projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
director del Gabinet Jurídic de la Generalitat de Catalunya
Assessorament en dret i la representació i la defensa jurídica del Govern de la Generalitat de Catalunya i de la seva Administració, sens perjudici de les atribucions que corresponen a la Comissió Jurídica Assessora.
Funcions de les unitats centrals:
Tots els advocats de la Generalitat integren el Gabinet Jurídic de la Generalitat i estan sotmesos en llur actuació a la direcció i la coordinació jurídiques del director d'aquest Gabinet Jurídic, el qual pot donar-los les instruccions que calguin per al funcionament coordinat dels serveis.
Els advocats de la Generalitat depenen, pel que fa al règim de prestació de llurs serveis, del secretari general de cada departament, del delegat territorial o del president, director o càrrec similar dels organismes al servei que han estat adscrits.
El director del Gabinet Jurídic d'acord amb el secretari general del departament pot assignar als membres del Cos d'Advocacia de la Generalitat, qualsevol que en sigui la destinació o la categoria, les tasques o els assumptes que tenen encomanats els serveis centrals del Gabinet Jurídic.
- Unitats territorials Unitats centrals:
- Direcció General d'Assumptes Contenciosos
- Direcció General de Serveis Consultius i Coordinació Jurídica
- Subdirecció General de Qüestions Constitucionals
Unitats departamentals: a cada departament de la Generalitat hi ha una Assessoria Jurídica amb nivell orgànic de subdirecció general.
Com a òrgan d'assessorament estarà formada per un cap, que serà advocat del cos o, si no n'hi ha, un advocat especialment habilitat que n'exercirà el comandament, a més dels advocats del cos que li siguin adscrits i d'altres funcionaris de la Generalitat del grup A, llicenciats en dret, que hi siguin destinats.
Unitats territorials: a cadascuna de les delegacions territorials del Govern hi ha una assessoria jurídica.
L'advocat en cap té, en l'àmbit de la unitat respectiva, les atribucions previstes a l'apartat 3 de l'article 14 del Decret 57/2002, i farà o supervisarà la resposta a les peticions d'assessorament plantejades pel delegat territorial del Govern.
Per excepció, l'assessorament de la delegació territorial del Govern a Barcelona, l'exercirà la unitat departamental a què correspongui per raó de la matèria, i la representació i la defensa jurídiques, la Direcció General d'Assumptes Contenciosos.
L'adscripció funcional d'aquesta unitat queda afectada pel Decret 296/2003, de 20 de desembre, de creació, denominació i determinació de l'àmbit de competència dels departaments de la Generalitat de Catalunya
El funcionament intel·lectual límit (en endavant FIL) és una condició que afecta a un percentatge important de la població, que té una repercussió en la qualitat de vida de les persones i en la seva inserció social i laboral.
Malgrat el seu impacte social i la seva freqüència, el FIL encara no és prou reconegut pels sistemes sanitaris, socials, educatius, laborals i judicials a nivell internacional.
A Catalunya, l'any 2009 des del Departament de Salut es va donar suport a un projecte de recerca pioner a nivell internacional i es va elaborar el Manual de Consens sobre el Funcionament Intel·lectual Límit, coordinat per experts de referència nacional i internacional.
Des del Govern de la Generalitat som conscients que l'atenció a les persones amb FIL requereix una visió transversal i intersectorial amb la implicació dels serveis de salut, educatius, socials, laborals i judicials.
Per aquest motiu l'any 2014 es va impulsar un Grup de Consens FIL amb la participació de professionals dels diferents àmbits, experts en l'atenció a aquest col·lectiu.
L'objectiu d'aquest grup ha estat elaborar recomanacions per millorar la detecció precoç i el diagnòstic FIL, definir un pla individualitzat d'intervenció, millorar la integració social i laboral i garantir la coordinació interdepartamental i interdisciplinària en l'atenció a aquest col·lectiu.
Avui Catalunya disposa d'un document de recomanacions per a l'atenció integral a les persones amb FIL que és pioner a nivell internacional.
Els problemes de salut mental tenen una alta prevalença.
