projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
L'activitat del CoNCA es concentra, principalment, en l'elaboració d'informes generals o sectorials dins l'àmbit cultural, l'avaluació estratègica de la labor realitzada des dels principals equipaments, la concessió dels Premis Nacionals de Cultura i la intervenció consultiva en processos de tramitació de projectes normatius en el camp cultural.
Un altre dels grans reptes de la institució és el suport a la creació artística i la promoció del compromís social envers la cultura.
La sensibilització i la implicació activa del món privat en el finançament, la millora de les condicions de treball de creadors i professionals, i del tractament del contingut cultural en el món educatiu, són algunes de les línies de treball del CoNCA.
L'organisme també posa a l'abast de la ciutadania eines de reflexió i debat a l'entorn de la cultura i treballa per ajudar el sector artístic a fer front als principals reptes i oportunitats que genera la revolució digital.
Dos mesos després de la presentació Declaració de Compromís amb el Mecenatge Cultural, i la bona acollida que ha tingut entre el sector cultural i empresarial, CoNCA i Ateneu Barcelonès han subratllat la necessitat urgent de l'aprovació de la Llei de mecenatge i la creació dels instruments per al seu desenvolupament.
Davant d'una àmplia presència de representants destacats de la societat civil, institucions culturals i el món empresarial, Carles Duarte, president del CoNCA i Jordi Casassas, president de l'Ateneu Barcelonès, han exposats les diverses accions que s'emprendran a partir d'ara, gràcies als suports rebuts.
Ambdues entitats iniciaran una roda de contactes amb els diversos grups polítics, institucions com el Parlament, la conselleria de Cultura i el Ministerio de Cultura per a reclamar l'aprovació urgent d'una Llei de Mecenatge Cultural, que beneficii a empreses i impulsi la vitalitat del sector cultural.
L'advocada i membre de l'Institut d'Art Contemporani (IAC) Maria Isabel Niño ha contextualitzat l'estat de la qüestió del mecenatge en l'actualitat, les seves principals deficiències i quins aspectes cal millorar, tenint en compte els casos d'èxit del sector en l'àmbit internacional.
El Parlament s'adhereix al manifest per una Llei de Mecenatge cultural per a Catalunya.
La Comissió de Cultura del Parlament de Catalunya ha aprovat adherir-se al manifest "A favor d'una major implicació social en el foment de les arts i la cultura: compromís amb el mecenatge cultural" impulsat per l'Ateneu Barcelonès i el Consell Nacional de la Cultura i de les Arts
Seguint el contingut del manifest el parlament insta el Govern a impulsar durant l'onzena legislatura la redacció i aprovació d'una llei de mecenatge d'acord amb el marc competencial que atorga l'Estatut i li reitera que la iniciativa d'aprovar una llei de mecenatge en cap cas ha de suposar renunciar o reduir les seves aportacions a les polítiques públiques culturals.
Des de l'Ateneu Barcelonès i el Consell Nacional de la Cultura i de les Arts ens congratulem de la resolució presa per la Comissió de Cultura de suma-se a les 438 persones i entitats que prèviament s'havien adherit al manifest, impulsat per ambdues entitats.
El dijous 14 d'abril, Robert Fohr, Cap de la Missió de Mecenatge del Ministeri de Cultura i Comunicació del Govern de França va presentar el model francès de mecenatge, en un acte organitzat per l'Ateneu Barcelonès, el CoNCA i la Fundació Catalunya Cultura.
La sessió va comptar amb una àmplia presència de representants destacats de la societat civil, institucions culturals i el món empresarial.
En aquest marc, Jordi Casassas, president de l'Ateneu Barcelonès, i Carles Duarte, president del CoNCA, varen anunciar l'impuls de la Declaració de Compromís amb el Mecenatge Cultural.
L'objectiu principal d'aquesta declaració és: reclamar l'aprovació de la Llei de mecenatge i la creació dels instruments per al seu desenvolupament
Aquest estudi ha prioritzat el diagnòstic de la situació que de primera mà podien aportar els principals operadors, així com les seves propostes de mi­llora, ja que la seva visió és imprescindible per tal d'impulsar una veritable millora –qualitativa i quantitativa– del mecenatge i del patrocini empresarial de la cultura.
Conscients que aquesta perspectiva pot quedar esbiaixada per la conjuntura present i ser excessivament pragmàtica o de curta mirada, la proposta s'alimenta així mateix de mirades externes expertes.
Així, doncs, el treball realitzat té un doble caràcter, analític i prepositiu.
