projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
El Festival, en la seva quarta edició, té la voluntat de consolidar el projecte inspirat per l'Agrupació Sardanista Costa Brava de Palamós, acollit i impulsat per la Direcció General de Cultura Popular i Associacionisme Cultural i gestionat per l'Ajuntament de Palamós, amb el suport de la Diputació de Girona i la col·laboració de la Confederació Sardanista de Catalunya.
Amb So de Cobla vol transgredir i presentar els instruments de la cobla catalana en nous formats, nous ritmes, i en la seva fusió amb d'altres disciplines.
Vol obrir-se a totes les combinacions, amb la intencionalitat de difondre la música de cobla més enllà de les audicions de sardanes i arribar al públic general i a la gent jove.
La principal novetat d'enguany serà la fusió del so de cobla amb el circ, en un espectacle en què el so de cobla passarà a ser la seva banda sonora.
La cobla també es fusionarà amb música de sonoritats flamenques, el fado portuguès, la rumba i un acordió i una arpa, entre altres.
Les actuacions es centraran en un únic escenari per tal de poder tenir un control rigorós de l'aforament.
Es seguiran estrictament les indicacions sanitàries i es prendran les mesures de prevenció necessàries.
Companyia de teatre de titelles, fundada el 1976 per Joana Clusellas i Jordi Pujol, amb seu a Sant Esteve de Palautordera.
El pla, aprovat pel PROCICAT, regula grups de convivència habitual, col·lectius vulnerables, espais tancats i esdeveniments de carrer.
Coincidint amb la festivitat de Sant Jaume, 25 de juliol, la celebració ha estat inscrita al Catàleg del Patrimoni Festiu de Catalunya.
Espectacle de Jordi Lara sobre el viatge de Palmira Jaquetti i Mercè Porta a Pardines (1934 ), en una de les missions per a l'Obra del Cançoner Popular de Catalunya.
S'ha fet balanç de la situació deguda a la pandèmia i s'ha confirmat que la propera temporada es podrà reprendre l'activitat gràcies als ajuts obtinguts.
Inaugració el 7 d'agost al Centre d'informació i interpretació del Parc Natural del Cadí-Moixeró.
El Cor Jove, enguany sota la direcció de Lluís Vilamajó, és un projecte impulsat pel Moviment Coral Català i el Departament de Cultura i és un reflex de l'excel·lència coral catalana.
Es va presentar el mural de Lily Brik dedicat a la festa del Segar i el Batre, que l'any passat va celebrar la 40a edició i aquest any s'ha cancel·lat a causa de la pandèmia.
La Fira Mediterrània de Manresa dona a conèixer la imatge de la 23ena edició i les seves propostes de música i arts escèniques.
Ésdansa celebrarà la 38a edició amb un format adaptat a l'actual situació de pandèmia i una programació KM zero.
A finals de juny es van celebrar les jornades virtuals Patrimonio inmaterial.
Campus de cultura popular, edició 2020
Activitats en línia de cultura popular a l'Agenda Cultural
Dansàneu, festival de cultures del Pirineu
Damb motiu der An Muntaner, era Bibliotèca de Catalonha e eth Departament de Cultura dera Generalitat de Catalonha publiquen Les cròniques catalanes. [ + ]
Eth 2014 Jacinto Esteva siguec eth protagonista d'ua exposicion antologica de produccion pròpria dera Filmotèca de Catalonha que recorrie [ + ]
Una història de l'amor i el matrimoni tracte eth tèma dera evolucion deth sentiment amorós ena Euròpa occidentau, des dera antiquitat classica [ + ]
Eth Plan se desplegue en tot atier enes següents eishi programatics:
El 2014 el Govern aprova el Pla de recerca de l'arqueologia i la paleontologia catalanes, a fi de potenciar la professionalització de la recerca en aquests camps, i amb equips de professionals competitius que puguin comptar amb el suport econòmic de l'Administració.
El Pla s'emmarca en el desplegament del Pla integral d'arqueologia de Catalunya (PIACAT) aprovat el 2009 i que té l'objectiu de millorar el model de gestió del patrimoni arqueològic català.
