L'article 1170 del Codi Civil permet com a forma de pagament habitual la moneda de curs legal, és a dir, l'euro.
Per tant, ha de considerar-se que el fet de no acceptar el pagament en efectiu suposaria una limitació dels drets dels consumidors.
En aquest sentit, l'ùnica limitació és la que s'exposa en l'article 7 de la Llei 7/2012, de 29 d'octubre, de prevenció i lluita contra el frau, que prohibeix fer pagaments en efectiu amb un import igual o superior a 2.500€. o el seu equivalent en moneda estrangera.
Si l'establiment comercial admet el pagament amb targeta de crèdit o dèbit, no pot incrementar els preus ni cobrar cap tipus de comissió per al seu ús, llevat en el cas de les targetes anomenades "trilaterals" (American Express o Diners Club).
La quantitat de la comissió aplicable a aquestes targetes no pot ser superior a les despeses que l'empresari hagi de suportar de forma directa pel fet d'admetre-les com a mitjà de pagament.
En tot cas, caldrà informar les persones consumidores de l'import de la comissió aplicable o del seu mètode de càlcul.
Les taxes d'intercanvi (comissions que cobra l'emissor de la targeta a l'establiment comercial o beneficiari) no poden superar el 0,2% en targetes de dèbit i el 0,3% en targetes de crèdit.
Si a l'establiment comercial s'accepten targetes o altres mitjans de pagament de manera habitual no se'n pot limitar l'ús en determinats períodes o condicions, com ara, per exemple, durant el període de rebaixes.
Limitar la quantia de pagament amb targeta bancària
És lícit fixar una quantitat mínima o màxima per al pagament amb targeta bancària, sempre que aquestes condicions no siguin abusives, és a dir, que estiguin incloses en unes franges adequades a la realitat social i econòmica d'acord amb el tipus d'establiment o el sector d'activitat de què es tracti.
L'establiment ha d' informar correctament del límit a la quantia de pagament, de manera semblant a com anuncia l'acceptació de la targeta bancària com a mitjà de pagament perquè la conegueu abans de fer la compra.
En cas de pagaments ajornats o fraccionats que incloguin interessos, s'han d'especificar les quotes, els imports, la periodicitat dels pagaments, l'import total i la part corresponent a interessos, la d'altres despeses i la del bé o servei i també les garanties exigides per assegurar el cobrament de les quantitats ajornades.
En cas de pagaments addicionals cal sempre obtenir el consentiment exprés de la persona consumidora.
En cas de lliurament de quantitats a compte del preu final, s'ha d'informar de les condicions aplicables en el supòsit de no formalitzar-se la transacció, com ara la possible pèrdua d'aquests diners.
El cobrament per avançat total o parcial dels béns i serveis (per exemple, pagament d'una part d'unes obres, de la compra d'uns mobles, d'un viatge, d'un bitllet d'avió...) requereix:
El crèdit al consum és aquell contracte mitjançant el qual una persona física o jurídica, en l'exercici de la seva activitat professional, concedeix o es compromet a concedir un crèdit a un consumidor, sota la forma de pagament ajornat, préstec, obertura de crèdit o qualsevol mitjà equivalent de finançament, per satisfer necessitats personals al marge de la seva activitat empresarial o professional.
En un crèdit al consum han de constar almenys l'import de cada quota, el nombre total de quotes, la periodicitat dels pagaments i els percentatge de la taxa anual equivalent (TAE).
El consumidor pot reemborsar anticipadament el préstec concedit, de forma total o parcial i en qualsevol moment de vigència del contracte.
En cas que el crèdit estigui vinculat a la compra d'un producte o a la prestació d'un servei, el consumidor el pot deixar de pagar quan no es lliuri el bé o no es presti el servei o quan no es faci en les condicions establertes contractualment.