D'una banda, dóna a conèixer el diagnòstic que alguns dels seus principals protagonistes fan del patrocini cultural empresarial, en el marc de la comunicació social i en el de la responsabilitat social corporativa, tant en l'àmbit dels grans projectes culturals com en aquell dels més petits o amb un caràcter territorial específic.
Així mateix, avalua les característiques de l'activitat filantròpica procedent del teixit institucional no lucratiu.
I, també, s'apropa al fenomen del microfinançament (més conegut pel seu terme anglès, crowdfunding), per intentar copsar les potencialitats, necessitats i febleses del model participatiu de finançament dels ciutadans particulars a través d'Internet.
D'altra banda, la pretensió última de l'estudi consisteix a proposar un conjunt coherent d'estratè­gies de política governamental i, al mateix temps, aportar consell als mateixos sectors culturals i a les entitats donants de recursos de mecenatge i patrocini.
Es tracta de poder establir les bases per reorientar la transformació de les polítiques culturals, econòmiques i fiscals fins ara vigents, tenint en compte la realitat catalana en aquest àmbit.
El document que s'ha presentat és el resultat d'un estudi previ que ha recollit totes les tasques realitzades anteriorment i les reivindicacions històriques de les organitzacions representatives dels treballadors de la cultura.
Aquesta feina ha permès plantejar alternatives per intentar donar resposta a situacions anòmales del sector tant en un àmbit normatiu com en el de gestió.
El document resultant, que ha estat contrastat amb els representants del sector en un procés d'esmena i millora, inclou 36 propostes agrupades en quatre eixos temàtics: el tributari, el laboral, el contractual i de drets d'autor i el formatiu.
El Consell Nacional de la Cultura i de les Arts (CoNCA) es va crear el 13 de març de 2009, en aplicació de la Llei 6/2008, de 13 de maig.
Aquest nou organisme neix com a resposta a una reclamació del sector cultural davant del Govern de la Generalitat de Catalunya al llarg de diverses legislatures per tal de renovar les polítiques culturals, millorar, ampliar i estabilitzar el suport a la creació.
El CoNCA va ser concebut com una institució inspirada en el model anglosaxó dels arts councils, amb el convenciment que cal mantenir la política de foment i expansió de la cultura al marge dels canvis de govern.
Per això, poc després de la seva constitució formal, es va inscriure a la International Federation of Arts Councils and Culture Agencies (IFACCA), un organisme internacional que agrupa els departaments o ministeris governamentals de cultura i els consells de les arts.
Les funcions del CoNCA són les següents:
El Plenari és l'òrgan màxim de decisió del CoNCA.
La seva funció principal és desenvolupar les accions de consultoria i d'intervenció en la política de suport a la creació artística i cultural.
També s'encarrega d'aprovar l'avantprojecte de pressupost i els programes anuals d'actuació, d'inversions i de finançament, els comptes anuals i la liquidació final del pressupost.
El Plenari és integrat per set membres, que es reuneixen periòdicament.
Aquests membres són nomenats pel Parlament d'entre persones amb experiència i de prestigi reconegut en l'àmbit cultural i artístic.
El seu mandat és de cinc anys, i poden ésser reelegits per un nou mandat de cinc anys més com a màxim.
Aquest òrgan actua amb plena independència i neutralitat i no está sotmès a cap instrucció o indicació en l'exercici de les seves funcions.
El Consell Nacional de la Cultura i de les Arts ha encarregat l'informe Aproximació a l'ecosistema dels ensenyaments artístics de caràcter professional a Catalunya, amb l'objectiu de mostrar una cartografia del sistema educatiu i universitari que configura al nostre país la realitat dels ensenyaments artístics orientats a la professionalització de creadors i perfils professionals connexos.
Amb la finalitat d'obrir un debat compartit sobre aquest tema, el CoNCA organitza una jornada pública per compartir reflexions i promoure la col·laboració activa entre institucions, centres i sectors.
Estudi emmarcat dins la línia de treball sobre educació i cultura.
A través de la recollida de dades qualitatives i quantitatives, el document realitza un enfocament global de les escoles de música vinculades a les bandes a Catalunya.
L'informe ofereix una radiografia de les diferents tipologies de centres, una anàlisi de les escoles i el seu paper en el context de la formació musical, una exposició de les seves problemàtiques, amenaces, reptes i oportunitats, i una reflexió del seu rol en un context sociocultural ampli.
Des de la perspectiva comparativa, l'estudi focalitza l'atenció en la banda, fent èmfasi en les igualtats i diferències que presenten segons la tipologia d'escola.
Què representa, quina és la seva funcionalitat o quin tipus de vinculació s'estableix amb el municipi on es localitza són alguns dels aspectes que s'exposen.