Són l'estructura del Sistema de Museus de Catalunya per a canalitzar el suport als museus i els equipaments patrimonials bàsics, amb criteris de proximitat.
La seva missió és aconseguir que el conjunt de museus puguin complir les seves funcions com a institucions públiques.
El principal objectiu és ajudar a resoldre les seves limitacions, perquè es puguin desenvolupar com a tals, a la vegada que han de permetre incrementar la seva eficiència en les prestacions i activitats de cadascun.
Les xarxes territorials funcionen en concert entre la Generalitat de Catalunya, les actuals diputacions i els titulars de museus.
Exerceixen les funcions bàsiques de:
Actualment, hi ha constituïdes les xarxes territorials de museus següents:
Constituïda l'any 2015 per la Generalitat de Catalunya, la Diputació de Girona i els titulars dels museus acreditats de la demarcació de Girona que la conformen.
Creada el 2016 per la Generalitat de Catalunya, l'Institut d'Estudis Ilerdencs (Diputació de Lleida) i els titulars dels museus acreditats del territori de Lleida i l'Aran que la integren.
Constituïda l'any 2017 per la Generalitat de Catalunya, la Diputació de Tarragona i els titulars dels museus acreditats de les comarques de Tarragona i de les Terres de l'Ebre que hi estan adherits.
D'acord amb el Pla de Museus de Catalunya, les xarxes temàtiques són agrupacions de museus acreditats i equipaments patrimonials bàsics que articulen una visió de Catalunya en una determinada temàtica o especialitat des dels diferents àmbits que componen el patrimoni cultural.
Es fonamenten en la necessitat d'establir una narració coherent i global de cadascuna de les temàtiques representades en els nostres museus i de racionalitzar els recursos tècnics i econòmics del conjunt dels museus que formen cadascuna de les xarxes.
Al capdavant poden tenir un museu de referència, o es poden constituir com una comunitat estable de museus.
Tots els museus nacionals són referència de la seva xarxa temàtica (o xarxes temàtiques) i la lideren.
Actualment, hi ha les següents xarxes temàtiques de museus:
Formada pels centres museístics i patrimonials que expliquen la industrialització a Catalunya mitjançant les seves col·leccions, les seves exposicions i la museïtzació dels espais que reflecteixen les diferents activitats productives que han existit al territori.
L'encapçala el Museu de la Ciència i de la Tècnica de Catalunya.
Agrupa i vertebra un conjunt de museus que conserven col·leccions de gran rellevància per explicar i entendre el patrimoni etnogràfic català, amb el Museu d'Història de Catalunya com a museu de referència.
Aglutina els principals museus d'arqueologia, equipaments i jaciments museïtzats de Catalunya amb l'objectiu d'articular polítiques conjuntes de conservació, difusió i dinamització del conjunt del patrimoni arqueològic del país.
Al capdavant trobem el Museu d'Arqueologia de Catalunya.
Formada per institucions museístiques d'arreu del territori amb l'objectiu de millorar la gestió de les col·leccions i els equipaments relacionats amb la història de Catalunya.
Està encapçalada pel Museu d'Història de Catalunya.
El Museu Nacional d'Art de Catalunya encapçala i coordina aquesta xarxa que té com a objectiu principal desenvolupar accions conjuntes i de cooperació entre els museus que conserven fons d'art, per tal de millorar-ne el coneixement, l'accessibilitat i la projecció de les col·leccions.
Altres xarxes temàtiques de museus:
Liderada pel Museu Marítim de Barcelona, amb l'objectiu de promoure la salvaguarda i la protecció del patrimoni marítim, impulsar el seu estudi, contribuir a la seva difusió i sensibilitzar la societat de la seva importància com a part integrant de la nostra cultura i la nostra història.
Aplega els museus amb col·leccions tèxtils més rellevants del territori, amb l'objectiu de compartir coneixements i experiència, i desenvolupar conjuntament projectes i activitats relacionades amb el patrimoni tèxtil.
