Resolució de 9 de novembre de 2016, de desestimació de la Reclamació 272/2016
Retribucions dels càrrecs directius del Consorci Sanitari del Maresme Hospital de Mataró.
Quan la Reclamació demana les retribucions dels càrrecs de responsabilitat que consta a l'organigrama de fet reclama una informació no demanada prèviament, ja que la sol·licitud d'informació tenia un objecte més reduït (càrrecs directius), i no es pot admetre aquesta part de la Reclamació, per raons de congruència i pel caràcter revisor de la Reclamació.
L'Administració no pot adoptar mesures per limitar la difusió de la informació obtinguda en exercici del dret d'accés, si no hi ha circumstàncies que les justifiquin, i en aquest cas no n'hi ha. El fet que els titulars de les dades no autoritzin la seva difusió no la impedeix; només ho faria si es tractés de dades personals especialment protegides (article 23 LTAIPBG).
No hi ha base per obtenir el lliurament d'informació sobre els motius de les retribucions si no s'ha sol·licitat ni reclamat expressament.
No té cap utilitat invocar el silenci administratiu positiu si s'ha resolt extemporàniament en el mateix sentit estimatori de la sol·licitud d'informació.
Difusió de la informació obtinguda.
L'objecte formal de la Reclamació és la manca de lliurament de tota la informació demanada, ja que si bé el CSDM dóna informació sol·licitada a la persona reclamant, la lliurada efectivament seria inferior a la pretesa per aquesta.
Als efectes de fixar l'objecte material de la Reclamació, cal precisar quina part de la sol·licitud d'informació no seria atesa per la donada pel CSDM.
La informació sol·licitada és la relativa a les retribucions de tots els càrrecs directius del CSDM; la Reclamació amplia la pretensió a les retribucions dels càrrecs de responsabilitat, a més a més dels directius.
En relació amb aquest objecte, segons la persona reclamant la informació lliurada pel CSDM presentaria les següents mancances: no inclouria tots els directius i altres càrrecs de responsabilitat que consten al web de l'entitat i no estaria clar que la xifra donada de les retribucions inclogui tots els conceptes retributius.
Per tant, la informació demanada en aquesta Reclamació seria la necessària per completar la de tots els directius i altres càrrecs de responsabilitat i l'especificació dels conceptes retributius o com a mínim l'explicació del motiu dels canvis de retribució detectats en alguns mateixos càrrecs d'un any a l'altre.
Per una altra banda, aquesta Reclamació compleix els requisits bàsics d'admissibilitat establerts per l'apartat 14 del Manual de reclamació de la GAIP: s'ha presentat dins del termini establert per l'article 42.1 LTAIPBG, s'ha acreditat la legitimitat de la persona reclamant, l'objecte de la reclamació és informació pública i l'ens reclamat (que és un consorci públic) és un dels subjectes obligats per l'article 3.1. b LTAIPBG.
Efectivament, l'article 11.1. b LTAIPBG estableix la transparència de les retribucions dels alts càrrecs i del personal directiu (terme que es pot considerar equivalent al de càrrec directiu) del sector públic i si aquesta informació ha de ser objecte de publicitat activa, amb més motiu ho pot ser de l'exercici del dret d'accés a la informació pública.
Tanmateix, el concepte de càrrecs o de personal "de responsabilitat" és més ampli, i la divulgació de les seves retribucions no és inclosa dins de les obligacions de transparència establertes per l'LTAIPBG; això no vol dir que la persona reclamant no tingui dret a obtenir aquesta informació, en exercici del dret d'accés a la informació pública (en aquest sentit, la Resolució de la GAIP sobre la Reclamació 19/2016 reconeix aquest dret i la relativa a la Reclamació 58/2016 també s'hi refereix i aporta la doctrina de l'Autoritat Catalana de Protecció de Dades (APDCAT) en el sentit que lliurar-la no infringiria la normativa de protecció de dades, sempre que prèviament es doni trasllat de la sol·licitud a les persones afectades), però no és una informació que hagi de ser objecte de publicitat activa, ni és una informació que es demani a la sol·licitud d'accés presentada al CSDM.
