El conjunt d'esglésies romàniques de la vall de Boí constitueix un dels valors patrimonials més importants de Catalunya, reconegut internacionalment per la seva vàlua artística com a patrimoni mundial.
En aquesta etapa la ruta centra el seu interès en el romànic de la vall de Boí i en les circumstàncies que en van permetre la construcció en el marc de la Catalunya comtal.
Les esglésies de la vall de Boí es troben disseminades pels petits nuclis de població del municipi de Barruera.
Es recomana partir d'Erill la Vall, on s'ubica el Centre d'Interpretació del Romànic, i emprendre posteriorment el recorregut pels llogarrets on hi ha les esglésies.
Si es disposa de temps, es pot aprofitar l'ocasió per gaudir del Parc Nacional d'Aigüestortes; la Casa del Parc es troba al nucli proper de Boí.
El comtat de Ribagorça neix a partir del 920, un cop desmembrat l'antic comtat de Pallars-Ribagorça, que al segle IX constituïa una de les divisions territorials de la Marca Hispànica, adscrita en aquest cas a la casa de Tolosa, i que incloïa, a més de la Ribagorça, els veïns Pallars Jussà i Pallars Sobirà.
Originàriament dins del comtat de Ribagorça, al llarg de la centúria següent la vall de Boí va ser objecte de disputes entre els comtats pallaresos.
Tanmateix, durant els segles XI i XII s'hi desenvolupava alhora una intensa activitat constructiva que donaria com a resultat la creació d'un conjunt excepcional d'esglésies d'estil romànic d'influència llombarda, que en època contemporània ha estat mereixedor de la distinció de patrimoni mundial.
Les circumstàncies que expliquen aquesta prolífica producció arquitectònica es troben en el context del desenvolupament i la puixança dels senyors d'Erill, en un moment en què el procés de feudalització es consolida.
Fruit d'aquest procés, es lliguen els pagesos a la terra, i se'ls sotmet a la dependència dels senyors que ostenten el domini de les terres que treballen.
Al mateix temps, les lluites comtals contribueixen a l'enriquiment del llinatge i a l'augment del seu poder a la vall.
Així, a partir de les acaballes del segle XI i l'inici del XII els senyors d'Erill participaren en les campanyes de reconquesta d'Alfons el Bataller, rei d'Aragó.
Els botins obtinguts en aquestes expedicions, a banda d'aportar-los una ràpida ascensió en l'àmbit social, els proporcionaren recursos suficients per emprendre la construcció de les esglésies de la vall de Boí, d'acord amb la voluntat dels Erill d'assentar i exhibir el seu prestigi i el seu ascendent social al territori.
Els esculturals campanars marcaren la configuració del paisatge de la vall de Boí, com també, a l'interior de les esglésies, les imatges escultòriques i els conjunts de pintura mural que les ornamentaven havien de marcar els habitants de la vall amb els valors espirituals de la societat medieval.
Visita al conjunt romànic de la Vall de Boí
El conjunt romànic de la Vall del Boí va ser declarat patrimoni mundial per la UNESCO l'any 2000.
Encapçalades per l'església de Sant Climent de Taüll, aquestes esglésies representen el màxim exponent del romànic a Catalunya.
Són nou en total: l'esmentada de Sant Climent de Taüll, Santa Maria de Taüll, Sant Joan de Boí, Santa Eulàlia d'Erill la Vall, la Nativitat de Durro, Sant Quirc de Durro, Sant Feliu de Barruera, Santa Maria de Cardet i l'Assumpció de Coll.
Centre d'Interpretació del Romàmic de la Vall de Boí
Aconsellem que es visiti en primer lloc el Centre d'Interpretació del Romànic, on un modern programa museogràfic dóna al visitant les claus bàsiques per entendre la importància i l'originalitat de les esglésies que s'estenen per tota la vall.
A més, s'hi trobarà informació sobre la possibilitat de fer visites guiades o individuals i els horaris d'obertura de totes les esglésies visitables.
A més de la visita obligada a Sant Climent, recomanem visitar la resta de temples, o almenys d'algun, ja que solament d'aquesta manera s'arribarà a apreciar la magnifcència del romànic.
Fins i tot quan dues esglésies puguin semblar a simple vista iguals, de prop totes són diferents i no deixaran de sorprendre.
25528 Erill la Vall (Alta Ribagorça)
Consagrada l'any 1123 per Ramon Guillem, bisbe de Roda Barbastre, es tracta d'una veritable joia arquitectònica.
És el prototip d'església romànica de planta basilical, amb tres naus separades per columnes i coberta de fusta a dues aigües, capçalera amb tres absis i campanar de torre.
El Pantocràtor de Sant Climent de Taüll ha estat la imatge emblemàtica més utilitzada per representar el romànic català.
L'original es conserva al Museu Nacional d'Art de Catalunya.
A l'església en podem veure una còpia, juntament amb altres fragments de pintura original entre els quals destaca l'escena de Caín i Abel.
Es troba a pocs metres de l'església de Sant Climent, de la mateixa època.
Ambdues van ser erigides al mateix temps.
Té planta basilical amb tres naus i tres absis; els més petits són els laterals.
La decoració és llombarda, seguint l'estil rural de les altres esglésies de la vall de Boí.
La torre no és exempta com la de Sant Climent, però segueix les mateixes pautes.
Les pintures rurals que en conformaven l'interior van ser traslladades al MNAC a l'inici del segle XX.
És l'església que conserva més elements arquitectònics del primer moment constructiu que es produeix a la vall de Boí al segle XI.
Correspon a l'estil romànic llombard, amb tres naus, absis central i dues absidioles.
Els murs (tant a l'interior com a l'exterior) van ser decorats amb pintures romàniques al fresc, obra de l'anomenat mestre de Boí; també es troben al MNAC.
A Santa Eulàlia hi trobem un dels millors campanars de la vall, una esvelta torre de planta quadrada i sis pisos d'alçada amb la decoració pròpia del romànic llombard.
Alineat amb el de Boí i el de Taüll, el campanar complia la funció de comunicació i vigilància del territori.
A l'interior de l'església podem veure una còpia del grup escultòric del Davallament de la Creu, l'únic que es conserva sencer del Taller d'Erill.
L'església de la Nativitat de Durro degué ser bastida en una data lleugerament més tardana que la resta, encara que s'integri dins la resta del conjunt.
És un temple de proporcions notables, que dóna testimoni de la importància del poble de Durro a l'edat mitjana.
També en destaquen la portada esculpida i el porxo.
Algunes transformacions posteriors van aportar al temple nous espais, com dues capelles gòtiques i la sagristia barroca.
Es tracta d'una església molt senzilla arquitectònicament però situada en un marc privilegiat, a la muntanya de Durro, a una altitud de 1.500 metres.
El seu emplaçament no és aleatori, sinó que es tracta d'una marca territorial vinculada a l'espai social treballat per la comunitat i a la tradició d'origen pagà de córrer falles.
L'església parroquial de Sant Feliu se situa fora del nucli antic del poble de Barruera, com és freqüent en la majoria de les esglésies de la vall.
Hi trobem elements arquitectònics dels dos grans moments constructius presents a la vall de Boí als segles XI i XII.
Santa Maria de l'Assumpció de Coll va pertànyer a un antic monestir benedictí.
És un temple romànic que té característiques pròpies que el diferencien de les altres esglésies de la vall.
Santa Maria de Cardet és del segle XII (amb modificacions del segle XVIII) i es troba edificada a l'extrem del poble.
El seu absis és el que té més alçada d'entre tots els de les esglésies de la vall.