Agrupa l'oferta de turisme industrial més àmplia de Catalunya: museus, centres d'interpretació, antigues fàbriques, mines, etc. amb l'objectiu de generar una línia d'actuació comuna com a eina de projecció, atracció de visitants i creació d'activitat econòmica i cultural en l'entorn del turisme industrial.
L'Any Urgell, declarat amb motiu del centenari de la mort de l'artista Modest Urgell i Inglada (Barcelona,1839 – 1919) pretén rememorar un dels pintors més reconeguts a casa nostra però, paradoxalment, també un dels menys estudiats en profunditat.
Urgell va ser un dels pintors amb més èxit a finals del segle XIX i primers del segle XX.
Va exposar assíduament, d'ençà els anys 1870, en exposicions nacionals (Barcelona, Olot, Girona o les Nacionals de Belles Arts de Madrid) i internacionals (a París, Munic, Brussel·les, Berlín, Chicago o Filadèlfia).
Va guanyar fama i reconeixement i va saber impulsar i mantenir una sòlida carrera, fent del seu art un mitjà de vida.
Va esdevenir un dels pintors preferits de les classes benestants, els seus paisatges de gran format es van convertir en un signe de distinció i bon gust en el parament de la llar i les seves obres van acabar essent les més cotitzades del mercat.
Hi va contribuir, sense dubte, la seva manera de fer i la seva capacitat per generar una imatge d'ell mateix coincident amb la idea d'artista que tenia l'imaginari col·lectiu de l'època.
Home corpulent i ben plantat, ben vestit però amb un punt desmanegat, amb una abundosa i constant cabellera i un important bigoti, que van blanquejar ben d'hora, va saber treure'n profit com a símbol i segell personal.
D'altra banda la seva manera de viure, itinerant constantment -va residir temporalment a Barcelona, a Girona, a París, a Tolosa de Llenguadoc, a Olot, a Tarragona, a Gelida o a Arenys de Mar i va recórrer bona part de la geografia catalana cercant paisatges d'inspiració- vivint de dia i treballant de nit, el van acabar de definir com a "pintor bohemi", tal vegada un dels primers artistes bohemis moderns. [+]
El paleontòleg Eudald Carbonell anuncia la descoberta d'una nova espècie d'homínids
Els Llibrèfils són persones com tu i com jo, com els teus veïns, com el teu avi o la teva neboda, com la persona que tens al seient del costat, com aquell noi que et mira.
Ens estimula una passió compartida: llegir.
Aprofita tots els avantatges que et proporcionen les biblioteques.
N'hi ha més de 400 de públiques arreu de Catalunya.
Comparteix amb tothom la teva passió per la lectura amb les imatges animades dels i descarrega't punts de llibre i postals d'aquesta campanya.
Ho recordava fa pocs dies Eduardo Mendoza: "una novel·la és el que és: ni la veritat ni la mentida.
El que llegeix una obra de ficció i no es creu res del que s'explica, va malament; però el que s'ho creu tot, encara va pitjor."
Sense idealitzacions ingènues ni "papanatismes" de qualitat similar a la del vol de les gallines, doncs, però absolutament convençuts de la importància de l'hàbit lector per a una societat que vulgui ser realment educada, culta i finalment lliure, el Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya ha impulsat el nou Pla de lectura 2020.
De fet, afavorir l'hàbit de la lectura està sent la prioritat d'aquesta legislatura: campanyes de sensibilització ciutadana, com la de "Fas 6 anys.
Tria un llibre"; de reconeixement i suport als autors, il·lustradors i traductors; noves línies d'ajut als llibreters, que han esdevingut molt més que venedors de llibres; o l'impuls d'ambicioses iniciatives firals nacionals i internacionals amb els editors, així com la convocatòria d'un nou pla per a la construcció i la renovació de biblioteques o per a la renovació de fons bibliogràfics són algunes de les accions més destacades d'un pla que preveu una inversió insòlitament milionària a favor de la lectura.
Si t'agraden els llibres, si t'apassiona llegir, si ets dels que recomanen lectures als seus amics i amigues, si creus que la vida no seria el mateix sense les històries, els pensaments, les idees o els personatges que viuen als llibres, comparteix la teva passió.
