projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
El 2006, en resposta a amenaces per a la salut com la grip aviària altament patògena H5N1 (HPAI) i la síndrome respiratòria aguda severa (SARS), l'Organització de les Nacions Unides per a l'alimentació i l'agricultura (FAO), l'Organització Mundial per a la Salut Animal (OIE) i l'Organització Mundial de la Salut (OMS) van consolidar els esforços per establir un sistema global d'alerta precoç de malalties animals principals incloses la zoonosi (GLEWS).
GLEWS es va convertir en un dels mecanismes utilitzats per l'OIE, la FAO i l'OMS per controlar les dades dels sistemes de vigilància existents basats en esdeveniments i fer el seguiment i verificar esdeveniments animals i zoonòtics rellevants.
Aquest mecanisme ha proporcionat una plataforma global que ha reunit expertesa, dades, xarxes funcionals, sistemes operatius i parts interessades per millorar la coordinació interorganitzacional i el suport als països membres per detectar, prevenir i controlar les amenaces per a la salut i la cadena alimentària.
GLEWS incorpora una eina de col·laboració intersectorial i multidisciplinària per abordar els riscos per a la salut a la interfície humà-animal-ecosistemes.
Al llarg dels anys des de la seva creació, GLEWS s'ha convertit en un poderós mecanisme per reunir la informació i l'expertesa existents en les tres organitzacions i xarxes associades.
Shigella és una bacteria, bacil, de la mateixa família que Escherichia Coli i Salmonella, la família de les Enterobacteriaceae.
És l'agent bacterià causant de la shigel·losi o disenteria bacil·lar especialment en certes comunitats de risc com llars d'infants o centres per a la gent gran.
El brots estan associats al consum d'amanides amb patata, gambes, pollastre, productes lactis, carn d'aus i d'altres contaminats per via orofecal, per pràctiques deficients dels manipuladors o per aigua amb contaminació fecal, i la transmissió persona a persona.
És un microorganisme propi de l'ésser humà, els ximpanzés i altres primats, rarament aïllat en altres animals.
Es troba principalment en aigües amb contaminació fecal.
El Sistema de gestió (o control) de la seguretat dels aliments (SGSA) és la combinació dels prerequisits (PPR) com a mesures de control preventives; la traçabilitat, la recuperació i la comunicació com a preparació; i el pla d' Anàlisi de Perills i Punts de Control Crítics (APPCC) per a definir els Punts de control crítics (PCC) i/o els PPR com a mesures de control vinculades a el procés de producció.
El SGSA també és la combinació de mesures de control i activitats d'assegurament.
Aquestes últimes estan destinades a facilitar proves que les mesures de control funcionen adequadament, com la validació i la verificació, la documentació i el registre.
Els requisits higiènics generals, juntament amb els requisits higiènics específics disposats en els Reglaments (CE) 852/2004 i 853/2004 respectivament, es consideren programes de prerequisits (PPR) que, juntament amb els procediments basats en els principis de l'APPCC, han de donar lloc a un SGSA integrat per a cada empresa alimentària.
Comunicació de la Comissió Europea C/2020/2941
Comunicació de la Comissió Europea C/2016/4608
El Staphylococcus aureus resistent a la meticil·lina o SARM és un soca del bacteri Staphylococcus aureus que s'ha tornat resistent a diversos antibiòtics betalactàmics, que inclouen les penicil·lines (meticil·lina, dicloxacilina, nafcilina, oxacilina, etc.) i les cefalosporines.
Aquest bacteri és responsable de diverses infeccions difícils de tractar en els éssers humans.
L'ésser humà contrau principalment SARM a través del contacte directe amb altres persones o amb dispositius i equips mèdics infectats.
És una causa important d'infecció hospitalària en molts països europeus, amb grans diferències quant a la prevalença i les polítiques de control.
Hi ha una soca de SARM anomenada CC398, de la qual sovint en són portadors asimptomàtics els animals de producció, principalment en sistemes d'explotació intensius.
