Tipus impositius i quota íntegra
Impost sobre l'emissió de gasos i partícules a l'atmosfera produïda per la indústria
Tipus impositiu i quota íntegra
Liquidació i pagament de l'impost
Impost sobre la producció d'energia elèctrica d'origen nuclear
Autoliquidació i pagament fraccionat
Modificació de la llei 22/1983, del 21 de novembre, de protecció de l'ambient atmosfèric
Modificació del gravamen de protecció civil
Entrada en vigor de l'article 121 de la Llei 2/2014, del 27 de gener, de mesures fiscals, administratives, financeres i del sector públic
Pagaments fraccionats de l'impost sobre la producció d'energia elèctrica d'origen nuclear mentre no es faci el desplegament reglamentari
Autoliquidació corresponent a l'any 2014 de l'impost sobre l'emissió de gasos i partícules a l'atmosfera produïda per la indústria
Taxes per la prestació dels serveis de l'Agència Catalana de l'Aigua
A partir de les recomanacions de la Unió Europea sobre l'adopció de mesures de fiscalitat mediambiental, cal plantejar-se la possibilitat de crear noves figures tributàries en aquest àmbit.
L'objecte d'aquesta llei és la creació, com a tributs propis de la Generalitat de Catalunya, de l'impost sobre les emissions contaminants d'òxids de nitrogen a l'atmosfera produïda per l'aviació comercial, de l'impost sobre l'emissió de gasos i partícules a l'atmosfera produïda per la indústria i de l'impost sobre la producció d'energia elèctrica d'origen nuclear.
Els nous impostos es configuren des d'un doble vessant.
D'una banda, llur caràcter extrafiscal pretén orientar el comportament dels agents econòmics afectats, amb la interiorització dels costos no desitjats i de les externalitats negatives que generen amb llur activitat, amb l'objectiu de contribuir a la millora i la preservació del medi ambient.
D'altra banda, esdevenen instruments de política econòmica i, en aquest sentit, no es pot negligir que hi concorre també una finalitat fiscal, per tal com amb llur exacció s'obtindran ingressos addicionals que han de permetre subvenir, en part, a les despeses i inversions públiques en matèria de medi ambient i, en general, a les polítiques de foment de la preservació i la millora de la qualitat del medi ambient.
El capítol I regula l'impost sobre l'emissió d'òxids de nitrogen a l'atmosfera produïda per l'aviació comercial.
La creació d'aquest impost és una innovació en l'ordenament jurídic estatal, ja que els precedents més propers són a França, Alemanya i el Regne Unit.
Des del punt de vista de la normativa vigent en matèria de medi ambient, la Llei 22/1983, del 21 de novembre, de protecció de l'ambient atmosfèric, estableix que el Govern ha de declarar una zona determinada com a zona de protecció especial si es constata que en aquell sector del territori s'ultrapassen els nivells admissibles de qualitat de l'aire.
Si una zona és declarada zona de protecció especial, s'ha d'elaborar un pla d'actuació que indiqui les mesures que cal prendre, els mitjans econòmics o d'una altra naturalesa que cal emprar i les entitats i els òrgans encarregats d'executar-lo.
Una de les mesures citades en aquest pla és la creació d'un impost sobre les emissions contaminants d'òxids de nitrogen a l'atmosfera produïdes per l'aviació comercial de passatgers.
Seguint aquesta línia d'actuació, l'objecte de l'impost que es crea és gravar l'emissió d'òxids de nitrogen efectuada per l'aviació comercial durant les fases de rodada d'entrada i sortida, enlairament i aterratge, pel dany que provoca en la qualitat de l'aire de la zona.
El capítol II conté els preceptes dedicats a l'impost sobre l'emissió de gasos i partícules a l'atmosfera produïda per la indústria.
Totes les avaluacions efectuades en els darrers anys posen de manifest que, tot i les mesures posades en marxa les darreres dècades, encara hi ha nivells de contaminació amb efectes adversos molt significatius per a la salut humana i el medi ambient, especialment en les aglomeracions urbanes i en les zones on es produeix una determinada concentració d'activitats industrials.
