Com seguim defensant els drets humans i les llibertats fonamentals en les noves circumstàncies de l'era digital?
La societat catalana contribueix a aquest debat global amb la Carta catalana per als drets i les responsabilitats digitals.
El món digital no és un espai a part, aliè al món que habitem; és una dimensió que aporta elements nous i determinants a les nostres vides.
La Carta catalana per als drets i les responsabilitats digitals recull drets humans acceptats fins ara que requereixen una implementació actualitzada amb la seva versió digital ―drets digitalitzats.
Així mateix, s'hi té en compte una perspectiva d'ampliació de llibertats fonamentals per contribuir a la construcció de drets emergents.
El punt 17 dels Objectius de Desenvolupament Sostenible (ODS) de les Nacions Unides defensa establir «aliances per als objectius mundials: enfortir els mitjans per implementar i revitalitzar les associacions mundials per a un desenvolupament sostenible».
La Carta catalana per als drets i les responsabilitats digitals neix amb vocació de contribuir al debat global i posar de manifest drets encara no garantits per llei.
Els drets i les responsabilitats digitals proposats en la Carta s'adrecen al conjunt de la societat, a totes les persones físiques i jurídiques, incloses empreses, entitats sense afany de lucre i institucions públiques.
El document, a més, planteja la necessitat de vetllar especialment pels drets de les persones i dels col·lectius potencialment més vulnerables i amb risc de discriminació i, també, prioritzar les tasques dirigides a reduir la bretxa digital.
La Carta catalana per als drets i les responsabilitats digitals recull, de moment, els següents àmbits:
Un projecte coordinat pel Govern que té per objectiu promoure un marc legislatiu i democràtic per garantir els drets humans i les llibertats fonamentals en l'era digital
Arreu del món, també als països més desenvolupats, si bé s'hi ha avançat molt, encara no es pot donar per consolidat l'accés universal a les TIC: ni a la infraestructura, ni al maquinari, ni al programari.
Si entenem Internet com un bé públic global, aquest ha de ser resilient, i totes les persones han de poder accedir-hi de manera estable i segura 1.
1 Accés segur: amb garantia de disponibilitat, integritat i confidencialitat de dades connectades en xarxa.
L'exercici i la defensa dels drets i les responsabilitats digitals, a més d'un accés universal a Internet, requereixen noves estructures democràtiques.
El model de governança global d'Internet, basat en sistemes de col·laboració amb diversitat d'actors, requereix una ciutadania apoderada que, localment i globalment, defensi i contribueixi a la construcció dels drets humans.
Els poders públics han de reconèixer i garantir els mecanismes perquè la governança d'Internet i de la identitat digital correspongui a la ciutadania.
Les TIC poden es poden utilitzar per millorar la qualitat dels processos de disseny de polítiques públiques i per enfortir-ne la legitimitat.
Per això, les administracions públiques, cooperant estretament amb la societat civil i pluralitat d'actors, i de manera inclusiva, han de continuar desenvolupant maneres de participació ciutadana real en la presa de decisions i disseny de polítiques públiques.
Les institucions públiques han de posar aquests mecanismes de participació a disposició de la ciutadania de manera oberta i auditable per a qualsevol persona, d'acord amb els principis de privacitat per disseny i per defecte.
El model de governança d'Internet ha de basar-se en els principis següents:
2 Les identitats digitals autosobiranes distribuïdes han de permetre, en el món digital, accedir, amb seguretat i privacitat, a serveis en línia, tant públics com privats, amb una diferència clau: les identitats, en comptes de ser custodiades i governades pels ens públics, ho han de ser per la mateixa ciutadania.
Totes les persones han de poder custodiar i gestionar de manera autònoma les seves dades d'identitat personal i d'activitat.
A través d'un programari específic (al mòbil o dispositiu informàtic que es determini), la ciutadania ha de poder generar i gestionar la pròpia identitat, amb total validesa jurídica i privacitat.
Això suposa un canvi de paradigma respecte als models d'identitat digital existents fins ara, ja que les administracions públiques passen a tenir únicament un rol de validadors de la tecnologia, i a proporcionar eines i un marc fiable, legal i resilient per a la ciutadania i les empreses públiques i privades.