En els països afectats, la CC398 es detecta principalment en porcí, vedells i pollastres d'engreix.
La soca CC398 representa una proporció petita dels casos globals de SARM en la Unió Europea.
L'ús sistemàtic d'antimicrobians s'ha de considerar com un factor de risc en l'emergència i la propagació del SARM associat al bestiar.
Les vies més importants de transmissió als humans són el contacte directe amb animals vius i el seu medi.
Els veterinaris i els ramaders, així com les seves famílies, presenten un risc més gran d'esdevenir portadors o de ser infectats que la població general.
Els diversos tipus de SARM incloent-hi el CC398, es poden trobar en escorxadors i en carn crua però d'acord amb dades actuals, el risc d'infecció dels treballadors de l'escorxador i de les persones que manipulen la carn sembla ser baix.
El consum d'aliments tampoc sembla ser una via clara d'infecció ja que només es coneix una notificació de toxiinfecció alimentària causada per SARM.
El sushi és un tipus particular de cuina japonesa que combina arròs bullit envinagrat amb varietat de mariscs i peixos crus, carns i verdures.
Els darrers anys menjar sushi o d'altres preparacions s'ha convertit en un costum que s'ha anat fent habitual a casa nostra
El sushi es considera un aliment que té un risc potencial, per la qual cosa s'ha de preparar amb les precaucions suficients per tal d'evitar malalties de transmissió alimentària.
Els riscos de salut associats al sushi sorgeixen dels productes crus que s'utilitzen per preparar-lo, principalment del peix, així com de l'arròs bullit i acidificat.
El ruvet és una espècie de peix pertanyent a la família dels gempílids, també conegut a Catalunya com llima i a Galícia com cochinilla o escolar.
Es pesca principalment a Galícia, Andalusia i a les illes Canàries, i menys freqüentment al Mediterrani.
Se'n coneixen dues espècies de la família Gempylidae: el ruvet o llima ( Ruvettus pretiosus ) i l'escolar negre ( Lepidocybium flavobrunneum ).
Aquest peix conté una quantitat elevada de greix, un 20%, en la major part èsters cerosos difícils de digerir i la ingesta pot provocar diarrea en moltes persones.
Hi ha persones que els assenta malament, i d'altres que no.
Els símptomes apareixen al cap de dues hores de consumir-los: diarrees, nàusees i vòmits durant una o dues hores.
A la Unió Europea la comercialització està permesa, sempre que el peix estigui embalat o envasat i etiquetat degudament.
Se sol vendre filetejat i com que, en aquest cas, és difícil de distingir-lo d'altres espècies ens hem de fixar en l'etiquetatge:
Les dones embarassades, els infants, la gent gran i les persones amb problemes gastrointestinals han d'evitar consumir-lo.
Conté una quantitat elevada de greix, un 20%, en la major part èsters cerosos difícils de digerir.
Fullet informatiu de l'Agència de Salut Pública de Catalunya.
Nota tècnica de l'Agència de Salut Pública de Catalunya.
Els rotavirus provoquen brots de toxiinfeccions per la ingestió de menjars preparats molt manipulats i de consum en cru, com ara amanides, fruita preparada, aperitius o entrepans.
També és important la transmissió pel consum d'aigua contaminada, per manipuladors i la infecció secundària persona a persona.
La toxiinfecció provoca una gastroenteritis vírica aguda anomenada també diarrea infantil o diarrea d'hivern.
S'han produït brots en llars d'infants en els quals la transmissió alimentària té un paper ocasional i és més important la transmissió orofecal entre els nens.
Els animals i els vegetals poden ser tractats al llarg de la seva vida productiva amb substàncies químiques per a la prevenció o el guariment de les malalties.
En els casos d'animals productors d'aliments per al consum humà això pot donar lloc a l'aparició de residus d'aquestes substàncies als aliments que se'n deriven, com ara les carns, la llet, els ous, etc. Així mateix, com a conseqüència dels tractaments fitosanitaris per prevenir i controlar les plagues i les malalties dels vegetals també poden quedar residus dels productes assenyalats en o sobre els referits vegetals.
