· Presentació del pla de treball amb risc d'amiant.
· Comunicació de l'execució dels plans de treball amb risc d'amiant aprovats.
A partir del proper 18 de novembre, aquests dos tràmits només es podran fer electrònicament mitjançant el Canal Empresa de la Generalitat de Cataluny a ( https://canalempresa.gencat.cat/ca/fue/ ).
Aquest canvi es produeix en el marc de la progressiva transformació digital dels tràmits de l'Administració de la Generalitat de Catalunya, motivada per la Llei 39/2015, d'1 d'octubre, del procediment administratiu comú de les administracions públiques.
El nou model de tramitació suposarà, d'una banda, una simplificació del tràmit i de l'altra, l'avantatge de poder gestionar el tràmit 24 hores, tots els dies de la setmana.
Us recordem que per fer aquests tràmits serà necessari que disposeu d'un certificat digital de signatura electrònica.
En aquest document trobareu informació sobre el tràmit de presentació telemàtica del pla de treball amb risc d'amiant
Audiovisual en línia o descarregable
"Es coneix sota aquest terme una família de minerals metamòrfics i fibrosos, constituïda per silicats complexos de ferro, alumini i magnesi, principalment."
L'amiant (paraula d'origen llatí, amiantus -> incorruptible) o asbest (d'origen grec -> incombustible) és una fibra natural que, per les seves característiques tecnològiques excepcionals, com la seva inflamabilitat, bona resistència tèrmica i mecànica, bona resistència als àcids i àlcalis, resistència al pas de l'electricitat i als microorganismes, s'ha utilitzat en múltiples aplicacions d'àmbits tan diversos com en la construcció, la indústria i els productes de gran consum.
La denominació d'asbest s'utilitza més a Amèrica i al nord d'Europa, mentre que la d'amiant s'empra als països mediterranis.
Definició segons l'Enciclopèdia Catalana:
"Silicat mineral amb estructura de fibres molt llargues, d'aspecte sedós, resistent als àcids i als àlcalis i inalterable a alta temperatura."
Quan parlem de fibres d'amiant (formes asbestiformes), estem designant un conjunt de milers de fibretes elementals sòlidament unides en forma de feixos o agregats de fibres de diferents longituds o diàmetres.
Aquests poden separar-se amb facilitat longitudinalment en fibres cada cop més fines fins arribar a les fibretes de dimensió microscòpica.
Aquí resideix la clau de la perillositat de l'amiant: a l'aire, poden ser-hi presents de l'ordre de bilions de fibretes.
A causa de la dimensió microscòpica, no es veuen, no se senten, no es toquen, no s'oloren, no tenen gust; és a dir són imperceptibles.
Cada fibra està formada per milers de fibretes.
En un feix d'un mil·límetre de diàmetre d'amiant, poden haver-hi unes 50.000 fibres respirables.
Per la petita dimensió i forma, les fibres romanen en l'aire com a núvols invisibles durant llargs períodes de temps, poden ser transportades per corrents d'aire fins a distàncies considerables.
Model de separació longitudinal de l'amiant
Les varietats més comunes d'amiant són el crisòtil (làmines d'estructura cristal·lina procedents de la cristal·lització de la roca serpentina) i els amfíbols (agregats fibrosos irregulars en les roques metamòrfiques).
Els amfíbols inclouen: la crocidolita, la grunerita (amosita), la tremolita, l'actinolita i l'antofil·lita.
L'estructura cristal·lina, que determina la forma i les dimensions de les fibres, és un element de diferenciació important entre el crisòtil i els amfíbols.
L'estructura cristal·lina del crisòtil es presenta en estat natural en capes o fulles superposades, que poden formar fibretes, d'un diàmetre entre 0,02 i 0,03 μm.
Les relacions longitud-diàmetre de les fibres poden arribar a ser de 100/1.
Contràriament al crisòtil, els amfíbols no presenten una fibra única com a unitat estructural.
Totes les fibres d'amfíbols són rectes i no presenten la curvatura típica de les fibres de crisòtil.
Pel que fa a les dimensions de les fibres, el diàmetre dels amfíbols és d'un ordre de magnitud de deu vegades superior a les del crisòtil, amb variacions importants d'una varietat a una altra i, fins i tot a la mateixa varietat d'un jaciment a un altre (crocidolita: 0,06 a 1,2 μm; amosita: 0,15 a 1,5 μm i antofil·lita: 0,25 a 2,5 μm).
Les varietat més utilitzades han estat el crisòtil, l'amosita i la crocidolita.
Aquesta última és la primera que va patir la restricció en la seva comercialització i ús, a causa de la seva perillositat.
Se'l coneix com a amiant blanc, però la seva coloració va des del gris al blanc o al groguenc.
Les seves fibres són flexibles, fàcilment separables i tenen un aspecte sedós.
Per aquest motiu és fàcil de filar i teixir.
Pot ser atacat pels àcids i és resistent a la calor.
Suposa el 90 % de l'amiant utilitzat i es troba principalment a Canadà, Zimbabwe i Rússia.
La seva denominació AMOSITA és el nom comercial de la varietat mineralògica d'amiant grunerita corresponent a les inicials d'Asbestos Mines of South Africa.
L'amosita o amiant marró, és un silicat de magnesi i sodi.
Es presenta en forma de fibres brillants i rectes i no és molt adequada per a la filatura a causa de la seva duresa.
És resistent als àcids i a la calor i s'utilitza en aïllaments.
Es troba principalment a Sud-àfrica.
Coneguda com a amiant blau pel seu color blau lavanda.
Les seves fibres tenen una duresa intermèdia entre el crisòtil i l'amosita.
Les fibres més llargues poden filar-se.
El jaciment més important es troba a Sud-Àfrica.
De color blanc, és un silicat de magnesi amb contingut variat de ferro.
El jaciment més important és a Finlàndia.
De color blanc i brillant, les seves fibres es trenquen molt fàcilment.
Té fibres dures de color verdós que tenen poca flexibilitat, i, per tant, són poc adequades per filar, però són resistent als àcids.
Els jaciments principals es troben a Sud-àfrica.
Les propietats fisico–químiques són particulars de cadascuna de les varietats d'amiant, el que ha condicionat el seu ús.
No obstant això, les varietats de major utilització, crisòtil, amosita i crocidolita, tenen les propietats comunes següents:
L'amiant es troba a la naturalesa en forma de mineral.
Encara que poc freqüent s'ha referit la seva presència en algunes localitats espanyoles com: Catalunya, Aragó, Astúries, Galícia, Burgos, Segòvia, Madrid, Guadalajara i Andalusia.
Font: Mata i Perelló, JM.- Els minerals de Catalunya.
Si bé la seva presència està documentada, els jaciments de les zones esmentades han estat sempre escassos i no explotables industrialment, el que vol dir que tot l'amiant fet servir a Espanya s'ha hagut d'importar des dels països productors.
Els principals països subministradors, en els primers anys del segle XX, varen ser Alemanya, França, Itàlia i Gran Bretanya, bé com a països intermediaris des de les seves colònies o bé com a intermediaris comercials.
A l'actualitat els principals països exportadors són: Rússia, Canadà i Sudàfrica.
No tot l'amiant importat ha estat consumit al nostra país, també s'ha exportat, en fibra (s'importa com a material de trànsit fins a tercers països) o en materials manufacturats, com a amiant un cop transformat.
No s'ha considerat, a causa de l'escassa magnitud, les exportacions d'amiant des d'Espanya a tercers països.
Font: Calleja, A i Hernández, S a partir de dades d'importació obtingudes
de les Cambres e Comerç, Indústria i Navegació de Barcelona i de Santander
La inhalació de fibres d'amiant pot donar lloc a diverses alteracions i malalties, algunes de benignes, com les plaques pleurals, i d'altres de greus o molt greus com l'asbestosi o diversos tipus de càncer.No tothom que ha estat exposat a amiant acabarà patint una malaltia per aquest fet.
Que es desenvolupi o no una malaltia i el tipus de malaltia que aparegui dependrà de diversos factors com:
Qualsevol estructura d'aquest aparell es pot veure afectada: bronquis, parènquima pulmonar (alvèols) o pleura (teixit que recobreix els pulmons).
Per això parlem de patologia pleuropulmonar per amiant.
Aquesta patologia es coneix des de fa temps i no hi ha dubtes de la seva relació amb l'asbest.
De fet, a principi del segle XX ja es van descriure els primers casos de fibrosi pulmonar (asbestosi) relacionats amb l'amiant en treballadors i treballadores de filatures.