En conseqüència, cal assenyalar que aquesta Reclamació, en part, es presenta en relació amb informació que no hauria estat demanada prèviament (ja que només s'havien sol·licitat les retribucions dels càrrecs directius i ara es reclamen les de tots els de responsabilitat que consten a l'organigrama, molts dels quals no són directius), motiu pel qual no s'ha d'estimar en tot allò que afecta als càrrecs de responsabilitat que no tenen la condició de directius.
"La normativa sobre organització i personal de l'Administració i del sector públic [URL] seria l'aplicable al cas que ens ocupa, atesa la naturalesa de consorci que té la Corporació de salut del Maresme i la Selva) no fixa amb prou claredat el concepte de personal directiu (...), però tanmateix l'article 13 de l'EBEP (Reial Decret legislatiu 5/2015, de 30 d'octubre, pel qual s'aprova el text refós de l'Estatut bàsic de l'empleat públic) i la disposició addicional 21a.1.2 de la Llei 2/2014, de 27 de gener, de mesures fiscals, administratives, financeres, aporten algunes precisions de les que es poden deduir les següents notes definitòries d'aquesta figura, almenys en l'àmbit del sector públic de la Generalitat (que és al qual està adscrita la Corporació): Responsabilitat de gestió (pressupost, objectius, autonomia en l'àmbit respectiu); subjecció a avaluació i control de resultats; participació directa en la presa de les grans decisions o decisions estratègiques de l'entitat; capacitat de comprometre externament l'organització; direcció d'equips de persones; i subordinació directa al màxim òrgan de govern" (FJ 3).
A la vista de la documentació que consta a l'expedient, el CSDM hauria motivat l'acotament de la informació lliurada en el fet que la condició de càrrec directiu es limitaria a aquells que formen part del comitè directiu o equip directiu de l'entitat, en coherència amb el fet que el web del CSDM inclou aquests càrrecs dins de l'estructura i organigrama de direcció que facilita.
Sembla que aquest és un criteri raonable, en la línia del que han establert diverses resolucions de la GAIP (entre moltes altres, les relatives a les Reclamacions 228, 230 i 232/2016).
Tampoc no és qüestionat per les al·legacions formulades per la persona reclamant, que es limiten a indicar que no inclourien tots els càrrecs de responsabilitat de l'entitat.
Per tant, no procediria estimar aquest aspecte de la Reclamació.
La Reclamació demana una major especificació de les retribucions, amb indicació de les fixes, les variables, les en espècie i les eventuals dietes.
Tot i que les resolucions que faciliten la informació retributiva demanada no fan aquesta especificació, l'informe emès pel CSDM a petició de la GAIP manifesta clarament que els càrrecs directius d'aquesta entitat únicament percebrien les retribucions fixes informades, sense que percebin retribucions variables, ni en espècie, ni dietes.
La persona reclamant, en relació amb aquesta especificació dels conceptes retributius, manifesta a les seves al·legacions (antecedent 8) que la informació lliurada no explicaria els motius pels quals determinats càrrecs perceben remuneracions diferents d'un exercici i un altre, i cita a aquests efectes el cas del Director assistencial.
A la vista de les anteriors consideracions, cal entendre que la informació lliurada dóna resposta a la major especificació de conceptes retributius demanada a la Reclamació, de manera que no procediria estimar la Reclamació per aquest motiu.
Una altra qüestió és la relativa als motius pels quals un càrrec és retribuït de manera diferent entre un exercici econòmic i un altre, cosa que pot tenir a veure amb qüestions diferents de política retributiva, que no han estat demanades per la persona reclamant ni a la seva sol·licitud d'informació, ni a la seva reclamació i que, per tant, per les mateixes raons indicades als FJ anteriors de congruència i del caràcter revisor de la Reclamació, no procedeix estimar.
