Benvinguda i conducció de l'acte a càrrec de la periodista Pilar Rahola.
Inauguració de les jornades culturals a càrrec de Santi Vila, conseller de Cultura de la Generalitat de Catalunya.
Quin és el potencial real de les arts per generar organitzacions i empreses rendibles socialment i econòmicament?
La definició del perímetre que delimita què és la cultura varia en funció de la posició que l'art i la creativitat ocupen en cada societat.
A través de tres grans àrees definides pels seus models de distribució (presencial, física i digital), proposarem un debat sobre el moment actual i les possibilitats que ens obre el futur.
Jordi Sellas, consultor d'estratègia i innovació en cultura i mitjans de comunicació.
Mercedes Basso, directora Foment de Mecenatge de Fundació Bancària "la Caixa"
Tots som una comunitat d'espectadors aclaparats davant de les indústries de comunicació visual.
Molt sovint, les imatges circulen en sentit únic i s'apoderen de la vida del ciutadà, sense que la mirada sigui capaç d'alliberar-se d'un destí que hi està sotmès fatalment.
S'imposa, potser, un espai on el silenci de les imatges prengui la paraula.
La funció social del museu no podria ser la de desplegar espais on imatges i paraules retrobin el sentit alliberador del gest, del pensament i de l'emoció?
El museu no podria ser també el lloc on el ciutadà descobreixi l'invisible, l'obscuritat a través d'allò visible que ens forja com a subjectes i com a comunitat?
Qui decideix què veurem i què no veurem?
Marie-José Mondzain, filòsofa i directora de recerca del CNRS de París
Marc Pataut, fotògraf i professor de l ́École de Beaux-Arts de París
Divendres 24 de març a les 10:30
Una creació cultural s'explica en el seu temps, però s'explica també en la relació amb tot allò que s'ha dit, s'ha pensat i s'ha expressat abans.
El que anomenem tradició és la possibilitat de començar a mirar, entendre i explicar el món a través de la cultura i a partir del que ja han pensat, entès i explicat generacions i generacions anteriors.
És la possibilitat de no haver de començar cada vegada de zero.
Aquesta tradició, entesa com un enorme magatzem d'eines útils per entendre el món i també el present, pot ser assumida o discutida, acceptada o refusada, però sempre hi és present.
En el cas català, a més, l'existència d'un eix cultural fort, la centralitat de la cultura en la definició de la comunitat, ha estat un actiu bàsic per a l'acollida de persones vingudes de fora i un potent cohesionador social.
Vicenç Villatoro, director del Centre de Cultura Contemporània de Barcelona
Anna Cabré, catedràtica de Geografia Humana de la Universitat Autònoma de Barcelona.
Divendres 24 de març a les 12:30
Tota identitat es construeix no únicament a partir de com veiem el món, sinó de com els món ens veu a nosaltres.
La identitat és sempre relacional.
Només té sentit quan ens obrim a allò que en qüestiona i interpel·la.
La interpel·lació és sempre una proposta externa, ja que només pot venir d'allò que està a fora.
Tradicionalment, els museus han estat els llocs on es conserva i promou la memòria i la història.
Des del seu naixement, al final del segle XVIII, han anat associats al concepte de nació.
Sovint, però, la visió del món que han proposat ha tingut alguna cosa d'excloent.
D'aquí la importància de reunir en una taula rodona a professionals del món de l'art i la cultura, que han treballat fora del nostre país, perquè reflexionin sobre el paper de l'altre a l'hora d'escriure relats i de pensar les institucions.
Va ser director del MACBA entre 1998 i 2008.
Mari Paz Balibrea, catedràtica de Literatura Moderna i Estudis Culturals.
Intervenció especial de Michael Mason, director de l'Smithsonian Center for Folklife and Cultural Heritage.
Cloenda a càrrec de Santi Vila, conseller de Cultura de la Generalitat de Catalunya