Tota aquesta patologia té en comú un període de latència (temps transcorregut entre l'inici de l'exposició i l'aparició de la malaltia) força llarg, que pot oscil·lar entre 10 i 40 anys o més.
Una altra característica comuna és que en molts casos no hi ha un tractament curatiu, sinó simplement pal·liatiu.
D'aquí la importància d'evitar, tant com sigui possible, l'exposició a amiant.
Des del punt de vista legal, la major part de la patologia per amiant està recollida com a malaltia professional en el Quadre de Malalties Professionals aprovat pel Reial decret 1299/2006, de 10 de novembre, per a aquells treballadors i treballadores que han estat exposats a la inhalació de fibres d'amiant:
L'amiant entra al cos per via inhalatòria.
Les fibres d'amiant, per l'acció mecànica, es trenquen en fibretes cada cop més petites que formen núvols de pols (en general invisibles) que són fàcilment respirables.
La capacitat de penetració i de romandre dins de l'aparell respiratori depèn de les dimensions (diàmetre, longitud) de les fibres:
Algunes fibres emigren des dels pulmons cap a la pleura, afectant també aquest teixit.
Les fibres retingudes interaccionen localment amb els teixits del voltant i poden provocar dos grans tipus d'alteracions:
Es caracteritza per una fibrosi del teixit pulmonar o pleural.
Són la manifestació més freqüent de l'exposició a l'amiant, i poden aparèixer com a conseqüència tant d'exposicions laborals com no laborals.
Hi ha diverses alteracions que poden coexistir o succeir-se en el temps.
Segurament és l'efecte més conegut de l'amiant.
És la fibrosi del teixit pulmonar intersticial, la qual dificulta o impedeix l'intercanvi de gasos als alvèols: la transferència de l'oxigen dels alvèols cap a la sang i del CO2 de la sang cap als alvèols.
Perquè es produeixi una asbestosi es requereixen exposicions intenses i perllongades, que difícilment es donen fora dels ambients laborals.
En general és una malaltia de simptomatologia tardana i d'evolució lenta.
El període de latència oscil·la entre 10 i 25 anys, depenent del grau d'exposició.
L'asbestosi és irreversible i la seva evolució és força variable.
En la meitat dels casos es manté estable (la persona pot fins i tot no tenir símptomes), però, en altres casos, pot evolucionar cap a una insuficiència respiratòria crònica.
El primer risc que es va establir, dels associats a les exposicions d'amiant, va ser la fibrosi pulmonar.
El 1906 es van descriure els primers casos en treballadores de filatures.
El 1927, Cooke va introduir el terme asbestosi i el 1930 es va descriure l'associació quantitativa entre l'exposició repetida a l'amiant i l'augment del risc d'asbestosi.
El 1931, la Gran Bretanya ja va treure la primera reglamentació per disminuir el risc d'asbestosi.
Tots els tipus d'amiant són cancerígens.
Des de 1977 la IARC (International Agency for Reaserch on Cancer) considera l'amiant con un carcinogen del grup 1 (aquells carcinògens sobre els quals no hi ha cap dubte que produeixen càncer a les persones).
Càncer broncopulmonar (o de pulmó)
La relació entre l'amiant i el càncer de pulmó es va suggerir per primer cop l'any 1935 en treballadors i treballadores que patien asbestosi.
Aquesta sospita va ser confirmada per Merewether l'any 1947.
L'any 1955, Doll va publicar un estudi epidemiològic longitudinal en què es relacionava clarament el càncer de pulmó amb l'exposició a amiant.
Les seves conclusions han estat confirmades posteriorment per altres estudis.
L'exposició a amiant constitueix, per si sola, un factor de risc de càncer broncopulmonar, independentment que la persona tingui o no una asbestosi prèvia.
Asbestosi i càncer de pulmó són dues patologies diferents que poden concórrer, o no, en una mateixa persona.
L'exposició concomitant a altres agents carcinògens, en especial al tabac, augmenta molt la probabilitat de patir un càncer de pulmó tal com es pot veure a la taula següent:
El càncer de pulmó per amiant té un període de latència d'uns 20 anys i clínicament és indistingible del càncer provocat per altres agents.
És la principal causa de mortalitat entre les persones exposades a amiant.
A més exposició a asbest, més risc de patir càncer de pulmó.
Això fa que les persones que tenen una asbestosi (i que, per tant, han estat exposades a fortes dosis d'amiant) tinguin més probabilitat de patir un càncer de pulmó.
Segons diversos estudis, entre un 5% i un 20% de tots els càncers de pulmó serien deguts a l'amiant.
És un càncer primitiu de la pleura.
És un càncer poc freqüent, però que té un mal pronòstic.
La incidència anual a Espanya és de 8-9 casos per 1.000.000 en homes i de 4 casos per 1.000.000 en dones.
Els estudis epidemiològics i experimentals han demostrat una relació clara entre mesotelioma i exposició a amiant.
De fet, avui per avui, l'amiant és l'única causa realment reconeguda de mesotelioma.
S'han sospitat altres causes (com Rx o virus), però no hi ha encara cap certesa.
El mesotelioma no està relacionat amb el consum de tabac.
Entre els anys 1993 i 1996, el grup GEMEBA (Grup d'Estudi del Mesotelioma a Barcelona) va participar en un estudi multicèntric europeu que va demostrar una incidència de mesotelioma a la província de Barcelona de 30 casos l'any.
En un 62% d'aquests casos, hi havia una clara exposició laboral a l'asbest.
El mesotelioma pot aparèixer amb exposicions a amiant no massa intenses ni perllongades.
S'han descrit casos per exposicions domèstiques o ambientals (no laborals).
El període de latència és molt llarg, de 30 a 40 anys de mitjana o més, encara que s'han descrit casos amb latències inferiors.
Aquest llarg període de latència (junt amb el fet que no es requereixen grans exposicions) fa que en molts casos les persones no recordin l'exposició, o fa molt difícil esbrinar aquesta exposició.
El primer en establir una relació entre mesotelioma i amiant va ser Wagner l'any 1960 en els treballadors de les mines de crocidolita de Sud-àfrica.
Poc després es van fer observacions semblants, a Gran Bretanya i Canadà, en obrers i obreres de fabricació de filtres de màscares antigàs i, als EUA, a les fàbriques de filtres de cigarrets.
El mesotelioma maligne, a part de la pleura, pot aparèixer (encara que menys freqüentment) en altres localitzacions com el peritoneu o el pericardi.
La relació entre aquests mesoteliomes i l'amiant està també clarament provada.
Això fa que, en el cas de treballadors i treballadores exposades a l'amiant, aquestes malalties estiguin reconegudes com a malaltia professional (annex I del Reial decret 1299/2006).
Hi ha altres càncers que se sospita que poden estar relacionats amb l'amiant, com el càncer de laringe, el càncer d'estómac, o els càncers del tracte genitourinari o limfomes.
En aquests casos, però, la relació encara no ha estat clarament confirmada, si bé en el cas del càncer de laringe la sospita és força important.
Per aquest motiu, el càncer de laringe produït per la inhalació de pols d'amiant està inclòs a l'annex 2 de l'RD 1299/2006 ("Llista complementària de malalties l'origen professional de les quals se sospita i la seva inclusió en el Quadre de Malalties Professionals es podria considerar en un futur").
Fibrociment (a Europa conegut com a Uralita o Eternit)
1.1 Plaques ondulades de diferents tipus (gran ona, ona normal i ona petita)
Plaques ona petita de diferents colors Detall placa ona petita
Detall amb la marca Uralita a les plaques planes dels balcons
1.3 Llosetes per a cobertes (pissarres, ardoises)
1.4 Canonades, colzes, tes i altres elements auxiliars per a canalitzacions d'aigües
Columnes de fibrociment Detall d'una columna de fibrociment
2.1 Empaquetatges (components de vàlvules, de brides i de segellants de tancats)
Diferents empaquetatges amb amiant: amb recobriment de tefló, grafitades i engreixades
Cordó d'amiant Fil d'amiant formant un cordó
Planxa de cartó amiant Cartó amiant plastificat de tipus "Kinglerit"
S'usava com a tixotropant i a més a oferia característiques ignífugues
8.2 Asfalt barrejat amb amiant per asfaltar carrers
8.3 Plaques de diferents densitats (> 1g/cm3 ) com a condicionament acústic
8.4 Plaques planes de silicats no fibrosos amb amiant
Plaques de silicats no fibrosos amb amiant
8.7 Barrejat amb plàstic, per exemple la baquelita, o amb cautxú l'amiant oferia resistència tèrmica i al foc
Junta de cautxú i amiant d'un motor elèctric
Aplicacions de l'amiant (utilització dels productes)
Els MCA (materials amb amiant) s'han fet servir a tots els processos i operacions on hagi estat necessari:
l'aïllament davant de la calor i la flama (als forns industrials, a sales de màquines i a les bodegues en bucs i embarcacions, motors elèctrics, frigorífics, posts de planxar, estufes de plaques tèrmiques elèctriques i de gas, guants, torradores de pa, saunes, cuines, assecadors de cabells...).
resistència als agents químics, àcids i alcalis.
resistència a l'abrasió (element de fricció, terres...).
resistència a la tracció (trefilatge i estirat de filferro).
resistència al pas del corrent elèctric (elements aïllants amb resines).