Segons l'antecedent 8 la persona reclamant contradiu l'afirmació que hauria fet el CSDM en el sentit que no estaria autoritzada la difusió de les dades personals afectades per la informació lliurada (antecedent 3).
Tot i que la persona reclamant no demana un pronunciament de la GAIP sobre aquesta qüestió, a la vista d'aquestes consideracions contradictòries sembla oportú fer-lo.
Amb caràcter general, la informació obtinguda en exercici del dret d'accés a la informació pública ha de poder ser difosa lliurement per les persones que l'han aconseguida; no només això, sinó que l'article 16 LTAIPBG obliga les administracions a lliurar-la en format reutilitzable, precisament per facilitar el seu aprofitament i la seva eventual difusió.
El règim general indicat no treu, tanmateix, que en determinats casos es pugui limitar la divulgació de la informació obtinguda en exercici del dret d'accés, en la mesura que les circumstàncies ho justifiquin.
Seria el cas d'informacions obtingudes per sol·licitants que ostenten una posició especialment reforçada en l'exercici del dret d'accés (com ara persones interessades en un procediment administratiu, en relació amb la informació continguda en el respectiu expedient; o regidors o regidores, en relació amb la informació del respectiu ajuntament; o representants sindicals, en relació amb la informació relacionada amb la seva tasca representativa), al marge de la qual no podrien obtenir-la; en aquests casos, si una persona ha obtingut informació pública que no és a l'abast de la ciutadania en general, es legítim requerir-la que no la difongui.
Un altre cas seria el d'informació pública afectada per drets de propietat intel·lectual o industrial, a la que podria estar justificat donar-hi accés i limitar-ne la difusió, a fi de no vulnerar els drets legítims d'explotació.
En aquest cas no es dóna cap de les circumstàncies esmentades al paràgraf anterior, de manera que no sembla que hi pugui haver causa legítima per limitar la difusió de la informació obtinguda sobre la base d'aquesta Reclamació i de la sol·licitud d'accés de la qual deriva.
El fet que aquesta informació contingui dades personals (que de fet no les conté directament, ja que només dóna la retribució del càrrec, no de la persona que l'ostenta) no comporta que no es puguin difondre, ja que si es poden lliurar a la persona reclamant, que no ha fet constar cap circumstància especial per obtenir-les, res deu impedir que les puguin conèixer altres persones.
A més, si aquestes dades tenen la consideració de retribucions de càrrecs directius, segons l'article 11.1. b LTAIPBG haurien de ser objecte de publicitat activa, accessibles per tant per qualsevol persona sense necessitat de demanar-les.
En aquestes circumstàncies, no es pot limitar la difusió que pugui fer-ne la persona reclamant.
El fet que els titulars de les dades no autoritzin la seva difusió no la impedeix; només ho faria si es tractés de dades especialment protegides (article 23 LTAIPBG), que no és el cas.
La Reclamació argumenta que la sol·licitud d'informació de la persona reclamant s'hauria de considerar estimada per silenci administratiu positiu.
Certament, si la sol·licitud d'informació es va presentar el 3 d'agost (antecedent 2) i el CSDM no va comunicar la seva resolució a la persona reclamant fins el 15 de setembre, s'hauria ultrapassat el termini d'un mes establert per l'article 33 LTAIPBG, amb la conseqüència de la seva estimació presumpta, ja que no concorren límits legals a l'accés a la informació sol·licitada, en aplicació del previst per l'article 35 de la mateixa Llei.
Ara bé, en aquest cas el fet d'haver-se produït silenci administratiu positiu no té conseqüències pràctiques significatives, ja que les resolucions extemporànies expresses dels dies 5 i 20 de setembre tenen també contingut estimatori, de manera que no resulta necessari invocar els efectes favorables que el silenci positiu produït tindria per a la persona reclamant.
Sobre la base dels antecedents i fonaments jurídics exposats, el Ple de la GAIP, en la sessió de 9 de novembre de 2016, resol per unanimitat: