projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
El principi de reconeixement mutu, que es deriva de la jurisprudència del Tribunal de Justícia de les Comunitats Europees, és un dels mitjans per garantir la lliure circulació de mercaderies dins el mercat interior.
El reconeixement mutu s'aplica als productes que no són objecte de mesures d'harmonització a escala comunitària, o als aspectes dels productes que no entren dins de l'àmbit d'aplicació d'aquestes mesures comunitàries d'harmonització.
D'acord amb aquest principi, un Estat membre no pot prohibir la venda, dins del seu territori, de productes comercialitzats legalment en un altre Estat membre, fins i tot si han estat fabricats d'acord amb normes tècniques diferents a les que estan subjectes els productes nacionals.
Les úniques excepcions a aquest principi són les restriccions que es justifiquen en virtut dels motius previstos en l'article 30 del Tractat o per raons imperioses d'interès públic, i que guarden proporció amb l'objectiu perseguit.
El principi del reconeixement mutu deriva del Reglament (CE) núm. 764/2008 que defineix els drets i obligacions de les autoritats públiques i les empreses que desitgin comercialitzar els seus productes en un altre país de la UE.
El Reglament també defineix com un país pot negar el reconeixement mutu d'un producte.
El principi de reconeixement mutu no s'ha de confondre amb acords de reconeixement mutu que facilitin l'accés als mercats entre la UE i els països de fora de la UE.
Preparat de carn: la carn fresca, inclosa la carn que ha estat trossejada, a la qual s'han afegit productes alimentaris, condiments o additius, o que ha estat sotmesa a transformacions que no són suficients per alterar l'estructura interna de la fibra muscular ni, per tant, per eliminar les característiques de la carn fresca.
Per tant, els preparats de carn poden ser productes sense transformar o productes transformats:
S'ha de diferenciar del producte carni que és un producte transformat que ha perdut les característiques de la carn fresca.
Els preparats per a nens de curta edat no estan definits en la legislació de la UE, es poden descriure com begudes a base de proteïnes transformades o formulades específicament per satisfer les necessitats nutritives dels nens d'edats compreses entre un i tres anys.
La denominació més comuna per comercialitzar els preparats per a nens de curta edat a la UE és la de «llet de creixement».
El contingut energètic i la composició dels preparats per a nens petits són variats.
Tals productes, que poden derivar-se de proteïnes d'origen animal o vegetal, com la llet de vaca, llet de cabra, soja o arròs, es comercialitzen com a «llet de creixement», o «llet per a nens de curta edat», o amb una terminologia similar.
S'han de distingir dels preparats per a lactants i preparats de continuació.
Si bé és escàs el nombre dels seus fabricants, en el mercat de la UE hi ha centenars de tipus de preparats per a nens de curta edat, i el nombre d'aquests pot variar considerablement d'un Estat membre a un altre.
Els preparats per a nens de curta edat s'enriqueixen amb diversos micronutrients (ferro, vitamina D), àcids grassos poliinsaturats (àcid α-linolènic) i altres substàncies (taurina) generalment presents en preparats per a lactants i preparats de continuació, però no en la llet de vaca (o en menor quantitat).
Poden contenir diversos sucres (com la glucosa, la sacarosa, la lactosa o la maltosa), de vegades mel i, en alguns casos, aromes (com per exemple la vainilla).
El 31 de març de 2016, després de consultar a l'Autoritat Europea de Seguretat Alimentària ( Scientific Opinion on the essential composition of infant and follow-on formulae ), la Comissió va presentar al Parlament Europeu i al Consell el seu informe sobre els preparats per a nens de curta edat.
L'informe va acompanyat d'un document de treball ( COMMISSION STAFF WORKING DOCUMENT Young-child formulae: background information ) amb informació més detallada sobre les seves conclusions.
L'informe conclou que la legislació general alimentària és adequada per regular aquestes fórmules per a nens de curta edat i que no hi ha necessitat de disposicions específiques per a aquests productes, per tant, queden fora de l'àmbit d'aplicació del Reglament (CE) No 609/2013.