1.1 Carreteres i camins: fibrociment com a material de farciment i fibres d'amiant barrejades amb l'asfalt
Camí rural amb restes de fibrociment Detall
Restes de fibrociment al costat de la carretera Detall
Llosetes de fibrociment en una cobertades Llosetes de fibrociment en una coberta vistes de sota
1.4 Paraments diversos (divisoris, fals sostre, elements decoratius interiors...): plaques ondulades i planes de fibrociment, plaques de fals sostre tipus Amstrong, amiant amb guix...
Balcons amb plaques planes de fibrociment Plaques planes de fibrociment
Dipòsits d'aigua en edificis Altres dipòsits d'aigua en edificis
1.7 Grans dipòsits municipals: fibrociment
Dipòsits d'aigües municipals amb plaques triangulars de fibrociment
1.8 Canonades per a aigües, tant de la xarxa pública com residuals: fibrociment
1.9 Canonades en naus industrials per a conduccions de diferents productes líquids: fibrociment
1.11 Conductes d'aire condicionat: Fibrociment, cartó amiant i silicats no fibrosos amb amiant
Conducte amb plaques de silicats no fibrosos amb amiant per a l'aire condicionat
Pilars de fibrociment Detall d'un pilar de fibrociment
1.13 Pilars, estructura metàl·lica dels edificis o superfícies diverses com a protecció davant del foc: morters, amiant projectat, teixit, cartó, plaques de fibrociment o de silicat amb amiant (la norma bàsica d'edificació NBE-CPI-82 encara recomanava solucions d'aquest tipus)
Fibres d'amiant, crocidolita, aplicades amb pistola juntament amb un adhesiu, reïna o ciment per protecció ignífuga d'estructures metàl·liques o revestiment termoacústic
Crisòtil i amosita projectats Detall de l'amiant projectat
Sostres i pilars ignifugats amb morter d'amiant en un pàrquing Considerar l'accessibilitat a la zona
1.14 Portes o murs amb cambra d'aire tallafoc.
Es farcien amb fibres d'amiant.
1.15 Terres: paviments vinils amb amiant, màstics i adhesius
1.16 Parets o sostres amb aïllament acústic: plaques de baixa densitat (inferior a 1g/cm3).
Plaques que portaven adherida una manta de fibra d'amiant per augmentar l'aïllament acústic.
1.17 Pintures i màstics: fibres d'amiant com a component de la pintura o màstic amb amiant.
S'usava com a tixotropant i oferia, a més, característiques ignífugues.
1.18 Als ascensors com a aïllament de portes: plaques de cartó amiant o de silicats no fibrosos amb amiant i material de fricció al motor
1.19 Material de fricció industrial (elevadors, ascensors, maquinària industrial...)
Motor d'ascensor i sistema de frenada Detall del fre
2.1 Dipòsit d'aigua.:Aïllats amb amiant projectat, o amiant trenat o teixit
2.2 Canonades de calefacció: Morters, mantes o amiant trenat o teixit.
2.3 Aïllament de les parets i sostre dels vagons: amiant projectat
Vagó amb aïllament de crocidolita
2.4 En apagaguspires dels cofres dels contactors: fibrociment
Apagaguspires de fibrociment Detall de l'apagaguspires
2.5 Calorigugat de radiadors elèctrics; planxes de cartó amiant
2.6 A la base dels seients: teixit, mantes, cartó amiant
Seient de vagó un cop desamiantat
2.7 Terres: paviments vinils amb amiant
2.8 Part inferior exterior dels vagons: capa d'amiant bituminós anticorrosiva
Fabricació, reparació i manteniment de vaixells
3.1 Sales de màquines amb calorigugat, juntes i aïllaments diversos: amiant trenat, mantes, cartó
Sala de màquines amb calorifugat Detall de calorifugat
3.2 Bodegues: amiant projectat als sostres, amiant trenat a les juntes
Recobriment d'una bodega Detall del recobriment
3.3 Panells d'aïllament a parets: amiant trenat, mantes, cartó amiant, fibrociment
Panell d'aïllament en una cabina de vaixell Detall de l'amiant
3.5 Portes: Empaquetatges i aïllaments
Detall d'una porta de vaixell amb empaquetatge d'amiant Porta amb aïllament d'amiant
3.6 Cuines amb aïllaments diversos: amiant teixit, cartó amiant
Vaixell: aïllament en una cuina Detall de l'aïllament
Vehicles i maquinària industrial a:
Pastilla de fre Frens de tambor Detall del recobriment
Embragatge amb fibra d'amiant Embragatge amb cordó d'amiant
Els materials amb amiant es poden trobar a qualsevol empresa del sector industrial: en els seus edificis i locals industrials o bé en els seus equipaments.
A continuació, es dóna una relació indicativa d'aquestes aplicacions.
5.1.1 Totes les aplicacions descrites a construcció
5.1.2 Làmines en torres de refrigeració
Làmines de fibrociment en una torre de refrigeració
Làmines de fibrociment en un assecador
5.1.4 Plaques planes per a protecció o aïllament de taules, forns, vitrines i altres
5.2.1 Totes les aplicacions descrites a construcció
5.2.2 Empaquetatges i cintes (components de vàlvules, de brides i de sellants de tancats, juntes...)
Junta estanquitat en una canonada Detall d'una junta
5.2.3 Materials per aïllament elèctric
Calorifugat d'una canonada Detall de calorifugat Calorifugats i aïllaments en indústria tèxtil
Proteccions tèrmiques de teixit d'amiant Detall d'una protecció tèrmica molt deteriorada
5.4 Materials per a embragatge / components de transmissió
5.5 Fil i cordó d'amiant (revestiment d'estris a la indústria del vidre)
Protecció d'estris amb cordó d'amiant
5.5.2 Industria - Fil - Roba de protecció tèrmica: guants, vestits, davantals, etc.
Jaqueta d'amiant Detall del coll de la jaqueta
Suport matràs de laboratori químic Detall de fil d'amiant
5.6.1 Totes les aplicacions descrites a construcció
5.6.2 Conductes de gasos i vapors corrosius
5.6.3 Conductes d'instal·lacions d'aire condicionat
5.6.5 Folres de protecció per a taules
Cartró amiant per a protecció de calor i flames
5.6.6 Filtres per a vi, cervesa i oli
5.6.7 Filtres en el transport, distribució i ús de gas natural i de gas ciutat
5.6.8 Recobriment de motors elèctrics per la seva protecció de fonts de calor, en màquines
5.6.9 Cartó amiant en plaques per a l'aïllament de focus puntuals de calor, per exemple, aïllant dels plats de les premses de vulcanitzat
5.7.1 Calorigugat de canonades, turbines, calderes i altres
Calorifugat de canonades Detall del recobriment
Calorifugats i aïllaments en la indústria tèxtil Caldera amb aïllament d'amiant
Reactors de fabricació de cosmètics Detall d'aïllament amb amiant
5.8.1 Totes les aplicacions descrites a construcció
Part superior d'un forn aïllada amb amiant Detall calorifugat part superior forn
5.8.3 Farciment de recobriment de cables elèctrics, peces de calorifugat elèctric amb reïnes, protecció quadres elèctrics....)
5.8.4 Material porós per al farciment d'ampolles de gasos industrials: acetilè
6.1 Totes les aplicacions descrites a construcció
6.2 Aïllament i juntes a canonades, calderes, turbines, evaporadors, motors, etc
Juntes d'estanquitat en portes Calorifugats de canonades
Turbina de central tèrmica amb revestiment d'amiant Caldera amb amiant
7.1 Totes les aplicacions descrites a construcció
7.2 Calderes: Mantes, plaques de cartó amiant, amiant trenat o teixit
Escalfador d'aigua domèstic aïllat amb amiant
7.3 Radiadors de calefacció, armaris de cuina, llars de xemeneia, etc. com a aïllament tèrmic: plaques de cartó amiant, fibrociment.
Placa de cartó amiant sota un microones Placa de cartó amiant en una llar de foc
7.4 Estris diversos i electrodomèstics de la llar (posts de planxar, assecadors de cabells, torradores de pa, estufes catalítiques, petits fogons elèctrics, guants...): teixit d'amiant, cartró, mantes i feltres, fibrociment
Estufes catalítiques Detall d'una reixeta amb amiant
Detall posterior d'un teló de teatre Detall interior amiant teló de teatre
8.2 Cinema i teatre, com a neu artificial: fibres d'amiant i diversos aïllaments: mantes, amiant trenat, cartó amiant
8.3 Teles de quadres i material d'escultures: teixit d'amiant, plaques planes de fibrociment, cartó amiant
Relació indicativa i no exhaustiva d'ocupacions que al llarg del temps han pogut tenir exposició a l'amiant, activament o passiva, en el passat o poden tenir-ne ara, sempre que s'hagi manipulat o que es manipuli amiant o materials amb amiant.
A continuació s'indiquen aquelles en què avui hi pot haver exposició, marcades amb negreta.
S'ha fet servir el Codi català d'ocupacions-1994 (Decret 98/1995, de 21 de febrer; DOGC 2034, de 4 d'abril de 1995).
Càrrega de camió amb plaques de fibrociment
La legislació específica d'aplicació a l'àmbit laboral per a operacions i activitats en les quals els treballadors estiguin exposats o siguin susceptibles d'estar exposats a fibres d'amiant o de materials que el continguin és el Reial decret 396/2006, de 31 de març, pel qual s'estableixen les disposicions mínimes de seguretat i salut aplicables als treballs amb risc d'exposició a l'amiant (BOE 86 d'11 d'abril de 2006).
D'aquest RD 396/2006 cal remarcar i comentar els següents apartats:
Per a totes aquelles operacions i activitats en les quals els treballadors estiguin exposats o siguin susceptibles d'estar exposats a fibres d'amiant o a materials que el continguin, i especialment:
L'article 3.2 del RD 396/2006 especifica que sempre que es tracti d'exposicions esporàdiques dels treballadors, que la intensitat d'aquestes exposicions sigui baixa i que els resultats de l'avaluació que preveu l'article 5 indiquin clarament que no se sobrepassarà el valor límit d'exposició a l'amiant en l'àrea de la zona de treball, els articles 11 (Plans de treball), 16 (Vigilància de la salut dels treballadors), 17 (Obligació inscripció RERA) i 18 (Registres de dades i arxiu de documentació) no són aplicables quan es treballi:
L'esmentada exempció es refereix a situacions excepcionals que siguin esporàdiques, ocasionals sense ostensible enllaç amb antecedents ni consegüents; per la qual cosa els treballs discontinus amb exposició a amiant no entren en l'exempció esmentada.
Són exemples de treballs que no poden acollir-se a l'article 3.2 els de manteniment i/o reparació de xarxes de distribució d'aigües municipals i la retirada de petites quantitats de materials amb amiant per empreses que porten a terme activitats de desamiantat o de construcció.
Pla de treball específic per a una operació
Per a treballs programables i de durada variable especialment en demolicions, retirada d'amiant o de materials que el continguin en edificis, estructures, maquinària, equips i instal·lacions, desballestament de vaixells, etc
Pla de treball de caràcter general
La possibilitat de presentació de plans de treball amb risc d'amiant de caràcter general, per part de les empreses, està inclosa a l'article 11.4 del RD 396/2006 que estableix "Quan es tracti d'operacions de curta durada amb presentació irregular o no programables amb antelació, especialment en els casos de manteniment i reparació, l'empresari pot substituir la presentació d'un pla de treball per cada tasca per un pla únic, de caràcter general, referit al conjunt d'aquestes activitats, en què s'incloguin les especificacions que s'han de tenir en compte en el desenvolupament de les operacions."
Els requisits de les activitats que es poden incloure en aquests plans de treball genèrics són que es tracti d'operacions de curta durada amb presentació irregular o que no siguin programables amb antelació.
1. treballs de manteniment de curta durada i reparació no programable amb antelació.
Es consideren com a tals les substitucions de juntes, sabates de fre i embragatges, les operacions de manteniment d'instal·lacions elèctriques, de canonades d'aigües, etc. Aquestes feines, presentades a més de forma irregular o com operacions no programables, poden estar acollides a un pla genèric.
A tal fi, el pla haurà de fer constar en quina o quines empreses principals li és d'aplicació el pla de treball, és a dir on es pot realitzar aquest manteniment i reparació i el tipus de material que conté amiant concret sobre el qual es pot treballar.
El criteri per aplicar aquests plans de treball genèrics en els treballs de curta durada de retirada de material de fibrociment és limitar-los a les operacions que compleixin totes les condicions següents:
El cas més general d'aquestes operacions és el de retirada de cobertes de fibrociment.
Per aquest motiu es limita l'aprovació del pla de treball a una superfície màxima de 100 m2, però el criteri es complementa amb la limitació a un sol dia per efectuar la totalitat de l'operació, amb la limitació de les hores per treballador i també amb la limitació de la suma d'hores del total de treballadors.
Tot per tal d'evitar treballs que, sense sobrepassar dita superfície, afegeixin operacions de desmuntatge de canonades, dipòsits o altres, que prolonguessin la durada dels treballs i que seria motiu d'un altre pla, que ha de ser específic.
S'ha de tenir cura amb els plans genèrics corresponents a la retirada de fibrociment, previs a enderrocs, substitucions o reparacions.
En naus buides es demana la delimitació de la zona de treball i la seva senyalització.
Però si aquests treballs formen part d'una substitució o reparació d'una zona contigua a una altra, on es continua treballant o hi ha maquinària o instal·lacions, on siguin necessàries mesures d'aïllament, cal un pla específic per a cada operació, que descrigui correctament com es farà l'aïllament de dites zones i la neteja final.
3. treballs amb material que conté amiant no programables amb antelació Un cas on els plans de treball genèrics tenen aplicació és per a la retirada de runa i materials amb fibrociment en situacions d'emergència, per exemple després d'un incendi.
En aquests casos és d'aplicació el pla genèric per tractar-se d'operacions no programables amb antelació, on el risc d'emissió de fibres a l'ambient fa necessària una ràpida actuació.
Aquesta operació la poden realitzar aquelles empreses que disposin de plans de treball genèrics per a la recollida de runa i materials de fibrociment en operacions no programables amb antelació per casos d'emergències, i independentment de la seva durada.
També es pot aplicar un pla genèric a activitats com:
Els plans genèrics de treball s'han d'actualitzar si canvien significativament les condicions d'execució.
Tot empresari té, segons la Llei 31/1995 de prevenció de riscos laborals, el deure de protegir els treballadors davant dels riscos laborals.
En compliment d'aquest deure ha de garantir la seguretat i salut dels treballadors al seu servei en tots els aspectes relacionats amb la feina.
És dins d'aquest marc que el RD 396/2006 estableix les següents obligacions de l'empresari:
La Llei de prevenció de riscos laborals estableix el dret dels treballadors a una protecció eficaç en matèria de seguretat i salut en el treball.
Aquest dret general es concreta en els drets d'informació, de consulta i de participació, de formació en matèria preventiva, de paralització de l'activitat en cas de risc greu i imminent i de vigilància del seu estat de salut.
Aquests preceptes són, per tant, d'aplicació als treballadors que realitzen activitats en les quals estan exposats a amiant o són susceptibles d'estar-hi exposats i estan recollits al RD 396/2006 (art. 13,14,15 i 16) amb les particularitats pròpies que comporten les feines amb amiant.
El RD 396/2006 estableix, de forma específica, que els treballadors tenen dret a sol·licitar i obtenir les dades que sobre la seva persona figuri en els registres i arxius que els empresaris tinguin establerts en virtut del que preveu aquest RD.
En tot cas, l'empresari, en ocasió de l'extinció del contracte de treball ha de lliurar al treballador un certificat on s'incloguin les dades que sobre la seva persona constin en l'apartat 3 de les fitxes per al registre de dades de l'avaluació de l'exposició en els treballs amb amiant i en les fitxes de vigilància de la salut (art. 14).
