projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
Per a l'efectivitat de les substitucions fideïcomissàries caldrà que el fideïcomissari hagi nascut o sigui concebut en ésser deferit el fideïcomís a favor seu.
En les substitucions fideïcomissàries condicionals, si el fideïcomissari mor abans de complir-se la condició, encara que sobrevisqui al fideïcomitent, no adquirirà cap dret al fideïcomís.
La substitució fideïcomissària que depengui de la condició de no atorgar testament el fiduciari quedarà sense efecte quan l'hereu o el legatari l'atorguin davant Notari o Rector, salvant que el testador disposi altrament.
En la substitució fideïcomissària a terme, el fideïcomissari que visqui quan l'herència o llegat sigui deferit al primer fiduciari, adquirirà el seu dret al fideïcomís, i aquest formarà part de l'herència per ell relicta, encara que mori abans de deferir-se l'herència o llegat a favor seu.
El testador podrà excloure aquesta transmissibilitat.
En el fideïcomís pur no caldrà que el fideïcomissari hagi nascut o es trobi concebut quan l'herència o llegat sigui deferit al fiduciari, però si aquell no arriba a néixer, ocuparà el seu lloc el substitut vulgar designat pel testador.
En defecte d'aquest, el dret del fideïcomissari acreixerà els cohereus o colegataris, i si no n'hi hagués o no fos procedent el dret d'acréixer, s'entendran cridats com a fideïcomissaris els parents del fideïcomitent que en morir li haurien succeït abintestat.
Si en el fideïcomís pur el fideïcomissari premor al fiduciari o mor abans que aquest hagi efectuat la transmissió del fideïcomís, el dret a aquest formarà part de l'herència relicta pel fideïcomissari.
En el fideïcomís pur, l'hereu o el legatari tindrà la condició de fiduciari, amb l'obligació de complir l'encàrrec de transmetre la totalitat o una quota de l'herència o del llegat, sense que pugui fer seus els fruits, salvant autorització del testador.
En el fideïcomís de substitució o substitució fideïcomissària el fiduciari adquirirà l'herència o llegat amb el gravamen que, finalitzat el terme o complerta la condició, faci trànsit al fideïcomissari de la totalitat o de la quota fideïcomesa de l'herència o del llegat.
Les substitucions fideïcomissàries disposades per a després de mort el fiduciari tindran el caràcter de condicionals, salvant voluntat contrària del causant.
Els fideïcomisos podran ésser disposats no solament en testament i en codicil, sinó també en heretament i en donació entre vius o per causa de mort.
Els fideïcomissaris succeeixen sempre al fideïcomitent, encara que ho siguin l'un per a després de l'altre.
Els fiduciaris podran ésser recíprocament fideïcomissaris en la proporció que fixi el fideïcomitent i, en defecte seu, en la que siguin fiduciaris.
La substitució exemplar quedarà sense efecte en cessar realment l'estat d'incapacitat del substituït, encara que després no atorgui testament, i també si el substitut premor al testador o a l'incapaç o aquest a l'ascendent.
En cas de diversos ascendents aquesta norma s'aplicarà en relació amb la respectiva substitució exemplar.
El que hi ha disposat per a la substitució pupil·lar serà aplicable a l'exemplar en la mesura que ho permeti la seva naturalesa.
Els legitimaris de l'impúber o de l'incapaç únicament tindran dret a la llegítima en la pròpia herència d'aquest.
En formarà part la llegítima que a l'impúber o incapaç correspongui en les successions en les quals hagi estat disposada la substitució.
La substitució exemplar solament podrà ésser ordenada per ascendents de l'incapacitat que sigui legitimari d'aquests, i comprendrà, ultra els béns del testador, els de l'incapacitat que no hagi atorgat testament ni heretament universal.
La validesa d'aquesta substitució requereix que l'ascendent deixi al substituït la llegítima que li correspongui i que la incapacitat mental sigui declarada judicialment en vida de l'ascendent, baldament sigui després d'haver estat disposada la substitució.
La substitució exemplar ha d'ésser ordenada a favor de descendents de l'incapaç; en llur defecte, a favor de descendents del testador, i si manquen uns i altres, a favor de qualsevol persona capaç per a succeir.
Si diversos ascendents substitueixen exemplarment el mateix descendent, prevaldrà la substitució disposada per l'ascendent mort de grau més pròxim, i si aquests són del mateix grau, succeiran en la mateixa herència de l'incapaç tots els substituts exemplars designats, en les quotes que resultin d'aplicar als respectius ascendents les normes de l'ordre successori intestat a favor d'aquests.
