projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
El règim econòmic de participació en els guanys, pactat en capítols matrimonials, atribueix a qualsevol dels cònjuges, en el moment de l'extinció del règim, el dret a participar en els guanys obtinguts per l'altre durant el temps que aquest règim hagi estat vigent.
Aquest règim es regularà per les estipulacions dels cònjuges en el moment d'ésser pactat, per les normes d'aquest capítol i, en tot allò no previst, durant la vigència d'aquest règim, per les normes del de separació de béns, incloses les relatives a les compres amb pacte de supervivència.
En règim de separació de béns són privatius tots els béns propis de cadascun dels cònjuges al temps de celebrar-se el matrimoni i els que per qualsevol títol adquireixin després de contret, posat que no formin part del dot o de les institucions dotals.
En cas de dubte respecte al caràcter dels béns de la muller, hom presumirà que són parafernals.
Els béns adquirits per un dels consorts durant el matrimoni l'adquisició dels quals no es pugui justificar es considerarà que pertanyen als dos consorts per meitat; però si en consta l'adquisició, es presumiran adquirits amb diner privatiu de l'adquirent.
Al territori de l'antic Bisbat de Girona, el marit podrà prometre a la muller donació propter nuptias o tantumdem en una quantitat igual al dot i com a garantia del mateix dot.
El tantumdem podrà coexistir amb l'escreix.
En defecte de pactes especials, el tantumdem donarà dret a la muller:
Si el marit s'empobreix, a obtenir no solament la restitució del dot, sinó àdhuc un altre tant més, inalienable, per a aliments seus i dels seus fills.
En cas de sentència de separació o divorci per causa no imputable a l'esposa, a obtenir, ultra la restitució del dot, la propietat d'altre tant.
Dissolt el matrimoni per mort de la muller, el marit quedarà alliberat de fer efectiva la donació.
Si premor el marit, la muller tindrà dret als béns que hagin estat objecte de la donació propter nuptias, però sense gaudir, respecte a ells, de cap dels privilegis concedits al dot i a l'esponsalici.
Si quedessin fills comuns, correspondrà a la muller l'usdefruit dels béns, i als fills, per parts iguals, llevat disposició contrària, llur nua propietat.
Si hom hagués pactat que el marit, en cas de sobreviure a la seva consort, lucri de tot el dot o d'una part, la muller que sobrevisqui al seu consort lucrarà, encara que no hagués estat pactat, d'altre tant de la donació propter nuptias o tantundem.
La muller podrà exigir el lliurament de l'esponsalici o escreix ensems amb el dot, en tots els casos de restitució d'aquest.
L'esponsalici o escreix donarà dret als beneficis d'opció dotal i de tenuta en iguals casos que el dot, i tindrà preferència la devolució d'aquest quan el marit no hagi deixat béns suficients.
Dissolt el matrimoni per mort del marit, la muller adquirirà l'usdefruit de l'esponsalici o escreix, i el conservarà encara que contregui noves núpcies; però, en aquest darrer cas, haurà d'assegurar-ne la restitució amb caució idònia.
Si en morir el marit existien fills del matrimoni, correspondrà a aquests la nua propietat de l'esponsalici per parts iguals i, en llur defecte, a llurs descendents en representació dels premorts, si doncs en capítols matrimonials hom no hagués pactat que la muller el fes seu, o que el podia distribuir entre aquells i ella ho efectués.
En cas de no haver-hi fills, la propietat de l'escreix serà dels hereus del marit, llevat que hom hagués estipulat que tot l'escreix o una part sigui propietat de la muller.
Si manca aquest pacte, ella podrà optar entre l'usdefruit de l'esponsalici, sense fiança, i el ple domini de la meitat, adquirint la propietat de l'altra meitat els hereus del marit.
Haurà de fer aquesta opció dins un any, comptat des de la dissolució del matrimoni, ben entès que, si no la fa expressament, opta per l'usdefruit.
El dret d'opció no es transmet als hereus.
En tot cas la muller podrà cancel·lar la hipoteca que hagués estat constituïda en garantia de l'esponsalici.
