Resolució 510/2020, de 23 de setembre
Estat de les barreres arquitectòniques de diversos establiments.
Encara no es té constància de l'efectivitat de l'accés sol·licitat i estimat, ni que els expedients oferts continguin realment tota la informació sol·licitada.
S'ha de tenir en compte que aquestes Reclamacions acumulades finalitzen sobre la base de l'estimació de les sol·licituds d'informació de què deriven i el consegüent compromís de facilitar a la persona reclamant la informació sol·licitada.
Números d'expedient de les reclamacions: 409/2020, 410/2020, 411/2020 i 412/2020 (acumulades)
Sol·licitud relativa a la Reclamació 409/2020, en la qual, després d'esmentar denúncies de la persona reclamant sobre accessibilitat corresponents a l'any 2018, sol·licita la informació següent: 1.
L'estat de les barreres arquitectòniques d'una relació d'establiments.
Detall de les gestions realitzades en cada denúncia des del 10 de març de 2020 fins avui mateix.
Sol·licitud relativa a la Reclamació 410/2020, que demana "l'estat de totes les denúncies d'accessibilitat i barreres arquitectòniques que he presentat al 2019 i que no estiguin incloses en sol·licituds d'informació pública presentades per mi mateix (informació completa de com estan aquestes denúncies)".
Sol·licitud relativa a la Reclamació 411/2020, que demana de conèixer l'estat en què es troben una sèrie de denúncies sobre diversos establiments.
Sol·licitud relativa a la Reclamació 412/2020, que demana de conèixer l'estat en què es troben una sèrie de denúncies sobre barreres arquitectòniques en relació amb diversos establiments.
En tots els casos demana rebre la informació sol·licitada per escrit a la seva direcció de correu postal.
L'article 57 de la Llei 39/2015, d'1 d'octubre, del procediment administratiu comú de les administracions públiques (LPAC), preveu que l'òrgan administratiu que tramita un procediment, d'ofici o a instància de part, pot acumular-lo amb altres amb els quals tingui una identitat substancial o una connexió íntima.
És evident la identitat entre les Reclamacions 409/2020, 410/2020, 411/2020 i 412/2020: les parts són les mateixes (la persona reclamant i el DTASF), així com l'objecte (l'estat en què es troben denúncies de la mateixa persona reclamant en matèria d'accessibilitat), la motivació (la falta de resposta administrativa a les sol·licituds d'informació) i, en general, les aportacions de la persona reclamant a aquest procediment i, per tant, les qüestions sobre les quals s'ha de pronunciar la GAIP.
Si al que s'ha mencionat, s'hi afegeix els principis d'economia i simplicitat que han de presidir l'activitat administrativa, així com el fet que de l'acumulació no es deriven perjudicis per a les parts, ni per a l'interès general, és procedent concloure que la mesura d'acumular les Reclamacions citades és adequada a l'ordenament jurídic i oportuna i convenient per als interessos generals.
L'article 39.1 LTAIPBG estableix que "Les resolucions expresses o presumptes en matèria d'accés a la informació pública i, si escau, les que resolguin el recurs de reposició poden ésser objecte de reclamació gratuïta i voluntària davant de la Comissió de Garantia del Dret d'Accés a la Informació Pública, encarregada de vetllar pel compliment i les garanties del dret d'accés a la informació pública que regula aquest títol".
L'article 29 RGAIP desenvolupa aquest precepte i concreta que també poden ser objecte de reclamació davant de la GAIP les comunicacions que substitueixen les resolucions.
De conformitat amb aquests preceptes, la GAIP és competent per tramitar i resoldre aquestes Reclamacions, ja que deriven de sengles sol·licituds d'informació pública.
L'article 2.c LTAIPBG defineix el dret d'accés a la informació pública com "el dret subjectiu que es reconeix a les persones per a sol·licitar i obtenir la informació pública, en els termes i les condicions regulats per la present llei."
Per la seva part, l'apartat b del mateix precepte defineix la informació pública com "la informació elaborada per l'Administració i la que aquesta té en el seu poder com a conseqüència de la seva activitat o de l'exercici de les seves funcions, inclosa la que li subministren els altres subjectes obligats d'acord amb el que estableix aquesta llei".
Segons l'article 18.1 LTAIPBG, "Les persones tenen el dret d'accedir a la informació pública, què fa referència l'article 2.b, a títol individual o en nom i representació de qualsevol persona jurídica legalment constituïda".
Per aplicar límits al dret d'accés a la informació pública, l'Administració no disposa de potestat discrecional i ha d'indicar en cada cas els motius que ho justifiquen.
En la motivació ha d'explicitar-se el límit aplicat i raonar degudament les causes que en fonamenten l'aplicació".
A més, els límits legals al dret d'accés a la informació pública no són d'aplicació automàtica i absoluta (l'encapçalament de l'article 21 LTAIPBG es refereix expressament que els límits enumerats per aquest precepte "poden" portar a la denegació de l'accés sol·licitat), de manera que l'article 22 de la mateixa Llei requereix que siguin aplicats d'acord amb criteris de proporcionalitat i temporalitat: "1.
Els antecedents posen de manifest que l'Administració reclamada ha estimat les sol·licituds i tramitat els lliuraments a la persona reclamant de la informació sol·licitada, en el marc d'aquest procediment.
Aquest fet suposa la satisfacció extemporània de les sol·licituds d'informació pública de les quals deriven les Reclamacions acumulades i comporta la pèrdua d'objecte d'aquestes, ja que s'han esvaït els motius de discrepància jurídica que les justificaven.
En aquestes circumstàncies és procedent la finalitzar les Reclamacions acumulades, sense necessitat de formular cap declaració sobre l'abast del dret d'accés a la informació pública exercit.
S'ha de tenir en compte que aquestes Reclamacions finalitzen sobre la base de l'estimació de les sol·licituds d'informació de què deriven i el consegüent compromís de facilitar a la persona reclamant la informació sol·licitada.
Sobre la base d'aquestes comunicacions i de les efectuades per les persones interessades, la GAIP ha de fer seguiment del compliment de les seves resolucions, d'acord amb el previst pels articles 48 i següents RGAIP i per l'apartat 30 del seu Manual de reclamació, i pot adoptar les mesures que s'hi preveuen en cas d'incompliment.
L'article 43 LTAIPBG estableix que si l'Administració incompleix el termini fixat pels acords de mediació o per les resolucions de la GAIP per lliurar la informació reclamada, les persones interessades ho poden comunicar a la Comissió perquè aquesta en requereixi el seu compliment; la desatenció d'aquest requeriment, vista la remissió expressa feta a aquest precepte per l'article 77.2.b LTAIPBG, s'ha de qualificar d'infracció molt greu en relació amb el dret d'accés a la informació pública (que pot ser sancionada d'acord amb els articles 81 i 82 LTAIPBG).
Contra aquesta resolució, que posa fi a la via administrativa, es pot interposar recurs contenciós administratiu davant del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya en un termini de dos mesos, a comptar de l'endemà de la notificació de la resolució, d'acord amb la Llei 29/1998, de 13 de juliol, reguladora de la jurisdicció contenciosa administrativa.