I. El Projecte de decret objecte de dictamen se situa en el marc de la Llei 24/ 1991, de 29 de novembre, en l'article 2.1 de la qual es dóna el concepte d'habitatge i més endavant indica, en l'article 10.1, que «tots els agents que intervenen en la construcció d'habitatges han de complir les condicions de capacitat i habilitació que els siguin exigibles per reglament», que és el que fa el capítol primer del Projecte, complementat per l'annex I.
En canvi, el capítol segon, dedicat a la cèdula d'habitabilitat, té la seva referència en aquell mateix article 2, per bé que ara en el seu apartat 2, que indica que «la condició d'habitatge ha de quedar emparada per la cèdula d'habitabilitat».
Tal com fa palès el preàmbul del Projecte de decret objecte de dictamen, en el seu moment, la Llei introduí modificacions en les exigències aleshores vigents, és a dir, les del Decret 346/1983, de 8 de juliol, i el Decret 57/1983, de 28 de desembre, que donaren lloc a una normativa reglamentària, l'últim exponent de la qual fou el Decret 28/1999, de 9 de febrer, que, a part d'aspectes més específics, tenia com a objectiu una agrupació de les normes en un sol text.
Aquest Decret, doncs, igual com el Decret 28/1999, de 9 de febrer, sobre requisits mínims d'habitabilitat, amb la particularitat que s'indicarà en el fonament jurídic V, al final, restarien derogats.
Es tracta, doncs, de fer un nou pas i, concretament, sempre amb paraules del preàmbul del Projecte, «d'adaptar la tipologia dels habitatges mitjançant fórmules més flexibles que no pas les tradicionals, a la necessitat que presenten col·lectius com els de joves que no poden satisfer les seves necessitats d'allotjament de manera adequada», a part que «com a millores constructives es tornen a augmentar les superfícies de ventilació i les dels patis».
Tot això «fa necessari també establir una nova regulació de la cèdula, introduint com a novetat la seva vigència temporal, per tal de potenciar el manteniment dels edificis en bones condicions i l'obtenció gradual i progressiva d'aquest document per tot el parc d'habitatges».
Dit sigui, finalment, que el Butlletí Oficial del Parlament de Catalunya núm. 418, de 22 d'abril de 2003, publica un Projecte de llei de l'habitatge que, per tant, modificarà el text vigent, però que amb el seu redactat actual no afectaria el del Projecte de decret que ara s'examina.
La competència de la Generalitat en aquest respecte és evident, atesa la competència exclusiva que li atribueix l'article 9.9 de l'Estatut en matèria d'ordenació de l'habitatge.
Quant a la necessitat d'aquest Dictamen, resulta de l'article 3.3.b) del Decret legislatiu 1/1991, de 25 de març, que conté el Text refós de les lleis reguladores de la Comissió Jurídica Assessora.
Segons aquest, cal el dictamen de la Comissió en els projectes de reglament o disposicions de caràcter general que es dictin en execució de les lleis i les seves modificacions.
La tramitació ha estat a cura del Departament de Política Territorial i Obres Públiques, mitjançant la Direcció General d'Arquitectura i Habitatge, i s'ha iniciat amb un primer Projecte que s'ha sotmès a un tràmit d'audiència suficient, en el si de la mateixa Administració i en l'àmbit extern d'aquesta.
Cal assenyalar, però, que si bé en l'expedient es conté la memòria que exigeix l'article 63.2 de la Llei 13/1989, de 14 de desembre, d'organització, procediment i règim jurídic de l'Administració de la Generalitat de Catalunya, hi manca l'informe econòmic en termes de cost-benefici, exigència expressa d'aquell precepte.
El tràmit d'audiència esmentat ha donat lloc a una sèrie d'observacions que han estat objecte del comentari corresponent per part de la Direcció General, en vista de les quals s'ha redactat un text nou, que ha donat lloc a l'obertura d'un nou tràmit d'audiència similar a l'anterior.
Ara bé, si és cert que s'ha adjuntat novament al Projecte una memòria, ara breu, s'ha omès novament la inclusió d'aquell estudi econòmic.
Altre cop les observacions formulades han estat comentades per la Direcció General d'Arquitectura i Habitatge, amb una nova redacció del Projecte i de la memòria i, ara sí, amb la inclusió d'un estudi econòmic certament complet.
Malgrat tot, aquesta Comissió Jurídica Assessora sempre ha entès que la documentació exigida per l'article 63.2 i, per tant, l'estudi econòmic corresponent, ha d'estar a la disposició dels interessats quan s'inicien els tràmits d'audiència i d'informació pública, amb la finalitat evident que disposin de totes les referències necessàries per formar un criteri degudament documentat sobre el text sotmès.