Dades de l'Organització Mundial de la Salut refereixen que una de cada quatre persones patirà algun tipus de problema de salut mental al llarg de la vida.
Per aquest motiu, la Unió Europea ha declarat la salut mental com una prioritat i assenyala que cal enfocar els problemes de salut mental des de les polítiques públiques, promovent un plantejament que s'amplia al conjunt de la població per tal de prevenir aquestes malalties i afrontar els problemes relacionats amb la discapacitat, l'estigma i l'exclusió social.
En aquesta línia, el Govern de la Generalitat va aprovar l'any 2010 el Pla integral d'atenció a les persones amb trastorn mental i addiccions i l'any 2014 va acordar de forma consensuada amb les entitats socials un document de Priorització d'actuacions per al període 2014-2016, per enfocar i centrar els esforços en les actuacions adreçades als col·lectius més vulnerables, optimitzar els recursos existents, garantir l'eficàcia de les actuacions i coordinar les polítiques.
Un cop finalitzat aquest període i com a continuació, s'han identificat i definit, també de forma consensuada amb les entitats socials, les actuacions prioritàries a impulsar en els propers anys que s'han concretat en el document d'estratègia 2017-2019.
Aquest tercer Pla de suport, signat el 25 de juliol de 2016, recull la renovació del compromís del Govern de la Generalitat amb les entitats del tercer sector social de Catalunya.
L'objectiu és incidir en la millora de la transparència, de l'avaluació i de la informació de les entitats; impulsar la participació del tercer sector social en les polítiques socials; enfortir i dotar el sector de més estabilitat econòmica; millorar el model de col·laboració público-social; donar suport a les entitats en els processos d'innovació, en la internacionalització i en la millora competitiva; i, també, reforçar el reconeixement social per part dels ciutadans i de les empreses.
El Consell Assessor per a la Sostenibilitat i el Progrés del Sistema Sanitari és com a òrgan col·legiat assessor del president de la Generalitat en matèria de polítiques orientades a garantir el desenvolupament sostenible del sistema sanitari i impulsar-ne la millora de la gestió.
El Consell Assessor per a la Sostenibilitat i el Progrés del Sistema Sanitari el presideix una persona de reconegut prestigi en l'àmbit acadèmic, empresarial o professional, designada pel Govern.
El Consell Assessor l'integren, a més, un nombre màxim de 12 membres, nomenats pel president o presidenta de la Generalitat, a proposta del president o presidenta del Consell.
El Consell Assessor per a la Reforma Horària és un òrgan adscrit al Departament de la Presidència que té com a finalitat assessorar el Govern en relació amb les polítiques que tinguin incidència sobre l'organització i ús del temps de vida quotidiana.
L'objectiu és avançar en la implantació d'uns horaris més racionals per als ciutadans, empreses i institucions.
El Consell Assessor per a la Reforma Horària està integrat per 15 membres:
Els principals documents en què es fonamenta la Reforma Horària, elaborats entre el període 2014 i 2015, han estat coordinats des del Consell Assessor per al Desenvolupament Sostenible (CADS), el Consell de Treball Econòmic i Social (CTESC) i Comissió d'Estudi de la Reforma Horària del Parlament de Catalunya (CERH).
Tots els informes recomanen l'impuls de concertació social que permeti un gran pacte dels usos del temps, com a base sòlida per la implementació de la Reforma Horària.
L'anàlisi del CADS assenyala que la Reforma Horària pot contribuir a millorar el benestar físic i anímic de la població, augmentar la satisfacció laboral i la competitivitat de l'economia.
L'informe del CTESC indica la necessitat d'evolucionar del concepte de conciliació cap a una visió més global, no centrada exclusivament en la família.
I d'entre les conclusions de l'Infome de la CERH té especial rellevància l'elaboració i implantació d'una llei d'horaris que aplegui diferents mesures d'impacte i, específicament, la regulació del canvi horari.
El CAREC és un òrgan col·legiat assessor del president de la Generalitat en matèria de polítiques orientades a impulsar el procés de reactivació econòmica de Catalunya.