Per últim, l'informe recull les bandes que actualment hi ha a Catalunya.
Aquest estudi tracta sobre la participació cultural de la joventut catalana el segle XXI i ho fa a partir de les enquestes sobre hàbits, pràctiques i consums culturals que ha realitzat el Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya des de l'any 2001.
Mitjançant les dades que proporcionen les enquestes s'ofereix, en primer lloc, una perspectiva evolutiva de les pràctiques culturals aquests darrers 15 anys; a continuació, una anàlisi de les diferències i les semblances generacionals entre les persones de 14 a 30 anys i la resta de la població; el tercer capítol s'ocupa d'una manera extensa de les diferències internes de la categoria de les persones joves segons les variables sociodemogràfiques principals; en aquest mateix capítol, es realitza una anàlisi detallada dels gèneres culturals mitjançant la tècnica de l'anàlisi de correspondències en cinc camps culturals.
El quart capítol construeix una tipologia de la població juvenil mitjançant les tècniques de l'anàlisi factorial i l'anàlisi clúster, i, per acabar, el capítol 5 es dedica a dues reflexions sobre les dimensions de la participació cultural i les possibilitats que ofereix el concepte de règim cultural.
Aquest estudi aborda la participació cultural a Catalunya en el segle XXI, amb una mirada centrada especialment en la seva segona dècada, a partir de les quatre enquestes de participació cultural realitzades per la Generalitat de Catalunya entre 2013 i 2016.
Es desenvolupa en dos grans apartats que inclouen perspectives i mitjans diferents d'aproximació:
La primera part fa un recorregut per les diferents pràctiques culturals incloses en les enquestes indicades.
A cada un dels sis capítols que inclou ençà, un per pràctica, es realitza una anàlisi de la distribució social, les característiques i formes de realització de la mateixa, així com, els motius pels quals no es realitza o no es fa amb més freqüència.
A més, cada capítol conclou amb una representació dels perfils sociodemogràfics dels practicants de l'activitat estudiada.
A la segona part, amb un enfocament més analític, es plantegen aspectes com la tipologia cultural de la població catalana a partir dels seus interessos i pràctiques culturals, la problemàtica dels canvis en les preferències i en els règims de pràctica o la omnivoridad cultural.
El terme residència artística és polisèmic, per tant, pot tenir diversos significats, entre d'altres: estada de creadors, programa de suport a les estades temporals de creadors o establiment que acull estades de creadors.
Per aquest motiu s'ha impulsat aquest estudi amb l'objectiu de definir, determinar i identificar les residències artístiques que hi ha a Catalunya i analitzar la funció que desenvolupen en el conjunt d'activitats que realitzen els centres de creació i producció artística de Catalunya.
Per aconseguir l'objectiu proposat, d'una banda s'ha de definir què és una residència artística, els requisits que ha de complir i quins models n'hi ha i, de l'altra, cercar quines iniciatives hi ha a Catalunya que es puguin considerar programes de residència artística, fer-ne un directori i situar-les en el mapa.
El Consell Nacional de la Cultura i de les Arts (CoNCA) ha aprofundit en el coneixement de l'ordenació dels ensenyaments artístics superiors a Catalunya amb la finalitat de fonamentar-ne una proposta d'organització pròpia.
Amb aquest objectiu, ha encarregat al Dr.
Francesc Xavier Grau, l'informe "L'educació superior en l'àmbit artístic a Catalunya.
Estudi i proposta d'organització".
Un treball que s'estructura en els següents parts:
L'informe permet plantejar una reflexió sobre el sistema/sistemes d'ensenyaments artístics a Catalunya i a Europa, però també sobre aspectes com la gestió i el finançament públic i privat, la qualitat acadèmica i l'avaluació, la recerca, les vies de professionalització, l'impacte i reconeixement professional, sectorial i social o la internacionalització
L'informe Avaluació del retorn social de les convocatòries de subvencions culturals, elaborat per ICC Consultors a petició del CoNCA, posa els fonaments al disseny d'un sistema d'indicadors per avaluar el retorn social i la repercussió cultural de les subvencions públiques en matèria de cultura.
Amb aquest objectiu s'ha fet una anàlisi substantiva de les convocatòries del Departament de Cultura, del 2016, en relació als criteris i mecanismes de valoració.
Posteriorment s'ha elaborat una matriu que ha permès sistematitzar la informació principal des de la perspectiva del retorn abordant el tipus de convocatòries existents i el relat i mecanismes (requisits i criteris de valoració) que regeixen l'avaluació.
