projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
Parròquia de Sant Esteve de Granollers.
Per primer cop es va organitzar una trobada d' especialistes en música per a orgue amb l'objectiu d'endinsar-se, més enllà dels llibres històrics sobre els usos musicals d'aquest instrument, en l'estudi dels diversos documents que ens parlen de la pràctica de la improvisació en certs cicles litúrgics de l'any.
Ens referim, concretament, a les anomenades " llibertats d'orgue " i als quaderns que acrediten aquesta pràctica.
Amb aquest simposi es va homenatjar en Josep Crivillé i Bargalló en el cinquè aniversari de la seva mort, ja que va ser un dels estudiosos que va assenyalar la importància d'aquesta documentació des de la perspectiva de l' etnomusicologia.
Ja els missioners de l'Obra del Cançoner Popular de Catalunya (OCPC) havien recollit un bon nombre d'aquests quaderns.
En ells s'hi reflecteix la pràctica de la cançó i de la dansa viscudes des del poble, partitures manuscrites de les músiques de "moda" del moment per ser interpretades en esglésies, espais on no se sentien habitualment i amb un instrument destinat bàsicament a funcions religioses.
Era molt jove quan Josep Crivillé adquirí el " Quadern d'orgue de Calaf " al Mercat de Sant Antoni de Barcelona.
No era conscient, aleshores, de la importància del que tenia a les mans.
Suposem que més endavant, en contacte amb mestres com Higini Anglès i, especialment, Joan Tomàs, valorà del tot l'abast de la informació que aquests documents aportaven.
Eren èpoques d'exili per a l'OCPC i a ell li devem el mèrit de tornar a posar damunt la taula la qüestió de les "llibertats d'orgue" com a tema d'estudi.
Ho fa a través de la publicació del recull de música instrumental anomenat Danses (vol. III de Música Tradicional Catalana, 1983).
Amb aquest simposi es va aprofundir en el coneixement de la documentació existent sobre aquests llibrets i Llibertats d'orgue, inventariar els diversos estudis i recerques i es va veure quin és l' abast del què s'havia fet i del que quedava per fer.
"Totes les llibertats d'orgue poden ser uns bons exemples de transvasament de repertoris, de tradicionals a culturalitzats, i d'unes possibilitats d'interacció entre músiques de tradició i músiques erudites."
Etnomusicòleg, compositor i mestre.
Obté al Conservatori Superior de Música de Barcelona titulació superior en Solfeig i Teoria de la Música, Composició i instrumentació, Musicologia, i a la Universitat de La Sorbonne de París titulació superior en Etnomusicologia.
Professor al Conservatori Superior de Música de Barcelona on organitza una especialització de tres anys en Etnomusicologia o Folklore musical.
Col·laborador durant 17 anys de l'Institut Espanyol de Musicologia del CSIC en la secció d'Etnomusicologia.
Autor d'un bon nombre de llibres, articles especialitzats, recerques de camp, i de composicions musicals.
A Os de Balaguer, en el marc de la trobada de campaners de Catalunya, s'havia de celebrar el 3r Simposi Campaner, enguany centrat, sobre els inventaris de campanes, campanars i tocs de campana.
La pandèmia va obligar a suspendre tots els actes de la trobada de campaners, i s'ha optat per celebrar aquest 3r simposi de forma virtual.
Enguany, els campaners italians són els convidants.
De diferents parts d'Itàlia i de trajectories ben diferents, ens han fet arribat la seva experiència en el món campaner.
A continuació podeu consultar el vídeo i el text de les diferents ponències.
Trobades i simposis anteriors relacionats
2n Simposi: 27 d'abril de 2019.
29 de febrer i 1 de març de 2020: Brussel·les i Mechelen.
Vídeo del campaner de Les Borges Blanques, Pere Giné.
Gravació a càrrec de Manel Mesa.
Des del campanar de les Borges Blanques, el Pere Giné ens explica els tocs de campana i la seva experiència com a campaner.