El Consell Assessor per a la Reactivació Econòmica i el Creixement és presidit per una persona de reconegut prestigi en l'àmbit acadèmic, empresarial o professional, designada pel Govern, i està integrat, a més, per un nombre màxim de 15 membres, nomenats pel president o presidenta de la Generalitat, a proposta del president o presidenta del Consell.
El recull publicat inclou els vint-i-quatre informes que ha elaborat el Consell Assessor per a la Reactivació Econòmica i el Creixement, treballs que han abastat pràcticament tots els aspectes de l'economia: conjuntura, estratègia, fiscalitat, transparència i competitivitat, política energètica, recerca, mercat de treball, indústria agroalimentària, accés al crèdit, economia submergida i formació professional.
La síntesi temàtica de les principals propostes del CAREC s'estructura en cinc blocs: capital humà (educació, salut i talent); capital físic (infraestructures); capital tecnològic i intel·lectual (recerca i innovació); capital organitzatiu (emprenedoria, internacionalització, finançament i dimensió), i capital institucional, social i ètic (Administració pública i societat)
El Consell Assessor de Polítiques Socials i Familiars és un òrgan col·legiat que assessora al president de la Generalitat en matèria de polítiques de benestar social i de promoció de la família.
El Consell Assessor de Polítiques Socials i Familiars és presidit per una persona de reconegut prestigi en aquest camp ja sigui provinent de l'àmbit associatiu, acadèmic, empresarial o professional, designada pel Govern.
El Consell Assessor està integrat, a més, per un nombre màxim de 20 membres, nomenats pel president o presidenta de la Generalitat, a proposta del president o presidenta del Consell.
Document elaborat a partir del balanç de l'activitat i de les propostes del CAPSIF (2011-2015)
Logotip de la Universitat Catalana d'Estiu.
L'any 1968 el Grup Cultural de la Joventut Catalana i el Grup Rossellonès d'Estudis Catalans van organitzar una trobada a Prada (Conflent) amb l'objectiu de promoure la llengua i la cultura catalanes.
L'èxit d'aquesta iniciativa va fer possible que, un any més tard, se celebrés la primera convocatòria oficial de la Universitat Catalana d'Estiu (UCE) a la mateixa seu, Prada.
En aquests cinquanta anys d'existència, la UCE ha programat cursos, seminaris, activitats científiques i culturals, tallers i exposicions.
A més, des del 1995 atorga el Premi Canigó a una entitat o persona que s'hagi destacat per potenciar les relacions entre els Països Catalans.
150 anys de la Revolta de les Quintes del 1870
Fou una revolta popular contra el reclutament forçós dels mossos per servir a l'exèrcit del govern espanyol.
Es produí l'abril del 1870 en diversos pobles del pla de Barcelona i el Baix Llobregat, però tingué un especial ressò a les viles de Gràcia i de Sants.
A la vila de Gràcia, la població va ser avisada de l'arribada de les tropes del general Gaminde per executar l'allistament amb continuats tocs de la campana de la plaça d'Orient (actualment, plaça de la vila), que va ser bombardejada en diverses ocasions.
Per ofegar l'aixecament, el municipi va patir un setge des del 4 fins al 9 d'abril de1870, durant el qual moltes cases foren saquejades o bombardejades i moriren 27 persones.
Al barri de Sants, l'exèrcit bombardejà Collblanc i la revolta s'estengué i radicalitzà.
El tinent d'alcalde, Gabriel Carbonell, fou executat per la multitud, mentre que la destrucció s'escampà pels carrers.
La revolta finalitzà amb un total de 47 morts.
En aquestes revoltes les dones tingueren un paper protagonista en els carrers: encapçalaren manifestacions, aixecaren barricades, assaltaren els ajuntaments de les viles de Sants i de Gràcia, o organitzaren campaments de refugiats a Vallvidrera.
Una curiositat històrica: En aquestes dates, l'editor Innocenci López Bernagosi buscava títol per a un nou setmanari de caràcter satíric.
Valentí Almirall li proposà "La Campana de Gràcia" com a capçalera, en homenatge al que havia estat el símbol de la revolta de les quintes.
El 8 de maig de 1870, pocs dies després dels fets, apareixia el primer número de La Campana de Gràcia, publicació republicana i anticlerical de llarga vida (1870 -1934).