Es consideren residus aquelles substàncies que poden aparèixer de manera no desitjada en un aliment com a conseqüència de l'ús de medicaments veterinaris, de productes fitosanitaris o també de substàncies prohibides i que són presents al producte final.
S'han de diferenciar els residus dels contaminants mediambientals que són aquelles substàncies que de manera no intencionada poden aparèixer en un aliment en qualsevol punt de la producció o distribució al llarg de la cadena alimentària.
La presència dels contaminants mediambientals pot ser, en molts casos, no atribuïble a la negligència o descuit dels operadors comercials.
Els plaguicides o pesticides són substàncies destinades a prevenir, destruir o controlar qualsevol plaga, incloent-hi les espècies no desitjades de plantes o animals que causen perjudici o interfereixen de qualsevol altra forma en la producció, l'elaboració, l'emmagatzematge, el transport o la comercialització d'aliments i altres productes agrícoles.
Els plaguicides són compostos que tenen un efecte favorable en la producció vegetal, animal i la indústria alimentària; no obstant això, per les seves característiques, requereixen una regulació estricta, ja que, si no s'utilitzen, emmagatzemen i comercialitzen correctament poden comportar un risc per a la salut i el medi ambient.
Segons l'àmbit d'actuació, els plaguicides es classifiquen en.
En els aliments, el risc associat als plaguicides prové de la seva utilització inadequada, que pot donar lloc a la presència de residus en els productes tractats, en els animals alimentats amb aquests productes i en la mel produïda per les abelles exposades a aquestes substàncies, o de la utilització de substàncies prohibides.
Per tal d'evitar que els residus de plaguicides estiguin presents en nivells que puguin suposar un risc inacceptable per als humans i els animals, la Comissió Europea ha fixat i ha harmonitzat, des de l'any 2008, els límits màxims de residus de plaguicides (LMR) permesos en aliments i pinsos a la Unió Europea i ha establert que els estats membres de la Unió Europea realitzin programes de vigilància i control dels residus en els aliments i pinsos.
D'acord amb l'Organització Mundial de la Salut (OMS), la seguretat alimentària (innocuïtat) evoca l'absència dels perills associats als productes alimentaris susceptibles de perjudicar la salut dels consumidors.
El concepte europeu de seguretat alimentària comprèn la salubritat i la higiene dels productes alimentaris, l'alimentació i la salut animal, la protecció i el benestar dels animals i la protecció fitosanitària al llarg de tota la cadena alimentària.
A Catalunya, i d'acord amb el Pla de seguretat alimentària, es defineix com el conjunt de condicions i mesures destinades a garantir que els aliments siguin innocus amb una concepció global i integral de la seguretat alimentària, que inclou també tot el que està relacionat amb la percepció, la confiança i les expectatives de la ciutadania i la societat respecte a la cadena alimentària i els aliments.
En català i espanyol, el terme seguretat alimentària pot tenir dos significats, el que s'ha esmentat, que correspon al terme anglès a food safety, i el que al·ludeix al dret de tota persona a tenir accés a aliments sans i nutritius, d'acord amb el dret a una alimentació adequada i amb el dret fonamental de tota persona a no patir fam, que en anglès és food security.
La síndrome hemolítica urèmica (SHU) és un desordre multisistèmic caracteritzat per presentar insuficiència renal aguda, anèmia hemolítica microangiopàtica i trombocitopènia.
Ve originat per infeccions gastrointestinals que produeixen substàncies tòxiques que destrueixen els glòbuls vermells fins a produir una obstrucció del sistema de filtració dels ronyons, que poden arribar a deixar de funcionar.
De fet, la SHU esdevé la causa més comú d'insuficiència renal aguda en infants.
Es reconeixen múltiples agents etiològics, encara que es considera a la infecció per Escherichia coli enterohemorràgica (EHEC) o Escherichia coli productors de toxines de Shiga (STEC) com la principal etiologia de SHU.