Així, en qualsevol relació digital, la ciutadania ha de poder demostrar qualsevol atribut requerit de la seva identitat digital (ID) i mantenir en tot moment la privacitat sobre la resta de dades contingudes en la seva ID.
Amb una ID autosobirana, per exemple, s'ha de poder demostrar la majoria d'edat sense necessitat de facilitar la data ni el lloc de naixement.
Aquesta identitat digital s'ha de poder utilitzar des de qualsevol lloc del món.
Per assolir una Internet lliure de censura, també amb caràcter preventiu, l'exercici del dret de llibertat d'expressió i d'informació s'ha de defensar tant en l'àmbit digital, com en l'espai fora de línia.
Així doncs, cal prestar particular atenció a:
· Necessàries i pertinents, únicament.
La Declaració Universal dels Drets Humans el 1948 ja reconeix que «tothom té el dret de participar lliurement de la vida cultural de la comunitat, de gaudir de les arts i de compartir els avenços científics i els seus beneficis».
Més enllà d'aquests dos grans grups de coneixement, arts i ciència, l'era digital posa en relleu un de tercer, el tecnològic, que no constava en la Declaració.
Si les societats han de ser obertes i inclusives, tothom també ha de tenir dret a generar, distribuir i compartir coneixement digital, és a dir, aquell que permet dissenyar, entendre, construir i avaluar els nous sistemes, aplicacions i serveis de l'era digital, com també les noves estructures econòmiques, polítiques, socials i els nous codis ètics.
El dret i la responsabilitat d'accedir al coneixement tecnològic, lliure i obert, ha de ser la base de la societat digital i la base de la sobirania de la ciutadania en aquesta era.
El dret a innovar en els diferents àmbits de la societat digital és un nou dret humà universal i una responsabilitat pròpia de la ciutadania en la nostra era.
Internet no només permet consultar el coneixement existent (navegar) i compartir-lo; permet, sobretot, crear nou coneixement, cocrear-lo, adaptar-lo, contrastar-lo, fer-ne versions, millorar-lo, escalar-lo i distribuir-lo lliurement.
D'aquesta llibertat de coneixement, se'n deriven els drets següents:
Sempre que es faci accés i ús de les dades obertes que són d'interès públic per afavorir la innovació oberta, la investigació i el coneixement democràtic, es garantirà el dret a la privacitat de les persones.
Això requereix un context de sobirania personal sobre les dades pròpies on, per disseny, es defensa la privadesa de les persones i la transparència de les institucions.
Els sistemes basats en la intel·ligència artificial en els àmbits públics i privats han de ser fiables i s'han de dissenyar de manera respectuosa amb la privadesa i l'ètica sobre la base de criteris de verificabilitat transparents.
La confiança en el desenvolupament, el desplegament i l'ús d'aquests sistemes es refereix, no només a les propietats inherents de la tecnologia, sinó també a les qualitats sociotècniques, que impliquen la inclusió de tots els actors i processos que formen part del sistema durant tot el cicle.
La interpretació dels drets i les responsabilitats que recull aquesta Carta ha de tenir en compte l'interès general de la ciutadania a protegir tant l'expressió com el fòrum en què es fa.
A tall d'exemple, s'ha de destacar el fet que Internet funciona com a àmbit per a l'expressió i el diàleg públic.
El punt 16 dels objectius de desenvolupament sostenible (ODS) de les Nacions Unides defensa «promoure societats pacífiques i inclusives per aconseguir un desenvolupament sostenible, proporcionar a totes les persones accés a la justícia i desenvolupar institucions eficaces, responsables i inclusives a tots els nivells».
De manera que els organismes públics han d'establir mecanismes públics de salvaguarda dels drets de la ciutadania en l'ús de desenvolupaments tecnològics, i garantir a totes les persones l'accés universal i efectiu a sistemes i mecanismes de resolució de conflictes eficaços i eficients, gratuïts i de resposta ràpida.
Aquests mecanismes han de compensar les diferències econòmiques, geogràfiques i logístiques de les persones consumidores i usuàries de desenvolupaments tecnològics enfront dels desenvolupadors i corporacions tecnològiques.
