Carena culminant de la serra de Montsant que s'estén en direcció N-E a S-O al llarg de 17 km des del terme d'Albarca fins a Cabacés.
És on trobem els punts més alts de Montsant.
Corbatera, piló dels Senyalets i la Cogulla, d'on davallen el conjunt de carenes i penya-segats de la serra Major que forma la imatge més característica de la serra; no és una muntanya de cims aguts, sinó de profunds barrancs i cingleres impracticables.
És un llom de conglomerat calcari amb cortons suaument arrodonits i sinuosos.
Des dels seus cims es domina un extens paisatge que comprèn gran part de la depressió de l'Ebre i dels Pirineus i Prepirineus, així com els relleus més sobresortints de les serralades Litoral i Prelitoral catalanes i del Sistema Ibèric.
Amb 1.163 m, és el punt culminant de la serra Major, situada sobre el poble de Cornudella.
És una impressionant formació rocosa situada al cor de Montsant, que conforma, com diu el nom, un pont excavat a la roca per l'acció erosiva.
S'hi pot passar per sota seguint el camí de la Llibreria, però el millor lloc per observar-lo és des dels Ventadors.
Impressionant congost obert pel riu Montsant entre Ulldemolins i Margalef.
Són 13 km de curs fluvial amb un ecosistema de ribera molt ben conservat.
Conca visual reclosa, però espectaculars formes de relleu.
La geologia de l'indret propicia la l'existència de nombroses coves i balmes arreu de Montsant.
Solen ser estructures baixes de profunditat variable que han patit una erosió diferencial de les capes a causa de la variabilitat de materials que les formen.
Tot i que moltes s'anomenin cova, a Montsant no n'hi ha gaires que siguin de tipus càrstic; de fet, la majoria son balmes que, pel fet de tenir més profunditat que amplada, passen a anomenar-se coves.
Algunes han estat utilitzades al llarg de la història per l'activitat humana, amb usos religiosos (eremites) o agraris (per guardar els ramats o com a aixopluc per a pastors i material).
En són alguns exemples la cova del Ximet, la cova Soronelles, la cova Santa, la cova de l'ós, la cova de la Columna, les coves Altes, la cova dels Casaments, la cova de la bruixa, la cova del Metge o la cova de la Taverna, dins un llarg etcètera.
És una cinglera de l'obaga de Montsant, entre Ulldemolins i Margalef, que es diferencia de la resta pels estrats inclinats que presenta, característics d'una discordança progressiva de materials en aquesta zona, fàcilment visible a l'àrea coneguda com la roca llaurada.
Contrafort més meridional de la serra de la Llena, domina la vall del riu Montsant i la part baixa del barranc dels Pèligs, que desemboca en aquest riu al peu mateix de la cinglera.
Les formes singulars de les roques de Montsant no deixen indiferent ningú.
Moltes d'elles van adquirir noms associats a les seves formes característiques, com per exemple el Frare, el Rei i la Reina, la Trona, els tres jurats, els Rogerets, el Pa Badat, els Castells, la roca de les Dotze i altres.
Gorgs allargassats i molt profunds a la confluència del torrent de la Gleva (que hi cau en forma de cascada) amb el riu Montsant.
Espai reclòs, però de gran bellesa.
La dissolució de la roca calcària a les lleres dels rius ha format concavitats que quan s'omplen d'aigua s'anomenen tolls.
El toll de l'Ou es troba a la regió central del barranc dels Pèligs, i és un dels més populars de tots.
En destaquen comunitats rupícoles d'interès: centratho-Euphorbietum aragonensis, amb l'andianeta ( Centranthus angustifolius ssp. lecoquii ), la lleterassa d'Aragó ( Euphorbia nevadensis ssp. aragonensis ) i la sanadella de pedrusca ( Achnathernum calamagrostis ).
Depressions del terreny aproximadament circulars, producte de la dissolució dels conglomerats originals, envoltades de balmes.
Els més importants són el clot del Cirer (1.000 m) i el clot del Moloner (1.070 m).
El clot del Guasc no és tan impressionant paisatgísticament però hi creix una teixeda única a tot el massís.
Arbre monumental declarat a l'Ordre de 3 de desembre de 1992 (DOGC núm. 1687, de 28.12.1992).
Exemplar femella que destaca per la mida de volta de canó i el redós on es troba, una balma que conserva el bassi d'abeurament dels temps de pasturatge a Montsant.