En tot cas, els béns procedents de cadascuna de les herències dels ascendents que hagin disposat la substitució correspondran al substitut exemplar respectivament designat.
El pare solament podrà designar com a substitut pupil·lar en els béns de l'impúber procedents de la successió de la mare, si aquesta no ho hagués fet, algun o alguns dels germans materns de l'impúber i, en defecte d'ells, altres parents materns d'aquest dintre del quart grau; per manca d'uns i altres i quant als altres béns, la designació de substitut pupil·lar podrà recaure en qualsevol persona capaç per a succeir.
Aquesta norma és d'aplicació recíproca quant als béns de procedència paterna en la substitució pupil·lar ordenada per la mare.
En cas de no complir el pare o la mare el que disposa aquest article, seran considerats cridats com a substituts pupil·lars els expressats germans o parents per l'ordre de la successió intestada.
En la substitució pupil·lar el substitut tindrà aquest caràcter respecte als béns que, subsistint en morir l'impúber, hagi adquirit aquest per herència o llegat del pare o de la mare que disposà la substitució, i el d'hereu de l'impúber en l'herència relicta per aquest, sense que sobre ella puguin els pares imposar en llur testament limitacions ni càrregues.
Si el pare i la mare ordenen substitució pupil·lar, subsistiran ambdues respecte a llurs propis béns, però respecte als del pupil valdrà solament l'ordenada per l'últim que mori.
El pare o la mare, mentre exerceixin la pàtria potestat sobre llur fill impúber, podran substituir-lo pupil·larment, en el testament que atorguin per a llur pròpia herència, en previsió que mori abans d'arribar a la pubertat.
També podran substituir llur fill concebut que al temps de néixer hagi de quedar sota llur pàtria potestat.
A tots els efectes d'aquesta Compilació serà considerat impúber el menor de catorze anys d'ambdós sexes.
La substitució vulgar podrà ésser expressa o tàcita.
Salvant voluntat contrària del testador, la substitució vulgar disposada per al cas de premoriència de l'hereu instituït s'estendrà a tots els casos en què aquest no pugui o no vulgui ésser hereu.
Les substitucions pupil·lar i fideïcomissària enclouen sempre la vulgar tàcita; però quant a la primera, solament respecte als béns procedents de l'herència del substituent.
El dret a la quarta vidual solament serà renunciable després de la mort del consort.
L'acció per a reclamar la quarta vidual és de mena personal, no es transmet als hereus del cònjuge sobrevivent que hagi mort sense haver-la exercitada i caduca al cap de cinc anys a comptar des de la defunció del consort.
El sobrevivent podrà demanar l'anotació preventiva del seu dret conformement a la Llei Hipotecària.
La quarta vidual no confereix al consort sobrevivent la qualitat d'hereu del premort, ni el dret d'acréixer en la successió d'aquest; únicament li atribueix l'acció per a exigir a l'hereu que li adjudiqui en propietat o en usdefruit, segons sigui procedent, béns hereditaris o llur equivalència en diners en la forma establerta per al pagament de la quarta trebel·liànica en la seva modalitat de reclamació.
El consort sobrevivent podrà exigir la part proporcional de fruits i rendes de l'herència percebuts des del dia de la defunció del consort o el seu valor en diners, llevat els corresponents a l'any de plor.
Per a la fixació de la quarta vidual hom s'atindrà al valor dels béns de l'herència al temps de determinar-la, deduïdes les despeses de darrera malaltia, enterrament i funeral del premort i els deutes hereditaris.
El sobrevivent podrà demanar la reducció o la invalidació de les donacions entre vius atorgades pel consort difunt quan el designi del donant hagués estat de defraudar la quarta vidual.
Seran aplicables a la quarta vidual, en tant que ho consenti llur pròpia naturalesa, les regles de la quarta falcídia, sense prèvia deducció de llegítimes ni obligació de formar inventari.
La quarta vidual consisteix en la quarta part de l'herència líquida del consort premort.
Això no obstant, si aquest deixava quatre o més fills, consistirà en una porció igual a la que, si el premort moria intestat, hauria correspost a cadascun dels seus fills.
En cas d'existir fills comuns, el consort sobrevivent únicament tindrà l'usdefruit de la quarta vidual, i la nua propietat restarà integrada a l'herència.
El consort que per culpa seva es trobi separat de l'altre, baldament no hi mitjancés sentència ferma.