La gran majoria de brots epidèmics i casos esporàdics en humans s'han associat amb el serotip O157: H7, encara que altres serotips han estat aïllats també, com el O104: H4, els dos son E. coli verotoxigènics (VTEC).
El principal reservori són els bovins.
El contagi a l'home sol ser pel consum de carns o preparats carnis i productes lactis contaminats, deficientment cuits o sense pasteuritzar, o al contacte directe amb els animals o amb els seus excrements o consum d'aigua, fruites o verdures contaminades.
També pot produir-se contagi mitjançant el contacte entre persones.
La transformació és qualsevol acció que alteri substancialment el producte inicial, inclòs el tractament tèrmic, el fumat, el curat, la maduració, l'assecat, el marinat, l'extracció, l'extrusió o una combinació d'aquests procediments.
En funció del grau de transformació de la carn fresca, el derivat carni podrà classificar-se com a producte carni o com preparat de carn si ha estat suficient o no, respectivament, per alterar completament la carn/estructura interna de la fibra muscular.
Les substàncies perfluoralquilades (PFAS) son un grup gran de compostos que tenen un ampli ús en aplicacions industrials i de consum que inclouen revestiments antitaques de teixits i moquetes, revestiments lipofòbics destinats a productes de paper aptes per al contacte amb els aliments, escumes extintores, tensioactius per a pous d'extracció minera o petrolífera, abrillantadors de sòls i fórmules d'insecticides.
Un subgrup important són els agents tensioactius orgànics (per)fluorats, al qual pertanyen els sulfonats de perfluorooctà (PFOS) i l'àcid perfluorooctà (PFOA).
Els efectes negatius de la salut son hepatotoxicitat, toxicitat per al desenvolupament, toxicitat neuroconductual, immunotoxicitat, toxicitat reproductiva, toxicitat pulmonar, efectes hormonals i s'ha descrit un dèbil potencial genotòxic i cancerigen en estudis amb animals en relació amb les PFAS.
El 2008 l'EFSA va publicar un dictamen científic sobre el sulfonat de perfluorooctà (PFOS) i l'àcid perfluorooctà (PFOA), en què recomanava el recull de dades sobre la presència de les PFAS en diferents productes alimentaris i en el cos humà per poder fer una avaluació de l'exposició.
D'entre les toxines no estrogèniques (els tricotecens), la més important i freqüent és el desoxinivalenol (DON), també conegut com "vomitoxina" ja que s'ha associat amb efectes adversos gastrointestinals aguts com el vòmit en éssers humans i animals.
Els principals efectes en els animals per l'exposició a llarg termini a DON a través de la dieta són trastorns nutricionals i anorèxia.
Davant dels tractaments tecnològics és molt estable.
Tot i que la intoxicació en humans és relativament poc freqüent, es coneixen episodis a l'Índia i al Japó.
Els nivells de DON són significativament majors en el segó de blat que en altres productes derivats de la mòlta del blat.
En els cereals processats (pa, pastisseria fina, cereals d'esmorzar, pasta) els nivells de DON són menors que en els grans sense processar o semiprocessats (farines).
Els límits màxims de DON es troben recollits en el Reglament (CE) no 1881/2006 de la Comissió de 19 de desembre de 2006 pel qual es fixa el contingut màxim de determinats contaminants en els productes alimentaris.
Toxina present en gònada, al fetge o a la pell dels peixos garota (tetraodontiformes) i dels peixos globus (tetraodòntids) les vísceres dels quals contenen potents neurotoxines: terodotoxina i fugutoxina.
Aquests peixos es consumeixen al Japó i la intoxicació és molt greu; la dosi letal mínima és molt baixa i la mortalitat, superior al 50%.
El sistema TRACES (Trade Control and Expert System) és una xarxa informàtica que:
Així mateix, facilita a les autoritats competents dels tercers països l'emissió dels certificats veterinaris o sanitaris que han d'acompanyar les partides d'animals i productes destinats a ser importats o a transitar a través del territori de la UE.