Pel que fa a les obligacions dels treballadors són d'aplicació les que marca l'article 29 de la Llei 31/1995 de Prevenció de Riscos Laborals:
Les dades de les avaluacions es recolliran a l'Annex IV de RD 396/2006 i hauran de remetre's, una vegada executats els treballs afectats pel pla, a l'autoritat laboral que ho hagi aprovat, i s'arxivaran a l'acabament dels treballs, conforme a l'especificat a l'article 18 del RD esmentat.
Les dades relatives a l'avaluació i control ambiental, les dades d'exposició dels treballadors i les dades referides a la vigilància sanitària específica dels treballadors s'han de conservar durant un mínim de quaranta anys després de finalitzada l'exposició, i en cas que l'empresa cessi en la seva activitat abans d'aquest termini s'han de remetre a l'autoritat laboral.
L'empresari ha d'adoptar les mesures necessàries perquè els treballadors i els seus representants disposin d'informació detallada i suficient, atenent, bàsicament, els punts continguts a l'article 14. del RD 396/2006.
Segons l'article 19 de la Llei 31/95 l'empresari ha de garantir que cada treballador rep una formació teòrica i pràctica suficient i adequada, tant en el moment de la seva contractació com quan es produeixen canvis en les funcions que realitza o s'introdueixin noves tecnologies o canvis en l'equip de treball, fent com a mínim actualitzacions o recordatoris de la mateixa anualment.
Es farà en hores de treball o descomptant-les de la jornada de treball.
La formació dels treballadors ha de tenir en compte els punts continguts a l'article 13 del RD 396/2006; i adjuntar la titulació de la persona que dóna aquesta formació, que haurà de ser un titulat en Prevenció de Riscos Laborals, especialitat d'Higiene Industrial, així com la data en què es va realitzar aquesta formació, el contingut i la duració.
L'empresa hauria de garantir la comprensió i aprofitament d'aquesta formació mitjançant els mitjans que cregui oportuns, per exemple realitzant test als treballadors que l'han rebut.
Recull totes aquelles que tenen treballadors i treballadores que són o poden ser exposats a l'amiant.
L'RD 396/2006, en l'article 17, estableix que "totes les empreses que hagin de dur a terme activitats o operacions incloses a l'àmbit d'aplicació d'aquests Reial decret s'han d'inscriure en el Registre d'empreses amb risc d'amiant que hi ha als òrgans corresponents de l'Autoritat Laboral del territori on radiquin les seves instal·lacions principals, mitjançant la formalització de la fitxa que recull l'annex III (podeu consultar el Reial decret 396/2006 al peu d'aquesta pàgina).
S'ha d'entendre com a instal·lacions principals les de la raó social de l'empresa.
És un registre d'àmbit territorial que es gestiona des dels Serveis Territorials del Departament a Catalunya.
Les empreses incloses a l'àmbit d'aplicació de l'RD 396/2006.
Aquest comprèn totes aquelles operacions i activitats en què els treballadors i les treballadores estiguin exposades a fibres d'amiant o de materials que en continguin, o siguin susceptibles d'estar-hi exposats i, especialment:
Amb les excepcions previstes en l'article 3.2 de l'RD 396/2006
Com a criteri general, s'ha d'inscriure en el RERA l'empresa que dugui a terme treballs amb amiant, és a dir aquella en la qual els seus treballadors i treballadores desenvolupin les operacions que impliquin la manipulació d'amiant o de MCA.
Per a les empreses amb pla de treball aprovat ha de coincidir l'empresa registrada en el RERA i la que presenta el pla de treball davant l'autoritat laboral corresponent.
L'empresa és donarà d'alta només en el RERA del territori on radiqui la raó social de l'empresa.
Les empreses que estiguin inscrites en els registres d'empreses amb risc per amiant de diverses comunitats autònomes, mantindran com a única inscripció la del registre d'aquell territori en què radiquin les seves instal·lacions principals (raó social); a aquests efectes, les empreses esmentades han de procedir a sol·licitar la baixa en els registres de la resta de les comunitats autònomes en què estiguin inscrites.
Es farà mitjançant el model d'imprès establert en l'annex III de l'RD 396/2006.
Criteri d'inscripció "RERA" i presentació del pla de treball
Reconeixement de la capacitat tècnica dels laboratoris especialitzats en l'anàlisi (recompte) de fibres d'amiant
L'anàlisi (recompte de fibres) d'amiant només la poden dur a terme laboratoris especialitzats la idoneïtat dels quals, amb aquesta finalitat, sigui reconeguda formalment per l'autoritat laboral que correspongui al territori de la comunitat autònoma on estigui ubicat el laboratori, d'acord amb el procediment que estableix l'annex II de l'RD 396/2006. (article 5.5 de l'RD 396/2006).
Requisits exigibles per al reconeixement d'idoneïtat dels laboratoris per l'autoritat laboral
Procediment per a l'acreditació del laboratori
S'estableix en l'RD 396/2006, annex II, apartats 2-7, ambdós inclosos.
Per a més informació us podeu adreçar a la Subdirecció General de Seguretat i Salut Laboral i a les Oficines de Gestió Empresarial.
Protocol per acreditar laboratoris especialitzats en l'anàlisi (recompte) de fibres d'amiant.
Les visites d'inspecció s'han de repetir periòdicament quan l'INSHT ho consideri convenient i com a mínim cada 4 anys, per comprovar que es mantenen els requisits exigits als laboratoris acreditats.
En qualsevol cas, el laboratori ha d'informar l'autoritat laboral de qualsevol modificació que pugui afectar les dades recollides en el seu expedient.
Aquestes modificacions poden ser conseqüència tant de la posada en pràctica de les recomanacions rebudes per corregir les deficiències detectades, com per iniciativa o altres motius propis del laboratori.
L'autoritat laboral ha d'enviar les notificacions rebudes a l'INSHT que, una vegada vistes, ha de determinar si és procedent fer una nova inspecció per a les oportunes comprovacions.
Prohibició de la comercialització i ús de l'amiant
A causa dels efectes de l'amiant, el seu ús ha estat cada cop més restringit, tant a Espanya com a la UE, fins a arribar la prohibició de l'amiant.
Així: 1984 - Prohibició de la crocidolita i de l'amiant per projecció (adaptació fins al 31 de desembre de 1986).
1985 - Prohibició de l'amiant en productes tèxtils d'ús personal i domèstic.
1985 - Prohibició de l'amiant en joguines, estris de col·legi i d'escriptori, instruments gràfics, pintures i pastes per a emmotllament, adhesius i dissolvents, i jocs científics destinats a nens i nenes de menys de 14 anys, així com en els articles de broma.
RD 2330/1985 (BOE de 14 i 16 de desembre).
1989 - Limitació de l'ús del crisòtil.
Obligació d'etiquetar els productes amb amiant.
Disposicions sobre l'etiquetatge.
Limitacions a la comercialització i usos de certes substàncies (BOE de 20 de novembre).
1993 - Prohibició de l'ús de l'amiant per a projecció, especialment atomització.
Prohibició de materials d'aïllament o insonorització amb amiant de baixa densitat (1 g/cm3).
Modificació del reglament de l'amiant (BOE de 5 d'agost).
1994 - Prohibició de l'ús i la comercialització de l'amosita, la crocidolita, l'antofil·lita, la tremolita.
Ampliació de la limitació del crisòtil.
Modifica l'RD (BOE de 5 de gener de 1994).
1996 - Limitada la venda de productes amb amiant a usos professionals.
Ampliació de l'etiquetatge dels productes amb amiant.
2002 - Prohibició d'utilització, producció i comercialització de fibres d'amiant i dels productes que el contenen.
OM de 7 de desembre de 2001 (BOE de 14 de desembre de 2001).
A l'actualitat, totes les varietats d''amiant estan prohibides a la UE (amosita, crocidolita, antofil·lita, actinolita, tremolita i crisòtil) segons la Directiva 1999/77/CE, de 26 de juliol, sobre prohibició de l'amiant.
Aquesta Directiva ha estat transposada a la legislació espanyola mitjançant l'Ordre ministerial de 7 de desembre de 2001 (BOE 299 de 14 de desembre de 2001), que prohibeix la utilització, producció i comercialització de fibres d'amiant i dels productes que les contenen.
Va entrar en vigor als 6 mesos de la seva publicació en el BOE, és a dir, el 14 de juny de 2002, si bé es va donar un període addicional de 6 mesos, 14 de desembre de 2002, per comercialitzar els productes amb amiant fabricats anteriorment a l'entrada en vigor d'aquesta Ordre ministerial.
Aquesta prohibició té una excepció: l'ús en els diafragmes destinats a instal·lacions d'electròlisi ja existents, fins a la fi de la seva vida útil o fins que es trobi un substitut adequat sense amiant.