Ell mateix va dissenyar una cadira de campaner per poder tocar amb les mans i els peus les diferents campanes.
Vídeo realitzat per LesBorgesTV, 12.10.2016
Presentació a càrrec de Blai Ciurana i Abellí, campanòleg i secretari de la Confraria de Campaners i Carillonistes de Catalunya.
A càrrec de Francesco Ferro, campanòleg.
Intervenció del capellà i professor Don Francesco Ferro - Itàlia
La jota és una manifestació musical complexa, amb diverses connotacions culturals.
Com a etiqueta d'ús el seu significat varia d'acord amb el context històric i geogràfic.
Dansa, música i paraula interactuen en una rica diversitat de formes en relació a les conductes i valors que li atorga cada comunitat.
Documentada històricament des de mitjans del segle XVIII, s'ha mantingut viva en la varietat de manifestacions però sobretot dins de l'imaginari col·lectiu.
Durant tres dies es va celebrar a Falset el primer congrés sobre la Jota als territoris de parla catalana, que va reunir experts i aficionats a aquesta temàtica de tots els territoris.
Les comunicacions de caràcter acadèmic/ científic es van alternar amb activitats de caire lúdic.
El congrés va estar organitzat conjuntament amb l'Institut Ramon Muntaner i l'Ajuntament de Falset.
Col·laboracions: Associació Cultural "La Clavellinera", Espai de So, Trencadansa, Escola de música tradicional ebrenca Lo Canalero i Rondalla dels Ports.
Activitat adherida a l'Any Europeu del Patrimoni Cultural
Més informació sobre el congrés
Si teniu alguna pregunta sobre aspectes relacionats amb el congrés, ens podeu escriure un correu electrònic
Exposicions que es van poder visitar durant la celebració del congrés
El congrés es va organitzar en quatre eixos temàtics:
La Jota és un dels casos més complexos de relació entre els àmbits popular i "acadèmic", com ho demostra el fet de la seva incorporació, com a gènere, a l'obra d'autors clàssics.
Malgrat que cal diferenciar aquelles formes populars de les altres creades expressament per a l'escena, tampoc cal oblidar aquests aspectes culturals i històrics i la seva influència en la pràctica popular.
2.Aspectes identitaris i de patrimonialització
Les tradicions es reinventen constantment i ens identifiquen, en major o menor mesura, mitjançant processos d'adscripció grupal que canalitzen sentiments; processos lligats, sovint, al fenomen del folklorisme.
Aquest eix va obrir un espai de reflexió sobre la construcció d'una identitat col·lectiva al voltant de la jota.
Com qualsevol altre gènere musical provinent de la tradició oral però àmpliament incorporat a la música escrita, viu i vigent a molt indrets i recuperat o reinventat en altres, la jota ha tingut i encara té avui un rang diversíssim d'usos i funcions: ballada amb caràcter ritual, cantada –sovint amb textos improvisats– en rondes festives, traslladada dalt de l'escenari, en saraus i bureos tradicionals o de nova creació, viscuda col·lectivament a places i carrers, esdevinguda símbol identitari en alguns territoris...
Des d'aquest eix es va donar visibilitat sobretot a aquests usos i funcions més actuals que ens ajuden a traçar un mapa de la vigència de la jota a casa nostra.
Entenem el concepte de patrimoni com els "béns que una persona hereta dels seus ascendents o avantpassats".
Transmissió, herència i patrimoni són conceptes que van lligats.
Són múltiples els espais que avui i al llarg del temps han permès la transmissió de la jota: la vida quotidiana, la festa, l'educació formal i informal, etc.
Aquest programa integra, en una única plataforma de difusió i promoció, activitats de conservació i difusió del patrimoni etnològic que es realitzen en l' àmbit local i territorial de cadascuna de les entitats de l' Observatori que hi participen.
D'aquesta manera, aquelles activitats que inicialment tenen una dimensió local, en conjunt i a partir d'un marc de cooperació adquireixen una nova dimensió d'abast nacional.