Si en morir aquest hi hagués pendent demanda de separació, de divorci o de nul·litat del matrimoni, els hereus podran prosseguir el plet als efectes de la privació de la quarta vidual.
En el Dret especial de Tortosa, la vídua a la qual el marit hagi atribuït escreix o una altra donació nupcial.
Tindrà dret a reclamar la quarta vidual el consort sobrevivent que amb els seus béns propis, units als que li puguin correspondre en l'herència del premort, encara que no els exigeixi o els renunciï, no tingui, en morir aquest, mitjans econòmics suficients per a la seva còngrua sustentació, atès el nivell de vida que havien mantingut els consorts i el patrimoni relicte.
Sempre que sigui procedent la quarta vidual, s'imputaran a ella, a l'efecte de la seva disminució, els béns o drets expressats.
L'acció per a exigir la llegítima i el seu suplement prescriu en tot cas al cap de quinze anys a partir de la mort del causant.
L'acció per a demanar la nul•litat del testament per causa de preterició errònia o la reducció o la supressió de dots i de donacions inoficioses prescriu al cap de cinc anys a comptar de la mort del causant.
L'acció per a exigir la llegítima i el seu suplement prescriurà al cap de trenta anys a partir de la mort del causant.
Aquest temps no correrà respecte al legitimari en tant que visqui l'usufructuari universal de l'herència; però si moria en aquesta situació havent transcorregut el temps per a la prescripció de la llegítima, aquesta serà considerada prescrita, mentre no l'hagués reclamada judicialment o extrajudicialment ni l'esmentés en el seu testament o codicil.
L'acció per a demanar la nul·litat del testament per causa de preterició errònia o la reducció o supressió de dots i de donacions inoficioses, prescriurà al cap de cinc anys a comptar de la mort del causant.
Són nuls tota renúncia de llegítima no deferida i tot pacte o contracte de transacció o d'una altra índole sobre ella.
-1 El pacte de supervivència efectuat entre consorts en capítols matrimonials pel qual el qui resulti sobrevivent renuncia la llegítima que li podria correspondre.
-2 El pacte entre ascendents i descendents en escriptura pública de capítols matrimonials, de constitució dotal o de donació pel qual el descendent que rep del seu ascendent béns o diners en pagament de llegítima futura, renuncia el possible pagament.
No obstant això, aquesta renúncia és rescindible per lesió en més de la meitat del seu just valor, a partir del seu atorgament, atès l'import a què ascendiria la llegítima del renunciant en la data expressada.
És nul·la tota renúncia de llegítima no deferida, així com tot pacte o contracte de transacció o d'una altra índole sobre ella, àdhuc l'atorgat a favor del futur causant per un legitimari que, pel fet d'haver rebut d'aquell béns o diners en pagament anticipat de llegítima o en un altre concepte, promet no demanar o reclamar res més per llegítima o pel seu suplement.
El pacte de supervivència efectuat entre consorts en capítols matrimonials, pel qual el qui sobrevisqui d'ells dos renuncia a la llegítima que li podria correspondre, segons el que preveu la regla segona de l'article 251.
El pacte entre ascendents i descendents, en escriptura de capítols matrimonials o de constitució dotal, pel qual el descendent que rebi i es declari content, del seu ascendent béns o diners en pagament de la llegítima futura, renuncia al possible suplement.
Això no obstant, aquesta renúncia serà rescindible per lesió en més de la meitat del seu just valor a partir del seu atorgament, atès l'import a què ascendiria la llegítima del renunciant en l'expressada data.
Els assenyalaments o les assignacions a què es refereix l'article 134.
La renúncia pura i simple de la llegítima, el desheretament just, la declaració d'indignitat per a succeir i la prescripció extingeixen la respectiva llegítima individual.
Els mateixos actes en relació amb l'únic o amb tots els legitimaris l'extingeixen totalment.
En tots aquests casos la llegítima s'integra en l'herència sense que mai acreixi la dels altres legitimaris, sens perjudici del que disposa l'article 129, segon paràgraf.
desheretament just, la declaració d'indignitat per a succeir
i la prescripció extingeixen la respectiva llegítima
Els mateixos actes en relació amb l'únic o amb
tots els legitimaris l'extingeixen totalment.
aquests casos la llegítima serà absorbida per l'herència
sense que mai acreixi la dels altres legitimaris, sens
L'acció per inoficiositat de llegats i d'altres disposicions per causa de mort correspon solament als legitimaris i a llurs hereus i a l'hereu del causant, quan no hagi acceptat l'herència a benefici d'inventari.
