Al cim del turó de Sant Pau Vell es conserven actualment restes de murs, entre d'altres una paret de contenció del terreny realitzada amb pedra i amb paret d'"opus spicatum ".
Es tracta d'una de les cinc fortificacions medievals que protegien la muntanya de Montserrat (i l'única de les quals en queda algun rastre).
Del castell també en romanen vestigis, al costat de la capella de Sant Pau Vell, ran de terra, assenyalant distribucions interiors i alguns pocs murs.
El conjunt de Sant Pau Vell, format per les ruïnes de l'església i del castell, va ser inclòs en l'"Inventario de Arquitectura Militar", la qual cosa comportava la seva qualificació com a Bé del Patrimoni Nacional, assimilat després a Bé d'Interès Cultural (referència R.1.51.5210), i actualment, segons la normativa vigent, Bé Cultural d'Interès Nacional.
1979-80." del Ministeri de Cultura (núm. 0670).
Un dels castells que s'aixecaren al Montserrat fou el castell Bonifaci, o Benefaci, que, segons Argáiz, amb el temps fou conegut també amb el nom de la Guàrdia.
Un document de l'any 974, l'anomena "Bonifaci, dit la Guàrdia", i el situa en el comtat de Barcelona.
Abans d'acabar el segle X, el castell pertanyia als vescomtes de Barcelona (per això al segle XII el vescomte Berenguer Ramon té com a cognom " Saguàrdia ") i, en extingir-se aquest llinatge, passà a uns castlans també dits "la Guàrdia" o " Saguàrdia ".
El 1063, els vescomtes Udalart II i Guilla infeudaren el lloc a Garí.
En el " castrum Bonefacii, quod dicunt Guardia", el 1117, el monestir de Sant Cugat del Vallès hi tingué drets.
El 1157, Berenguer de la Guàrdia, fill del difunt vescomte Reverter (vescomte que creiem dotat d'una forta personalitat i de vida tempestejada), vengué al comte de Barcelona " meum castrum de ipsa Guardia cum toto ipso monte Montisserrati ", n'esdevingué castlà per al comte.
Els llinatges Guàrdia, Montserrat i Castellolí i Sestorres tenen a veure amb aquest castell.
Segons el P. Albareda, la més important adquisició que va fer l'abat Jaume de Vivers (1348–1375) fou la del famós castell de la Guàrdia, i de la parròquia del Bruc, feta al 1370, al rei Pere III, per 36.000 sous.
En una escriptura del 1396, relacionada amb el castell de la Guàrdia, es presenten els priors en funcions de senyors feudals.
El P. Albareda menciona que el 15 de desembre d'aquell any, comparegué davant del prior del monestir, Vicenç de Ribes, Joan de Prat, fill i hereu universal d'Ausbert de Prat, el qual, en vida, havia obtingut del monestir el castell de la Guàrdia en feu honorat.
Agenollat davant el P. Vicenç de Ribes, que tenia el llibre dels Evangelis obert damunt els genolls, prestà jurament de fidelitat, tocant amb les mans (diu l'escriptura) realment i palpablement els quatre sants Evangelis, i el ple homenatge de mans i boca segons els Usatges de Catalunya.
Amb aquest homenatge, es reconegué vassall del dit prior i del monestir, i el prometé servar, guardar i servir com a bon vassall.
Llavors el prior de Montserrat, senyor del castell de la Guàrdia, s'alçà, desembeinà una espasa i, nua, la lliurà a mans de Joan de Prat; per atorgar-li el feu del castell amb tots els drets.
ALBAREDA, A. M. (1997): Història de Montserrat, Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 0, Barcelona.
ESTRADA I PLANELL G. (1991): El Bruc: el medi, la història, l'art, 0, El Bruc.
FORESTAL CATALANA, S.A. (1995): Fitxes de l'Inventari de Patrimoni Cultural del Pla d'Ús i Gestió del Parc Natural de la Muntanya de Montserrat, Generalitat de Catalunya, 0, Barcelona.
SERVEI DEL PATRIMONI ARQUITECTÒNIC (0): Fitxes del Patrimoni Arquitectònic, Generalitat de Catalunya, 0, Barcelona.