Aquest programa no inclou les activitats que es realitzen en el marc dels altres programes de l' Observatori del Patrimoni Etnològic i Immaterial.
La Vall d'en Bas, del 8 al 10 de juny de 2017.
Durant tres dies, una seixantena d'investigadors i actors d'arreu de Catalunya van donar-se cita a la Vall d'en Bas (Garrotxa).
Es van exposar diversos models d'arreu de Catalunya per mostrar problemàtiques i casos de bones pràctiques de gestió de gestió del patrimoni immaterial en el marc dels espais naturals, des de diferents punts de vista: des de la societat civil, des de les agrupacions i des de les institucions públiques.
Les jornades estaven estructurades en quatre àmbits específics:
Gestió dels recursos naturals: tradició vs innovació.
Els grans espais naturals no poden ser llegits sense contemplar-hi la petjada de l'acció humana.
El paisatge natural i el cultural esdevenen indestriables l'un de l'altre.
En aquest àmbit es van tractar experiències de gestió de grans espais naturals els quals, des d'aquesta perspectiva, desenvolupen iniciatives de coneixement i promoció de llurs patrimonis cultural i natural.
Els conservadors i generadors del paisatge.
Natura i salut és un binomi celebrat des de temps immemorials.
Darrerament hom hi ha afegit el concepte d'experiència, el qual posa èmfasi en la vivència única, personal i irrepetible que sentim les persones en entorns naturals.
Ambdues estan connectades amb la idea de retorn a la natura i els seus efectes positius en la psique i l'esperit.
El coneixement tradicional generat al voltant de l'explotació dels recursos naturals s'interpreta avui en clau econòmica i inspira pràctiques d'explotació sostenibles i respectuoses amb el medi ambient.
Des d'aquesta perspectiva, l'activitat turística, el coneixement i l'economia locals troben noves formes de relació amb el territori i el paisatge locals.
Els processos de patrimonialització en l'àmbit natural.
En l'àmbit rural, el paisatge natural es troba estretament vinculat a la història i la cultura pròpies de la zona, fet que dona peu a processos de patrimonialització impulsats per associacions i iniciatives locals.
En aquest àmbit foren presentades experiències que posen en diàleg l'acció ciutadana i la dinamització sociocultural amb la defensa i revalorització dels patrimonis etnològic i natural.
Vídeo resum de les Terceres Jornades
La protecció legal i efectiva del patrimoni etnològic català es troba en situacions diverses.
A escala local, sovint es protegeixen elements d'aquesta mena sota altres epítets i amb fórmules diferents segons la població o zona.
A escala nacional, les declaracions de béns culturals d'interès nacionals en la categoria de zona d'interès etnològic tot just acaben de començar a ser una realitat.
Aquestes jornades, centrades en el patrimoni immoble, han permès, per una banda, esbossar un estat de la qüestió actualitzat, i per l'altra, conèixer experiències d'aquí i de més enllà de protecció i conservació del patrimoni etnològic.
Barcelona, 23 i 24 de març de 2001
El Centre de Promoció de la Cultura Popular i Tradicional Catalana, l'antecedent de l'actual Direcció General de Cultura Popular i Associacionisme Cultural, va fer l'any 2000 una aposta decidida per la recerca aplicada a través de l'Inventari del Patrimoni Etnològic de Catalunya i de l' Observatori per a la Recerca Etnològica.
Aquesta recerca és la que tradicionalment han realitzat les entitats que treballen en la gestió del patrimoni etnològic i que es fa amb una clara orientació cap a l'acció social i cultural.
Ens estem referint a aspectes com la interpretació, la difusió, la restitució, la conservació, la museografia, el desenvolupament local, turisme, rutes i itineraris, etc.
Aquestes jornades van iniciar una reflexió sobre la recerca etnològica que es feia -i encara es fa- al nostre país des de les entitats que gestionen el patrimoni etnològic.