Si la muller premor al marit deixant descendents del matrimoni, la nua propietat de l'esponsalici o escreix passarà a aquests en la forma prevista en el segon paràgraf d'aquest article, però no la podran reclamar fins a la mort del pare, el qual en retindrà l'usdefruit, llevat de pacte contrari.
En cas de no existir fills, l'escreix restarà ineficaç, llevat d'estipulació contrària, pel sol fet de la mort de la muller.
L'esponsalici o escreix es deurà quan el dot hagi estat lliurat; si ho hagués estat en part, es deurà en proporció al lliurament, llevat de si consta clarament que hom no volgué establir una tal correlació o si s'havien pactat termes per a l'efectivitat del dot, o bé si la manca de pagament d'aquest fos imputable al qui l'hauria de rebre.
L'espòs podrà constituir a favor de l'esposa i en escriptura pública esponsalici o escreix.
En cas que el dot sigui constituït durant el matrimoni, l'escreix no podrà excedir-ne l'import.
Si l'espòs assignava a l'esposa una sola quantitat en concepte de dot i d'escreix, hom entendrà que dos terços de la dita quantitat tenen la condició de dot, i l'altre terç, la d'escreix; si emprava indistintament les expressions "escreix" i "augment de dot", entendrem que tota la quantitat assignada constitueix escreix.
La soldada a favor del cabaler que es casi amb la pubilla, acostumada al Pla d'Urgell, a la Segarra i a d'altres comarques, constitueix un peculi creditici del pubill durant el matrimoni.
Llevat de pacte contrari, deixarà d'acreditar-se al cap de deu anys de la celebració del matrimoni.
El marit no podrà disposar de la soldada fins que quedi vidu o deixi la casa; en aquest darrer supòsit, si no existia causa justa d'absència, perd els aliments pactats a favor seu.
La muller o els seus hereus en ésser-los reclamada la soldada, la podran compensar amb els crèdits que tinguin contra el pubill.
El marit, en contemplació del matrimoni, pot aportar a la seva consort béns en concepte d'aixovar quan aquesta, per raó del casament, sigui instituïda hereva per algun ascendent o per una altra persona.
Constituït l'aixovar en diner, els altres béns mobles que hi hagi a la casa conjugal, tret de les robes d'ús del marit, es presumeixen de la muller, llevat de pacte contrari.
L'aixovar produeix els mateixos efectes i gaudeix dels mateixos beneficis que el dot, llevat els d'hipoteca legal, opció dotal i tenuta.
La muller usufructuària universal o administradora dels béns dels seus fills, hereus del marit, no podrà retenir béns en concepte de tenuta, si existeixen en l'herència diners o crèdits realitzables per a efectuar la restitució del dot.
La muller podrà gaudir de la tenuta només en cas que consti el lliurament efectiu del dot.
Perdrà aquest benefici si no pren inventari fidel dels béns del marit, en els termes i amb les formalitats exigides per a la detracció de la quarta trebel·liànica.
Si la muller viu a l'estranger, o si els béns, en llur totalitat o en llur major part, radiquen fora del territori nacional, haurà d'enllestir l'inventari dins del termini d'un any a comptar des de la mort del marit.
La possessió, en el cas de tenuta, s'adquirirà automàticament per ministeri de la llei; però cessarà de dret tan bon punt els hereus del marit posaran el dot íntegrament a disposició de la muller i li pagaran l'esponsalici o escreix.
La tenutària tindrà les obligacions de tot usufructuari, llevat de la de fer fiança.
El privilegi de la tenuta passa als fills que siguin hereus de la mare.
Si n'hi havia de distints matrimonis amb dret a tenuta, tindran preferència els del matrimoni més antic fins a quedar extingit el benefici per restitució de tots els dots.
Quan el marit hagi garantit el dot amb béns suficients que produeixin renda, la tenuta restarà limitada a ells.
La vídua tenutària no podrà impedir que hom procedeixi a la venda de béns per tal de pagar-li el dot, però serà necessària la seva intervenció.