Per tant, des el 20 de juliol de 2016, els preparats per a nens de curta edat van deixar de tenir consideració de productes alimentaris destinats a una alimentació especial.
Els preparats per a nens de curta edat es classifiquen com aliments normals, enriquits amb determinats nutrients i dirigits a un subgrup específic de la població (nens de curta edat) i han de complir exclusivament les normes horitzontals de la legislació alimentària de la UE.
És un element que pot provocar una retard en el desenvolupament mental i intel·lectual dels infants i que també pot causar hipertensió i alteracions cardiovasculars en adults.
El plom pot contaminar certs aliments conservats en envasos de ceràmica vidrada, vins envasats en ampolles amb taps que tenien plom, i fins i tot aigües de proveïment públic que circulaven per canonades de plom.
La reducció de l'ús de gasolines amb plom ha comportat una disminució del plom ambiental i òbviament del plom present en els aliments.
El peix globus és molt tòxic i molt perillós per a la salut.
Està prohibida la seva comercialització.
Els peixos globus pertanyen a la família Tetraodontidae, un grup de espècies pelàgiques originàries de la Mar Roja i l'Oceà Índic que normalment viu entre els 10 metres i els 100 metres de profunditat.
Hi ha constància de la seva presència a Catalunya.
El Reglament (CE) 853/2004, de 29 d'abril, pel qual s'estableixen normes específiques d'higiene dels aliments d'origen animal, detalla que no es posaran al mercat productes de la pesca derivats de peixos verinosos de les famílies següents: Tetraodontidae, Molidae, Diodontidae i Canthigasteridae.
El peix globus s'infla quan es troba en perill, és un dels mecanismes de defensa.
Al Mediterrani ibèric es troben 3 espècies de peix globus diferents (Sphoeroides pachygaster, Lagocephalus lagochepalus i Lagocephalus sceleratus), totes són tòxiques amb major o menor grau, degut a la presència d'una toxina paralitzant del sistema nerviós (tetrodotoxina) i, per tant, no aptes per al consum.
Per això, la seva comercialització està prohibida.
Si trobeu un exemplar de peix globus heu de:
El Premi Càtedra UB-DANONE, és un premi anual impulsat per la UB i l'empresa DANONE per desenvolupar activitats de formació i de promoció sobre alimentació i salut en el marc de la Càtedra UB-DANONE, té com a objectiu reconèixer els millors treballs de fi de grau presentats pels alumnes de Nutrició Humana i Dietètica i de Ciència i Tecnologia dels Aliments de la Universitat de Barcelona durant aquell any.
La Càtedra UB-DANONE, ubicada al Campus de l'Alimentació de Torribera, és fruit de la col·laboració universitat-empresa per promoure, difondre i divulgar el coneixement sobre el iogurt i les llets fermentades en l'àmbit de l'alimentació, la nutrició i la salut amb l'objectiu de fer arribar aquest coneixement a la societat a través de mecanismes d'informació adequats per promoure la salut.
La Càtedra UB-Danone es regeix pel compromís d'oferir una informació objectiva i científica tant en el vessant docent i divulgatiu com en el de recerca multidisciplinària i transferència de coneixement i tecnologia.
El perclorat és un anió de sals de clor, derivat de l'àcid perclòric, que pot estar presents en els aliments com a contaminant.
Els perclorats poden estar presents de manera natural en el sòl, i per l'alta solubilitat, en les aigües.
També es fan servir en diferents processos industrials i farmacèutics pel que es poden trobar com a contaminants ambientals en la superfície terrestre.
També són un subproducte residual dels desinfectants clorats, cosa que explicaria la presència en els aliments.
L'alta volatilitat i la presència en fertilitzants agrícoles és una altra causa que fa que contaminin molts productes vegetals, especialment les hortalisses de fulla i altres espècies cultivades en hivernacle.
La concentració elevada en les fulles s'explica pel tropisme del perclorat cap a les reaccions químiques que es produeixen en el procés de respiració dels vegetals.