Es plantejava, principalment, quin era el paper que juga la recerca per a les entitats que treballen en la gestió del patrimoni etnològic; quins són els recursos que s'inverteixen en la investigació en relació a altres conceptes; qui realitza aquestes recerques: personal de l'entitat, voluntaris, investigadors contractats puntualment, mitjançant convenis amb la universitat...; quina és la participació dels antropòlegs universitaris en la recerca que promouen aquestes entitats; quines dinàmiques socials promouen o poden generar els processos de recerca.
Aquestes jornades posaven l'accent en la reivindicació de la recerca de qualitat com a eina de gestió del patrimoni etnològic en un moment en què moltes entitats, atenent a necessitats de desenvolupament local, de millora de la qualitat de vida de les seves comunitats o de dinamització cultural, es plantejaven intervencions cada cop més diverses i complexes en el terreny del patrimoni etnològic.
Xavier Roigé (Universitat de Barcelona) i Manuel Rueda (Museu Etnològic del Montseny).
Delegació del Govern de la Generalitat davant la Unió Europea
Aquesta trobada vol oferir un punt de confluència entre campaners i carillonistes de diferents països per poder compartir experiències i crear sinergies que permetin iniciar projectes compartits.
Una trobada on es presentaran diverses iniciatives que han contribuït a posar en valor el món campaner, experiències que aporten la feina feta des de la vessant patrimonial, musical, pedagògica, divulgativa, de gènere i inclusió social.
Les campanes sovint no tenen el reconeixement que es mereixen i volem que aquesta trobada serveixi per identificar bones pràctiques i elements que ajudin a posar en valor i fer més visible aquest patrimoni ric i divers.
Les dues jornades s'organitzen de dues parts, una part de ponències el dissabte 29 de febrer i una part més lúdica amb una activitat relacionada amb els carillons el diumenge 1 de març.
La trobada s'organitza com a cloenda de l'exposició "Les campanes d'ús civil a Catalunya: cap a la concepció moderna dels temps" que es va inaugurar el 20 de gener de 2020 a l'espai Catalunya Europa a Brussel·les.
Inscripcions obertes a campaners, carillonistes i altres persones interessades en la temàtica.
Els idiomes que s'utilitzaran oficialment seran el català i anglès.
Organització: Generalitat de Catalunya amb la col·laboració de la Confraria de Campaners i Carillonistes de Catalunya.
Data d'actualització: 13.02.2020
Versions del cartell en català i en anglès
Informació de l'esposició a la pàgina "Exposicions itinerants"
L'Obra del Cançoner Popular de Catalunya (OCPC) és el projecte arxivístic més gran dels Països Catalans de recol·lecció de cançó popular i tradicional, promogut i patrocinat pel mecenes, activista i benefactor cultural, Rafel Patxot i Jubert, amb el suport de l'Orfeó Català.
El projecte s'inicià a Barcelona el 1922 i es va dur a terme sense interrupcions fins al 1936, va ser dirigit per Francesc Pujol, de l'Orfeó Català.
L'objectiu era recollir de manera sistemàtica i exhaustiva les cançons i les músiques populars de tot el territori dels Països Catalans.
S'organitzava en diversos equips de dues persones, una per a la redacció del treball de camp i recollida de les lletres i l'altra per fer la transcripció de les cançons.
Fruit d'aquesta recerca, el 1936 ja es comptava amb més de 40.000 documents, entre cançons, memòries de viatge i fotografies.
L'OCPC es completà amb altres aportacions com són els materials recollits anteriorment per l'erudit Marià Aguiló, els del folklorista Rossend Serra i Pagès, i els generats pels concursos musicals i Festes de la música i altres donacions d'interès musicològic.
Els materials originals de l'OCPC, la gran majoria manuscrits, són propietat i estan dipositats a l'Abadia de Montserrat.
El 1993 el Departament de Cultura va fer-se càrrec de microfilmar tota la documentació, 97 rotlles de microfilms amb un total de 158.000 documents que es poden consultar a la seu de la Direcció General de Cultura Popular i Associacionisme Cultural i a la Biblioteca de Catalunya.
