Projecte "Catalunya des dels arxius: Esdeveniments i festes populars digitals" (5)
L'Àliga de la Bisbal al seu pas per la plaça de la Llibertat durant la processó de Corpus, any 1955.
El Drac de la Bisbal a l'Avinguda de les Voltes durant la processó de Corpus, any 1953.
Els gegants de la Bisbal, any 1954.
Moltes festes de Corpus s'originen al voltant d'una gran processó que té dues parts ben diferenciades: la profana i la religiosa.
La primera està formada pels entremesos festius (gegants, nans, etc) i tots els representants socials, mentre que la segona és la que acompanya la Custòdia sota pal·li que conté l'hòstia que representa el Cos de Crist i acompanyats pels nens i nenes que durant l'any han rebut la primera comunió.
Les cases llueixen domassos, els carrers s'encatifen de flors i es llancen pètals de flors des dels balcons i finestres al pas de la processó.
Hi desfilaven tots els homes agrupats en gremis, cadascun dels quals portant el seu penó identificador.
Antigament, la processó no era organitzada per l'església si no pel comú de les poblacions amb intervenció de l'església.
L'àliga és un dels elements del bestiari festiu català més antics.
Acostuma a ser una figura mitjana portada per una sola persona, representada de forma més o menys fantàstica, de posat solemne, amb les ales plegades o desplegades, i l'expressió alhora ferotge i vigilant.
Com a símbol del poder municipal l'àliga duu sempre una corona al cap, i en algunes peces, un bastó de comandament sota l'ala i un ocell o ram de flors al bec.
Disposa d'uns estrictes protocols d'actuació i té importants funcions i atribucions en la seqüència ritual de moltes celebracions.
És l'encarregada de saludar les autoritats o de solemnitzar, amb el seu ball, l'arribada dels convidats.
També és l'única peça que pot ballar davant l'altar de l'església i disposa d'una ubicació ben determinada en les processons.
L'Àliga de la Bisbal fou construïda per una comunitat de frares i es va estrenar el 15 d'abril de 1619, segons el dietari de la família Anglada de Fonteta.
Es tracta d'una peça formada per una estructura de fusta i arpilleria i revestida de petites peces de pell daurades a manera de plomes dentades.
Com a element festiu de poder, ha estat tradicionalment l'encarregada d'honorar el visitants o autoritats.
El més gran honor que podria rebre un convidat a la vila, era dedicar-li una dansa de l'àguila, cosa que simbolitza la salutació de la ciutat.
Antigament la bèstia dansava en les principals festes de l'any, però el dia més solemne era el Corpus; era l'única figura que desfilava dintre de la processó amb la comitiva eucarística.
Fou restaurada a inicis de la dècada de 1980 i recuperada per a la Festa Major l'any 1997 amb la construcció d'una rèplica.
El drac és un ésser fantàstic i mític producte de la imaginació humana.
La seva presència en les festes populars catalanes és molt antiga, simbolitza el perill o l'esperit del mal.
El drac de la Bisbal està considerat el segon més antic de Catalunya, està declarat com a peça de museu i es guarda a l'església.
Fou construït per la comunitat de preveres de la parròquia entre finals del segle XVII i començaments del XVIII.
És un element format per una estructura de fusta i arpilleria i recobert de peces de pell encolades i pintades.
El cap i les ales són mòbils, mentre que la cua i la boca té estructures de ferro.
En la processó de Corpus, la bèstia s'esperava quieta en un racó que la processó avancés i, amb l'arribada del Santíssim, el drac fugia atemorit tirant petards i altres focs d'artifici per la boca.
Fou restaurat a inicis de la dècada de 1980 i el 1995 es va construir una rèplica amb l'objectiu de poder-lo treure a fer cercaviles i correfocs, el constructor fou Ventura Hosta.
Els gegants també feien acte de presència en la processó de Corpus.
La parella, acompanyada dels capgrossos, precedien la creu processional que obria la comitiva.
A la Bisbal se'n té notícia des de 1620.
El 1905 Joan B. Coromina els reformà per alleugerir-los de pes i el 1925 Francesc sala els convertí en Reis Catòlics.
El 1953 els alumnes de l'Escola de Belles Arts n'esculpiren uns de nous.