En l'àmbit europeu, en el marc d'aplicació de la Directiva 2010/75/UE, del Parlament Europeu i del Consell, del 24 de novembre, sobre les emissions industrials, cal prendre mesures per a evitar, reduir i, sempre que sigui possible, eliminar la contaminació derivada de les activitats industrials de conformitat amb el principi de «qui contamina paga» i el principi de prevenció de la contaminació.
El control ha de prioritzar les intervencions en les fonts d'origen, assegurant una gestió prudent dels recursos naturals i tenint en compte, sempre que calgui, la situació socioeconòmica i les especificitats locals d'allà on es duu a terme l'activitat industrial.
En aquest context es crea aquesta figura impositiva com a instrument d'estímul i incentiu a la reducció de la contaminació atmosfèrica, amb millores tècniques per a reduir les emissions atmosfèriques industrials i, per tant, millorar la qualitat de l'aire dels ciutadans propers a activitats industrials.
Aquest tribut no és desconegut en el nostre ordenament jurídic; així, altres comunitats autònomes ja tenen aprovats impostos similars, com ara Aragó, Castella - la Manxa, la Regió de Múrcia, Galícia i Andalusia.
El capítol III regula l'impost sobre la producció d'energia elèctrica d'origen nuclear, per la incidència que pot tenir en el medi ambient.
El seu precedent més immediat és a la Comunitat Valenciana, que, per mitjà de la Llei 10/2012, del 21 de desembre, de mesures fiscals, de gestió administrativa i financera i d'organització de la Generalitat, crea l'impost sobre activitats que incideixen en el medi ambient, un dels fets imposables del qual és el dany, l'impacte, l'afecció i el risc derivat de la producció d'energia elèctrica.
A Catalunya s'utilitzen diversos sistemes de producció d'energia elèctrica, i llur impacte en el medi ambient es produeix de maneres diferents.
La producció d'origen nuclear no té un efecte contaminant immediat i real, però empra combustible nuclear, que és el factor que comporta el risc gravable sobre el medi ambient.
Certament, a diferència d'altres formes de producció d'energia elèctrica, la nuclear no és directament contaminant, però qualsevol incidència que s'esdevingui en el seu procés de producció comporta un greu risc d'afectació per al medi ambient, risc que cal considerar i prevenir.
La resta de fonts d'energia gravades sí que comporten l'emissió al medi de determinades substàncies contaminants.
Per això, la tributació d'una i altres fonts no pot ésser idèntica, de manera que se sotmeten a dos tributs diferents: mentre la primera es grava pels riscos potencials en el medi ambient determinats per la utilització de combustible nuclear, les altres fonts tributen d'acord amb el mesurament dels elements contaminants que emeten a l'atmosfera.
Per tant, l'objecte o la finalitat de l'impost sobre la producció d'energia elèctrica d'origen nuclear és gravar els riscos esmentats i, atès que l'element determinant d'aquests riscos és la utilització del combustible nuclear, aquest factor és el que defineix el fet imposable.
D'acord amb això, el subjecte passiu a títol de contribuent és la persona física o jurídica que duu a terme l'activitat de producció d'energia elèctrica i que, en usar el combustible nuclear, genera el risc.
I la base imposable –element essencial de l'impost en què millor pot quedar reflectida la finalitat extrafiscal del tribut– és constituïda per la quantitat de combustible nuclear usat, magnitud que reflecteix la capacitat o intensitat del risc: a major base imposable, major és el risc que pot derivar de qualsevol incidència pertorbadora de la normalitat de l'activitat de generació d'energia.
Considerar la font del risc com a element determinant del fet imposable i el seu trasllat com a magnitud de la base imposable és la manera d'incorporar la necessària modulació de l'impost en termes d'extrafiscalitat, segons sigui més o menys eficient el procés productiu: un ús més eficient del combustible nuclear (menys quantitat de combustible per a produir la mateixa energia) ha de comportar una menor quota tributària.
Finalment, la creació d'aquest impost comporta, al seu torn, la modificació de la Llei 4/1997, del 20 de maig, de protecció civil de Catalunya, que regula el gravamen de protecció civil que grava les centrals nuclears, de manera que aquestes, a partir de l'entrada en vigor d'aquesta llei, resten excloses de tributació del gravamen.
El capítol IV recull els preceptes aplicables a tots i cadascun dels tributs nous, relatius a aspectes de gestió, recaptació i inspecció; el règim d'infraccions i sancions i el de recursos i reclamacions.
