Tot i que significa un recurs per al desenvolupament econòmic de la zona i és, per tant, un dels objectius de la creació i la gestió d'aquests espais, també pot representar una font de conflictes, per l'impacte que pot produir en el medi, per l'afectació dels interessos dels propietaris o habitants de l'espai i el seu entorn, o per les possibles incompatibilitats entre les diferents modalitats de lleure.
Per tot això, l'ordenació d'aquestes activitats i l'educació ambiental de la societat han esdevingut una de les principals tasques de les administracions públiques i dels òrgans competents en la gestió d'aquests espais, i passa per preveure les possibles fonts de conflicte i cercar els mecanismes necessaris per trobar-hi solucions.
El Pla d'acció per als espais naturals protegits de l'Estat espanyol (EUROPARC-España, 2002) proposa la definició de l'ús públic com «el conjunt d'activitats, serveis i equipaments que, amb independència de qui els gestioni, ha de facilitar l'administració de l'espai protegit per tal d'apropar els visitants als seus valors naturals i culturals, d'una manera ordenada, segura i que garanteixi la conservació i la difusió d'aquests valors a través de la informació, l'educació i la interpretació ambiental».
Els objectius generals són garantir el dret dels ciutadans a gaudir d'aquest ús i alhora fer que sigui compatible amb la preservació dels valors naturals i culturals, que constitueix l'objectiu primordial de creació de l'espai i és també un dret del conjunt de la societat.
Així, entre els objectius principals de la planificació i la gestió dels espais naturals de protecció especial als quals el Servei d'Espais Naturals Protegits, i cada parc, està destinant més esforços hi ha:
Compatibilitzar l'ús públic a l'interior dels espais amb l'objectiu prioritari de la conservació de la biodiversitat.
És a dir, cal trobar l'equilibri indispensable entre una demanda a l'alça i una oferta que ha de tenir en compte la capacitat d'acollida de les diverses àrees de cada espai, que determinarà des de quins indrets poden suportar un ús més intensiu fins a en quins indrets l'ús haurà de ser més reduït o, fins i tot, exclòs per no posar en perill els seus valors.
D'altra banda, també cal estimar les mesures preventives i correctores per tal de minimitzar l'impacte sobre el medi derivat d'aquest ús públic.
- Cercar la qualitat de les activitats, els serveis i els equipaments que es posin a disposició dels visitants, i que responguin tant a les necessitats dels usuaris com a criteris de racionalitat pel que fa a quantitat i localització.
- Promoure les bones pràctiques de la gestió de l'ús públic com a exemple per projectar la necessitat d'un desenvolupament sostenible.
- Tenir especial cura en els instruments i els continguts de la informació i la comunicació als visitants, i donar un èmfasi especial a la interpretació i l'educació ambiental, per afavorir el coneixement de l'espai natural i consolidar-ne la valoració social.
Aquí hi juga un paper d'importància cabdal l'educació ambiental de la societat, entesa com un procés permanent i planificat d'accions destinades a la resolució de problemes socioambientals que es donen als espais naturals protegits mitjançant la millora de la comprensió, l'aprenentatge de coneixements i habilitats, la sensibilització i la presa d'accions.