Salut Pública i Higiene (SEMPSPH), la Societat Espanyola de Malalties Infeccioses i Microbiologia Clínica (SEIMC) i la Associació Espanyola d'Infermeria Quirúrgica (AEEQ) ofereix una sèrie de recomanacions que serveixin com a guia per elaborar protocols a l'hora de reprendre l'activitat quirúrgica.
Recomanacions generals per reprendre l'activitat minimitzant el risc d'infecció
Davant la falta d'evidència sobre el maneig de pacients per cirurgia programada en aquesta situació de pandèmia COVID-19, és important avaluar de forma contínua les condicions epidemiològiques de la població, el risc particular de cada cas i la disponibilitat de recursos amb la que es compta.
Algunes recomanacions generals són:
Per consultar totes les recomanacions, es pot accedir al document complet.
L'àmbit de cures pal·liatives domiciliàries té unes característiques pròpies que requereixen d'estratègies de seguretat del pacient adaptades a les seves necessitats.
En la recerca orientada a millorar la seguretat del pacient, l'entorn hospitalari és un dels àmbits més investigats.
En canvi, altres àmbits compten amb poca literatura al respecte, com és el cas de la seguretat del pacient en entorn de cures pal·liatives domiciliàries.
És per aquest motiu que són necessàries estratègies adaptades específicament per aquest àmbit.
Alguns dels elements únics que s'han de tenir en compte en l'àmbit domiciliari són:
Ús segur dels medicaments en cures pal·liatives
El domicili del pacient és l'entorn on més habitualment es donen cures pal·liatives i, dins d'aquest entorn, els esdeveniments adversos més comuns són aquells resultat dels errors de medicació.
Fins a un 5% dels pacients atesos al seu domicili haurien patit algun tipus d'esdeveniment advers relacionat amb la medicació durant l'última setmana i fins el 25% en els últims 3 mesos.
A l'hora de parlar d'errors de medicació, normalment es fa referència a errors per part dels professionals sanitaris, però també poden venir de part dels pacients i cuidadors.
Aquests errors es poden agrupar fonamentalment en dos grups:
Informar, en moltes ocasions, no és suficient per garantir que el pacient o el cuidador han entès correctament les instruccions.
Una de les claus per reduir aquest tipus d'errors és millorar la qualitat de la relació pacient-professional mitjançant una bona comunicació, facilitant una informació verbal clara i oferint la informació per escrit.
Una altra estratègia per reduir els esdeveniments adversos relacionats amb els errors de comunicació de pacients i cuidadors és fomentar l'autonomia del pacient en el procés de medicació.
Quan el pacient o el cuidador juguen un paper actiu en aquest procés, el seu coneixement i la seva implicació en la pròpia salut és major i contribueix a reduir els errors.
Decàleg per a la seguretat en el tractament a domicili
La Junta d'Extremadura ha elaborat una guia adreçada a professionals i cuidadors sobre l'ús segur dels medicaments en el domicili de pacients amb necessitats de cures pal·liatives.
Una de les eines que proporciona l'informe és un decàleg per a l'elaboració del full de tractament, amb l'objectiu de minimitzar les possibilitats d'errors en el moment de la prescripció i reajustament del tractament al domicili del pacient amb necessitats de cures pal·liatives.
El document ofereix una sèrie de protocols, llistes de verificació, infografies i altra material per ajudar a minimitzar els esdeveniments adversos i millorar la seguretat dels pacients.
Per a més informació, es pot consultar l'informe complet en aquest enllaç o consultar la resta de materials elaborats, tant per a professionals com per a pacients, en aquest enllaç.
L'Atles permet identificar aquelles àrees sanitàries en què hi ha una major utilització dels procediments de dubtós valor ajudant a la millora de la qualitat assistencial.
L'Atles de Variacions de Pràctica Mèdica en el Sistema Nacional de Salut, també conegut com Atles VPM, és una iniciativa pionera a Europa que es va desenvolupar a cavall entre la recerca en serveis sanitaris i el suport a les decisions sanitàries.
L'Atles VPM porta molts anys analitzant sistemàticament els 17 sistemes sanitaris que componen el Sistema de Salut espanyol.
Així, han estat objecte d'anàlisi les variacions en diversos procediments quirúrgics com els oncològics o els ortopèdics, la variabilitat en les hospitalitzacions en poblacions de risc (malalts crònics o malalts de salut mental), la variació en el maneig de certes patologies com la malaltia coronària o la malaltia cerebrovascular isquèmica, o l'atenció hospitalària rebuda per subgrups poblacionals com els nens o la gent gran.
Fa poques setmanes es va presentar l'Atles d'Utilització de Procediments de Dubtós Valor amb noves dades.
Els procediments de dubtós valor són aquells que no compten amb prou evidència de la seva efectivitat o pels quals existeix una millor alternativa terapèutica.
Aquest nou Atles analitza de forma interactiva l'ús de 8 procediments de dubtós valor:
Els episodis corresponents als procediments de baix valor es van extreure del Conjunt Mínim Bàsic de Dades a l'alta hospitalària (CMBD) de les 17 comunitats autònomes participants en el Projecte Atles VPM durant el període 2003-2017.
L'Atles descriu la utilització de procediments de dubtós valor a nivell de les 212 àrees sanitàries del Sistema Nacional de Salut al 2017 i que corresponen a tot el territori d'Espanya excepte Ceuta i Melilla.
Les taxes es mostren estandarditzades per edat i sexe i l'evolució de la utilització es representa gràficament al llarg del període 2003-2017.
Mostra la diferent exposició de la població espanyola a aquest tipus de procediment segons el seu lloc de residència, permetent identificar aquelles àrees sanitàries en què presenten una major utilització, i en conseqüència, un major ús ineficient dels recursos assignats.