L'objecte d'aquesta llei és la creació, com a tributs propis de la Generalitat, dels impostos següents:
a) L'impost sobre l'emissió d'òxids de nitrogen a l'atmosfera produïda per l'aviació comercial.
b) L'impost sobre l'emissió de gasos i partícules a l'atmosfera produïda per la indústria.
Els impostos a què fa referència l'apartat 1 són aplicables a tot el territori de Catalunya, i són compatibles amb altres impostos i taxes.
L'objecte de l'impost sobre l'emissió d'òxids de nitrogen a l'atmosfera produïda per l'aviació comercial és gravar l'emissió d'òxids de nitrogen de les aeronaus en vols comercials de passatgers i de mercaderies en els aeròdroms durant el cicle LTO ( landing and take-off ), que comprèn les fases de rodada d'entrada a l'aeroport, de rodada de sortida de l'aeroport, d'enlairament i d'aterratge, pel risc que provoca en el medi ambient.
Constitueix el fet imposable de l'impost sobre l'emissió d'òxids de nitrogen a l'atmosfera produïda per l'aviació comercial l'emissió d'òxids de nitrogen de les aeronaus en vols comercials de passatgers i de mercaderies durant el cicle LTO en aeròdroms pertanyents a municipis declarats zones de protecció especial de l'ambient atmosfèric per la normativa vigent.
Als efectes d'aquesta llei, els vols de posicionament no es consideren vols comercials.
No resten subjectes a aquest impost els vols següents:
a) Els vols efectuats per aeronaus medicalitzades.
b) Els vols d'helicòpters destinats al transport de malalts.
c) Els vols destinats a serveis públics, com ara la presa d'imatges del trànsit, la cartografia, la lluita contra incendis o altres serveis anàlegs.
Resten exempts de l'impost sobre l'emissió d'òxids de nitrogen a l'atmosfera produïda per l'aviació comercial:
a) Les aeronaus amb un factor d'emissió inferior a dos quilograms d'òxids de nitrogen per cicle LTO.
b) Els vols que es donen en situacions excepcionals, com ara els aterratges induïts per problemes d'operativitat en aeròdroms propers, els aterratges d'emergència o les accions específiques de suport a zones on es duen a terme campanyes solidàries i humanitàries.
Són subjectes passius de l'impost sobre l'emissió d'òxids de nitrogen a l'atmosfera produïda per l'aviació comercial, a títol de contribuents, les companyies aèries i les persones físiques o jurídiques que operen o noliegen vols que surten d'un aeròdrom de Catalunya.
La base imposable d'aquest impost es calcula sumant les bases imposables parcials que resulten de multiplicar, per cada model d'aeronau del contribuent, el nombre de vols anuals pel factor d'emissió d'òxids de nitrogen corresponent a aquell model d'aeronau.
La quota íntegra s'obté de multiplicar la base imposable pel tipus impositiu.
La quota líquida de l'impost sobre l'emissió d'òxids de nitrogen a l'atmosfera produïda per l'aviació comercial s'obté d'aplicar a la quota íntegra, si escau, una bonificació per l'import que resulti d'aplicar el 5% sobre el producte de la quota íntegra pel percentatge d'aeronaus del contribuent que disposen d'aleta d'extremitat.
Aquest percentatge es calcula respecte de les aeronaus que operen en l'aeròdrom corresponent.
Si la bonificació a què fa referència l'apartat 1 no és aplicable, la quota líquida coincideix amb la quota íntegra.
El període impositiu de l'impost sobre l'emissió d'òxids de nitrogen a l'atmosfera produïda per l'aviació comercial és l'any natural, sens perjudici del que estableix l'apartat 2.
El període impositiu és inferior a l'any natural en els supòsits que l'inici de les activitats a l'aeròdrom corresponent s'esdevingui en una data posterior a l'1 de gener o que el cessament de les activitats s'esdevingui en una data anterior al 31 de desembre.
A aquest efecte, no es consideren els casos de successió en l'execució de les activitats o de canvi de la denominació del subjecte passiu si no impliquen un cessament de l'activitat, sens perjudici del que disposa la Llei general tributària.
