La personalitat de l'Anna és introspectiva, es confessa una dona tímida i, en canvi, irradia una ferma i sòlida seguretat.
És optimista i per ella la por no és un fre que l'impedeixi apropar-se a tot allò que, sovint, la societat vol ignorar.
Té una força interior, que la raó no pot entendre.
No té cap creença concreta i les té totes, que són el resultat de la suma de les creences que ha conegut.
No té el nom de cap déu que l'empari i entén totes les idees i defuig les normes coactives i els decàlegs de les religions, que els homes imposen per dominar la societat.
Per l'Anna, la fotografia i el fotoperiodisme és un canal per entendre el món i els qui l'habiten i reconeix que ella es manifesta i s'expressa a través de la seva obra documental, a través dels seus reportatges que l'ajuden a valorar i a estimar profundament els llocs on ha estat perquè, per damunt de tot, l'atrauen les persones i l'interessa conèixer el funcionament de les societats.
Per això l'Anna Boyé retrata històries desconegudes, i ho fa amb uns ulls (i no és un tòpic!) que només les dones saben captar.
Lamenta allò tan inexorable que fa que la imatge d'un instant esdevingui el passat immediat i que el futur es pugui escriure un segon més tard, però està convençuda que el temps és una il·lusió i només és orientatiu.
Interioritza la informació que li proporciona la fotografia i, així, acumula un ric patrimoni de sensacions i d'experiències.
Ha visitat països rics i ha conegut societats benestants, però també ha viatjat a països pobres, molt pobres, abandonats de la mà de l'opulència occidental i, malgrat tot, ha descobert la dignitat amb què hi viuen els seus homes i les seves dones.
A tot arreu ha trobat persones que, tal vegada sense entendre l'ofici que l'ha portada fins al confí de l'univers, l'han ajudada i, fins i tot, l'han protegida.
Percep que algú, físicament inconcret, està pendent dels seus passos, dels seus viatges, i del risc i el perill que comporta la seva feina, dominada per una profunda curiositat.
Se li encenen els ulls, uns ulls que també parlen i escolten, quan es refereix a les guerres i a aquells que les inventen i les fan, i s'indigna encara més quan algú les justifica per imposar, amb la força de les armes, un futur amb democràcia.
Considera, igualment, que la milícia és ridícula i anacrònica i ho representa amb la imatge d'un soldat assegut a cavall del canó d'un tanc amb la boca de l'arma enfundada.
Al Palau Robert, a La vitrina del fotògraf, presenta una part de la seva obra dedicada a investigar el món de les dones a través de la fotografia: "dones en un món d'homes", un món dominat pel poder i la potència d'un canó de guerra.
Cinc històries de dones que ens porten als cinc continents: Matriarcats, Dona i déu, La Mari: història d'un somni, Japoneses: tradicionals i globalitzades, Edat d'or: flors i violes.
L'Anna Boyé és amiga dels seus amics, dels de sempre i dels nous, amb qui estableix relacions sinceres de complicitat.
Com en les millors cultures, les que són més ancestrals, l'Anna Boyé és hospitalària i ofereix un te xinès, que ha de produir efectes beneficiosos, els efectes de descobrir una fotògrafa compromesa amb l'art i l'estètica i unida amb un vincle perdurable amb totes les persones de les seves imatges, les quals, aturant el temps, queden fixades per sempre a les seves fotografies.