El Codi de successions per causa de mort en el dret civil de Catalunya presenta una regulació nova de la partició de l'herència.
La partició té una naturalesa dual, que deriva del fet que en tota divisió d'herència es produeixen simultàniament, en relació amb cadascun dels hereus, dos efectes: l'adquisició i la pèrdua de béns.
La legitimació del causant per efectuar ell mateix la partició té com a novetat fonamental la consideració de la voluntat particional com una voluntat mixta, referida no solament a la divisió de l'herència, sinó incloent també una voluntat dispositiva.
Aquesta consideració permet la resolució de les contradiccions entre el testament i la partició.
La legitimació per demanar la partició correspon fonamentalment als cohereus.
El legatari de part alíquota, atès que no és necessàriament adjudicatari de béns de l'herència, no està legitimat per demanar-ne la divisió.
Els creditors tampoc no la poden demanar, però s'hi poden oposar mentre no se'ls pagui o financi l'import dels seus crèdits.
El Codi de successions estableix diferents mecanismes que operen com a garantia de la funció de la partició i tendeixen al manteniment de l'equilibri entre la quota de partició i la quota d'institució.
Es tracta de la rescissió per lesió, el sanejament i la partició addicional.
Els objectius generals de la investigació són: (1) exposar diferents models i programes d'acolliment familiar de França i Anglaterra aplicats a l'àmbit de la justícia juvenil, i (2) realitzar un programa d'acolliment familiar per a l'àmbit de la justícia juvenil.
La metodologia emprada és de tipus descriptiu i utilitza la tècnica de l'entrevista en profunditat.
S'ha elaborat una guia d'entrevista per recollir informació dels tècnics i de les famílies d'acollida.
Amb l'estudi, primer per separat i a continuació aprofundint en les similituds i diferències d'ambdós models, i amb l'anàlisi de les possibilitats del marc legal vigent al nostre país, s'ha elaborat una proposta de programa d'acolliment familiar per a menors infractors.
La investigació inclou els apartats següents: (1) marc legal; (2) principis d'orientació del model i objectius del programa; (3) modalitats d'acolliment familiar, i (4) metodologia d'intervenció.
justícia juvenil / acolliment familiar / delinqüència juvenil / recerca
La recent reforma legislativa en matèria de protecció al menor d'edat recull el canvi politicosocial que s'ha produït al nostre país.
Tots els canvis han estat presidits per una sola idea: la protecció de la persona del menor amb la finalitat que aquest pugui desenvolupar íntegrament la seva personalitat.
A aquesta idea respon l'articulació d'un sistema de guarda plural segons el sistema de capacitat d'obrar gradual que permet diferenciar, per exemple, entre menor i menor emancipat, als quals s'atribueix diferents sistemes de guarda: tutela i curatela.
Aquest estudi pretén centrar la protecció del menor en l'esfera patrimonial, és a dir, allò que la Llei 39/1991, de 30 de desembre, de tutela i funcions tutelars denomina, en l'art. 1, guarda de béns.
Així, s'analitzen els diferents càrrecs tutelars i el conjunt de deures i facultats que componen el càrrec en aquesta esfera.
La protecció del menor s'estructura al voltant d'una sèrie d'institucions que distingeixen fonamentalment la pàtria potestat de la tutela i institucions afins, que exerceixen funcions de guarda en defecte dels pares.
La pàtria potestat encara no disposa en l'ordenament jurídic català d'una regulació pròpia; per tant, es presenta una proposta de futur segons l'estudi d'altres sistemes, fonamentalment el Codi civil.
En canvi, les institucions tutelars sí que tenen una regulació detallada.
La normativa es basa en el principi de tutela familiar, amb la qual cosa es deixa a l'autoritat judicial el seguiment i control últim de la gestió dels càrrecs.