L'anàlisi mostra també el contrast entre àmbits artístics i cadena de valor (distintes fases del procés de treball d'un projecte artístic).
La informació documental s'ha complementat amb entrevistes als representants tècnics dels principals emissors de les convocatòries de concurrència pública del 2016: Direcció General d'Arxius, Biblioteques, Museus i Patrimoni, Direcció General de Cooperació Cultural, Direcció General de Cultura Popular, Associacionisme i Acció Culturals, Direcció General de Política Lingüística, Institució de les Lletres Catalanes, Institut Català de les Empreses Culturals i l'Institut Ramon Llull.
En els darrers anys, tant els mitjans de comunicació com el sector cultural i el món acadèmic han evidenciat desigualtats de gènere en el sector cultural.
Una part important d'aquestes desigualtats es generen en el mercat de treball, on adopten facetes i dimensions molt diverses: en la incorporació i condicions laborals a la indústria cultural i creativa, en la progressió a llocs de poder i lideratge, en l'accés a premis, ajuts, beques i d'altres reconeixements i en la visibilitat de l'obra artística i cultural de les dones, entre altres
Tot i els esforços legislatius, en molts països encara són diversos els reptes que cal afrontar per a assolir la igualtat efectiva d'oportunitats en el desenvolupament professional de dones i d'homes, i així contribuir al desenvolupament econòmic, social i cultural del país.
Aquest estudi que presentem es planteja tres objectius:
L'estudi es clou amb quinze mesures (nou en l'àmbit públic i sis en el privat) per avançar en una major representativitat de les dones en el mercat laboral de la cultura.
El 12 de desembre de 2015 es va signar l'Acord de París on representants de 195 països es van comprometre a dedicar els esforços necessaris per lluitar contra l'escalfament global i així evitar les conseqüències del canvi climàtic que estan impactant de forma severa en la vida de milions de persones, augmentant els nivells de pobresa, fam i desigualtat.
Si es vol assegurar un desenvolupament sostenible que garanteixi societats pròsperes i equitatives, així com estabilitat política i econòmica, s'ha d'implementar canvis d'una profunditat sense precedents en tots els àmbits de la societat.
La comunitat cultural i artística es troba en una posició privilegiada per encarnar l'acció ambiental i impulsar la transformació a la qual la societat s'enfronta a través de la recerca de models de producció sostenibles i creant mecanismes de regeneració social i ecològica.
Per accelerar la transició ecològica calen polítiques culturals que coordinin i fomentin les respostes i eines necessàries per fer front als reptes mediambientals, socials i econòmics actuals.
Per aquest motiu, l'informe "Lideratge mediambiental en el sector cultural i creatiu català" té com a ambició dotar el sector d'una eina de diagnòstic d'acció ambiental que pugui proveir de recomanacions que ajudin a la presa de decisions adaptades als reptes mediambientals, socials i econòmics als quals s'enfronta la societat, fomentant valors sostenibles que generin coneixement, capacitats, talent i resiliència dins el teixit cultural i artístic de Catalunya.
Per a l'impuls d'aquest estudi, el Consell Nacional de la Cultura i de les Arts CoNCA ha comptat amb la col·laboració de l'Institut Català de les Empreses Culturals ICEC.
A partir dels resultats obtinguts en l'estudi "La participació cultural de la joventut catalana 2001-2015", que va dirigir el professor Antoni Ariño, s'ha considerat convenient ampliar aquesta línia de treball amb l'impuls d'una recerca qualitativa que ajudi a comprendre millor els factors que incideixen en la participació cultural de les persones joves.
Per aquest motiu es va impulsar una investigació qualitativa que ha treballat amb grups de joves per definir quins són els factors que incideixen en la participació cultural de la gent jove.
Es tracta de posar a la disposició dels responsables de les polítiques culturals models i criteris que els permetin promoure d'una manera efectiva una major i més satisfactòria participació cultural de la gent jove, la qual hauria de ser un repte compartit dels responsables de polítiques culturals, educatives i de joventut.
Tot i que en la majoria de casos aquestes àrees de responsabilitat no han desenvolupat fins ara, de manera general, estratègies conjuntes, comencen a veure la necessitat d'un abordatge comú, tal com es proposa al Pla d'Actuació de Polítiques de Joventut 2017-2020.
Durant el procés d'investigació, es van recollir experiències i iniciatives que posen els joves en el centre de l'acció cultural i que des de l'equip de treball es van considerar com a pràctiques de referència.
En el document adjunt trobareu la llista de projectes identificats.