La vídua, mentre no li sigui restituït el dot i pagat l'esponsalici o escreix, posseirà i usufructuarà tots els béns del marit, suportant-ne les càrregues amb l'obligació d'alimentar els fills menors, els impossibilitats per al treball i els que, àdhuc essent majors, el marit mantenia a la casa.
La tenuta no s'estén als béns que el marit hagi tingut en usdefruit o a títol de fiduciari.
La tenuta és compatible amb l'opció dotal, aportable en dot i renunciable per endavant en capítols matrimonials.
La muller i els seus hereus no podran prendre possessió, per llur pròpia autoritat, dels béns dotals inestimats la restitució dels quals sigui procedent; però la podran reclamar del marit o dels seus hereus.
En defecte de termini pactat, el dot inestimat haurà d'ésser restituït tan bon punt s'hagi dissolt el matrimoni, i l'estimat, dins l'any; però en aquest cas, els qui hi tinguin dret podran exigir del marit o dels seus hereus que en garanteixin la restitució, llevat que ja estigués assegurat amb hipoteca.
El marit, en cas de restitució del dot, gaudirà del benefici de competència.
Les robes i els mobles es presumiran consumits al cap de deu anys comptats des de la celebració del matrimoni, i solament s'hauran de restituir en el cas que existeixin.
Quan el dot consistirà en cosa no fungible la possessió de la qual s'hagi perdut sense dol ni culpa del marit, aquest complirà el deure de restituir cedint les accions necessàries per a recobrar-lo.
Si són dos els dots a restituir amb càrrec al mateix patrimoni, i aquest no fos prou per a pagar-los, tindrà preferència el més antic, sens perjudici, si s'escau, de la prelació hipotecària.
Aquesta preferència és renunciable.
La restitució del dot haurà d'ésser efectuada pel marit o els seus hereus a la muller o als seus, sens perjudici dels drets que el donant s'hagi reservat.
Això no obstant, quan el marit premori al seu pare o a la seva mare, aquests no estaran obligats a restituir el dot mentre la muller continuï vivint en la seva casa i companyia d'ell.
En cas de divorci no s'haurà de restituir el dot si la dona n'és l'única culpable i hi ha descendents del matrimoni que restin sota la cura del pare, mentre hi estiguin.
La muller que incorri en alguna de les causes d'indignitat per a succeir al marit perd el dot constituït amb béns propis d'aquest o dels seus pares.
Si existeixen fills comuns, la propietat del dot passarà a aquests, tot conservant el marit els seus drets, mentre no arribi el cas de restitució per dissolució del matrimoni.
Si manquen fills comuns, adquirirà el dot el marit, sens perjudici dels drets que al temps de la restitució puguin tenir sobre el mateix dot d'altres persones afavorides per pacte reversional o per substitució fideïcomissària.
Perquè l'opció dotal tingui lloc, hi hauran de concórrer els requisits següents:
Justificació del lliurament del dot, per qualsevol mitjà de prova, llevat de la confessió del marit.
Preferència del crèdit dotal respecte al que motivi l'embargament segons les regles de la concurrència i prelació de crèdits.
Que la muller no hagi consentit l'obligació contreta pel seu marit, amb promesa de no contravenir-hi per raó del seu dot i del seu esponsalici o escreix.
La dona que hagi aportat dot tindrà, en cas de l'embargament a què al·ludeix l'article anterior, el dret d'opció dotal, en virtut del qual podrà elegir i separar d'entre els béns del marit, i sense distinció entre mobles i immobles, els que estimarà convenients, de valor proporcionat a l'import del dot i de l'esponsalici o escreix, amb dret a posseir-los, administrar-los i fer-ne seus els fruits.
Haurà d'aplicar els fruits a l'aixecament de les càrregues matrimonials fins al moment de la restitució del dot, en què, a aquest fi, podrà realitzar-los.
Exercitat l'esmentat dret, quedarà aixecat l'embargament.
Podrà exercitar l'opció dotal la dona casada o vídua i, si ella mancava, els seus fills hereus, encara que també ho fossin del marit, sempre que hagin acceptat l'herència a benefici d'inventari.