El subjecte passiu està obligat a presentar l'autoliquidació de l'impost sobre l'emissió d'òxids de nitrogen a l'atmosfera produïda per l'aviació comercial i a efectuar-ne l'ingrés corresponent en les condicions i els terminis que s'estableixen per reglament.
L'impost sobre l'emissió de gasos i partícules a l'atmosfera produïda per la indústria grava l'emissió a l'atmosfera de les substàncies a què fa referència l'article 12, amb la finalitat d'incentivar conductes més respectuoses amb el medi ambient atmosfèric i aconseguir una millor qualitat de l'aire, generades en les instal·lacions següents:
a) Les instal·lacions industrials classificades en l'annex I.1 de la Llei 20/2009, del 4 de desembre, de prevenció i control ambiental de les activitats.
b) Les instal·lacions de combustió amb una potència tèrmica nominal superior a 20 megawatts tèrmics.
El fet imposable de l'impost sobre l'emissió de gasos i partícules a l'atmosfera produïda per la indústria és constituït per les emissions canalitzades a l'atmosfera d'òxids de nitrogen, de diòxid de sofre, de partícules i de carboni orgànic total que es generen tant en instal·lacions industrials incloses en l'annex I.1 de la Llei 20/2009 com en instal·lacions de combustió amb una potència tèrmica nominal superior a 20 megawatts tèrmics, sempre que les emissions de les instal·lacions siguin superiors a 150 tones anuals de diòxid de sofre, de 100 tones anuals d'òxids de nitrogen, de 50 tones anuals de partícules o de 150 tones anuals de carboni orgànic total.
Són subjectes passius de l'impost sobre l'emissió de gasos i partícules a l'atmosfera produïda per la indústria, a títol de contribuents, les persones físiques o jurídiques i les entitats a què fa referència l'article 35.4 de la Llei general tributària que facin qualsevol de les activitats que constitueixen el fet imposable.
La base imposable de l'impost sobre l'emissió de gasos i partícules a l'atmosfera produïda per la indústria és constituïda per les emissions màssiques de cadascuna de les substàncies contaminants a l'atmosfera emeses per una mateixa instal·lació durant el període impositiu corresponent.
La base imposable de cada establiment és la càrrega màssica anual que emet a l'atmosfera amb relació a cada contaminant, calculada segons la fórmula següent:
Per a cada focus emissor, la càrrega màssica anual s'ha de calcular segons la fórmula següent:
– Concentració és la concentració mitjana anual de cada focus emissor.
– Cabal és el cabal mitjà anual de cada focus emissor.
– Hores anuals de funcionament és el temps anual de funcionament de cada focus.
Per a calcular cada factor a què fan referència els apartats 2 i 3, cal aplicar el procediment que s'estableix per reglament.
A l'efecte del càlcul de l'emissió màssica de l'establiment no computen les emissions associades a calderes que utilitzen combustibles convencionals: gas natural, propà, gas liquat del petroli, gasoil, fueloil, turba, lignit, hulla, antracita, coc, biomassa –definida d'acord amb el punt 31 de l'article 3 de la Directiva 2010/75/EU– i biogàs, i que tinguin una potència inferior a 2,3 megavatts tèrmics.
No formen part de la càrrega màssica anual emesa per l'establiment les emissions màssiques de les seves instal·lacions de cogeneració que tenen una potència nominal inferior a 20 megavatts tèrmics i que utilitzen com a combustible gas natural o biogàs amb un contingut de sofre com el del gas natural.
La base liquidable de l'impost sobre l'emissió de gasos i partícules a l'atmosfera produïda per la indústria s'obté de reduir la base imposable de cada tipus de contaminant en els imports següents:
a) Diòxid de sofre: 150 tones anuals.
d) Carboni orgànic total: 150 tones anuals.
La quota íntegra de l'impost sobre l'emissió de gasos i partícules a l'atmosfera produïda per la indústria és el resultat d'aplicar a la base liquidable, per a cada substància, els tipus següents:
a) 45 euros per tona de diòxid de sofre.
b) 75 euros per tona d'òxids de nitrogen.
d) 45 euros per tona de carboni orgànic total.