L'acció per inoficiositat de donacions únicament pot ésser exercida pels legitimaris i llurs hereus.
Els creditors del causant no es poden beneficiar de la reducció o la supressió de donacions per inoficiositat, sens perjudici de procedir contra l'hereu que no hagi acceptat l'herència a benefici d'inventari i que resultava afavorit per la reducció o la supressió.
L'acció per inoficiositat de llegats i d'altres disposicions per causa de mort correspondrà solament als legitimaris i a llurs hereus i a l'hereu del causant quan no hagi acceptat l'herència a benefici d'inventari; l'acció per inoficiositat de donacions únicament podrà ésser exercitada pels legitimaris i llurs hereus.
Els creditors del causant no es podran beneficiar de la reducció o supressió de donacions per inoficiositat, sens perjudici de procedir contra l'hereu que no hagi acceptat l'herència a benefici d'inventari i que resulti ésser l'afavorit per la reducció o supressió.
La reducció de llegats i d'altres atribucions per causa de mort es fa en proporció a llur valor, respectant les preferències de pagament disposades pel causant.
La reducció o la supressió de donacions comença per la més recent i així successivament, per ordre invers de data, i són reduïdes a prorrata, si aquesta és indeterminada.
El causant no pot alterar l'ordre de prelació en la reducció de donacions ni disposar que siguin reduïdes abans que els llegats.
Si amb el valor de l'actiu hereditari líquid no quedessin a l'hereu béns relictes suficients per al pagament de les llegítimes, dels llegats en concepte de tals o imputables a aquelles, dels suplements, i per a retenir la pròpia llegítima sens detriment, els llegats a favor d'estranys i àdhuc dels mateixos legitimaris en la part que excedeix llur llegítima podran ésser reduïts per inoficiosos o bé suprimits per tal de deixar salva aquesta.
A aquest efecte tindran la consideració de llegats les donacions per causa de mort i les assignacions o els assenyalaments no fets efectius en vida de l'heretant.
Si, efectuada la reducció o supressió, el passiu superava l'actiu hereditari, o si aquest era encara insuficient, podran també ésser reduïdes o suprimides les donacions computables per al càlcul de la llegítima atorgades pel causant a favor d'estranys i àdhuc de legitimaris en la part no imputable a ella.
La reducció de llegats i d'altres atribucions per causa de mort es farà en proporció a llur valor, respectant les preferències de pagament disposades pel causant.
La reducció o supressió de donacions començarà per la més recent, i així successivament per ordre invers de data, i seran reduïdes a prorrata, si aquesta fos indeterminada.
El causant no podrà alterar l'ordre de prelació en la reducció de donacions ni disposar que siguin reduïdes abans que els llegats.
El legatari o donatari afectat per la inoficiositat podrà evitar la pèrdua de la totalitat o d'una part de la cosa llegada o donada, abonant als legitimaris, en diners, l'import del que hagin de percebre.
Si amb el valor de l'actiu hereditari líquid no resten a l'hereu béns relictes suficients per al pagament de les llegítimes, dels llegats en concepte de tals o imputables a aquelles, dels suplements, i per a retenir la pròpia llegítima sense detriment, poden ésser reduïts per inoficiosos els llegats a favor d'estranys o dels mateixos legitimaris, en la part que excedeixi llur llegítima, o simplement suprimits per a deixar-la franca.
A aquest efecte tenen el mateix tractament que els llegats les donacions per causa de mort i les assignacions o els assenyalaments no fets efectius en vida de l'heretant.
Si, efectuada la reducció o la supressió, el passiu superava l'actiu hereditari o si aquest era encara insuficient, poden també ésser reduïdes o suprimides les donacions computables per al càlcul de la llegítima atorgades pel causant a favor d'estranys i àdhuc de legitimaris, en la part no imputable a aquella.
El legatari o donatari afectat per la inoficiositat pot evitar la pèrdua de la totalitat o d'una part de la cosa llegada o donada, i abonar als legitimaris en diners l'import que hagin de percebre.
És preterit el legitimari que no hagi estat esmentat en el testament del seu causant, sense que abans o després aquest li hagi atorgat donació en concepte de llegítima o imputable a ella.
També hi ha preterició quan, malgrat ésser mencionat, el causant no li faci, en el mateix testament, alguna atribució en concepte de llegítima o imputable a ella, o no el deshereti, encara que sigui injustament.
La preterició del legitimari no donarà lloc a la nul·litat del testament; però al preterit li quedarà salvat el dret a exigir allò que per llegítima li correspongui.