Durant el matrimoni la dona només tindrà dret a la restitució del dot:
En cas de necessitat i per a aliments de la mateixa dona, del seu marit, dels seus fills, encara que siguin d'un altre matrimoni o no matrimonials que ja tingués en casar-se, i dels seus pares i germans.
Quan obtingui sentència ferma de separació sense culpabilitat seva.
En el supòsit de dot estimat, si la fortuna del marit ha vingut a menys i si hom li embarga els béns, llevat que la restitució estigués assegurada amb hipoteca.
El dot podrà ésser gravat amb pacte reversional o substitució fideïcomissària.
Així mateix es podrà constituit amb el pacte que, morta la muller, resti de propietat del marit; en aquest cas, quan aquest premori, el dot així constituït no passarà als seus hereus; i si és la muller qui premor deixant fills del marit, aquest, llevat de pacte contrari, solament adquirirà una porció viril en ple domini i la resta en usdefruit, i la nua propietat correspondrà als fills comuns.
En la constitució dotal són nuls els pactes que no permetin d'aplicar els fruits del dot a l'aixecament de les càrregues matrimonials; els que n'ajornin el lliurament fins després de la mort de la muller; els de renúncia a l'obligació de restituir, i aquells en què hom estipuli que la tal restitució tindrà lloc durant el matrimoni.
Seran vàlids els pactes de lliurament o de restitució del dot a termes i de demora del lliurament fins a la mort del donant.
El dot podrà ésser constituït abans del matrimoni o duran aquest; també podrà ésser objecte d'augment durant el matrimoni.
El dot es constituirà mitjançant escriptura pública o en acte de darrera voluntat, i serà reputat inestimat si hom no en fa constar l'estimació.
Durant el matrimoni hom no podrà convertir en estimat el dot inestimat; sí, però, inversament.
El dot serà constituït a favor del marit o a favor d'aquest i dels seus pares o del qui d'ells visqui.
L'acció de restitució solament es podrà exercitar contra els qui hagin rebut el dot o llurs hereus.
El dot no respondrà dels deutes de la muller anteriors a la data de la seva constitució, sinó després de feta excussió dels béns parafernals.
L'afavorida per un llegat ordenat en concepte de dot podrà sol·licitar-ne el lliurament des de la mort del testador, encara que no hagi contret matrimoni, salvat que clarament fos una altra la voluntat del causant.
-1 El pacte de supervivència esdevindrà ineficaç:
1r Quan ho acordin ambdós cònjuges durant el matrimoni, o per renúncia del cònjuge supervivent.
2n Si algun dels cònjuges adquirents ha atorgat heretament a favor de tercers contraents o heretament pur a favor dels seus fills i l'heretament resulta eficaç en morir l'atorgant.
3r Quan es declari la nul•litat del matrimoni, la separació judicial o el divorci.
4t Per l'adjudicació derivada de l'embarg fet efectiu sobre el dret d'un dels cònjuges, el qual embarg haurà d'ésser notificat oportunament a l'altre cònjuge.
- 2 En aquests casos, i llevat que s'estipuli una altra cosa, la ineficàcia del pacte de superviviència determinarà la cotitularitat dels cònjuges, o bé del supervivent i dels hereus del premort, en proindivís ordinari.
El consort sobrevivent separat judicialment o de fet no tindrà els drets esmentats a l'article anterior, i els perdrà si es tornava a casar durant l'any de plor o passava a viure maritalment de fet amb una altra persona i també si abandonés o negligís greument els fills menors comuns.
En cap cas no estarà obligat a tornar l'import dels aliments percebuts.
- 1 Els cònjuges que en règim econòmic de separació comprin béns conjuntament i per quotes iguals podran pactar en el mateix títol d'adquisició que, quan es produeixi la mort de qualsevol d'ells, el supervivent se'n faci seva la totalitat.
-2 Mentre visquin ambdós cònjuges, els béns adquirits amb aquest pacte es regiran per les normes següents:
1.a No podran ésser alienats ni gravats si no és per acord d'ambdós.
2.a Cap dels cònjuges no podrà transmetre a terceres persones el seu dret sobre els béns.