TRACES és una eina eficaç per garantir:
Ministeri de Sanitat, Consum i Benestar Social
Els valors dietètics de referència (DRV en anglès) són valors quantitatius de referència de la ingesta nutricional que orienten els professionals sobre les quantitats estimades d'energia i nutrients necessàries per a un creixement, desenvolupament i salut adequats, alhora que redueixen el risc de sofrir deficiències i determinades malalties, com ara les malalties cardíaques o el càncer.
Els DRV es desenvolupen per a diferents segments de població relacionats amb etapes de vida i gènere i per a diferents rangs d'edat.
Diferents organismes nacionals n'han emprat terminologies molt diverses.
A Europa, la terminologia s'ha harmonitzat, i l' Autoritat Europea de Seguretat Alimentària (EFSA) utilitza el conjunt de DRV definits a " Scientific Opinion on principles for deriving and applying Dietary Reference Values ".
[30 pp.]), que inclouen la ingesta de referència de la població (PRI), els requisits mitjans (AR), la ingesta adequada (AI) i els intervals de referència (ITV) per als macronutrients.
Aquests valors indiquen la quantitat d'un nutrient que s'ha de consumir de forma periòdica per mantenir la salut en un individu (o població) sà.
L'any 2018 l'EFSA va publicar un número especial sobre DRV que recull totes les opinions científiques sobre DRV que ha publicat fins ara.
Inclou un informe resum que ofereix una visió general de l'activitat de l'EFSA en aquest àmbit, en particular, tots els valors numèrics dels grups de població.
L'EFSA disposa d'una eina interactiva que permet accedir als DRV de l'EFSA per als nutrients i realitzar càlculs ràpids i senzills: "cercador DRV" (disponible en espanyol).
Està dirigit als usuaris finals d'aquests valors de referència, com els professionals de la nutrició i la salut, els gestors de riscos, els responsables polítics, els fabricants d'aliments i els científics.
A més, proporciona la possibilitat de descarregar informes estadístics en PDF.
El cercador de DRV filtra per grup de població o per nutrient.
Això permet als usuaris extreure i combinar la informació precisa basada en les 32 opinions sobre els DRV que l'EFSA ha publicat en els últims anys.
Inclou DRV per a l'aigua, els greixos, els carbohidrats i la fibra dietètica, les proteïnes i l'energia, així com 14 vitamines i 13 minerals.
El virus de l'hepatitis A (VHA) causa l'Hepatitis A, i és la forma més comuna d'hepatitis a tot el món.
L'hepatitis A és una malaltia vírica freqüentment transmesa pels aliments.
Els aliments associats a brots són el marisc conreat en zones d'aigües contaminades que es consumeix cru o poc cuinat i aquells menjars preparats contaminats per manipuladors portadors, especialment els que no són cuinats després de la manipulació (vegetals, amanides, fruites, peixos, llet i productes lactis com els gelats).
També és freqüent la transmissió hídrica i pel consum de gel contaminat.
El virus de l'hepatitis E (VHE) és un agent zoonòtic que causa l'hepatitis E, una hepatitis aguda i que, en alguns pocs casos, pot evolucionar fins a hepatitis crònica.
A Europa la majoria de casos (>70%) són asimptomàtics o presenten simptomatologia lleu.
No obstant això, en alguns casos, especialment en persones amb danys hepàtics o pacients amb un sistema immunocompromès, l'hepatitis E pot donar lloc a una insuficiència hepàtica.
Les principals vies de transmissió de l'hepatitis E són el consum d'aigua contaminada, el consum de carn crua o poc cuinada d'animals infectats, la transmissió parenteral per transfusió de sang o trasplantament d'òrgans i la transmissió vertical maternofilial.
El VHE és molt prevalent en el porc, on un 100% dels animals de més de sis mesos n'estan infectats.
