El treball comprèn dues parts: 1 a) La recopilació i traducció dels següents textos legals que afecten la matèria penitenciària: regles mínimes per al tractament dels reclusos, regles penitenciàries europees, pactes internacionals de drets civils i polítics, així com les legislacions penitenciàries d'Itàlia, França, Bèlgica, República Federal Alemanya, Holanda, Anglaterra i Gal·les i Suècia.
2a) Exposició sistemàtica i comparada de les principals institucions de la legislació penitenciària als països esmentats, amb referències comparatives a la legislació espanyola.
Quant als temes analitzats, s'obtenen, entre d'altres, les següents conclusions: 1.
El tractament penitenciari és a Europa, generalment, regulat com quelcom vinculat al compliment de la pena, amb les excepcions d'Anglaterra i Gal·les i Holanda, i el cas especial de Suècia, on es pot dir que el tractament s'identifica totalment amb el compliment.
El treball penitenciari és, arreu, un deure del reclús, observant-se dues concepcions: el treball com a mètode de tractament i el treball com a simple factor de valoració de l'intern.
Les relacions de l'intern amb l'exterior es conceben bé com un dret sotmès a limitacions, bé com a concessió de l'Administració per la via de l'autorització.
L'assistència postpenitenciària es troba escassament regulada.
El règim penitenciari apareix tant subordinat al concepte de tractament com, allà on predomina la concepció de custòdia, un element per assegurar l'ordre intern.
García, M. i De Sola, A. (1991): Legislació penitenciària europea comparada.
Col·lecció Justícia i Societat núm. 1.
dret penitenciari / tractament penitenciari / dret comparat / presons
Des de la perspectiva constitucional i estatutària, la inseminació artificial és competència de la Generalitat de Catalunya.
Ara bé, els aspectes administratius i penals lligats a aquest tema fan que no sigui una competència exclusiva de la Generalitat.
El treball es centra en determinar quines són les competències concretes de la Generalitat en l'àmbit de la reproducció assistida i si es tracta d'una competència estatal o autonòmica foral, i si és exclusiva o compartida.
També recull tota la regulació relativa al tema d'aquesta tècnica reproductiva.
Es tracta d'un treball teòric i analític que en el marc de la Constitució Espanyola i del Estatut d'Autonomia de Catalunya revisa els aspectes que poden servir per concretar quin és el paper de cada administració en el tema d'estudi, i quina seria la resposta a un conflicte de competències.
L'estudi analitza, a més de la qüestió competencial, altres aspectes lligats a la reproducció assistida, com ara els principis constitucionals implicats i la aportació concreta del dret penal, processal i civil.
També exposa la regulació en matèria sanitària per aquest tema.
dret de família / dret civil / dret civil català
El treball que es presenta ha estat el resultat de diverses reubicacions per tractar el tema de les organitzacions sectàries.
Malgrat que no s'analitza l'organització social com a problema social (amb connotacions jurídiques i legislatives pròpies), sinó que es vol comprovar com les organitzacions sectàries s'han situat en un sector que ha esdevingut problemàtic en el transcurs dels darrers anys.
La finalitat és determinar les possibles actuacions que en aquesta matèria es poden desenvolupar des de l'Administració autonòmica de Catalunya.
En relació amb aquest enfocament, van sorgir dos temes fonamentals per la seva incidència real i per la capacitat competencial catalana: menors i drogues.
Això fa dividir l'estudi en dos apartats.
En el primer, encapçalat per "Menors i sectes.
Un estudi del marc jurídic", és pretén veure la problemàtica dels menors amb les sectes, en funció de l'estudi del marc jurídic, tant en l'àmbit estatal com autonòmic.
En la segona part, titulada "Estudi sociojurídic sobre la relació entre sectes i drogues", es parteix de l'historicosocial, per intentar conèixer la naturalesa de les diferents connexions entre sectes i drogues.
I, així, poder fer una anàlisi de la legislació vigent i establir quina relació, de les anteriorment esmentades, és actualment més rellevant.
En aquest estudi es fa un repàs dels antecedents històrics del treball penitenciari a Espanya i a altres països de l'entorn, fins a la situació actual en el marc de l'actual LOGP.
És una anàlisi exhaustiva de la doctrina reguladora del treball penitenciari -ONU, Consell d'Europa, legislació comparada- i incorre també en l'estudi dels drets i/o deures dels treballadors (dret de vaga, vacances, acomiadaments, convenis, etc.), que adquireixen una dimensió diferent en el marc del treball penitenciari.
Es dedica un apartat a l'estudi dels organismes (abans autònoms) encarregats de gestionar el treball penitenciari, incloent-hi el traspàs d'aquestes competències des de l'Administració central a les autonòmiques.
El binomi treball-tractament penitenciari mereix una ressenya important que revela el predomini del tractament i la necessitat d'ambdós elements interrelacionats per a la reinserció social dels penats.
En aquest últim apartat, el futur del treball penitenciari, s'apunten fórmules com el cooperativisme, del qual se'n recull un precedent històric molt important a la presó de Figueres; per acabar dibuixant el perfil del penat treballador dels centres oberts del nostre entorn.
Cada punt s'il·lustra profusament amb quadres, taules gràfiques i estudis.
Així es contrasta el SMI del treballador en llibertat i el salari en centres penitenciaris diferents, passant per supòsits pràctics de costos de Seguretat Social del col·lectiu d'interns dels centres penitenciaris de Catalunya.
presons / dret penitenciari / tractament penitenciari / reinserció social / dret del treball / Europa
L'estudi recull els resultats de la investigació, l'objectiu de la qual és esbrinar l'evolució de les pràctiques de l'herència des de mitjans del segle XIX fins als nostres dies, observant molt especialment les transformacions que en aquesta matèria han tingut lloc al llarg del segle XX i la relació entre el dret civil i la pràctica social.
Són poques les recerques al nostre país sobre la representació social d'una realitat col·lectiva.
Aquesta recerca ha estat realitzada amb una metodologia qualitativa basada en l'entrevista a tres grups de persones: els que veuen la justícia des de dintre (jutges, policies, reclusos, funcionaris...), els que s'hi troben directament implicats (advocats, empreses de seguretat, víctimes diverses...) i els que la contemplen des de fora, ciutadans en general.
Prèvia definició de l'objecte d'estudi (control formal/informal i representació social de la justícia), s'exposa sistemàticament quina és la imatge social de la justícia a partir de les entrevistes realitzades.
El material s'ha ordenat per diversos temes: la funció general de la justícia, la seva eficàcia, la imparcialitat o independència política, l'accessibilitat, la reacció social (visió de la desviació, la victimització, la por a les represàlies) i les contradiccions de la penalització (la pena com a càstig i, en concret, la institució penal).
El conjunt permet arribar a la conclusió que la imatge general de la justícia és força negativa pels dubtes que planteja, contemplada com un mal necessari per dirimir els contenciosos que pugui originar la convivència.
Les funcions de reinserció, restitució, càstig i protecció social es fan difícils de veure.
La paradoxa més impressionant és que els que la contemplen des de l'interior són força més crítics i els que menys accepten la seva funció rehabilitadora.
El text acaba amb un sucós epíleg i una referència bibliogràfica que ha servit de base a l'anàlisi.
Bonal, R. i Ros, A. (1992): La representació social de la justícia.
Col·lecció Justícia i Societat núm. 5.
administració / victimologia / presons / recerca / reinserció social