3.a Caldrà mantenir necessàriament la indivisió dels béns.
- 3 En els béns comprats per ambdós cònjuges amb pacte de supervivència, l'adquisició de la participació del premort es computarà en l'herència d'aquest, als efectes del càlcul de la llegítima, i s'imputarà en pagament a compte de la quarta vidual.
Durant l'any de plor, el consort supervivent, si no és usufructuari universal de l'herència del premort o si la vídua no gaudeix del benefici de tenuta, tindrà dret a habitar tot l'habitatge conjugal i a ésser alimentat a càrrec del patrimoni del premort en consonància amb la seva posició social i amb la quantia del dit patrimoni.
Aquest dret és independent de l'existència de dot, d'aixovar, d'escreix o esponsalici i de soldada, i de la seva devolució.
Els aliments comprendran totes les necessitats comunes a la vida, així en salut com en malaltia.
El cònjuge que, sense retribució o amb una retribució insuficient, s'hagi dedicat a la casa o hagi treballat per a l'altre cònjuge tindrà dret a rebre d'aquest, quan s'extingeixi el règim per separació judicial, divorci o nul•litat del matrimoni, una compensació econòmica, si per raó del dit defecte retributiu s'ha generat una situació de desigualtat entre el seu patrimoni i el de l'altre cònjuge.
A manca d'acord, aquesta compensació serà fixada judicialment atenent la incidència familiar de l'activitat del cònjuge que la reclami, la quantia de la desigualtat patrimonial produïda i les altres circumstàncies del cas.
La compensació es podrà satisfer en diners o en béns del patrimoni del cònjuge que hagi de pagar-la, com ell vulgui i en terminis que no excedeixin els tres anys.
En cas de fallida o concurs de creditors d'un dels cònjuges, si aquests no estan separats judicialment o de fet, els béns adquirits per l'altre a títol onerós durant l'any anterior a la declaració o des de la data de la retroacció es presumiran donats pel primer, llevat que el segon, en adquirir o bé abans, disposés d'ingressos o de qualsevol altra classe de recursos suficients per a adquirir.
En els casos previstos en els apartats b) i c) de l'article anterior, l'acció per a revocar caducarà al cap d'un any d'haver estat notificada la sentència corresponent; en els de revocació per causa de desheretament, divorci o separació, al cap d'un any d'haver tingut el donant coneixement de la causa i de la possibilitat de revocació.
En règim de separació de béns són privatius tots els béns propis de cadascun dels cònjuges al temps de celebrar-se el matrimoni i els que per qualsevol títol adquireixin després de contret, sens perjudici del que disposa el capítol V.
En les adquisicions fetes a títol onerós per un dels cònjuges durant el matrimoni, si consta la titularitat dels béns, la contraprestació s'entendrà pagada amb diner privatiu de l'adquirent.
En el cas que la contraprestació procedís de l'altre cònjuge, hom en presumirà la donació.
En cas de dubte sobre la titularitat de béns adquirits durant el matrimoni, es considerarà que pertanyen als dos cònjuges per meitat.
La revocació podrà tenir efecte:
a) En els casos generals de revocació de donacions, bé que en el de supervivència o en el de supervenció de fills només en podran tenir si es tracta de fills comuns.
b) En cas de nul·litat del matrimoni; tanmateix si hi ha mala fe de part d'un sol dels consorts, només podrà revocar l'altre.
c) Només pel cònjuge no culpable i llevat de reconciliació, si l'altre ha incorregut en alguna de les causes de desheretament o que donen lloc a la separació judicial o al divorci, encara que no es demanin aquella o aquest.
- 1 Les donacions entre cònjuges fetes fora de capítols matrimonials seran revocables:
1r En els casos generals de revocació de donacions, bé que en el cas de supervenció de fills la revocació només podrà tenir efecte si es tracta de fills comuns.
2n En cas de nul•litat del matrimoni, només quan el cònjuge donatari hagi estat declarat de mala fe.