També es troba en porcs senglars, cérvols i conills, entre altres hostes.
En països desenvolupats, la transmissió de la infecció s'ha produït a través del consum de carn de porc, de senglar, de cérvol o de conill.
La ingestió de carn de caça s'ha apuntat com un factor de risc per contreure la malaltia.
S'ha detectat el VHE en productes elaborats amb carn de porc.
L'Autoritat Europea de Seguretat Alimentària (EFSA) va emetre, l'any 2017, una opinió científica sobre el virus de l'Hepatitis E. D'acord amb aquest informe durant els últims deu anys s'han notificat més de 21.000 casos clínics aguts.
La majoria dels casos (80%) s'han detectat a França, Alemanya i el Regne Unit.
L'EFSA recomana coure suficientment la carn i les vísceres, especialment fetge, de porc, senglar i cérvol atès que la via de transmissió de la malaltia a Europa és l'alimentària, i els porcs i els senglars són els principals portadors d'hepatitis E.
Informe del Comitè Científic Assessor de l'ACSA
Dictamen científic de l'EFSA del 2017
Les Encefalopaties espongiformes transmissibles (EET) són un grup de malalties que afecten el cervell i el sistema nerviós dels éssers humans i animals.
Les malalties es caracteritzen per una degeneració del teixit cerebral donant-li una aparença similar a una esponja.
EET són causades per un prió (també conegut com PrPres), que és una forma anormal d'una proteïna (coneguda com PrP c ).
Amb l'excepció de l'agent infecciós que causa l'EEB, que pot ser transmesa als éssers humans a través del consum de carn contaminada causant variant de la malaltia de Creutzfeldt-Jakob, no hi ha evidència científica que altres malalties EET es poden transmetre als humans.
Els teixits bovins on s'han detectat prions són les amígdales, el timus, els ulls, l'encèfal, la medul·la espinal, la melsa, el mesenteri i l'intestí prim.
Aquests teixits (coneguts com a Material específic de risc - MER) s'han eliminat de la cadena alimentària a les zones on hi ha EEB.
La Comissió Europea i els Estats membres de la Unió Europea (UE) han adoptat una sèrie de mesures per gestionar el risc de EET a la Unió Europea.
Hi ha una gran legislació per protegir els humans i els animals d'aquestes malalties.
Des de maig de 1998, s'han implementat mesures de vigilància a escala de la UE.
La prohibició de l'alimentació és la mesura preventiva bàsica establerta contra l'EEB consisteix en la prohibició de l'ús de proteïna animal transformada (PAP) en els pinsos dels animals de producció.
El PAP produït a partir de remugants infectats se suposa que és la via de transmissió de l'EEB.
Una altra mesura preventiva igualment important és l'eliminació del Material específic de risc (MER) del bestiar boví, oví i cabrum per no entrar a la cadena d'aliments i pinsos (des d'octubre de 2000).
Vibrio és un gènere de bacteris que conté diverses espècies, de les quals V. vulnificus, V. cholerae i V. parahaemolyticus són els patògens humans més importants.
V. parahaemolyticus i V. vulnificus solen provocar gastroenteritis associada quasi exclusivament al consum de peix i marisc crus, poc cuinats o recontaminats després de la cocció, i estan especialment relacionats amb el consum d'ostres, cloïsses, crancs, llagosta i gamba.
V. parahaemolyticus es troba en aigües d'estuari arreu del món però no en mar obert, mentre que V. vulnificus és un microorganisme marí que es concentra en mol·luscos filtradors.
Vibrio cholerae serogrup O1 o O139 causa el còlera, una enteritis secretora causada per l'exotoxina colèrica.
És una malaltia endèmica en alguns llocs d'Amèrica Central i del Sud, i a Àsia, principalment de transmissió hídrica, però també hi ha transmissió alimentària pel consum de peix, marisc o vegetals crus o poc cuinats.
L'origen és la presència de portadors que contaminen aigües residuals que s'aboquen a les costes i als rius.