Es preveuen, també, mecanismes fiscalitzadors per a la tutela, en la figura del protutor, a banda de les cauteles típiques de la institució, com l'obligació de fer inventari i prestar fiança, o la necessitat d'autorització judicial per dur a terme certs actes amb gran transcendència patrimonial.
En canvi, la curatela apareix com un complement de capacitat en consideració a la nova situació del menor emancipat i el càrrec és més puntual.
Finalment, es preveu la situació de guarda de fet, en què el guardador no és titular de cap càrrec però actua en benefici del menor.
La regulació es dirigeix a situacions puntuals i transitòries.
La finalitat de la recerca és avaluar les situacions variables i relacionals en les quals apareixen conductes agressives, tant de tipus físic com verbal.
Alhora, s'analitza la realitat que crea aquestes conductes, tot identificant els seus potencials de canvi.
Es considera que el millor coneixement d'aquestes situacions permetrà trobar les mesures preventives necessàries per disminuir el passi a l'acte.
Els objectius plantejats per assolir aquesta finalitat són: (1) identificar quins són els estímuls i les variables inductores de l'agressivitat; (2) esbrinar què signifiquen aquests comportaments agressius per als actors que hi participen, en el moment que van tenir lloc; i (3) conèixer quines són les conseqüències que es deriven del passi a l'acte.
La metodologia utilitzada, d'una banda, han estat les entrevistes i, de l'altra, els qüestionaris; ambdós instruments han estat passats a educadors i menors dels següents centres: Centre obert Folch i Torres, Centre semiobert Els Castanyers i Centre tancat L' Alzina.
Es proposa, per tal de disminuir aquest procés, la creació d'espais on els menors expressin i canalitzin les seves emocions; (2) una variable que cal tenir molt en compte són les dificultats que els menors presenten a l'hora d'agafar la son, ja que això pot influir en el seu nivell d'agressivitat; (3) cal reflexionar sobre per què es donen un gran nombre d'autolesions, i prendre mesures.
A part d'aquests resultats, cal destacar de forma especial que a partir de les dades obtingudes s'observa que els comportaments agressius dificulten les finalitats educatives dels centres.
Es considera indispensable i convenient efectuar intervencions grupals terapèutiques.
justícia juvenil / delinqüència juvenil / violència juvenil / centres de menors / psicologia
La primera part del treball aborda la creació de dret per part del TC.
El treball pretén constatar que l'ordenament jurídic espanyol reconeix plens efectes i efectes generals a les sentències del TC, la qual cosa condueix a afirmar que el TC gaudeix de capacitat normativa i que per tant s'ha obert dins el dret espanyol una via de creació judicial de dret.
Es dóna suport a la tesi que el TC espanyol (igual que altres TC europeus) és creador de normes i ho és per 3 vies diferents: 1) la creació de dret pel TC via expulsió (el TC com a legislador negatiu).
Cal identificar el contingut normatiu negatiu ubicat en la part dispositiva de les sentències que declaren la inconstitucionalitat d'una llei, i per tant la seva nul·litat.
Com a conseqüència, l'enunciat legal serà expulsat de l'ordenament jurídic.
2) La creació de dret pel TC via interpretació (el TC com a legislador positiu).
La identificació del caràcter positiu es troba en la part fonamentadora nuclear de la sentència.
L'objecte del judici és la norma derivada de l'enunciat legal creada pels tribunals ordinaris.
La interpretació d'aquesta norma serà ratificada o rectificada pel TC.
Decidir de forma vinculant sobre quina ha de ser la interpretació correcta, suposa la creació de normes perquè la interpretació s'integra de forma indissoluble amb la norma objecte d'interpretació.
3) La participació del TC en la creació de dret via col·laboració i suplència.
Es vol posar de manifest la tendència de les jurisdiccions constitucionals a endinsar-se en l'àmbit competencial de la funció directament legislativa.
Les transformacions del constitucionalisme de l'estat social de dret han motivat un procés de dissolució de les diferències funcionals entre el legislador i el TC.