S'ha d'establir una harmonització internacional dels protocols d'actuació perquè l'actual sistema territorial no suposi una dificultat per a les persones en l'exercici dels seus drets davant l'ús de desenvolupaments tecnològics que són supranacionals.
Documentació i iniciatives sobre drets i responsabilitats digitals d'arreu del món
El Govern català convida ciutadania, empreses, entitats i institucions a col·laborar
La Carta catalana per als drets i les responsabilitats digitals és un projecte d'innovació social, obert i en construcció constant.
Aquesta versió de la Carta és resultat d'un procés iniciat per la feina d'un grup de persones reconegudes provinents de l'activisme, de l'Administració pública, del món empresarial, de l'àmbit jurídic, de la recerca i de les relacions internacionals, persones expertes en drets i responsabilitats digitals, coordinades per la Direcció General de Societat Digital del Departament de Polítiques Digitals i Administració Pública de la Generalitat de Catalunya.
Aquest grup ha consensuat la documentació de referència, l'enfocament i el redactat de la Carta i l'ha sotmès a una fase d'avaluació de persones expertes i de participació ciutadana.
Així doncs, persones de gran diversitat de sectors de la societat han esdevingut contribuïdores de la Carta.
Han revisat, esmenat i millorat la proposta del grup reduït de treball inicial.
També s'hi han detectat aportacions que requereixen ser tractades en grups de treball més específics, que podrien ser incloses en futures versions de la Carta o bé esdevenir-ne una obra derivada.
Les properes versions de la Carta catalana per als drets i les responsabilitats digitals han d'incloure les contribucions resultants del procés de participació ciutadana, dinamitzat a través del portal Participa gencat del Govern de la Generalitat, i del treball de grups d'interès especialitzats.
El grup coordinador, liderat per la Direcció General de Societat Digital, vetllarà per garantir el caràcter obert, inclusiu i de governança multilateral ( multistakeholder ) de la Carta.
En aquesta Carta es considera ciutadania totes les persones del conjunt de la societat i es parteix de la premissa que ciutadanes i ciutadans som part activa i no només administrada.
Tothom hauria de tenir sempre la possibilitat de participar de la presa de decisions que ens afecten.
L'era digital pot facilitar aquest apoderament ciutadà.
El Diccionari de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans defineix responsabilitat com la «capacitat de respondre d'alguna cosa, de garantir la realització d'una tasca, el compliment d'un deure, de donar-ne raó».
Per gaudir de qualsevol dret cal que les administracions públiques i les institucions compleixin amb la responsabilitat de posar tots els mitjans necessaris i auditables per garantir-ne el desplegament, la comunicació adequada, la capacitació per accedir-hi fàcilment i en poc temps i perquè sigui comprensible per a tota la ciutadania.
Així mateix, tenen la responsabilitat d'exigir aquestes garanties als actors implicats, i han de rendir comptes davant d'una ciutadania proactiva per l'eficàcia del desplegament dels drets.
En la Carta també s'entén com a responsabilitat l'exercici del dret de la ciutadania de ser copartícep.
Una ciutadania capaç i apoderada, exerceix aquesta corresponsabilitat, no amb un conjunt d'eleccions individuals, sinó amb la suma d'aportacions per a la construcció col·laborativa d'un espai comú de drets i llibertats compartides.
En qualsevol cas, totes les responsabilitats han de ser exercides i exigibles, d'acord amb la naturalesa i capacitat d'impacte social de qui les té.
Tal com s'afirma en els Principis Rectors sobre Empreses i Drets Humans (2011) de l'Organització de les Nacions Unides (ONU), "el paper de les empreses com a actors especialitzats de la societat que duen a terme funcions especialitzades els requereix l'acatament de totes les lleis aplicables i el respecte als drets humans".
Per tant, s'ha de poder prevenir, abordar i rescabalar els abusos contra drets humans comesos en operacions empresarials, garantir que els principis de privacitat i de democràcia hi són per disseny i per defecte, i reforçar el rol de les empreses com a espais d'innovació des d'una perspectiva humanista de cooperació en els diversos actors de la societat.