D'altra banda, es troba a faltar també l'obertura d'un tràmit d'informació pública, el qual no hi ha dubte que en un cas com aquest hauria estat especialment indicat i que les administracions haurien d'introduir com un fet normal en tramitacions com aquesta.
En aquest sentit, aquesta Comissió Jurídica Assessora ha subratllat que el sentit aparentment discrecional que dóna a la informació pública i a l'audiència l'article 64 d'aquella Llei 13/1989 s'ha d'entendre de manera adequada i, fins i tot, quant a la informació pública, en vista del criteri de participació que resulta de l'article 105 de la Constitució.
Dit això, és en aquesta part final que el Projecte se sotmet a l'informe preceptiu de l'Institut Català de la Dona i al de la Comissió de Govern de Catalunya, que l'aprova, per bé que amb el vot en contra dels representants de la Federació Catalana de Municipis.
Finalment, consta l'informe jurídic previst en l'article 65 de la Llei 13/1989, que conté un estudi molt detallat de l'articulat, emès per l'advocada en cap del Departament de Política Territorial i Obres Públiques i el subdirector general de Serveis Consultius i Coordinació Jurídica.
És en vista d'aquest informe i recollint la major part de les seves observacions que es redacta el text definitiu del Projecte de decret, que, com és natural, és el que ara s'examina.
V. Com ja resulta del fonament jurídic I, l'articulat del Projecte es compon de dos capítols.
El primer és destinat a regular els requisits mínims d'habitabilitat i el segon, la cèdula d'habitabilitat.
I es completa amb les disposicions transitòria, final i derogatòria, i dos annexos que s'ocupen, el primer, per remissió de l'article 1, d'aquells requisits mínims i el segon, per remissió de l'article 15, del model de la cèdula d'habitabilitat.
Sobre aquesta base, cal fer les observacions que s'indiquen seguidament:
a) És evident que la possibilitat de col·laboració dels consells comarcals prevista en l'article 3.2 no és excloent d'altres que estiguin a l'abast del municipi interessat.
Per tant, caldria ponderar la conveniència de completar el precepte en el sentit que aquesta col·laboració eventual és sens perjudici de les altres que estiguin a disposició de l'Ajuntament.
b) L'article 6.3 estableix que «tots els habitatges han de disposar de cèdula d'habitabilitat dins dels terminis que s'estableixen en l'article 12», quan és així que aquest darrer precepte només s'ocupa de la regularització dels edificis «construïts», és a dir, els de l'apartat 2 de l'article 1, que són els que no procedeixen de nova edificació, de reconversió o de gran rehabilitació.
Els que procedeixen d'aquestes tres activitats, en efecte, són els que s'al·ludeixen en l'apartat 1 del mateix article 1.
Succeeix, però, que mentre que els habitatges de l'apartat 1, que, per definició, encara no estan ocupats, necessiten la cèdula per a llur primera ocupació (vegeu l'article 8); els de l'apartat 2, precisament perquè ja han estat ocupats, hauran de complir el requisit en els terminis que resulten de l'article 12.
c) Lògicament, l'òrgan competent per a la revisió és el que ho és per concedir la llicència, per tant, segons l'article 9, el Servei Territorial d'Arquitectura i Habitatge.
Sobre aquesta base, no fóra sobrer que l'article 11 indiqués, en l'apartat 1, que és aquest Servei el que revisarà la cèdula; i en l'apartat 2, que un cop resolts pels ajuntaments els expedients per incompliment de referència, si efectivament s'ha produït aquest, ho posaran en coneixement d'aquell Servei.
d) L'article 13 aplica el sistema del silenci administratiu positiu, plenament d'acord amb allò que disposa l'article 81.2 de la Llei 13/1989, després de la nova redacció d'aquest per la Llei 23/2002, de 18 de novembre, d'adequació de procediments administratius en relació amb el règim de silenci administratiu i el termini de resolució i notificació.
Amb el benentès, però, que el to imperatiu de l'article («ha de considerar-se denegat») s'ha de substituir per l'optatiu de l'article esmentat («poden entendre», evidentment els interessats).
Es pot elevar al Govern, per a la seva aprovació, el Projecte de decret sobre els requisits mínims d'habitabilitat en els edificis d'habitatges i de la cèdula d'habitabilitat, amb les observacions fetes en el fonament jurídic cinquè.