La quota líquida de l'impost sobre l'emissió de gasos i partícules a l'atmosfera produïda per la indústria s'obté d'aplicar a la quota íntegra les bonificacions següents:
a) Una bonificació del 50% del percentatge que resulta de la càrrega màssica anual provinent d'instal·lacions de cogeneració situades en establiments industrials amb una potència nominal superior a 20 megavatts tèrmics que utilitzen com a combustible gas natural o biogàs respecte de la càrrega màssica anual de l'establiment.
Als efectes d'aquesta bonificació, el contingut de sofre del biogàs no pot ésser superior al que estableix la normativa per al gas natural.
b) Una bonificació del 10% de la inversió efectuada en el període impositiu en béns de l'actiu material destinats a la protecció del medi ambient, sempre que comporti una millora de les exigències establertes per la normativa i que estiguin incloses en programes, convenis o acords amb l'administració competent en matèria de medi ambient.
Donen dret a la bonificació, als efectes del que estableix aquest article, les inversions associades a evitar la contaminació atmosfèrica en els àmbits següents, sempre que siguin certificades per la Direcció General de Qualitat Ambiental i que l'import màxim de la bonificació no superi el 15% de la quota íntegra:
Tractament o reducció de les emissions a l'atmosfera.
Canvis de combustible per combustibles més nets.
Pavimentació per a evitar emissions difuses.
El període impositiu de l'impost sobre l'emissió de gasos i partícules a l'atmosfera produïda per la indústria és l'any natural, sens perjudici del que estableix l'apartat 2.
El període impositiu és inferior a l'any natural en els supòsits que l'inici de les activitats s'esdevingui en una data posterior a l'1 de gener o que el cessament de les activitats s'esdevingui en una data anterior al 31 de desembre.
A l'efecte del que estableix l'apartat 2, no es consideren els casos de successió en l'execució de les activitats o de canvi de la denominació del subjecte passiu si no impliquen un cessament de l'activitat en la instal·lació, sens perjudici del que disposa la Llei general tributària.
El subjecte passiu de l'impost sobre l'emissió de gasos i partícules a l'atmosfera produïda per la indústria està obligat a presentar l'autoliquidació per a cada una de les instal·lacions en què duu a terme les activitats gravades, i a efectuar-ne l'ingrés corresponent en les condicions i els terminis que s'estableixen per reglament.
Els ingressos derivats de l'impost sobre l'emissió de gasos i partícules a l'atmosfera produïda per la indústria estan afectats a dotar el Fons per a la protecció de l'ambient atmosfèric, creat per la Llei 22/1983, del 21 de novembre, de protecció de l'ambient atmosfèric, al Programa de vigilància i control ambiental atmosfèric a la indústria i a mesures compensatòries de la contaminació atmosfèrica.
La gestió, la recaptació i la inspecció dels impostos creats per aquesta llei corresponen a l'Agència Tributària de Catalunya, d'acord amb el que disposa la Llei 7/2007, del 17 de juliol, de l'Agència Tributària de Catalunya, sens perjudici de la col·laboració amb els òrgans d'inspecció sectorialment competents.
El règim d'infraccions i sancions en matèria dels impostos creats per aquesta llei és el vigent per als tributs propis de la Generalitat.
Els actes de gestió, d'inspecció i de recaptació dictats en l'àmbit dels impostos creats per aquesta llei poden ésser objecte de reclamació economicoadministrativa davant la Junta de Finances, sens perjudici de la interposició prèvia, amb caràcter potestatiu, del recurs de reposició davant l'òrgan que ha dictat l'acte impugnat.
Es modifica l'article 15 de la Llei 22/1983, del 21 de novembre, que resta redactat de la manera següent:
Es crea el Fons per a la protecció de l'ambient atmosfèric.
El Fons es destina a finançar les despeses i les inversions públiques en matèria de protecció de l'ambient atmosfèric i de millora de la qualitat acústica, al foment de les actuacions en instal·lacions públiques i privades destinades a disminuir els nivells d'emissió de contaminants a l'atmosfera i, en general, a les polítiques de prevenció i millora de la qualitat atmosfèrica.
El Fons s'integra, d'una manera diferenciada, en el pressupost del departament de la Generalitat competent en matèria de qualitat atmosfèrica.
El Fons es nodreix dels recursos següents:
»a) L'import de les sancions imposades per l'Administració de la Generalitat, com a conseqüència d'infraccions de la normativa que regula la contaminació atmosfèrica.
