La hidrocefàlia o "aigua al cervell" és l'acumulació d'un volum excessiu de líquid cefaloraquidi.
Aquest líquid flueix pels quatre ventricles, banya la superfície del cervell i la medul·la espinal i, finalment, s'absorbeix a la sang.
Les seves funcions són amortir el teixit cerebral, transportar els nutrients al cervell i i fluir entre el crani i l'espina dorsal per compensar els canvis en el volum de la sang dins del cervell.
La hidrocefàlia pot produir danys cerebrals permanents i problemes de desenvolupament físic i mental.
En molts casos la causa de la hidrocefàlia és l'espina bífida, un defecte del tub neural de l'embrió produït per una malformació de la columna vertebral durant el primer mes de gestació.
Segons el moment de la seva aparició la hidrocefàlia pot ser:
En funció del punt on es bloqueja el flux del líquid cefaloraquidi la hidrocefàlia pot ser:
Hi ha dos tipus més d'hidrocefàlia que no encaixen en cap de les dues classificacions anteriors:
La hidrocefàlia pot ser fruit de predisposició genètica o de malformacions del fetus durant la gestació com els defectes del tub neural, entre els quals s'inclou l'espina bífida.
En són altres causes possibles les complicacions derivades del naixement prematur, els traumatismes, els vessaments o les hemorràgies cerebrals, les meningitis i els tumors.
Els símptomes de la hidrocefàlia varien en funció de la seva progressió i de l'edat i la tolerància a la malaltia de les persones que la pateixen.
La capacitat de tolerar l'augment del líquid cefaloraquidi és alta en els infants perquè, en no tenir les sutures (juntes fibroses que connecten els ossos del crani) tancades, el seu crani es pot expandir per allotjar-lo.
En aquesta franja d'edat, el signe més evident d'hidrocefàlia és l'augment de la circumferència del cap o un cap de mida extraordinàriament gran.
En són altres manifestacions els vòmits, la son, la irritabilitat i les convulsions.
En infants més grans i persones adultes, els símptomes de la hidrocefàlia poden incloure mal de cap, vòmits i nàusees, visió borrosa o doble, problemes d'equilibri, trastorns del moviment i incontinència urinària, entre d'altres.
El metge determina l'eina diagnòstica adequada en funció de l'edat, la presentació clínica de la persona i la presència o sospita d'altres anomalies del cervell o la medul·la espinal.
La hidrocefàlia es detecta amb una avaluació neurològica clínica mitjançant l'ús de tècniques d'imatges cranials, com la ultrasonografia, la tomografia computada, la ressonància magnètica o les tècniques de vigilància de la pressió.
El metge especialista n'ha de determinar el tractament més adequat a partir de l'avaluació individualitzada de cada pacient.
Els tractaments contra la hidrocefàlia són:
La millor prevenció de la hidrocefàlia associada a l'espina bífida és el consum d'àcid fòlic abans i durant l'embaràs.
L'àcid fòlic és una vitamina B comuna essencial per al funcionament del cos humà, especialment en el període de gestació.
Es troba en les verdures de fulla verda (enciam, espinacs), carn, fetge i cereals, però el cos l'absorbeix millor quan és sintètic.
Atès que molts embarassos no es planifiquen, es recomana a totes les dones que es troben en edat fèrtil que segueixin una dieta rica en àcid fòlic.
Addicionalment, cal que les dones amb un risc més alt de tenir un fill o filla amb espina bífida (per antecedents familiars d'algun tipus de defecte del tub neural o per embaràs o fill previ amb aquesta malformació) prenguin 4 mg d'àcid fòlic tres mesos abans de quedar en estat i durant els tres primers mesos de gestació.