3r En cas de separació judicial o de divorci, només quan el donatari hagi infringit de manera greu i reiterada els deures conjugals o respecte als fills comuns, o hagi estat condemnat per haver atemptat contra la vida del donant o dels descendents o ascendents d'aquest.
- 2 En els casos de nul•litat, separació o divorci, l'acció per a revocar caducarà al cap d'un any d'haver estat notificada la sentència corresponent.
Al consort sobrevivent, no separat legalment o de fet, li correspondrà sempre la propietat de les robes, del mobiliari i dels estris que constitueixen el parament de l'habitatge conjugal.
No hi estaran compresos les joies, els objectes artístics o històrics ni altres de valor extraordinari propis del premort, ni, si aquest en disposés per actes d'última voluntat a favor d'altres persones, els mobles de procedència familiar.
- 1 Els cònjuges es podran transmetre béns i drets per qualsevol títol i podran celebrar entre ells tot tipus de negocis jurídics durant el matrimoni.
En cas d'impugnació judicial, la prova del caràcter onerós de la transmissió correspondrà als demandats.
- 2 En cas de fallida o concurs de creditors d'un dels cònjuges, s aquests no estan separats judicialment o de fet, els béns adquirits per l'altre a títol onerós durant l'any anterior a la declaració o des de la data de la retroacció es presumiran donats pel primer.
Les donacions esponsalícies es podran subjectar a condicions i modes no prohibits per la llei ni contraris als fins del matrimoni.
No obliguen el donant a l'alliberament dels gravàmens de les coses donades ni cal l'acceptació per a llur validesa.
Els regals fets a la núvia pels parents del seu futur marit tindran el caràcter de béns parafernals de la dona.
-1 No caldrà l'acceptació per a la irrevocabilitat de les donacions que un dels contraents fa a l'altre en contemplació del matrimoni ni d'aquelles que per aquest motiu els atorguin altres persones.
Aquestes donacions es podran subjectar a condicions i modes no prohibits per la llei ni contraris als fins del matrimoni, i no obliguen el donant a l'alliberament dels gravàmens de les coses donades.
- 2 Les donacions a què es refereix l'apartat 1 estan supeditades al fet que s'arribi a celebrar el matrimoni.
Si aquest no té lloc, el donant podrà reclamar la restitució del que ha donat, sense altra deterioració que la causada per l'ús.
- 3 La revocabilitat d'aquestes donacions es regirà per allò que disposa l'article 14.2.
En tot allò que aquesta Secció tercera no regula, s'aplicaran les disposicions generals en matèria de donacions.
Són donacions esponsalícies els regals, obsequis o presents de costum d'un dels esposos a l'altre en contemplació del matrimoni i els que, per aquest motiu, els atorguin d'altres persones.
En tot allò no regulat per pacte, aquestes donacions es regiran per les disposicions del capítol present.
Les donacions esponsalícies estan supeditades al fet que s'arribi a celebrar el matrimoni i, si aquest no té lloc, el donant podrà reclamar la restitució del que ha donat, sense altra deterioració que la causada pel seu ús.
Això no obstant, el culpable de la ruptura del matrimoni projectat perdrà el que hagi donat i tornarà el que hagi rebut.
Si ambdós fossin culpables no hi haurà acció entre ells.
L'usufructuari universal designat en capítols matrimonials haurà de prendre inventari i atendre les càrregues dels béns amb llurs fruits; llevat de pacte contrari, no haurà de prestar fiança.
L'usdefruit pactat per un cònjuge a favor de l'altre quedarà subjecte al compliment de les obligacions que expressament li hagin estat imposades, i en especial la d'aixecar, fins on abasti l'import del producte dels béns, les càrregues que hauria de complir el cònjuge premort, si vivia.
Serà aplicador a aquest usdefruit allò que disposa l'article 69 del Codi de successions per causa de mort en el dret civil de Catalunya.
Les donacions atorgades en capítols matrimonials no són revocables: a) per ingratitud del donatari; b) per supervivència o supervenció de fills, si bé podran ésser reduïdes en allò que resultin inoficioses per raó de llegítimes; i c) per pobresa del donant, sens perjudici, en aquest cas, del seu dret d'aliments.