Al maig de 2015 l'Autoritat Europea de Seguretat Alimentària (EFSA) va publicar un dictamen científic sobre el risc del perclorat present en els aliments.
En aquest dictamen va establir una ingesta diària admissible (IDA) de 0,3 μg/kg de p. c. com a valor de seguretat per a exposicions cròniques, i el 2017 va publicar una avaluació de l'exposició dietètica al perclorat en la població europea.
Vegetals, llet, fruita i els productes que se'n deriven van ser els grups d'aliments que més contribuïen a l'exposició dietètica al perclorat en tots els grups de població, com també ho van ser els aliments infantils per al grups d'edat de 0 a 3 anys, els sucs de fruita i vegetals en els grups de 1 a 9 anys i adolescents, i les infusions de te i plantes aromàtiques en els adults.
En data 25 de maig la comissió ha establert, mitjançant el Reglament (UE) 2020/685 de la Comissió de 20 de maig de 2020 que modifica el Reglament (CE) núm 1881/2006 pel que fa a el contingut màxim de perclorat en determinats aliments, continguts màxims de perclorat en els següents productes alimentaris:
Aquests continguts màxims seran aplicables a partir de l'1 de juliol de 2020.
Entenem per perills físics aquelles matèries estranyes presents en els aliments que poden causar danys de tipus mecànic o traumàtic quan s'ingereixen, com ferides, talls i obstrucció de les vies respiratòries entre d'altres.
Entre els perills físics podem distingir:
La naturalesa i gravetat del dany que poden provocar està en funció de les seves característiques físiques tant com les de les persones exposades a aquests perills.
La patulina és una micotoxina produïda per diverses espècies de fongs de les espècies Penicillium, Aspergillus i Byssochylamys, que es troba amb freqüència en productes derivats de la poma, especialment en sucs de poma i en sidra.
Aquesta micotoxina no s'acumula en l'organisme, però el seu consum en elevada quantitat per la ingesta de sucs de poma o sidra contaminats pot produir efectes aguts gastrointestinals (hiperèmia, distensió, hemorràgia i úlcera).
Existeixen límits màxims per la patulina en certs aliments com sucs de poma i altres productes, que estableix el Reglament (CE) 1881/2006 de la Comissió de 19 de desembre del 2006.
Els paràsits són organismes que viuen sobre un organisme hoste ( ectoparàsits ) o a l'interior ( endoparàsits ) i s'alimenten a costa de l'hoste.
Alguns es poden veure a simple vista i d'altres no, només amb el microscopi.
Poden provocar des d'una malaltia lleu, de vegades gairebé imperceptible, fins a danys més greus; en alguns casos, provoca la mort.
Hi ha tres classes importants de paràsits que poden provocar malalties en els éssers humans: protozous, helmints i ectoparàsits.
Com en el cas dels virus, els paràsits no es multipliquen als aliments ni produeixen toxines, però són molt resistents a la refrigeració i la congelació, i la ingestió d'un sol individu o forma infestant amb l'aliment pot ser suficient per provocar la malaltia.
Un dels àmbits de coneixement de la Universitat de Barcelona és el de l'alimentació i la nutrició, que desenvolupen diversos grups de recerca i que s'imparteix en dues titulacions de grau (Nutrició Humana i Dietètica, i Ciència i Tecnologia dels Aliments, de l'altra) i en diversos màsters i cursos de postgrau.
A fi de promocionar aquests estudis, i també per afavorir treballs de recerca que relacionin les diverses ciències amb les realitats quotidianes, la Universitat de Barcelona convoca un premi per a treballs de recerca de batxillerat sobre aquesta temàtica.
Ferran Adrià, doctor honoris causa per la Universitat de Barcelona, ha acceptat que el Premi porti el seu nom, i l'empresa Gallina Blanca col·labora amb l'esponsorització.
S'atorguen els següents premis:
Campus de l'Alimentació de Torribera.
