Economistes de tradicions oposades coincideixen a considerar una reforma fiscal en clau verda com una necessitat.
Hi ha, però, fortes resistències a l'hora de repensar el sistema fiscal en clau ambiental o d'introduir noves figures tributàries en favor de la sostenibilitat.
Aquest número de la revista presenta una fotografia d'actualitat extrema de l'intens debat sobre la fiscalitat ambiental en aquests temps de globalització.
Reforma fiscal verda: transparència, informació i negociació
El camí cap a la fiscalitat ecològica
L'autor repassa l'evolució conceptual des de les polítiques ambientals dels anys setanta i principis dels vuitanta fins al debat actual, centrat a establir un nou marc conceptual per a l'economia associat a una fiscalitat ecològica que integri les externalitats.
Doñate detalla quins serien els elements d'aquesta nova fiscalitat.
L'autor fa una anàlisi detallada de l'evolució de la fiscalitat ambiental els darrers 25 anys.
Argumenta que la fiscalitat ambiental ha deixat de ser un debat acadèmic i ha transcendit a un àmbit empresarial, sindical i polític.
El text repassa el model suec, pioner europeu en la reforma tributària ambiental, com també les iniciatives més destacades a Europa.
Finalment, l'autor assumeix les tesis del Business Council for Sustainable Development, que sosté que cal desplaçar la recaptació sobre rendes, beneficis i ocupació cap al medi ambient.
Fiscalitat ambiental i comptabilitat: nous factors de transformació empresarial
La interrelació que hi ha entre la normativa comptable i el règim fiscal és òbvia i sobradament coneguda: les obligacions tributàries han de tenir un reflex comptable i, en l'altra direcció, la normativa fiscal es remet al benefici comptable per delimitar la base imposable de l'impost sobre societats.
Doncs bé, en aquest context d'incidència mútua cal examinar les noves tècniques comptables i fiscals al servei del medi ambient, i aquest examen és el que es porta a terme en aquest article.
Exdiputat dels Verds al Parlament de les Illes Balears
Setmanes abans de les darreres eleccions autonòmiques a les illes Balears, l'autor va escriure aquest text.
L'article repassa l'experiència de l'ecotaxa turística balear, de vida efímera a causa de l'ajustada victòria del Partit Popular en aquelles eleccions.
Aquest número de Medi Ambient, Tecnologia i Cultura publica el text pel seu valor testimonial i per tractar-se d'una experiència única en el territori espanyol.
La fiscalitat ecològica: entre polítiques regionals i estratègies globals
Investigador del Departament de Medi Ambient de la UGT de Catalunya
Participa en la campanya per la fiscalitat ecològica de l'Oficina Europea del Medi Ambient (EEB)
La sostenibilitat significa integrar el medi ambient en la política econòmica, és a dir, mirar els fets econòmics des d'una perspectiva més àmplia que la del PIB.
És passar de la gestió de l'oferta a la gestió de la demanda i integrar els indicadors socials i ambientals en la presa de decisions de la política econòmica.
L'article aprofundeix en aquests aspectes des d'un doble vessant: global i local.
"La fiscalitat ambiental és un instrument per incentivar els canvis de comportament"
Jordi Roca ensenya economia ecològica i política ambiental des de fa una dècada a la Universitat de Barcelona.
Catedràtic de Fonaments d'Anàlisi Econòmica, és autor de diversos llibres, entre els quals hi ha un manual, escrit amb Joan Martínez Alier, sobre economia i ecologia, editat per Fondo de Cultura Económica (Mèxic).
També ha assessorat diferents administracions sobre com ambientalitzar la tributació.
En aquest terreny, destaca un treball dins d'un programa Life de la Unió Europea centrat en l'illa de Lanzarote.
Enric Tello, catedràtic d'Història i Institucions Econòmiques de la Universitat de Barcelona, és historiador econòmic especialitzat en història agrària i agroambiental i en l'estudi del paisatge.
Activista ambiental, Tello ha treballat en xarxes ciutadanes i participa en el Consell de la Sostenibilitat de Barcelona i en el procés d'Agenda 21.
Tello i Roca van tenir un paper actiu en l'anomenada "guerra de l'aigua" de l'àrea metropolitana de Barcelona, en què van contribuir al debat entre els sectors implicats tot defensant una sortida pactada basada en la progressivitat social i ambiental.