Nogensmenys, la preterició del legitimari que sigui fill o descendent del testador que hagi nascut o hagi arribat a ésser legitimari, després d'atorgat el testament, o l'existència del qual el causant ignorava en testar, constituirà preterició errònia i conferirà el legitimari preterit acció per a obtenir la nul·litat total del testament, llevat que els instituts hereus fossin el cònjuge o descendents del testador, en els quals casos els preterits erròniament només podran reclamar la llegítima.
Si, mort el testador, es declarés judicialment que una persona és descendent del causant, aquesta, si resultés preterida, podrà reclamar solament la llegítima.
El descendent del causant que resulti ésser legitimari per dret de representació i resulti preterit segons les normes anteriors, no tindrà dret a exercitar l'acció per preterició errònia, si no l'hagués pogut exercitar el seu representat, si aquest hagués sobreviscut al causant.
El desheretament injust, o sia, el fet sense expressió de causa o per causa, la certesa de la qual, si fos contradita, no fos provada, o que no sigui cap de les assenyalades per la llei, produirà els mateixos efectes previstos en el paràgraf segon d'aquest article.
El desheretament injust produeix els efectes previstos en el paràgraf segon de l'article 139.
Tots els béns de l'herència són afectes al pagament de la llegítima llevat del que disposa la Llei Hipotecària.
En conseqüència, correspondrà al legitimari l'acció real per a reclamar la llegítima, sens perjudici de les altres accions que li competeixin en cada cas.
El suplement de llegítima solament confereix al legitimari acció personal per a exigir-lo.
El dret a la llegítima no autoritza a promoure el judici de testamentària, però el legitimari podrà demanar que sigui anotada preventivament en el Registre de la Propietat la demanda en què reclami la llegítima o el seu suplement.
És preterit el legitimari no esmentat en el testament del seu causant, sense que abans o després aquest li hagi atorgat donació en concepte de llegítima o imputable a ella.
També ho és quan, malgrat ésser mencionat, el causant no li fa atribució en concepte de llegítima o imputable a ella en el mateix testament, o no el deshereta, encara que sigui injustament.
La preterició del legitimari no dóna lloc a la nul•litat del testament, però el preterit té dret a exigir allò que per llegítima li correspon.
Nogensmenys, la preterició del legitimari que sigui fill o descendent del testador que hagi nascut o hagi arribat a ésser legitimari després d'atorgar-se el testament, o l'existència del qual el causant ignorava en testar, constitueix preterició errònia i confereix al legitimari preterit acció per a obtenir la nul•litat del testament, excepte en els casos següents:
a) Si l' instituït ho és en tota l'herència i es tracta del cònjuge o només d'un fill o només d'un descendent ulterior del testador, si, en atorgar-se el testament, aquest tenia més d'un fill o almenys un fill i una estirp de fill premort.
b) Si el preterit és una persona que és declarada descendent del causant després de la seva mort.
c) Si el preterit és un descendent del causant que resulta ésser legitimari per dret de representació, llevat del cas en què l'acció per preterició errònia no hagi pogut ésser exercida pel seu representant, si aquest hagués sobreviscut al causant.
La llegítima reportarà l'interès legal des de la mort del causant, baldament el pagament s'efectuï en béns hereditaris; també el reportarà el seu suplement des que sigui reclamat judicialment.
En el llegat, en l'assenyalament o en l'assignació d'una cosa específica hereditària en concepte de llegítima o imputable a ella, el legitimari afavorit farà seus, en lloc d'interessos, els fruits o les rendes que la cosa produeixi a partir de la mort del causant.
Mentre el legitimari visqui a la casa i en companyia de l'hereu o de l'usufructuari universal de l'herència i a les seves expenses, la llegítima encara no satisfeta no reportarà interessos.
L'hereu respon personalment del pagament de la llegítima i del suplement d'aquesta.
El dret a la llegítima no autoritza per a promoure el judici de testamentaria, però el legitimari pot demanar que sigui anotada preventivament en el Registre de la Propietat la demanda de reclamació de la llegítima o del suplement d'aquesta.
En canvi, la llegítima no dóna lloc per ella mateixa a cap altre assentament en l'esmentat Registre, llevat de l'anotació preventiva del llegat, si esqueia.
Els béns de l'herència que serveixin com a pagament o percepció de la llegítima s'estimaran per llur valor al temps d'efectuar-se d'una altra manera fefaent la designació o l'adjudicació.
Les despeses que ocasioni el pagament o el lliurament de la llegítima aniran a càrrec de l'herència.