Premi de Seguretat Alimentària per al millor treball relacionat amb la seguretat alimentària en el treball " Elaboració d'un complex bioindicador colorimètric per evitar el malbaratament d'aliments a les nostres llars".
Premi de Seguretat Alimentària a la Laura Vila i Planas, de l'Institut Rafael Campalans d'Anglès, pel seu treball "L'alteració dels aliments.
Estudi dels factors que influeixen".
Premi de Seguretat Alimentària per al millor treball relacionat amb la seguretat alimentària al treball Arsènic i la seva concentració en productes amb arròs.
Premi de Seguretat Alimentària per al millor treball relacionat amb la seguretat alimentària al treball A l'entorn dels transgènics: seguiment d'un camp de varietats de panís, de Sònia Gotsens Espina, del Col·legi La Salle de Mollerussa.
Reglament (CE) núm. 854/2004 del Parlament Europeu i del Consell, de 29 d'abril de 2004, pel qual s'estableixen les normes específiques per a l'organització de controls oficials dels productes d'origen animal destinats al consum humà.
Aquest Reglament estableix normes específiques per a l'organització dels controls oficials dels productes d'origen animal destinats al consum humà.
Imposa els requisits que estableix a tots els països de la Unió Europea (UE):
Reglament (CE) núm. 882/2004 del Parlament Europeu i del Consell, de 29 d'abril de 2004, sobre els controls oficials efectuats per garantir la verificació del compliment de la legislació en matèria de pinsos i aliments i la normativa sobre salut animal i benestar dels animals.
Els aliments i pinsos que consumeixen els éssers i els animals han de ser segurs i salubres.
Per garantir que es respecten les estrictes normes de la Unió Europea (UE), s'han d'efectuar controls oficials per tal de verificar la plena aplicació dels documents legislatius.
Aquest Reglament reorganitza els controls oficials de manera que s'integrin en totes les etapes de la producció i en tots els sectors.
Determina les responsabilitats tant dels inspectors de la UE com nacionals.
Té per objecte prevenir, eliminar o reduir a nivells acceptables els riscos que amenacen a les persones i els animals; garantir pràctiques equitatives en el comerç de pinsos i aliments, i protegir al públic.
Es refereix principalment als aspectes següents:
El Reglament (CE) 882/2004 serà derogat pel Reglament (UE) 2017/625 sobre els controls oficials i altres activitats oficials efectuats per garantir l'aplicació de la llei d'aliments i pinsos, les normes sobre salut i benestar animal, la sanitat vegetal i productes fitosanitaris, el 14 de desembre de 2019.
Reglament (UE) 2019/1381 del Parlament Europeu i del Consell de 20 de juny de 2019 sobre la transparència i la sostenibilitat de la determinació o avaluació del risc a la UE en la cadena alimentària, i pel qual es modifiquen els Reglaments (CE) 178/2002, (CE) 1829/2003, (CE) 1831/2003, (CE) 2065/2003, (CE) 1935/2004, (CE) 1331/2008, (CE) 1107/2009 i (UE) 2015/2283, i la Directiva 2001/18/CE.
Aquest Reglament pretén garantir que la comunicació del risc sigui transparent, contínua i integradora en tota l'anàlisi del risc, involucrant als avaluadors i els gestors del risc.
La comunicació del risc ha de reforçar la confiança dels ciutadans en que l'objectiu fonamental de tota l'anàlisi del risc és garantir un alt nivell de protecció de la salut humana i dels interessos dels consumidors.
Aquesta comunicació del risc també ha de poder contribuir a un diàleg participatiu i obert entre totes les parts interessades, per garantir que la prevalença de l'interès públic i l'exactitud, exhaustivitat, transparència, coherència i rendició de comptes es prenen en consideració en el procés d'anàlisi del risc.
La Comissió Europea elaborarà un Pla general de comunicació del risc que ha d'identificar els principals factors que s'han de tenir en compte a l'hora de determinar el tipus i el nivell d'activitats de comunicació del risc que resulten necessàries i ha de determinar els instruments i canals que han de utilitzar-se, i establir mecanismes apropiats de coordinació i cooperació entre els avaluadors i els gestors del risc.