El 14 de juliol de 2009 el Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya va presentar el Pla Integral per a l'Arqueologia a Catalunya (PIACAT).
Aquest Pla d'Acció Integral, que proposava accions basades en cinc eixos fonamentals: organització, intervenció, formació i entorn professional, recerca i difusió, definia les bases de l'arqueologia a Catalunya per als propers anys amb l'objectiu de millorar el model de gestió del patrimoni arqueològic al nostre país.
Passats uns quants anys des de la seva presentació, cal dir que la major part de les propostes formulades al PIACAT ja s'han fet realitat, i que es continua treballant per tal d'assolir al més aviat possible tots els objectius d'aquest Pla.
Els museus, juntament amb les biblioteques i els arxius, han esdevingut i són els llocs i els instruments principals per a la correcta conservació i difusió de la nostra memòria col·lectiva, alhora que permeten un accés directe i idoni al patrimoni nacional i local.
Gràcies a les activitats de recerca i de difusió que desenvolupen, exerceixen una funció pedagògica essencial, íntimament vinculada al desenvolupament cultural dels ciutadans i de les ciutadanes de qualsevol edat i de qualsevol condició.
En l'exercici de les seves funcions, les nostres institucions museístiques contribueixen de manera significativa a la preservació i a l'afirmació de la identitat cultural de Catalunya, alhora que, a través de les seves activitats, també possibiliten una obertura a expressions culturals i artístiques d'altres realitats socioculturals d'arreu del món. [ + ]
Publicació editada per la Institució de les Lletres Catalanes que recull les xerrades del cicle "Lletres i Arts.
Visions de Josep Guinovart" realitzat durant el 2018 amb motiu de la commemoració dels 10 anys de la mort de Josep Guinovart.
Josep Guinovart (1927-2007) va ser un dels màxims expo­nents de l'avantguarda plàstica catalana i espanyola de la 2a meitat del s.
XX, i encarna com pocs la figura de l'artista en mu­tació constant, delerós d'interactuar amb la realitat de múltiples maneres.
Per això podem dir que es reinventa constantment —realista, expressionista, magicista, matèric, informalista, abstracte: cap d'aquestes etiquetes no l'abasta en tota la seva complexitat— i concep la seva obra com un procés de recerca inacabable pel que fa a l'ús de tècniques, suports i materials.
Visions de Josep Guinovart" es plantejava com una proposta interartística, convidant sis escriptors perquè llegissin sis obres de l'artista, fent una interpretació lliure i personal de l'obra escollida.
Les xerrades es van desenvolupar en sis museus del territori que acollien exposicions temporals de Guinovart a les seves seus: Museu de Lleida, Museu d'Art de Girona, Museu d'Art Modern de Tarragona, Cartoixa de Valldemossa, Museu de la Música i Espai Guinovart d'Agramunt.
Sempre que es podia, les lectures tenien lloc a la mateixa sala d'exposicions, davant l'obra de la qual es parlava.
La selecció de les obres recull diferents èpoques, estils i tècniques artístiques, per mostrar diferents facetes artístiques de Guinovart.
Els autors que han participat en el llibre són Núria Perpinyà, Josep Maria Fonalleras, Margarida Aritzeta, Biel Mesquida, Adrià Pujol i Jordi Nopca.
És la tercera edició del cicle Lletres i Arts, que la Institució de les Lletres Catalanes va començar el 2016 dedicant-lo a Ramon Casas i el 2017, amb motiu de l'Any Bertrana, es va fer una edició dedicada a la figura de Prudenci Bertrana com a pintor.
Del primer cicle sobre Casas, també se'n pot trobar una publicació en paper o digital.
PVP 10 € Disponible a la llibreria de la Generalitat
L'any 2016 s'ha commemorat el 700è aniversari de la mort de Ramon Llull.
Amb motiu d'aquesta efemèride, el Govern de Catalunya, en col·laboració amb el Govern de les Illes Balears, ha participat a les celebracions de l'Any Llull: un seguit d'actes i propostes culturals tant dins com fora del territori català.