100 anys de la fundació de l'Orquestra Pau Casals, embrió de l'Orquestra Simfònica de Barcelona i Nacional de Catalunya (OBC).
Fotografia de l'interior del Palau de la Música.
Es funda l'Orquestra Pau Casals, dirigida pel mateix Casals i vinculada a l'Associació Obrera de Concerts.
L'objectiu era difondre el repertori dels grans compositors clàssics i contemporanis, presentant moltes obres inèdites fins aleshores a Barcelona.
També es van fer estrenes d'obres de Jaume Pahissa, Manuel de Falla o Juli Garreta.
L'Orquestra actuava habitualment al Palau de la Música Catalana.
La major part dels músics de la formació provenien de l'Orquestra del Gran Teatre del Liceu, entitat amb la qual compaginaven les temporades.
A més, hi col·laboraven l'Orfeó Català i l'Orfeó Gracienc.
També va comptar amb la participació de solistes de primer nivell nacional i internacional, com ara Gaspar Cassadó, Alfred Cortot, Marie Blanche Selva, Eugène Ysaÿe, Alfredo Casella, Ildebrando Pizzetti, Robert Gerhard, Joan Manén o Conxita Badia, i de directors tan rellevants com Richard Strauss, Igor Stravinski, Manuel de Falla, Ernesto Halffter; Joaquin Turina, Arnold Schönberg, o Enric Morera.
Pel que fa al finançament, els ingressos procedien de Pau Casals i de les quotes que abonaven els socis del patronat que es va crear amb aquesta finalitat.
Durant anys, l'Orquestra no va rebre ajuts ni subvencions públiques; però la qualitat del seu treball, l'èxit de públic i el reconeixement internacional van portar a considerar que l'Orquestra Pau Casals esdevingués l'Orquestra Nacional de Catalunya.
L'esclat de la Guerra Civil va suspendre aquest projecte, com molts d'altres.
Pau Casals s'exilià a França i l'Orquestra fou dissolta.
Hereva del seu llegat, l'any 1944 es creà l'Orquestra Simfònica de Barcelona i Nacional de Catalunya (OBC).
50 anys de la mort de Llibertat Ródenas Rodríguez, anarcosindicalista i feminista (Xera, Serrans, 1892 - Mèxic, 1970).
Fotografia de Llibertat Ródenas Rodríguez.
Filla d'una família republicana i anticlerical de València, l'any 1918 es traslladà a Barcelona i, poc després, s'afilià a la CNT.
Participà en mítings i campanyes de propaganda i fou empresonada diverses vegades.
Amb l'esclat de la Guerra Civil, s'enrolà a la columna Durruti i anà a combatre al front de Saragossa fins que les dones en foren excloses.
Es vinculà aleshores amb Mujeres Libres, organització pionera en la lluita llibertària i feminista, i participà en activitats d'alfabetització i formació al Casal de la Dona Treballadora de Barcelona.
Finalitzada la guerra, s'exilià a Mèxic.
100 anys de la mort d'Alexandre de Riquer i Inglada, dibuixant, pintor, il·lustrador, dissenyador i poeta (Calaf, Anoia, 1856 - Palma, Mallorca, 1920).
Fons: Museu Nacional d'Art de Catalunya
Defensor de l'art industrial, fundà un taller de mobles i dibuixà projectes per a plats, rajoles, gerros, llums i esmalts.
La seva tasca en les arts del llibre és fonamental: va renovar l'art de l'exlibris a Catalunya i recuperà el gravat a l'aiguafort.
Fou el millor representant del cartell modernista a Catalunya, tot i la seva breu producció.
Com a pintor, sobresortí per la seva producció decorativa.
Destaquen els plafons murals que decoren el presbiteri del Monestir de Montserrat o el vestíbul del Cercle del Liceu, entre d'altres.
100 anys del naixement de Mercè Pàniker i Alemany, química, empresària i activista social (Barcelona, Barcelonès, 1920 - 2012).
Retrat de Mercè Pàniker i Alemany.
El 1954 s'incorporà a Pàniker SA, empresa de tints i coles fundada pel seu pare, Sri Ramuni Paniker, l'any 1922.