La relació no pretén ser exhaustiva i queda oberta a qualsevol nova iniciativa que ens arribi a través del correu [EMAIL]
Per a l'impuls d'aquest estudi, el Consell Nacional de la Cultura i de les Arts CoNCA ha comptat amb la col·laboració de la Direcció General de Creació, Acció Territorial i Biblioteques del Departament de Cultura, la Direcció General de Joventut del Departament de Treball, Afers Socials i Famílies i la Direcció General d'Ordenació de la Formació Professional Inicial del Departament d'Educació.
La Capella del MACBA acollirà el diumenge 29 de novembre l'acte de lliurament
Tots els detalls dels guardonats d'enguany
El CoNCA i l'ICEC han presentat l'estudi "Lideratge mediambiental en el sector cultural i creatiu català", amb l'objectiu d'accelerar la transició ecològica a Catalunya
Laura Pando, de Julie's Bicycle, explica algunes claus de l'estudi sobre medi ambient en el sector cultural.
Jaume Colomer, de Bissap Cultura, sintetitza les conclusions de l'estudi encarregat pel CoNCA sobre joventut i particiació cultural.
«El cos viu és l'objecte central de tota política», M. Foucault (1984)
Si posem el cos al centre de les nostres vides ens adonarem que de poc serveix concebre'l com a cos productiu i hegemònic tal com el sistema capitalista ha perpetuat.
Aquesta pandèmia posa de manifest, més que mai, que els cossos són el centre de tota política i que si tots els cossos són infecciosos, tots els cossos són iguals.
Des de l'àmbit de la cultura, posar el cos al centre implica que la cultura esdevingui un dret essencial responsable de revolucionar i transformar el cos com l'hem entès fins ara.
El nou cos ha de ser plural, col·laboratiu, compromès; ha de saber-se escoltar i ser escoltat.
La situació actual demostra que per revalorar la cultura i donar-li l'espai social que es mereix cal desprivatitzar-la i convertir-la en un bé comú que sigui accessible per a totes, que ens representi a totes i que posi la diversitat de les veus al centre.
Per tant, per teixir la cultura col·lectivament és necessari descentralitzar-la i en fer-ho evitarem comercialitzar amb l'art, contribuirem a la sostenibilitat i al consum de proximitat.
Si la descentralitzem també aconseguirem fer la cultura propera, de veritat i del poble, i assolirem més activistes culturals anònimes, enterrant les massificacions que produeixen els superpatrocinis.
Ara és el moment de fomentar l'horitzontalitat en les arts escèniques, els preus adaptats a les possibilitats de cada una, el compromís amb una programació paritària, i especialment ara hem de desvirtualitzar-nos, de convertir-nos en allò que és tangible, real.
Hi ha res que ens connecti més a la vida que compartir «l'aquí i l'ara» amb altres cossos?
En definitiva, fins ara la cultura ha estat excloent i és a les nostres mans un nou paradigma: més cultura compromesa, col·lectiva i inclusiva.
L'excepcionalitat i la duresa d'aquesta etapa política, marcada per un atac frontal als drets humans i polítics dels catalans, per l'aplicació autoritària de l'article 155 de la Constitució i per decisions judicials que es desentenen de la veritat i del Dret, ha provocat dins el món cultural una reacció d'indignació no tan sols legítima, sinó indispensable.
En el mateix context, però, s'han produït iniciatives que no podem deixar de posar en relleu.
N'hi ha una que, per les seves dimensions, pot haver passat gairebé desapercebuda, però que crec que tindrà conseqüències duradores.
Em refereixo a l'espectacle Mans, manetes que, organitzat per Barnasants i la Plataforma per la Llengua, es va dur a terme al Teatre Joventut de l'Hospitalet, amb la participació de músics catalans, com Marc Serrats o Meritxell Gené, i algueresos, encapçalats per un magistral Claudio Sanna, i d'un conjunt de nens i nenes de l'Alguer que, després de fer amb els seus pares un viatge de deu hores per anar de l'Alguer a Càller i de Càller a Catalunya, van interpretar-hi obres del repertori popular de la seva terra, que en part són també nostres, com En Joan Petit o La Pastoreta.
La relació entre Catalunya i Sardenya té arrels profundes, que arrenquen de l'edat mitjana i que es mantenen ben vives avui.
A l'Alguer, a més, s'hi ha preservat una varietat del català que fa que els vincles que ens hi uneixin siguin més forts.
I la cançó i la literatura esdevenen ponts que ens fan sentir més a prop.
Ens passa, per exemple, als concerts de Franca Masu o quan llegim Rafael Caria, Francesc Manunta o Antoni Canu.
L'alegria i l'emoció amb què els minyons algueresos van viure la seva actuació és una preciosa llavor de futur.