Actualment la Direcció General està acabant el procés de digitalització de l'OCPC per poder-ne fer difusió a través del repositori Calaix.
Així mateix, la Direcció General s'encarrega de la catalogació dels fonogrames i ha col·laborat en l'edició dels 21 volums de materials de l'OCPC, una tasca ingent del Pare Josep Massot i Muntaner, editats per Les Publicacions de l'Abadia de Montserrat.
1.791 partitures catalogades de temàtica diversa impreses i manuscrites provinents de recerques, deixes i intercanvis arribats en els darrers vint anys a la Direcció General de Cultura Popular i Associacionisme Cultural.
L'Esbart Català de Dansaires presenta aquesta exposició que consta de catorze apartats en disset plafons autoenrotllables, de molt fàcil muntatge, que repassen les principals facetes artístiques i íntimes d'Apel·les Mestres: dibuixant, il·lustrador, músic, cançoner, col·leccionista, amic, tertulià, dramaturg, bibliòman, dissenyador gràfic, poeta, folklorista, figurinista, jardiner i viatger.
S'il·lustren amb dibuixos, fotografies, retrats, caricatures, figurins, etc. i citacions d'Apel·les Mestres i altres autors.
Al gener de 2013 l'Ajuntament de Barcelona concedí el Premi Ciutat de Barcelona a l'Esbart Català de Dansaires pel projecte "Apel·les Mestres artista complet i home polièdric".
Les imatges del plafons poden tenir alguns drets reservats.
L'exposició vol donar a conèixer la trajectòria del Mestre Joaquim Serra.
Home de caràcter senzill, afable i amb un gran sentit de l'humor.
Intèrpret, compositor i director és sense cap mena de dubte una de les figures cabdals de la música catalana.
És un dels màxims exponents de música per cobla tot i que no es limità a aquest gènere.
Amb un total de 96 composicions de les quals 55 són sardanes, 9 obres per a cobla, 2 obres per a piano, 8 obres orquestrals, 2 obres líriques, 19 cançons i 1 composició de música de cambra.
La memòria del poble és una exposició per descobrir de prop la persona i l'obra de Joan Amades i Gelats, nascut el 1890 al Raval barceloní.
Fou un folklorista extraordinàriament prolífic que va documentar llegendes, rondalles, cançons, oficis, arts o, per exemple, festes populars.
Diverses notes autobiogràfiques combinades amb una selecció de fotografies, il·lustracions i un breu discurs narratiu serveixen per a descriure l'home que preservà de l'oblit moltes de les costums i tradicions populars del nostre país.
L'exposició recorda la transcendència de la seva feina i d'obres imprescindibles com el Costumari català i Folklore de Catalunya, però també fa memòria de la Catalunya on va viure.
Les imatges que contenen els plafons pertanyen al Fons Joan Amades de la Direcció General de Cultura Popular i Associacionisme Cultural.
Moltes de les tradicions catalanes que avui coneixem no haurien arribat fins als nostres dies si no hagués estat per la seva feina constant.
Les imatges dels plafons poden tenir alguns drets reservats.
L'exposició El Quixot dels ignorants està configurada amb els materials que va reunir Joan Amades (1890-1959) al llarg de la seva vida i a partir del seu treball inèdit que, amb el mateix títol de l'exposició, s'ha publicat en motiu del 400 aniversari de la primera edició del Quixot.
L'exposició és una mostra de les múltiples visions, versions i usos en els quals el Quixot en va ser el protagonista en els segles XIX i XX.
L'exposició està organitzada per l' Associació Cultural Joan Amades, creada per donar continuïtat al seu llegat.
Les imatges que contenen els plafons pertanyen al Fons Joan Amades de la Direcció General de Cultura Popular i Associacionisme Cultural.
"Cap altra figura novel·lesca, no ha arribat ni remotament a la popularitat universal amb la intensitat de don Quixot de la mancha...".
Les imatges dels plafons poden tenir alguns drets reservats.