Fou cofundadora i presidenta de l'Associació Química Espanyola de la Indústria del Cuir (AQEIC), presidenta de l'Associació de Químics de Catalunya, membre de la junta directiva de la Petita i Mitjana Empresa de Catalunya (PIMEC) i membre de l'Organització de les Nacions Unides per al Desenvolupament Industrial (ONUDI).
Pionera en l'àmbit empresarial, va promoure la igualtat de drets de les dones i defensà la independència econòmica com a element clau per a la seva autonomia.
Participà en l'organització del Primer Congrés Dona i Economia i fou cofundadora de FEMVISIO, entitat dedicada a la promoció de la dona empresària.
En l'àmbit assistencial, l'any 1998 creà la Fundació Ramuni Paniker Trust, dedicada a la promoció d'alumnat indi sense recursos econòmics.
Mercè Pàniker va ser guardonada amb la Medalla President Macià de la Generalitat de Catalunya (2007) i la Medalla d'Argent a la millor ciutadana europea per la Fondation du Mérite Européen (2007).
100 anys del naixement de Josep Pallach i Carolà, polític, mestre i pedagog (Figueres, Alt Empordà, 1920 - Esclanyà, Baix Empordà, 1977).
Vinculat des de molt jove amb el socialisme, va haver d'exiliar-se a França.
Allí va estar internat a diferents camps de concentració i, amb l'esclat de la II Guerra Mundial, s'incorporà a la resistència francesa.
Més tard, dirigí el Moviment Socialista de Catalunya del 1948 al 1967.
Retornà a Catalunya el 1970 i s'incorporà com a professor d'Història de l'Educació a la Universitat Autònoma de Barcelona, a Bellaterra.
En l'esfera política, Pallach participà en la fundació del Partit Socialista de Catalunya (1976) i en fou el secretari general fins a la seva mort.
250 anys de la mort d'Isabel Jolís Oliver, impressora i gravadora (Barcelona, Barcelonès, 1682 - 1770).
Filla de l'impressor Joan Jolís Santjaume i de Maria Oliver.
La impremta estava situada al carrer de Cotoners, a prop del carrer de Montcada i entorn del 1679 era una de les més importants de l'època barroca a Barcelona.
La seva producció comprenia llibres, gravats, auques, goigs, romanços i estampes, que gaudien d'un ampli mercat a Catalunya i la resta d'Europa.
La tipografia familiar l'heretà el seu germà i, a la seva mort el 1759, Isabel Jolís en va assumir indirectament, la direcció, mentre que la gestió anava a càrrec de Bernat Pla, també impressor.
Entre la seva producció de llibres, destaca la segona edició d' El Quixot (1762), signada amb el segell "Hereus de Joan Jolís", que invisibilitzava la seva participació.
També va imprimir nombroses estampes i gravats, tècnica que potser coneixia i practicava, però la falta de signatura sovint dificulta l'atribució d'autoria en els gravats.
Comptava amb una important clientela, entre la qual destaquen el Seminari i el Palau Episcopal de Barcelona i nombrosos convents de la ciutat.
La impremta tingué continuïtat fins pràcticament el segle XX, amb la successió de les famílies Pla i Verdaguer.
L'important fons d'aquesta impremta es conserva, pràcticament íntegre, a la secció de gravats de la Biblioteca de Catalunya.
50 anys de la mort de Robert Gherard Ottenwaelder, músic i compositor (Valls, Alt Camp, 1896 - Cambridge, Anglaterra, 1970).
D'esquerra a dreta: Robert Gerhard, Agustí Grau, Joan Gibert Camins, Eduard Toldrà, Manuel Blancafort, Baltasar Samper i Ricard Lamote de Grignon.
Compositor de música clàssica, considerat un dels millors (compositors) catalans i europeus del segle XX.
Fou el primer a introduir el llenguatge atonal i el mètode dodecatònic a Espanya.
Tractà els temes populars amb les tècniques musicals més avançades.
Durant la Guerra Civil es va veure obligat a exiliar-se a París i, més tard, a Cambridge (Anglaterra), on va exercir d'investigador al King's College.