S'aconsegueix una major transparència en totes les activitats d'avaluació del risc.
Els ciutadans tindran accés immediat a tota la informació i estudis encarregats o realitzats per les empreses que sol·liciten una autorització.
Així, es crea una base de dades d'aquests estudis i es fa obligatòria la consulta a les parts interessades i a l'opinió pública sobre aquests estudis.
Entrarà en vigor als vint dies de la data de la seva publicació i serà aplicable a partir del 27 de març de 2021.
Els punts 4 i 5 de l'article 1 que modifiquen aspectes de la Junta Directiva i del Comitè Científic i comissions tècniques científiques de l'Autoritat Europea de Seguretat Alimentària (EFSA), seran aplicables a partir de l'1 de juliol de 2022.
Els perills biològics són els associats a la presència, la incorporació, la supervivència o la proliferació en l'aliment d'organismes vius:
El consum d'aliments o aigua contaminats amb microorganismes patògens (causants de malalties) com ara bacteris i les seves toxines, virus i paràsits poden causar malalties transmeses per via alimentària (MTA).
Aquestes malalties generen anualment un nombre relativament constant de brots declarats i de persones afectades, cosa que constitueix un problema de salut pública.
Algunes d'aquestes malalties transmeses pels aliments són zoonosis.
Les zoonosis són aquelles malalties que es poden transmetre directament o indirectament entre animals i éssers humans.
Molts d'aquests microorganismes se solen trobar en els intestins d'animals productors d'aliments saludables.
Els riscos de contaminació dels aliments són presents des de la granja a la taula, i requereixen la prevenció i el control de tota la cadena alimentària.
Els microorganismes més comuns a la Unió Europea (UE) que causen malalties transmeses pels aliments són Campylobacter, Salmonella i Escherichia coli.
Els perills químics són els associats a la incorporació, la formació o la persistència a l'aliment de substàncies químiques nocives procedents de les matèries primeres o derivades del seu processament: contaminació per restes de productes de neteja, plaguicides, metalls pesants, medicaments veterinaris, substàncies procedents de migracions a partir del material de l'envàs, etc.
La contaminació ambiental de l'aire, el terra i l'aigua, tant la natural com la derivada de fonts antropogèniques, la utilització de substàncies químiques en la producció agroalimentària com els pesticides i els medicaments veterinaris, que poden suposar un risc per la salut si no s'utilitzen adequadament, són objecte de regulació i seguiment continuat per garantir que no es troben presents en els aliments en quantitats que puguin suposar un risc per a la salut.
Dins del grup genèric de perills químics, s'ha de fer una distinció entre residu químic i contaminant químic.
Cal també tenir presents les substàncies tòxiques naturals, inherents a alguns aliments, que poden representar un risc per a determinats grups de la població i en alguns casos poden donar lloc a intoxicacions greus per confusió d'espècies comestibles amb espècies tòxiques.
Els riscs associats a la contaminació dels aliments per agents químics constitueixen una preocupació creixent per a la salut pública.
Els PCB s'han produït de forma intencionada amb finalitats industrials.
El seu ús s'ha anat limitant un cop coneguda la seva toxicitat.
En el medi, es comporten de manera molt similar a com ho fan les dioxines i són molt persistents, liposolubles i bioacumulables.
Presenten una tendència molt marcada a acumular-se en els teixits grassos, tant en humans com en animals, especialment en peix i marisc, on arriben a concentracions molt elevades.
Alguns dels congèneres possibles poden adoptar una estructura coplanar, molt semblant a la de les dioxines, que els confereix unes propietats i una toxicitat també molt semblants.
Són els anomenats PCB amb efecte dioxina o dioxin-like.
Els èters difenílics polibromats (PBDE) es fan servir com a additius retardants de flama en la fabricació de components per a aparells elèctrics i electrònics (ordinadors, televisors, transformadors, interruptors...), en la fabricació de materials per a la construcció i en el tractament d'ignifugació de productes tèxtils.
