Per Ernest Ortoll Martín, historiador de l'art
La primera notícia escrita que atribueix als vilassarencs de mar el vici o la virtut de penjar ases la donà el folklorista Cels Gomis a l' Aplech de Cansons Catalanas que publicà a l' Anuari de l'Associació d'Excursions Catalana el 1882.
El vers en qüestió formava part de la lletra de la cançó popular coneguda com a Cançó de la Costa o Cançó del Pilot, que repassava els renoms amb què eren coneguts els veïns dels pobles de la costa de sud a nord, entre Vilanova i la Geltrú i l'Estartit.
Una mena de memorial de malnoms costaners, que versions posteriors abastaven més litoral, arribant fins a Portbou.
Pel que fa a l'explicació del renom dels penja-ases, la llegenda explica, a grans trets, que en una esquerda del campanar de Vilassar, aixecat al primer terç del segle XVIII, hi va créixer una herba que deslluïa la imponent construcció i podia malmetre tan notable obra.
La gran solució que trobaren fou enfilar un ase lligat pel coll fins al capdamunt del campanar per tal que es mengés la molesta verdura, però, tot i que a mesura que l'enfilaven el ruc anava obrint la boca, i fins i tot tragué la llengua quan s'acostava a l'herba, finalment no se la menjà.
Quan el despenjaren, el pobre ase era mort, segons certificà el manescal.
Com totes les bones llegendes, aquesta gaudeix de més d'una versió, i fa referència a qui fou el promotor de tan brillant però frustrat intent.
Per una banda s'esmenta el Nas de Pèsol, un antic pescador que feia de missatger entre Vilassar i Mataró, que oferí el seu ase a les autoritats locals, que estimaren com a molt bona la proposta i iniciaren els tràmits i els preparatius per dur-la a terme, malgrat les reticències del ruc.
Una altra versió atribueix tal bona pensada a un vilassarenc anomenat Senyor Canons, que havia fet fortuna a les Amèriques, és a dir un americanu, que era molt estalviador i també oferí el seu ase al rector per tal que pasturés pel campanar.
El desenllaç fou el mateix, i si bé segons la primera versió, davant la ineptitud de l'ase el Nas de Pèsol exclamà: "Els ases sempre fan rucades", en la segona el Senyor Canons manifestà que "Els ases sempre fan burrades".
Els vilassarencs no han estat els únics als quals els ha florit el campanar i ho han volgut solucionar amb la col·laboració d'un èquid; a Solsona per la mateixa raó reben el malnom de mata-burros i a Castelldans, a la comarca de Les Garrigues, també s'anomenen penja-ases, amb la mala sort que a aquests els caigué l'ase des del capdamunt i deixà un forat al peu del campanar.
Tal com apuntava la revista local L'Ona el setembre del 1926, "aquesta història la feren córrer, per enveja, els caps de bou de Mataró, els gafarrons de Premià, els peluts de Cabrils, els repica truges d'Argentona i els geperuts de Masnou...", i segurament aquesta mofa o l'enveja volia posar en evidència un cert aire de suficiència o de cofoisme dels vilassarencs respecte als pobles veïns.
Des del 2002 la colla de diables de Vilassar, Els Mansuets de Foc, incorporà al seu bestiari la figura de l'ase Innocenci, i durant la festa major, per tal de tenir el campanar ben net d'herba, l'enfilen uns dies.
L'acte s'acompanya amb una actuació teatralitzada a càrrec de la Tropa teatre.
Amb els anys els vilassarencs hem millorat molt el nostre tracte amb els animals.
El que no sabem és si ens hem curat dels aires de suficiència i cofoisme, però això deixarem que ho jutgin els pobles veïns.
"Història dels penja ases de Vilassar de Mar", L'Ona, any 1, núm. 5, 18 de setembre de 1926, p.
Lluís GUARDIOLA PRIM, Sant Joan de Vilassar.
Història i Geografia de la comarca vilassanesa i del Maresme, Vilassar de Mar, 1955, p.
Lluís GUARDIOLA PRIM, Anecdotari vilassarenc, Llibres blaus de Vilassar i el Maresme, Barcelona, 1959.
Llegenda dels penja ases de Vilassar de Mar, Amics de Vilassar de Mar, 1967.
Francesc VERDURA CAMPENY, "La Cançó del Litoral", El Sot de l'Aubó, XI, 41 (2012), Centre d'Estudis Canetencs, p.
Ramon COLL MONTEAGUDO, "Llegendes de Vilassar de Mar", Singladures.
Revista d'Història i Patrimoni Cultural de Vilassar de Mar i El Maresme, núm. 32, desembre 2015, p.
https://mansuets.aval.cat/besties/ (consulta 20 d'abril del 2020).
Vídeo produït per WAI Entertainment per a Canal Català Maresme.