La prohibició de l'ús no afecta els productes amb amiant que ja estaven instal·lats o en servei abans de l'entrada en vigor d'aquesta Ordre ministerial, de manera que la utilització d'aquests està permesa fins a la seva eliminació o fins a la fi de la seva vida útil.
Aplicació de la prohibició al cas de doblatge de cobertes
Entenem per vida útil la duració estimada de funcionament que un objecte o element pot tenir fent la funció per a la qual ha estat creat.
Per la qual cosa, si una coberta necessita doblar-se amb un altra coberta metàl·lica o amb un panell prefabricat, està deixant de fer de coberta i, per tant, s'ha acabat la seva vida útil.
Per aquest motiu, entraria dintre de la prohibició d'ús de productes que contenen amiant de l'OM de 7 de desembre de 2001.
L'article 1, de la Llei 31/1995, de 8 de novembre, de prevenció de riscos laborals ens indica que la normativa sobre prevenció de riscos laborals està constituïda per la present Llei, les seves disposicions de desenvolupament o complementàries i totes les altres normes, legals o convencionals, que continguin prescripcions relatives a l'adopció de mesures preventives en l'àmbit laboral o susceptibles de produir-les en l'esmentat àmbit.
S'ha d'indicar, també, que el doblatge de cobertes comporta sempre risc d'emissió de fibres d'amiant a l'ambient:
La prohibició no resol tot el problema de l'amiant
Cal considerar que el problema de l'amiant no s'acaba amb la seva prohibició.
S'ha de reforçar la línia de treball adreçada a la seva identificació i a la manipulació segura de l'amiant ja instal·lat.
Tres exemples de la presència d'amiant
Davant la presència de materials amb amiant, MCA, i coneguda la seva perillositat, pot sorgir la necessitat de treure'l.
La primera consideració que cal tenir present és que el material que conté amiant, en bon estat, no sotmès a manipulacions indegudes o a l'acció de vibracions, fregaments, moviments d'aire, presència d'humitats, xocs o la seva manipulació, presenta un risc mínim d'emissió de fibres a l'ambient, per la qual cosa pot quedar-se instal·lat fins a la seva eliminació o la fi de la seva vida útil.
Al contrari, el material amb risc de despreniment de fibres a l'ambient, pel seu estat de conservació, o perquè és sotmès a diverses accions: fregaments, corrents d'aire, xocs, etc., s'haurà de tractar per evitar l'emissió de fibres.
Es dibuixarà un plànol detallat de la ubicació de l'amiant on s'indicarà la seva extensió i varietat.
Es considerarà la facilitat d'emissió de fibres a l'ambient.
Podem distingir dos tipus de productes amb amiant, cosa que pot ser molt útil a l'hora d'avaluar la possibilitat d'emissió de fibres a l'ambient.
Com són els flocatges, els aïllaments tèrmics, el cartró-amiant i, en menor grau, certes plaques de fals sostre, en les quals les fibres d'amiant estan lligades dèbilment.
Aquests materials poden emetre fibres a l'atmosfera de manera espontània o com a conseqüència d'una agressió externa (xoc, moviment d'aire, vibració, etc.).
Fonamentalment els de fibrociment i els terres d'amiant-vinil.
L'amiant està lligat fortament i dificulta l'emissió espontània de fibres.
Grau de conservació del material, pel que fa a la presència d'esquerdes, humitats, escrostonaments, desgasts, etc.
Considerar el grau de conservació del material
S'ha de considerar si la zona amb amiant és de fàcil accés, és a dir, si és possible el contacte amb el material d'amiant, especialment de forma accidental (zones de pas, material en columnes en aparcaments, etc.) o de forma intencionada (instal·lacions en fals sostre, a la vista, etc.)..
Es consideren les condicions existents a la zona afectada per la presència de materials amb amiant respecte d'aquells factors que puguin incidir en la possibilitat d'emissió de fibres d'amiant a l'ambient, tals com degradació dels materials (revestiments exteriors, teulades, /aïllaments tèrmics, etc.), la possibilitat de rebre cops, vibracions, corrents d'aire, manipulacions en operacions de manteniment, filtracions i condensacions d'aigua, etc.
Exemples de diverses instal·lacions amb material d'amiant
Es considerarà la utilització present i futura de l'espai, la instal·lació o la maquinària i, especialment, es tindrà cura en les operacions de reparació i manteniment, en els punts amb amiant o en les seves proximitats.
Considerar l'ús de la zona afectada
La ponderació de totes i cadascuna de les variables enunciades en l'apartat anterior, 4.1.1, ens ha de donar un coneixement molt aproximat sobre la possibilitat d'emissió de fibres d'amiant a l'ambient, que ens permetrà actuar sense necessitat de cap tipus de mostreig ambiental.
Per exemple, en situacions on s'aprecia material friable degradat, hem d'actuar directament, atès que el risc d'exposició a fibres d'amiant és clar.
Recordem que els principis preventius de l'article 15 de la Llei de prevenció de riscos laborals, 31/1995, ens diu que, en primer lloc, hem d'evitar els riscos i, després, avaluar aquells que no es pugin evitar.
Exemples gràfics de situacions en les quals caldria actuar sense necessitat de fer mostrejos ambientals.
Sostre d'un pàrquing ignifugat amb morter d'amiant
En un pàrquing, columna ignifugada amb material d'amiant
Calorifugat d'amiant molt degradat en una canonada
Amiant friable caigut des del sostre sobre material divers
Nomes en els casos de desconeixement o dubte sobre la possibilitat d'emissió de fibres, caldrà dur a terme un mostreig ambiental representatiu a les zones afectades.
Els valors de concentració ambiental d'amiant obtinguts, cal comparar-los amb un estàndard o un criteri de valoració per tal de determinar si la concentració de fibres trobada implica una situació de risc per a les persones.
No hi ha a Espanya legislació que indiqui a partir de quin valor de fibres/cc d'amiant a l'ambient s'ha d'actuar.
El criteri tècnic del Departament de Treball és que, un cop feta la valoració indicada en el punt 4.1.1., i controlats tots els factors que s'han de considerar en la valoració del risc, si encara hi ha un dubte sobre si cal actuar, es procedirà al mostreig ambiental de fibres d'amiant.
A tal efecte, si la concentració ambiental d'amiant és inferior a 0,01 f/cc, no cal dur a terme cap actuació sobre els MCA, si bé cal repetir la valoració periòdicament sobre aquests.
Altres criteris de valoració alternatius es donen a:
El valor límit, VLA-ED de 0,1 f/cc, establert en l'art 4.1 de l'RD 396/2006 no és pot aplicar en aquestes situacions, atès que aquest valor està establert per a mostrejos personals de treballadors i treballadores que desenvolupen treballs amb amiant i no per a mostrejos ambientals.
Segons les conclusions de l'avaluació i altres possibles factors que s'han de considerar (econòmics, comercials, estratègics, etc.), es determinaran les actuacions que cal dur a terme.
Hi ha diverses solucions, com són l'estabilització de l'MCA o el confinament d'aquest, que no fan necessària la retirada de l'MCA, però aquests tractaments s'han de fer per professionals que coneixen en quin cas va bé una solució o l'altra.
Tant en el cas de no-intervenció com en el d'intervenció, excepte en la retirada d'amiant, hem de tenir clar que l'MCA continua en el seu lloc.
Per tant, serà aconsellable que en tots aquests casos es facin controls periòdics del seu estat:
Actuacions possibles d'acord amb l'avaluació de cada situació
No intervenció sobre el material que conté amiant
Només es decidirà aquesta opció si l'avaluació anterior ens indica que hi ha poca possibilitat que passin fibres a l'ambient.
Cal fer controls periòdics per tal de garantir que no es modifica aquesta situació.
Intervenció sobre el material que conté amiant
Les actuacions sobre el material que conté amiant es poden diferenciar en tres tipus d'intervenció:
En les dues primeres, la intervenció es du a terme per tal d'evitar l'alliberament de fibres a l'ambient, mentre que en la tercera cal retirar o eliminar l'amiant.
Aquesta operació es farà quan el material no està degradat i volem assegurar la durabilitat.
Consisteix a aplicar, mitjançant projecció aerogràfica i/o injecció, un material elastòmer, en forma líquida, sobre el material d'amiant per reduir la possibilitat d'alliberar fibres d'amiant a l'ambient.
Això s'aconsegueix bé creant una membrana sobre la superfície (estabilització cobertora) o penetrant dins el material i lligant els components (estabilització penetrant).