La principal via per la qual els PBDE arriben als éssers humans és l'alimentària, majoritàriament a través del peix, el marisc i els productes amb alt contingut en greix.
Hi ha encara molt poques dades toxicològiques sobre els PBDE en humans, però se sap que els seus òrgans diana són el fetge, el ronyó i la glàndula tiroide.
El més acceptat és que per la semblança que tenen amb les hormones tiroïdals (T3 i T4), aquests contaminants poden actuar com a interferents endocrins i poden produir efectes com ara alteracions i deficiències en el desenvolupament neurològic o, fins i tot, neoplàsies i tumors benignes de la glàndula tiroide.
En la producció d'aliments i pinsos s'utilitza una varietat àmplia d'espècies microbianes.
Algunes han estat generalment reconegudes com a segures perquè fa temps que estan destinades al consum humà, mentre que d'altres són menys conegudes i usar-les podria representar un risc per als consumidors.
Per tal de determinar la seguretat dels microorganismes susceptibles de ser utilitzats en la cadena alimentària, l'Autoritat Europea de Seguretat Alimentària (EFSA) ha desenvolupat un sistema de Qualificació de presumpta Seguretat (QPS), eina per establir prioritats a l'hora d'avaluar els riscos dels microorganismes utilitzats en la producció d'aliments i pinsos prèviament a l'autorització de comercialització.
La QPS proporciona als comitès científics un sistema intern harmonitzat aplicable a l'avaluació de riscos dels microorganismes deliberadament introduïts a la cadena alimentària, ja sigui directament o indirectamente, com a font d'additius o enzims.
Aquest estatus és equiparable al GRAS (Generally Recognised As Safe) de la FDA als Estats Units.
En essència, s'ha fet l'avaluació de la seguretat de grups taxonòmics definits (p. ex. un gènere o un grup d'espècies relacionades) a partir de quatre pilars (establint la seva identitat, el conjunt de dades, la possible patogenicitat i l'ús final).
Si el grup taxonòmic no presentava dubtes sobre la seva seguretat o, si existint dubtes sobre la seguretat es podien concretar les espècies i excloure-les, el grup taxonòmic passava a obtenir l'estatus de QPS.
A partir d'aquí, qualsevol soca d'un microorganisme la identitat del qual es pot establir inequívocament i que es pot assignar a un grup amb QPS queda lliure de la necessitat de ser sotmès a una avaluació analítica i de seguretat posteriors, i només ha de satisfer els requisits específics aplicables.
Aquest estatus és aplicable només al microorganisme i no als seus productes o al producte comercial que el contingui.
Inicialment es van trobar prop de cent espècies de microorganismes amb possibilitats de ser notificats a l'EFSA (principalment com a fonts d'additius emprats en la fabricació d'aliments o pinsos, enzims alimentaris i productes de protecció de les plantes).
La gran majoria d'aquestes pertanyen a quatre grans grups: a) bacteris no esporulats grampositius, b) espècies de bacils, c) llevats i d) fongs filamentosos.
D'acord amb això, es va descartar el grup dels fongs filamentosos pel risc de producció de metabòlits secundaris tòxics i es van seleccionar els bacteris i llevats que s'engloben dins dels tres primers grups, per tal d'avaluar inicialment si eren aptes per l'estatus de QPS.
Així es va establir la primera llista de microorganismes adequats a l'estatus de QPS.
Aquesta llista, publicada pel Grup Científic de Perills Biològics (BIOHAZ) de l'EFSA, està subjecta a una revisió com a mínim anual i també si cal es pot sotmetre a revisions més freqüents davant un requeriment formal.
Els microorganismes que no es considerin aptes per a l'estatus QPS queden subjectes a una avaluació de seguretat completa.
Una vegada que l'EFSA concedeix a l'estat de QPS a un microorganisme, s'inclou a la "llista QPS", disponible al lloc web de l'EFSA.