Comissariat a Catalunya i a les Balears per Joan Santanach i Maribel Ripoll, respectivament, i amb la participació d'ambdós Departaments de Cultura, de la Institució de les Lletres Catalanes i de l'Institut Ramon Llull, durant aquest any s'ha retut homenatge a l'obra i llegat de l'autor més universal de la cultura catalana.
Amb la memòria de l'Any Llull es pretén aprofundir en el coneixement d'aquest personatge mallorquí, un dels referents filosòfics, literaris i religiosos europeu, de manera multidisciplinar.
Així, la present publicació recull el conjunt d'activitats de difusió, de foment de la lectura, conferències, recitals, exposicions i publicacions lul·lianes que s'han dut a terme durant l'any 2016 en honor a aquest polifacètic pensador, i en les quals s'han implicat activament diverses institucions, municipis, experts i ciutadans.
Amb el seu enfocament interactiu, aquesta memòria es proposa popularitzar l'autor de Blanquerna entre els qui el coneixen menys i reivindicar-ne el rol conciliador en el context de la seva època, on els dogmes sovint relegaven el coneixement, la reflexió i la condició humana.
Aquesta publicació, a càrrec del Dr.
Hélène Rufat, presenta el personatge Frederic Mistral, Premi Nobel de literatura el 1904, promotor de la recuperació de la llengua occitana i ànima de les relacions amb el món intel·lectual català.
El seu paper fou cabdal en l'entorn cultural de Catalunya i així ho reflecteixen els diversos testimonis escrits conservats en institucions catalanes.
Aquest llibre mostra un tast de la documentació que es pot trobar a la Biblioteca de Catalunya i a la Biblioteca Museu Víctor Balaguer.
Aquesta obra presenta Felip Pedrell, musicòleg, compositor i impulsor de la Secció de Música de la Biblioteca de Catalunya que durant el 2017 ha celebrat el seu centenari.
Aquest llibre, a càrrec de la Biblioteca de Catalunya i del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya, pretén descobrir el llegat intel·lectual d'un mestre de figures com Isaac Albéniz, Manuel de Falla o Robert Gerhard a través d'entrevistes –conduïdes per Francesc Cortès– a investigadors especialistes en Felip Pedrell: Edmon Colomer, Romà Escalas i Llimona i Cèsar Calmell Piguillem; lectures de cartes de Felip Pedrell i també de corresponsals com ara Francisco Asenjo Barbieri, Joan Maragall o Manuel de Falla, entre altres; una interpretació exclusiva de dos concerts inèdits de Pedrell dirigits per Joan Casas.
Els textos, de la mà de Francesc Cortès, ens aproximen a la vida de l'autor i la seva obra, a més de presentar una selecció dels manuscrits i impresos més rellevants conservats a la Biblioteca de Catalunya.
El llibre s'acompanya d'una bibliografia actualitzada.
Es pot descarregar lliurement i està publicat en una llicència Creative Commons.
Viure en democràcia és la nova aposta expositiva del Museu d'Arqueologia de Catalunya que ens proposa una mirada als orígens de la democràcia a la societat atenenca del segle V aC a través de fets, situacions, personatges i objectes arqueològics que ens remeten a l'actualitat i ens conviden a reflexionar i debatre sobre el sistema democràtic al nostre present.
Els gegants són protagonistes indispensables de les festes catalanes i han experimentat una expansió considerable des del darrer terç del segle XX, generant un destacat moviment associatiu al seu entorn.
Aquest llibre recull els gegants centenaris catalans, els més patrimonials, les figures més antigues que han tingut la sort de sobreviure, molt sovint per la devoció de la gent i per la consciència patrimonial de la seva població.
L'alimentació ha estat un estímul constant de la creativitat humana.
Des dels orígens de la humanitat hem anat innovant en la manera d'aconseguir i preparar els aliments.
Hem dissenyat noves eines per caçar i pescar, hem domesticat animals i plantes, hem inventat nous materials per a coure i guardar el menjar, hem inventat mètodes per conservar els aliments, hem creat combinacions d'aliments, hem descobert nous aliments.
