El 20 de juny es commemora el dia mundial de les persones refugiades.
A més, malgrat les dificultats que posa l'Estat, s'estan mobilitzant recursos públics habitacionals per a l'efectiva reubicació de les persones refugiades.
Avui dilluns 20 de juny es commemora el dia mundial de les persones refugiades.
La fugida de més de 6 milions de persones de Síria ha provocat la major crisi humanitària en territori europeu de les darreres dècades.
Cinc anys de conflicte civil han forçat centenars de milers de persones a refugiar-se als països fronterers com Turquia, Jordània i el Líban, i a intentar arribar a les costes europees a través de precàries vies marítimes i terrestres.
El Líban és, precisament, un dels països més afectats per la crisi dels refugiats.
És tracta del país amb un percentatge de refugiats més alt del planeta: més d'una quarta part de la població són persones refugiades, principalment sirianes i palestines.
El director general de Cooperació al Desenvolupament, Manel Vila, ha explicat en motiu del dia mundial de les persones refugiades que el Govern té una línia d'acció prioritària en matèria de cooperació al Líban, i ha posat com a mostra el desplaçament al país per part d'una delegació encapçalada pel conseller d'Afers Exteriors, Relacions Institucionals i Transparència, Raül Romeva, el passat mes de maig.
L'objectiu de la visita era avaluar projectes finançats per l'Agència Catalana de Cooperació al Desenvolupament i establir noves aliances i acords amb les organitzacions libaneses i internacionals, a més de conèixer l'estat de la qüestió.
La crisi europea de refugiats s'emmarca en una crisi d'àmbit global i que afecta molt particularment els països del sud, on s'hi concentra el 86% de tota la població desplaçada mundial.
El desplaçament forçat afecta greument els drets humans de milions de persones no només al Mediterrani i a la Unió Europea, sinó arreu del món.
Concretament, segons dades de l'ACNUR, 20 milions de persones s'han vist obligades a abandonar el seu país fugint de la persecució per motius d'ètnia, religió, nacionalitat, opinions polítiques o pertinença a un determinat grup social.
A aquesta xifra cal sumar-hi 34 milions de desplaçats interns, que si bé no han sortit de les fronteres del seu país, sí que han hagut d'abandonar les seves llars.
En els darrers anys el Govern ha finançat projectes d'ajut humanitari, assistència sanitària i apoderament de poblacions refugiades a Grècia, Turquia, Síria, Palestina, Jordània, el Sàhara Occidental, Somàlia, Kènia, i la República Democràtica del Congo, entre d'altres països.
D'altra banda, davant l'actual crisi pren especial rellevància l'àmbit de la Unió Europea.
En aquest nivell, el dels estats europeus, demanem la màxima implicació i responsabilitat.
El Govern de Catalunya, mitjançant el Comitè per a l'Acollida de les Persones Refugiades s'ha compromès amb la coordinació interdepartamental i interadministrativa de l'impuls de les polítiques sectorials d'acollida a les persones demandants de protecció internacional o refugiades, i ha reivindicat una política comuna d'asil que creï una via segura i solvent de demanda d'aquest dret, i que reparteixi solidàriament entre els 28 estats membres els esforços d'acollida i d'integració de les persones asilades.
És més, l'acollida de les persones que fugen és una obligació sota el dret internacional, en particular sota la Convenció sobre l'estatut de les persones refugiades de l'any 1951 i els seus protocols, dels quals els Estats europeus són signants.
En aquest context, el tractat entre la Unió Europea i Turquia per la devolució de persones refugiades és un clar retrocés del projecte europeu com a societat d'acollida, i va en contra dels valors intrínsecs de la Unió establerts al Tractat constitucional.
A més de complir amb la obligació legal i moral d'acollir persones refugiades, els Estats europeus han de treballar perquè cap persona hagi de buscar refugi.
La millor manera d'evitar la crisi de refugiats és fomentant el desenvolupament humà, la construcció de pau, la prevenció del conflicte i abordar, en definitiva les causes que provoquen el desplaçament de persones.
Refugiats a l'illa de Quios esperen en un camp d'acollida (ACCD).
Entre 2015 i 2016 el Govern ha donat suport, a través de l'Agència Catalana de Cooperació al Desenvolupament, a nou projectes de cooperació i ajut humanitari impulsats per organtizacions catalanes i internacionals a Síria i els països limítrofs.
De fet, són precisament Estats com el Líban, Jordània i Turquia els que es veuen obligats a fer front al gruix principal de persones refugiades.
Segons dades de l'ACNUR, el 86% de tota la població desplaçada mundial -incloent-hi refugiats i desplaçats interns- es troba en països del sud.
Entre 2010 i 2015, l'ACCD ha finançat fins a 28 projectes de suport a població refugiada a països tan diferents com Grècia, Turquia, Síria, Palestina, Jordània, el Sàhara Occidental, Somàlia, Kènia, i la República Democràtica del Congo, entre d'altres.
A banda d'actuar als països d'origen i trànsit de persones refugiades, el Govern es mobilitza a favor de les persones refugiades.
Ha reclamat en reiterades vegades els fons europeus per gestionar l'acollida de les persones refugiades, i lamenta la inoperància i la deslleialtat de l'Estat envers la resta d'administracions, ja que impedeix l'accés a la informació.
Tot i aquestes dificultats, s'estan mobilitzant recursos públics habitacionals per a l'efectiva reubicació de les persones refugiades.
Es considera que Catalunya està preparada per acollir de manera immediata 500 persones refugiades; 1800, a curt termini; i 5.000 en dos anys.