Hi ha diferents productes que s'usen comercialitzats com a segellants de l'amiant.
En general, són composicions a base de polímers en dispersió aquosa que penetren i impregnen ràpidament tots els tipus d'amiant, inclosa l'amosita i la crocidolita.
Un bon segellant hauria de ser capaç d'absorbir els impactes sense alterar la seva integritat, ser flexible (elàstic), tenir una bona resistència al foc, no ser perillós i tenir una bona resistència al pas del temps.
Aquest tractament té el seu punt feble en la resistència mecànica; per tant, no és aconsellable si el material pot rebre cops durant el seu ús.
A Itàlia, és una solució que s'aplica per eliminar les emissions de fibres de plaques de fibrociment envellides.
Per estabilitzar, no podem pintar a la lleugera sobre un revestiment d'amiant, ja que el remei pot ser pitjor que la solució.
La pintura pot arrencar el material o emetre més fibres a l'aire.
Cal fer proves d'idoneïtat per al producte abans d'aplicar-lo i establir la durabilitat del tractament i les operacions de manteniment que caldrà efectuar.
Aquesta operació limita l'alliberament de fibres a l'ambient, però no limita l'accessibilitat del material d'amiant a les persones que ocupen l'edifici.
El cost de l'aplicació és moderadament baix, encara que cal dur a terme inspeccions periòdiques per tal de garantir-ne el bon estat.
Aïllament de canonada amb capa estabilitzadora
Protecció estabilitzadora en mal estat
Factors que cal considerar per a l'estabilització de materials amb amiant
És una barrera física entre el material que conté amiant i les persones que ocupen l'edifici, mitjançant una nova estructura.
Els fals sostres, envans, recobriments de PVC o d'acer en canonades són algunes de les alternatives per al confinament.
Aquesta solució no es pot utilitzar quan el suport no és prou consistent o es prevegin treballs de manteniment o de rehabilitació posteriors.
Aquesta opció pot ser utilitzada conjuntament amb l'estabilització.
Encara que el cost d'aquesta alternativa sigui més econòmic que el de les altres alternatives, implica un augment de cost suplementari per als treballs posteriors de manteniment i de retirada de l'aminat que, abans de l'enderroc, és obligatori fer.
Cal portar a terme inspeccions periòdiques per tal de garantir-ne el bon estat.
Confinament metàl·lic de l'aïllament tèrmic d'una canonada
Confinament de l'aïllament tèrmic d'una canonada amb plaques de fals sostre
La retirada de l'amiant implica l'eliminació dels materials amb amiant (MCA), cosa que suposa evitar definitivament els problemes de contaminació de fibres d'amiant causats per la degradació dels MCA i els problemes dels treballs de manteniment o de rehabilitació posteriors (vegeu pla de treball i exemples pràctics).
La retirada de l'MCA és la solució més estesa i l'única per a edificis i instal·lacions abans de ser enderrocats, com indica l'article 11.1.a de l'RD 396/2006: "En tot cas s'eliminarà l'amiant dels materials que el continguin abans de començar qualsevol operació de demolició, excepte quan fer-ho impliqui major risc per als treballadors".
Els treballs amb amiant han de fer-se per les empreses registrades al Registre d'Empreses amb Risc d'Amiant, RERA, i que disposin d'un pla de treball aprovat per l'autoritat laboral per a l'execució dels treballs.
Retirada de les plaques de fibrociment de la coberta d'una nau industrial
L'empresari o empresària, abans de començar cada tasca amb risc d'exposició a l'amiant, ha d'elaborar un pla de treball.
El pla de treball és un document que recull la planificació dels treballs amb amiant que s'han de fer per tal de garantir que aquests es duran a terme de forma tal que no es comprometrà la seguretat i la salut dels treballadors i de les treballadores que executin aquestes feines, ni d'altres persones que estiguin al lloc on s'efectuï la tasca i en la seva proximitat.
Els plans de treball es regulen en l'RD 396/2006, de 31 de març, pel qual s'estableixen les disposicions mínimes de seguretat i salut aplicables als treballs amb risc d'exposició a l'amiant.
Quan s'ha de disposar de pla de treball per fer tasques amb material que contingui amiant?
L'empresari o empresària ha d'elaborar un pla de treball abans de començar cada tasca amb risc d'exposició a l'amiant inclosa en l'àmbit d'aplicació de l'RD 396/2006.
Això implica que s'ha de disposar de pla de treball per a aquelles activitats o operacions en què es manipulin materials que continguin amiant, o per a aquelles tasques de manteniment i reparació que impliquin risc de despreniment de fibres d'amiant per l'existència i proximitat de materials d'amiant, encara que no es treballi amb aquests, amb determinades excepcions indicades en l'article 3.2 de l'RD 396/2006.
Qui, on i quan ha de presentar el pla de treball?
L'empresa que desenvolupa els treballs amb amiant, que estarà inscrita en el Registre d'Empreses amb Risc d'Amiant (RERA).
Quan?: El pla ha d'estar aprovat per l'autoritat laboral abans de l'inici dels treballs amb amiant.
L'administració laboral disposa de 45 dies naturals per resoldre i notificar, mitjançant resolució administrativa específica, cada Quan?: El pla ha d'estar aprovat per l'autoritat laboral abans de l'inici dels treballs amb amiant.
L'administració laboral disposa de 45 dies naturals per resoldre i notificar, mitjançant resolució administrativa específica, cada pla de treball presentat.
Si transcorregut l'esmentat termini no s'ha rebut notificació mitjançant resolució de l'autoritat laboral, el pla de treball es considerarà aprovat.
Quin és el contingut del pla de treball?
El pla de treball haurà de preveure les mesures que siguin necessàries per garantir la seguretat i la salut dels treballadors i de les treballadores que vagin a dur a terme aquestes operacions.
Punts que ha de preveure un pla de treball per a activitats amb risc d'exposició a amiant:
Es descriuen quatre exemples sobre treballs amb amiant, els dos primers d'eliminació de material friable (retirada de l'amiant d'estructura metàl·lica d'un edifici d'oficines) i poc friable (retirada de plaques de fibrociment), i els dos següents de reparació sobre material friable (canonada aïllada tèrmicament) i poc friable (canvi de l'MCA usat com a apagaguspires en ferrocarrils).
La necessitat de fer un control ambiental de l'exposició es pot donar:
Davant la presència de materials amb amiant ens podem trobar en diferents situacions que caldrà valorar.
Vegeu l'apartat 4.1.1 Valoració de la situació.
Si la valoració ens indica que existeix risc d'emissió de fibres a l'ambient, hem d'actuar per evitar aquest risc sense necessitat de portar a terme mesuraments ambientals.
Només en els casos de desconeixement o dubte sobre la possibilitat d'emissió de fibres, caldrà fer un mostreig ambiental representatiu a les zones afectades.
Durant la realització de treballs de retirada de l'MCA
El control del risc per inhalació de fibres d'amiant es es durà a terme principalment i fonamentalment mitjançant un bon disseny i una correcta aplicació dels procediments de treball.
Les primeres vegades que s'apliqui un procediment de treball per a materials amb amiant, se n'avaluarà el risc, amb la informació pertinent i el mesurament de la concentració de fibres d'amiant a l'aire del lloc de treball, mostreig personal.
El procediment de mesurament que s'utilitzi serà tècnicament fiable.
S'usarà preferentment el mètode establert per l'Institut Nacional de Seguretat i Higiene en el Treball, de referència MTA/MA-051, o qualsevol altre mètode que doni resultats equivalents.
El resultat de l'avaluació, obtingut després de diverses preses de mostres, indicarà si el mètode de treball és acceptable o no, d'acord amb l'especificat en la Guia tècnica de l'RD 374/01, de l'INSHT, apèndix 4 "Mètode d'avaluació de l'exposició a agents químics per inhalació.
Valoració per comparació amb el valor límit ambiental d'exposició diària (VLA-ED)".
Si el mètode de treball és acceptable, es faran mesuraments periòdics, obviant el mesurament de les concentracions de fibres d'amiant a l'aire del lloc de treball per a cada aplicació successiva d'aquest, sempre que no hi hagi variacions que justifiquin una nova avaluació del procediment de treball.
Les operacions amb material friable s'hauran d'avaluar cada cop, atès que es considera poc probable que es donin situacions i condicions de treball molt repetitives i similars en aquests casos.
La periodicitat de les avaluacions de riscos i controls de les condicions de treball s'ha de determinar tenint en compte, almenys, la informació rebuda dels treballadors i les treballadores,i atenent especialment els factors que puguin originar un increment de les exposicions respecte de les inicialment avaluades.