També realitzà nombroses col·laboracions radiofòniques i escriví música per a teatre i cinema.
150 anys del naixement d'Eduard Fontserè i Riba, meteoròleg, astrònom i sismòleg (Barcelona, Barcelonès, 1870 - 1970).
Doctor en ciències fisicomatemàtemiques i catedràtic a la Universitat de Barcelona.
El 1919 la Mancomunitat de Catalunya aprovà la creació del Servei Meteorològic de Catalunya i en nomenà director Eduard Fontseré, a proposta de l'Institut d'Estudis Catalans (IEC).
També presidí el Servei Horari Oficial de Barcelona, organitzà la Xarxa Pluviomètrica de Catalunya i projectà un observatori astronòmic per a la ciutat situat al Tibidabo, que culminaria en la construcció de l'Observatori Fabra.
A més, portà a terme una gran tasca de promoció i difusió del treball científic: contribuí a la creació de la Societat Catalana de Geografia i participà en la Conferència Internacional de Directors de Serveis Meteorològics, màxim òrgan de l'Organització Meteorològica Internacional (OMI).
Al llarg de la seva trajectòria, presidí l'Ateneu Barcelonès, la Societat Astronòmica de Barcelona, la Secció de Ciències de l'IEC i la Societat Catalana de Ciències Físiques, Químiques i Matemàtiques.
100 anys del naixement d'Enric Casassas i Simó, químic (Sabadell, Vallès Occidental, 1920 – Barcelona, Barcelonès, 2000).
Retrat d'Enric Casassas i Simó.
Fou catedràtic a la Universitat de La Laguna, la Universitat Autònoma de Barcelona, la Universitat de Barcelona i l'Escola d'Enginyers Industrials de Barcelona.
Autor d'uns cent vuitanta treballs de recerca en l'àmbit de la química analítica, es va especialitzar en la microanàlisi.
Fou membre de l'Acadèmia de Ciències i Arts i president del rectorat de la Universitat Catalana d'Estiu, del Consell Científic i Tecnològic de la Generalitat de Catalunya, de la Societat Catalana de Ciències Físiques, Químiques i Matemàtiques, i de l'Institut d' Estudis Catalans, institucions des d'on va promoure l'ús del català en l'àmbit científic.
Aquest prestigiós químic va ser guardonat amb la Medalla Narcís Monturiol al mèrit científic i tecnològic (1990), la Creu de Sant Jordi de la Generalitat de Catalunya (1992) i el Premi d'Honor Jaume I (1993).
50 anys de la mort de Josep Carner i Puig-Oriol, poeta, periodista, traductor i diplomàtic (Barcelona, Barcelonès,1884 - Brussel·les, Bèlgica, 1970).
Conegut com "el príncep dels poetes", fou un renovador de la poesia, la prosa i el periodisme polític.
El seu poemari Els fruits saborosos (1906) és una de les fites del Noucentisme.
Com a traductor, realitzà versions dels clàssics anglesos i francesos.
Exercí de diplomàtic a Gènova, San José de Costa Rica, Le Havre, Hendaia, Beirut, Brussel·les i París.
100 anys del naixement d'Antoni Maria Badia i Margarit, filòleg i lingüista (Barcelona, 1920 - 2014).
Filòleg i lingüista, especialista en història de la llengua i la gramàtica catalanes.
També s'interessà per la geografia lingüística, i els seus treballs en aquest camp es recolliren en l' Atles lingüístic del domini català.
Fou president de la Secció Filològica de l'Institut d'Estudis Catalans, de l'Associació Internacional de Llengua i Literatura Catalanes, del Grup Català de Sociolingüística, de la Société de Linguistique Romane, de la North American Catalan Society i de la Deutsch-Katalanische Gesellschaft.
Presidí també el Segon Congrés Internacional de la Llengua Catalana (1986).
La seva aportació científica va ser mereixedora de la Creu de Sant Jordi (1986), la Medalla al Mèrit Científic de l'Ajuntament de Barcelona (1999), el Premi d'Honor de les Lletres Catalanes (2003) i la Medalla d'Or de la Generalitat de Catalunya (2012).