Així, en certs casos, el TC s'apropa perillosament a l'emissió d'enunciats abstractes, bé col·laborant amb el legislador, bé suplint-ho (supòsit més extrem).
La segona part del treball, estudia les garanties pel que fa als límits del Tribunal Constitucional en la seva funció creadora de dret.
El sotmetiment de l'òrgan de representació popular (les Corts i els 17 parlaments autonòmics) a la funció creativa del TC només estarà legitimat si el TC no ultrapassa el seu àmbit funcional de creació de dret.
Altrament, es produiria la suplantació del poder constituent pel TC, o en últim extrem, la substitució del govern dels representants del poble pel govern dels jutges.
Aquest estudi mesura de forma concurrent els canvis en un conjunt de variables psicològiques (disfrès emocional, personalitat, salut general, suport social, estrès, ajust mental i locus de control) i immunològiques (respostes proliferatives des limfòcits davant la fitohemaglutinina (PHA) i poblacions de limfòcits CD4 i CD8) al llarg d'un període de 10 setmanes, 5 prèvies a la comunicació diagnòstica i 5 de posteriors en una població de 81 homes internats al Centre Penitenciari d'Homes de Barcelona que desconeixien el seu seroestatus en el moment d'entrar a l'estudi i que es van declarar heterosexuals.
Un objectiu important d'aquest estudi va ser examinar el paper dels mediadors de l'efecte immunomodulador en el període d'estrès agut anticipatori que apareix en la comunicació diagnòstica del seroestatus en la població penitenciària.
Els resultats il·lustren que la resposta limfocitària davant PHA canvia de manera estadísticament significativa al llarg del període de 10 setmanes d'observació, i dibuixa una corba en forma d'U característica d'un procés adaptatiu a l'estrès agut.
Les variables que il·lustren els canvis emocionals al llarg de la comunicació diagnòstica segueixen una morfologia semblant a l'observada en les variables immunològiques.
Els trets de personalitat relacionats amb el neuroticisme van accentuar la percepció de l'estrès en la població estudiada.
Una de les peculiaritats més notables del règim general de recursos contra resolucions dictades pel jutge de vigilància penitenciària (JVP) consisteix en la restricció de la legitimació per recórrer.
D'acord amb l'apartat cinquè de la disposició addicional 5a de la LOGP, només podem recórrer el ministeri fiscal i l'intern o alliberat condicional.
L'estudi, per tant, analitza la legitimació del ministeri públic i de l'intern o alliberat condicional, per després estudiar la possible legitimació de l'Administració penitenciària i de l'acusació particular en els recursos contra els actes dictats pel JVP, qüestions que plantegen una gran polèmica doctrinal.
Aquest treball tracta sobre un cas concret de les tendències actuals de la política jurídica.
Els dos criteris fonamentals que han fet decidir per l'estudi de les parelles de fet han estat els següents: el primer, que es tracta d'un tema amb una regulació jurídica en fase de modificació; el segon, l'actualitat i interès d'aquest tema, no només per als estudiosos del dret, sinó per a tota la societat.
A Espanya, la realitat social de les parelles de fet va començar a tenir un cert relleu a la dècada dels anys setanta.
La Constitució de 1978, sense definir el concepte de família, ha obert la porta, si no al reconeixement legal d'aquestes parelles, sí a la seva tolerància.
Des de la seva promulgació fins ara ens trobem amb una regulació fragmentària d'aquest fenomen, sense un marc legislatiu que doni una determinada seguretat jurídica a aquesta realitat social.
Les discussions terminològiques i les construccions conceptuals sobre el tema que ens ocupa són interminables.
Hem volgut evitar entrar en aquestes qüestions.
Fem servir el terme "parella de fet" una relació estable de convivència, lliurement consentida entre dues persones que, des del punt de vista sociològic, reuneix la majoria de trets definitoris d'una família, però que jurídicament no rep aquest tractament, perquè els seus membres no han seguit la via del matrimoni.