A més a més dels mostrejos personals presos durant la realització dels treballs, també cal efectuar els mesuraments previstos per al control de l'eficàcia dels mitjans de protecció col·lectiva, per exemple l'eficàcia dels filtres dels equips de depressió a les bombolles d'aïllament.
L'anàlisi de les mostres, tant les personals com les ambientals, han d'estar fetes per laboratoris acreditats.
L'article 11.1b de l'RD 396/2006 indica que el pla de treball ha de preveure que, un cop acabats els treballs d'enderroc o de retirada de l'amiant, és necessari assegurar que no existeixen riscos deguts a l'exposició a l'amiant al lloc de treball.
Per a treballs amb materials poc friables:
Per a treballs amb materials friables:
L'anàlisi de les mostres ambientals es farà per laboratoris acreditats.
Les dades de les avaluacions es recolliran en l'annex IV de l'RD 396/2006 i hauran de remetre's, una vegada executats els treballs afectats pel pla, a l'autoritat laboral que l'hagi aprovat, i s'arxivaran a l'acabament dels treballs, conforme a l'especificat en l'article 18 de l'RD esmentat.
L'empresari o empresària té l'obligació de garantir una vigilància adequada i específica de la salut dels treballadors i les treballadores amb relació als riscos per exposició a amiant.
Aquesta vigilància és obligatòria per als treballadors i treballadores, que no poden renunciar-hi si volen treballar en llocs amb risc d'exposició a amiant.
Estem en un dels supòsits d'excepció al principi de voluntarietat de la vigilància de la salut que estableix l'article 22 de l'LPRL.
Aquesta vigilància de salut es concreta bàsicament en tres tipus d'exàmens de salut.
El Departament de Salut ha establert un Programa de vigilància postocupacional dels treballadors i treballadores que han estat exposats a l'amiant.
Aquest Programa estableix que les unitats de salut laboral (USL) es posaran en contacte amb els treballadors i les treballadores postocupacionals del seu territori per oferir-los un examen de salut específic i poder-los incloure en el circuit de seguiment (sempre amb el consentiment del treballador o la treballadora).
En qualsevol cas, tota persona que hagi estat exposada a amiant en la seva feina pot dirigir-se al seu metge/essa de capçalera per informar-lo/la i perquè iniciï els tràmits d'inclusió en el circuit.
Contingut i periodicitat dels exàmens de salut
La vigilància sanitària (VS) ha d'estar protocolitzada.
El protocol que es faci servir ha d'indicar la periodicitat i el contingut dels diferents exàmens de salut així com la conducta que cal seguir segons les alteracions que es detectin.
En el cas de l'amiant, el Ministeri de Sanitat i Consum (MSC) ha establert un "protocol de vigilància sanitaria específica (revisió 2003)" per als treballadors i les treballadores exposades a l'amiant.
Aquest protocol estableix les proves i la recollida d'informació següents:
Determinació dels antecedents laborals del treballador o la treballadora posant l'èmfasi en l'exposició a amiant.
Els exàmens periòdics s'han de fer com a a mínim cada 2 anys, tal com queda reflectit en el quadre següent que resumeix el contingut i la periodicitat dels diferents tipus d'exàmens de salut.
Protocol d'exàmens de salut per a treballadors i treballadores amb exposició a amiant
En els exàmens postocupacionals, el protocol de l'MSC estableix un seguiment posterior a criteri de l'especialista.
A Catalunya, el Programa de vigilància postocupacional dels treballadors i les treballadores que han estat exposats a amiant ha establert el criteri següent per a la periodicitat dels reconeixements postocupacionals:
Informació dels resultats de la VS
Segons especifica l'RD 396/2006:
A més, d'acord amb el que estableix l'article 37 del Reglament dels serveis de prevenció, el personal sanitari de l'SP ha d'analitzar els resultats de la vigilància de la salut i de l'avaluació de riscos amb criteris epidemiològics (vigilància col·lectiva de la salut).
Les empreses estan obligades a establir i mantenir actualitzats els arxius de documentació següents referents a la salut dels treballadors i les treballadores:
El treballador o la treballadora té dret a sol·licitar i obtenir les dades que sobre la seva persona estiguin en els arxius que els empresaris o les empresàries hagin establert d'acord amb el que disposa l'RD 396/2006.
En tot cas, i pel que fa a les dades de salut, quan un treballador o una treballadora que ha estat exposada a amiant cessi en la seva activitat a l'empresa, l'empresari o empresària haurà de donar-li un certificat en el què constin les dades recollides en les fitxes de vigilància de la salut dels treballadors i les treballadores exposats a amiant.
Què són i com estan classificats?
És aquell producte o aquella substància que, format en part o totalment per amiant, esdevindrà residu d'amiant en el moment en què el seu posseïdor/ora i productor/ora tingui la necessitat o obligació de desprendre-se'n.
És per això que la gran majoria de residus d'amiant sorgeixen dels enderrocs, de les reparacions i de les operacions de retirada de materials amb amiant en edificis, instal·lacions i maquinària.
Cal especificar que tot material contaminat amb amiant (filtres, granotes, mascaretes, draps humits, etc.) eliminable, es considera a tots els efectes com a residu d'amiant, i haurà de ser gestionat com a tal.
Els residus d'amiant es recolliran separats de la resta de residus que es puguin generar.
S'embalaran en recipients tancats, per exemple en material plàstic de suficient resistència mecànica, o en contenidors flexibles adequats (de ràfia amb folre i revestiment interior), evitant sempre la ruptura del material, i s'identificaran tal com s'especifica en l'annex II de l'RD 1406/89.
Les disposicions referents a l'etiquetat dels productes que continguin amiant es regulen en l'annex II de l'RD 1406/89.
Residus d'amiant al carrer, sense control ni protecció de cap tipus
Plaques de fibrociment embalades, fleixades i etiquetades
La classificació dels residus es du a terme segons el Catàleg europeu de residus, publicat mitjançant les Decisions comunitàries 2000/532/CE, 2001/118/CE, 2001/119/CE i 2001/573/CE, i es recull en la normativa espanyola per l'Ordre ministerial MAM/304/2002, de 8 de febrer de 2002, que codifica i classifica els residus d'amiant.
Aquests són els que es relacionen en la taula següent:
Classificació dels residus d'amiant segons el Catàleg europeu de residus, MAM/304/2002
Per al trasllat de residus d'amiant, es tindrà en compte que el/la transportista:
La destinació final dels residus amb amiant és l'abocador de residus perillosos.
A l'actualitat, Catalunya disposa d'un abocador d'aquestes característiques ubicat a la població de Castellolí.
Per a l'admissió d'aquests residus, és necessari disposar de la corresponent fitxa d'acceptació, prèviament als enviaments, si el residu té una procedència industrial, o la fitxa identificativa del client/a si no té aquesta procedència, i del full de seguiment (model itinerant) dels residus que ha d'acompanyar els transports.
Relació de publicacions sobre amiant dels tècnics del Departament d'Empresa i Ocupació.
Calleja A.i Hernández S. (1998) Treballs amb amiant.
4 Manual per a la Diagnosi i el Tractament de l'Amiant a la Construcció, Editor R. Grau.
Col·legi d'Aparelladors i Arquitectes Tècnics de Barcelona: 41-49.
Calleja A i Hernández, S. Amiant en edificis i instal·lacions.
Què fer? (2001) CD Col·leció 1 Prevenció de Riscos Laborals de la Direcció General de Relacions Laborals.
Hernández S, Calleja A i Panadés, R. La prevenció en activitats amb risc d'exposició a l'amiant (2009) DVD Direcció General de Relacions Laborals.
El Departament ha col·laborat des de fa anys en diferents projectes d'investigació relacionats amb l'amiant.
A continuació es donen les referències dels articles que recullen les dades obtingudes.
S. Hernández, F. López, J. Brosa Centre se Seguretat i Condicions de Salurt en el Treball de Barcelona.
X. Bernat CANOCAT (Càncer Ocupacional a Catalunya).
J. Ramírez, Servei d'Anatomia Patològica, Hospital Clínic i Provincial de barcelona.
Inspecció de Treball de Catalunya (ITC)
Aquest glossari ha estat elaborat a partir de la recerca feta per l'Institut Català de Seguretat i Salut Laboral.
Algunes de les definicions van ser elaborades pel propi ICSSL i d'altres han estat extretes de documentació tècnica i publicacions de referència com, per exemple, el manual següent: