El 24 de juny, festa de Sant Joan Baptista, se celebra un dels aplecs més concorreguts de l'Alt Urgell, al nou santuari de Sant Joan de l'Erm construït al pla de la Basseta.
Sant Joan de l'Erm, des de fa segles, ha aglutinat al seu voltant la població de bona part de l'antic vescomtat de Castellbò, a cavall de les valls del Segre i el Noguera Pallaresa i de les actuals comarques de l'Alt Urgell i el Pallars Sobirà.
Anàglif digital de Sant Joan de l'Erm Vell cap a 1909.
Placa estereoscòpica de Sant Joan de l'Erm Vell cap a 1909.
Situat en un indret a mig camí entre aquestes dues valls, punt de parada i d'acollida, ric en pastures i recursos forestals, Sant Joan de l'Erm ja era un dels destins de les processons de rogatives al final del segle XVI.
[1] La documentació dels segles XVII i XVIII ens informa sobre les llegendes al voltant de la construcció del santuari, els diferents aplecs que s'hi celebraven i els conflictes de jurisdiccions que s'hi produïen.
[2] L'anomenada de l'indret va fer que molts viatgers i excursionistes, com Francisco de Zamora, mossèn Cinto Verdaguer, Cristòfol Fraginals, Artur Osona o Antoni Bartumeus, hi passessin i ens en deixessin descripcions.
Aquestes visites també ens han llegat un notable volum fotogràfic conservat en diferents arxius, entre els que destaca el del Centre Excursionista de Catalunya, consultables en bona part a Memòria Digital de Catalunya: https://mdc1.csuc.cat/.
En el cas de l'Arxiu Comarcal de l'Alt Urgell, el fons Guillem de Plandolit, el fons Maravilla (Francesc Portella) i el fons Roser Oliva inclouen diverses imatges del santuari i del seu entorn, durant el primer terç del segle XX.
L'antic santuari de Sant Joan de l'Erm es va incendiar el 1935, no pas durant la Guerra Civil, com s'ha escrit sovint.
De seguida, la primavera de 1936, es va projectar la seva reconstrucció a càrrec de l'arquitecte Joan Bergós, i un cop passada la Guerra Civil van plantejar-se nous projectes a càrrec de l'arquitecte Josep Danés.
En aquest context es va decidir el canvi d'ubicació del santuari, que va abandonar la seva localització històrica, enmig de les grans obagues de pins i avets que davallen del pic de l'Orri, per situar-se al coll de la Basseta, més a prop de Castellbò i amb bones vistes sobre tota la ribera de la Seu d'Urgell.
La nova església, inaugurada el 1959, va ser dissenyada per l'arquitecte Isidre Puig Boada.
[3] Sobre aquest interessant procés podeu consultar l'article de Joaquim Maria Puigvert i Solà "De la ruïna neoromàntica (?) a les utopies arquitectòniques: els nous santuaris de Sant Joan de l'Erm imaginats pels arquitectes Joan Bergós (1936) i Josep Danés (1942, 1954)", publicat al número 3 de la revista Interpontes, l'any 2014: https://www.raco.cat/index.php/Interpontes/article/view/368623/462518
Amb la inauguració del nou refugi vinculat a l'estació d'esquí nòrdic al pla de la Basseta l'any 1969, i amb la creació del Parc Natural de l'Alt Pirineu el 2003, Sant Joan de l'Erm s'ha consolidat com un referent esportiu i naturalístic.
Al nou santuari, però, s'hi continuen celebrant els tradicionals aplecs, amb la processó i el cant dels goigs, que els habitants dels pobles del voltant continuen mantenint vius des de fa segles.
[1] XAM-MAR, Carme; COMPANY, Ximo: "Els cònsols de la Seu d'Urgell, imatge i poder (1694-1710)".
[2] MOLINÉ, Enric: "Sant Joan de l'Erm a mig segle XVIII i abans".
Església d'Urgell, 186 novembre-desembre de 1989), p.
[3] GRAU I PRAT, Mercè: "L'art del segle XX".
La Seu d'Urgell: Centre de Recursos Pedagògics de l'Alt Urgell, 2003, p.