L'exposició vol apropar-nos a un passat no massa llunyà, quan els paissatges s'acompanyaven de masies plenes de vida, de gent i de bestiar.
I de quan l'arribada del "music" -amb tònica a la segona síl·laba- era un dels moments cabdals de la festa: una ocasió perfecta per relacionar-se i ballar al voltant del so del violí, l'acordió i abans el sac de gemecs o el flabiol.
La figura d'en Peret Blanc, considerat un dels últims músics tradicionals del país, és el fil conductor que ens apropa una mica més a aquella societat rural que s'extingia a mesura que els seus habitants marxaven a viles i ciutats, mentre les noves tecnologies de difusió musical anaven ocupant espais.
En un món cada vegada més globalitzat i amb el perill d'oblidar, ignorar o menystenir el patrimoni musical més proper, potser ens cal fer una mirada enrere i plantejar-nos com podem ser una baula més en aquesta cadena de transmissió oral.
I si ara ens toca a nosaltres d'agafar el relleu?
És un treball fet en base a l'inventari del patrimoni i estudi de la gestió de l'aigua al terme de Torrebesses (Segrià-Garrigues), però que pel seu contingut és força vàlid per al conjunt dels secans.
Per altra part, fa incidència en un tòpic que s'ha demostrat no ser cert, que és que els secans no tenen aigua.
Al contrari, els secans tenen aigua i n'han disposat amb relativa abundància fins que els moderns sistemes d'explotació i aprofitament agrícola (entre els anys 1980 i 1990) no han sobreexplotat les aigües superficials i subterranis.
Fins fa pocs anys un grapat de coneixements i de patrimonis materials afegits procuraven una explotació acurada del recurs.
Una recerca patrimonial sobre la vall Major feta al municipi de Torrebesses serveix de base a la reflexió que proposa l'exposició.
Exposició lúdico-didàctica sobre La Patum de Berga explicada mitjançant els clicks de Playmobil.
El resultat és una exposició amb més de 4.000 clicks que té per objectiu difondre i fer comprendre als visitants una festa catalana Patrimoni de la humanitat, La Patum de Berga.
13 escenes diferents, acompanyades de plafons explicatius i jocs didàctics permeten transportar als visitants al món patumaire.
Un audiovisual amb escenes reals de la festa actua com a reforç per mostrar al públic La Patum en la seva versió més real.
El so amb les músiques característiques de la festa, permet crear el clima idòni entre els visitants que viuran una experiència cent per cent patumaire!
Tot un conjunt d'activitats i entreteniments relacionats amb el món Playmobil es presenten en diferents formats com a element dinamitzador d'aquesta exposició única.
Més de 4.000 figures de Playmobil en 10 diorames representen 10 escenes imprescindibles de la festa.
Aquesta exposició tracta de la participació catalana al Smithsonian Folklife Festival, celebrat a Washington DC del 27 de juny al 8 de juliol de 2018.
El festival mostra el patrimoni cultural viu d'una cultural i es celebra cada any des del 1967.
Representa l'esdeveniment de cultura popular més gran de la capital dels Estats Units i aplega a més d'un milió de visitants.
Amb el títol de " Catalunya: tradició i creació des de la Mediterrània ", la cultura catalana es va presentar amb un programa que va poder mostrar el seu ric patrimoni cultural immaterial, des de la imatgeria festiva, la música, la dansa d'arrel, els castellers, l'artesania i les festes tradicionals, entre d'altres.
L'exposició vol mostrar, a través d'imatges, objectes i reflexions personals, tant la riquesa de la cultura popular catalana com els lligams que es van establir entre els participants durant el festival i que, avui en dia, encara perduren.
Catalunya va ser la cultura convidada al Smithsonian Folklife Festival l'estiu de 2018 sota el títol "Catalunya: tradició i creació des de la Mediterrània".
Si teniu interès en aquesta exposició, heu d'adreçar-vos a:
Gerència de Serveis de Biblioteques