Així hem anat desenvolupant el nostre geni culinari, gràcies al qual avui podem viure més anys i trobar plaer en una activitat tan natural com alimentar-se.
L'exposició «República, guerra, dictadura: foto fixa Sabaté» respon, com a mínim, a tres grans objectius.
El primer, i més genèric, és el de donar a conèixer els fons documentals de la Filmoteca de Catalunya, i, en aquest cas, les fotografies procedents del laboratori Sabaté són d'un valor inqüestionable per deixar constància del cinema rodat a Catalunya durant les dècades centrals del segle XX.
Miquel Àngel Pintanel, al capdavant d'un grup d'estudiants de la Universitat de Barcelona, l'ha estudiat i catalogat durant anys, i ningú millor que ell estava capacitat per comissariar una exposició que no es limita a mostrar unes imatges, sinó que els confereix un sentit molt precís.
Una història de l'amor i el matrimoni aborda el tema de l'evolució del sentiment amorós a l'Europa occidental, des de l'antiguitat clàssica fins als nostres dies, i fa un èmfasi especial en Catalunya.
La mostra atorga, també, un tractament destacat al tema de la relació entre l'amor i la institució matrimonial en el si de les societats occidentals.
S'ha estimat sempre de la mateixa manera?
La nostra idea de l'amor és semblant a la dels nostres avis i àvies?
La vida sexual a l'època romana és ben coneguda gràcies als testimonis que han arribat als nostres dies, ja siguin textos, representacions visuals o peces de diferents tipus que es conserven integrades a l'arquitectura i, sobretot, en els museus.
El sexe a l'època romana és un llibre que recull el testimòni de l'exposició del mateix nom i el seu catàleg corresponent.
El 2014 Jacinto Esteva va ser el protagonista d'una exposició antològica de producció pròpia de la Filmoteca de Catalunya que recorria l'obra polifacètica i desbordant d'un dels fundadors de l'Escola de Barcelona.
L'exposició «Jacinto Esteva: a l'ombra de l'últim arbre», reivindica totes les facetes d'un personatge irrepetible que va treballar diferents aspectes de la cultura, des del cinema a la pintura i a l'arquitectura i també va deixar una novel·la inacabada.
L'exposició també recull les seves experiències com a caçador professional a l'Àfrica.
Ara ja es pot accedir als continguts d'aquesta exposició mitjançant aquest llibre electrònic optimitzat per a dispositius mòbils al qual s'han incorporat més materials audiovisuals (fotografies, materials cinematogràfic, enregistraments realitzats pel mateix Esteva, etc.).
� La Guia del Museu d'Arqueologia de Catalunya (MAC-Barcelona) constitueix un instrument imprescindible per copsar l'abast i la significació de les riques i diverses col·leccions que el Museu conserva, i, alhora, el pregó esforç de renovació conceptual i museogràfica experimentat –per part del Museu- durant els últims anys.
Mitjançant aquesta guia, el museu pretén posar a l'abast del seus visitants una eina bàsica d'informació sobre el ric patrimoni que atresora.
La creació del Centre de Restauració de Béns Mobles de Catalunya (CRBMC) per part de la Generalitat, l'any 1981, va situar la conservació del patrimoni com un objectiu estratègic de la política cultural del nostre país.
Des d'aleshores, el Centre ha restaurat més de vint mil béns culturals, ha determinat amb rigor els criteris d'intervenció sobre el patrimoni i ha promogut la recerca i la innovació dins del seu àmbit, amb els millors professionals i amb les tècniques més avançades en cada moment.
Amb tot el bagatge i l'expertesa assolida durant aquests anys, el Centre s'ha convertit en una institució de referència a Catalunya, especialment a partir de la inauguració de la nova seu, l'any 2003, a Valldoreix.
La Filmoteca de Catalunya té com a funcions pròpies la preservació i restauració del patrimoni fílmic i documental.
Des de les dues noves seus, a Barcelona i Terrassa, també es dona suport a al investigació i la difusió de la cultura cinematogràfica en un moment històric que es deriva del trànsit del suport analògic al digital.
Preservar i difondre el patrimoni cinematogràfic equival a mantenir la memòria social del segle XX.