»b) Els ingressos derivats dels impostos ambientals que graven les emissions contaminants a l'atmosfera.
»c) Les donacions, les herències, les aportacions i els ajuts que els particulars, les empreses, les institucions o altres administracions destinen específicament al Fons.
»d) Els romanents procedents d'economies en la contractació i els ingressos procedents de revocacions o renúncies d'ajuts o subvencions finançades amb el Fons.
»e) Les aportacions del Pressupost de la Generalitat de Catalunya i qualsevol altre ingrés de dret públic que li sigui assignat reglamentàriament.
El Fons és administrat i controlat per un òrgan col·legiat adscrit al departament de la Generalitat competent en matèria de qualitat ambiental, la composició del qual s'ha d'establir per reglament.»
Es modifica el punt cinquè de l'apartat 1 de l'article 59 de la Llei 4/1997, del 20 de maig, de protecció civil de Catalunya, que resta redactat de la manera següent:
Les instal·lacions i les estructures destinades a la producció o a la transformació d'energia elèctrica: la base del gravamen s'ha de constituir amb la potència nominal, expressada en megawatts.
El tipus de gravamen és de 22,07 euros per megawatt.»
S'afegeix una lletra, la f, a l'article 60 de la Llei 4/1997, del 20 de maig, de protecció civil de Catalunya, amb el text següent:
L'any 2014 el període impositiu corresponent al gravamen de protecció civil que grava les centrals nuclears finalitza el dia anterior al de l'entrada en vigor d'aquesta llei, dia en què es merita l'impost corresponent a aquest exercici.
La quota resultant del gravamen de protecció civil per a aquest període s'ha de prorratejar pel nombre de dies del període impositiu.
1-4 del capítol I del títol VII ter del text refós de la Llei de taxes i preus públics de la Generalitat de Catalunya, aprovat pel Decret legislatiu 3/2008, del 25 de juny, que resta redactat de la manera següent:
Quan la taxa ha estat abonada per la reclamació d'adopció de mesures provisionals, no cal efectuar cap altre pagament per a la interposició del recurs posterior.»
El que estableix l'article 20.4 de la Llei 26/2009, del 23 de desembre, de mesures fiscals, financeres i administratives, d'acord amb el text de l'article 121 de la Llei 2/2014, del 27 de gener, de mesures fiscals, administratives, financeres i del sector públic, és aplicable a les quantitats invertides en l'adquisició d'accions o participacions socials efectuada a partir de l'entrada en vigor de la Llei 2/2014, del 27 de gener.
La Llei de pressupostos de la Generalitat de Catalunya pot modificar les bases, els tipus de gravamen, les reduccions, les bonificacions i els imports establerts pels articles 6, 7, 8, 14, 15, 16 i 17, 22, 26 i 27 d'aquesta llei.
En l'aplicació dels tributs creats per aquesta llei regeix supletòriament la Llei general tributària i les normes complementàries que la despleguen.
Mentre no s'aprovi el reglament que ha de desplegar aquesta llei, les autoliquidacions i els pagaments fraccionats en concepte de pagaments a compte regulats per l'article 30 s'han de presentar i ingressar a les entitats col·laboradores de recaptació autoritzades a aquest efecte, utilitzant el model d'autoliquidació que aprovi per ordre el conseller competent per raó de la matèria.
Sens perjudici del que disposa l'article 19, els subjectes passius han de presentar i ingressar entre l'1 i el 20 d'octubre de 2015 l'autoliquidació corresponent a l'exercici del 2014 de l'impost sobre l'emissió de gasos i partícules a l'atmosfera produïda per la indústria.
Resten derogades, amb efecte del 31 de gener de 2014, les lletres p, q, r i s de l'apartat 1 de l'article 5.1-5 del text refós de la Llei de taxes i preus públics de la Generalitat de Catalunya, aprovat pel Decret legislatiu 3/2008, del 25 de juny.
Es faculta el Govern perquè dicti les disposicions necessàries per a desplegar i aplicar aquesta llei.
Aquesta llei entra en vigor l'1 de novembre de 2014.
El període impositiu corresponent a l'exercici del 2014 dels impostos regulats pels capítols II i III s'inicia l'1 de novembre de 2014.