Els estereotips culturals de la ciència arrelen en nens i nenes a edats molt primerenques.
Dels anys 60 a l'actualitat, el percentatge de dones científiques als Estats Units ha passat del 28% al 49% en Biologia, del 8% al 35% en Química i del 3 a l'11% en camps com la Física o l'Astronomia.
Fa cinquanta anys, si es demanava a nens i nenes un dibuix que representés llur idea de la professió científica, la imatge mostraria un home en el 99 per cent dels casos.
El mateix exercici, avui, recolliria almenys un terç d'il·lustracions protagonitzades per figures de dona.
Ho constata un recent i extens treball de la Northwestern University, que analitza els estereotips de gènere en la ciència al llarg de cinc dècades i com s'han anat desenvolupant entre nenes i nens.
L'estudi, elaborat per un equip encapçalat pel psicòleg social David I. Miller, busseja en un volum oceànic de dades: 78 estudis diferents que inclouen més de 20.000 nens i nenes entre els anys 1966 i 2016.
Observa, al llarg d'aquest temps, hi ha una tendència creixent entre els infants a retratar més dones científiques.
Segons Miller, això respon al fet que hi ha més dones desenvolupant carreres científiques i estan cada cop més representades en la cultura popular i els mitjans de comunicació.
El percentatge de dones científiques als Estats Units pràcticament s'ha doblat en ciències biològiques, ha pujat 27 punts en químiques i ha passat del 3 a l'11% en camps com la Física o l'Astronomia.
D'altra banda, cada cop més programes i sèries de televisió, pel·lícules i revistes, i fins i tot nines, retraten dones científiques.
Tot i que, pel se que sembla, insuficientment.
Però si bé la imatge de la dona científica ha augmentat en l'imaginari infantil de l'1 per cent entre 1966 i 1977 al 28 per cent entre 1985 i 2016, la identificació dona i ciència va disminuint a mesura que els infants creixen.
Als 6 anys, el 70% de les noies dibuixen dones, però la tendència comença a invertir-se a partir dels 10 i 11 anys.
En arribar als 16, el 75% de les noies dibuixen ja científics homes.
Els nens, en canvi, representen sempre figures del seu propi sexe fins i tot quan se'ls demana una figura genèrica.
Miller explica que els estereotips de gènere apareixen a l'edat de 2 o 3 anys.
Però en el cas de la ciència, no obstant, es conformen en una etapa posterior.
Abans de començar a la escola primària, l'infant ignora en gran mesura en què consisteix el treball científic, per la qual cosa té tendència a reflectir més les imatges que transmeten els mitjans de comunicació, les joguines o la cultura popular, on ha augmentat la representació de la dona.
A mesura que creixen, "adquireixen més consciència de les normes culturals" i es veuen més influïts per la realitat de l'entorn.
I és innegable que en la realitat hi ha més homes que dones al món de la ciència".
I encara més en la cúspide de la piràmide professional.
"Els estereotips sobre els científics s'han tornat menys masculins al llarg del temps, però no han sorgit del no res", assegura Miller, que propugna treballar a edats més primerenques per trencar els estereotips de gènere, esperonar les noies a interessar-se per la ciència i evitar que renunciïn a llaurar-s'hi una carrera professional.
En aquest sentit, el paper de l'escola i de mares i pares és fonamental a l'hora de presentar-los exemples diversificats de professionals de la ciència i fomentar-ne l'autoestima i la confiança en les pròpies capacitats.
En 1938 Virginia Woolf escrivia: "la ciència és un home, un pare i a més a més està corrompuda".
Corrupcions i corrupteles a banda, la metàfora no pot ser més encertada per descriure la 'personificació' de la ciència en l'imaginari col·lectiu.
Val a dir que les dades reflecteixen que, afortunadament, això fa l'efecte d'estar canviant, però a un ritme encara massa parsimoniós.