També permet identificar aquells entorns assistencials que es distingeixen per una utilització sistemàticament major de procediments de dubtós valor.
És precisament en aquells entorns assistencials identificats on seria desitjable focalitzar l'anàlisi, dissenyar intervencions de millora (implicant els professionals tant en la revisió dels resultats obtinguts com en la identificació dels factors determinants) i implementar les oportunes mesures correctores.
Aquest atles és una eina per millorar la qualitat assistencial, ja que permet fixar un objectiu dinàmic per reduir l'ús d'aquests procediments de dubtós valor basat en evidències concretes i comparacions amb entorns equivalents.
També permet compartir estratègies d'èxit d'altres àrees sanitàries que permetin corregir aquells dissenys menys eficients.
Un estudi defineix un pla de gestió del risc dins del sistema de qualitat d'un laboratori clínic per tal d'identificar riscos, evitar errors i reduir l'impacte que tenen sobre la seguretat del pacient.
Els riscos potencials són presents a tots els àmbits dels sistemes de salut, i un dels àmbits claus per reduir aquests riscos és el laboratori clínic.
El 60% i el 70% de les decisions clíniques d'ingressos, altes i actuacions terapèutiques estan recolzades pels resultats del laboratori clínic, per tant l'impacte d'aquests resultats sobre la seguretat del pacient és decisiu.
Per tal de minimitzar errors en l'àmbit del sistema de qualitat d'un laboratori clínic, un estudi recent de la publicació Annals de Medicina defineix un pla de gestió del risc aplicat al laboratori clínic.
Procés de disseny d'un pla de gestió de riscos
L'estudi analitza totes les activitats que es duen a terme al laboratori hospitalari, des de que el clínic realitza la sol·licitud de proves de laboratori fins que es pren una decisió a partir de l'informe de resultats.
Es va aplicar l'Anàlisi Modal de Fallades i Efectes (AMFE) de procés i es van establir grups de treball multidisciplinaris.
A l'hora d'implantar el pla de gestió de risc, els investigadors van dividir el procés en quatre passos:
Pel que fa als riscos identificats a l'estudi, en total es van definir 99, dels quals 17 van ser establerts com a prioritaris, ja que el seu NPR era igual o superior a 100.
En aquests riscos, els investigadors van establir accions de prevenció i de millora per reduir esdeveniments adversos, com per exemple:
Els laboratoris clínics han de formar part necessàriament de les iniciatives per a la seguretat del pacient.
Per fer-ho possible, és fonamental instaurar polítiques i procediments d'anàlisi i gestió de riscos com el següent estudi, que ajudin a identificar les causes dels errors i proposin accions de millora que redueixin l'impacte que poden tenir a l'hora de donar lloc a decisions clíniques errònies.
Per més informació, es pot consultar l'estudi complet.
Es presenta un document de consens que recull les principals pràctiques segures de conciliació de la medicació a l'ingrés i a l'alta hospitalària en pacients crònics polimedicats.
Les transicions assistencials, la polimedicació inapropiada i les situacions d'alt risc són tres àrees prioritàries on actuar per millorar la seguretat de la medicació, segons l'OMS.
Una actuació eficaç en aquestes àrees facilitarà la reducció dels esdeveniments adversos evitables causats per medicaments.
Hi ha diversos estudis que apunten que durant les transicions assistencials o trasllat de pacients entre serveis es produeixen nombrosos errors de medicació a causa d'errors de comunicació sobre els tractaments dels pacients.
La conciliació de la medicació permet millorar aquesta comunicació mitjançant un procés estructurat i multidisciplinari, que implica a professionals sanitaris, pacients i cuidadors, per aconseguir que la informació que es transmet sobre la medicació sigui precisa i completa.
En aquest sentit, es va plantejar l'elaboració d'un document de consens del Sistema Nacional de Salut amb recomanacions de pràctiques segures per conciliar la medicació en pacients crònics.
Necessitat de prioritzar la conciliació en pacients crònics polimedicats
Per elaborar el document, es van establir diferents etapes de treball, incloent una revisió de l'evidència científica existent i la constitució d'un comitè científic format per experts de CCAA i un comitè tècnic d'experts de societats científiques implicades.
El document final va ser revisat pels representants de les CCAA de l'Estratègia de Seguretat dels Pacients al Sistema Nacional de Salut, així com per pacients a través de les seves associacions.
Els resultats dels estudis realitzats a Espanya mostren que fins a un 86,8% dels pacients poden presentar algun error de conciliació a l'ingrés hospitalari i fins a un 63% al l'alta.
El risc d'error és més gran a mesura que augmenta el nombre de medicaments que pren el pacient i de patologies cròniques, el que evidencia la necessitat de prioritzar la implantació de la pràctica de conciliació en pacients crònics polimedicats.
Pràctiques segures per prevenir els errors de conciliació
El document posa el focus en la conciliació de la medicació a l'alta hospitalària, ja que és un punt crític en la continuïtat de la medicació.
No obstant això, pel fet que és necessari disposar d'una "història completa de la medicació domiciliària" a l'ingrés, també inclou bones pràctiques per a obtenir-la.
Les quatre àrees clau de l'informe són les següents:
Aquestes pràctiques tenen com a objectiu prevenir els errors de conciliació en l'alta hospitalària de pacients crònics polimedicats per reduir els esdeveniments adversos.
Reduir-los no només té un impacte positiu en la salut dels pacients, sinó que a més disminueix la morbiditat del propi Sistema Nacional de Salut.
Per a més informació, es pot consultar el document complet.