Roure de dimensions considerables, va sobreviure a la intensa activitat carbonera desenvolupada al bosc on es troba, probablement perquè marcava una font propera.
Es troba a la roureda de l'obaga d'Albarca, un bosc gairebé pur de roure valencià.
Arbre monumental declarat a l'Ordre de 30 d'agost de 1988 (DOGC núm. 1042, de 12.9.1988).
Destaquen les dimensions de tronc i capçada, si bé no tant les de l'alçada.
És un arbre aïllat al carener, amb una morfologia esculpida pel factor mecànic del vent amb conjunció de les gebrades.
És un element de referència geogràfica per als usuaris dels camins a Montsant.
És un arbre corpulent al carener, situat a la partió entre els termes d'Ulldemolins i la Morera de Montsant.
La morfologia ha estat esculpida pel factor mecànic del vent.
Primer monestir cartoixà instal·lat a la Península al segle XII, va ser un centre de cultura, art i espiritualitat que va estar en funcionament durant 6 segles, fins la desamortització de Mendizaval al 1835.
Actualment és un conjunt monumental del Museu d'Història de Catalunya, clau per entendre la història de la muntanya i de la pròpia comarca, per la influència que van exercir els monjos cartoixans al territori del Priorat, les terres del pare Prior.
Més informació al web del Museu d'Història de Catalunya.
Bona part dels masos de Montsant es troben vinculats a la cartoixa d'Escaladei, de la qual havien estat propietat.
L'orde cartoixà va instal·lar-se al territori cap al 1194 i, al llarg del segles, els monjos van fer construir diversos masos que funcionaven com a masies i granges especialitzades en el cultiu de la vinya o com a horts, segons les característiques del territori i de les seves necessitats.
Tot i que amb la desamortització de Mendizábal (1834) hi va haver canvis en la propietat, l'activitat als masos va seguir i no va ser fins a la Guerra civil que, amb la proximitat del front de Montsant, es va produir un abandonament definitiu de molts dels masos com a llocs d'habitatge.
A partir de 1950, la desaparició de determinades activitats relacionades amb l'explotació de la muntanya, sumada a la crisi agrícola generalitzada, va fer que els masos entressin en un deixament progressiu que va conduir a l'inevitable deteriorament dels edificis, malgrat que bona part de les seves terres van continuar sent treballades per jornalers que s'hi desplaçaven i hi residien en les èpoques de sega i verema.
Alguns dels masos de Montsant són: el mas de Sant Blai, el mas de Sant Antoni, el mas Déu, el mas del Tancat, el mas Blanc, el mas de Forçans, el mas de Soleràs, el mas Roger o el mas de l'Extrem.
Montsant ha estat un indret on persones i comunitats humanes han cercat l'espiritualitat.
La presència d'eremites a la muntanya és coneguda des de temps medievals i arriba fins als nostres dies.
Al segle XII, Montsant fou escenari de fundacions monàstiques com Bonrepòs o la cartoixa d'Escaladei.
A les ermites de Montsant s'hi arriba fàcilment alhora que es gaudeix d'un entorn natural veritablement excepcional, i a més la majoria d'indrets compten amb àrees de lleure.
Ermites de Montsant: Mare de Déu de la Foia (Cabacés), Sant Roc (Cabacés), Sant Joan del Codolar (Cornudella de Montsant), Sant Pau (la Figuera), Sant Salvador (Margalef), Santa Maria de Montsant (la Morera de Montsant), Sant Antoni (Ulldemolins), Sant Bartomeu (Ulldemolins), Santa Magdalena (Ulldemolins), La Cova de Santa Llúcia (la Bisbal de Falset).
A causa de l'orografia abrupta, arreu de la Serra, les construccions de pedra seca són una constant que ens permet imaginar com devia ser el paisatge agrícola uns segles enrere.
Els pagesos utilitzaven aquesta tècnica per a la construcció de camins, marges, aljubs, cabanes, etc., que, tot i ser construccions humils, esdevenen peces úniques i d'una bellesa captivadora.
El Racó de Montalts, a prop de la Vilella Baixa, és un d'aquests indrets especials on podem contemplar gran nombre i varietat d'aquestes construccions de pedra seca, gràcies a la recuperació i habilitació que n'ha fet el Parc Natural.