Professora de Dret Públic de la Universitat d'Edimburg
Resum: El Regne Unit és actualment d'interès notable per a l'estudi de l'articulació de la protecció dels drets en els Estats compostos, ja que es troba immers en un moment de redefinició i debat en aquest àmbit, iniciat per la recent creació del Tribunal Suprem i la proposta de carta de drets del Parlament Britànic.
Aquest treball estudia les reformes actuals i els debats que les envolten, centrat en el cas d'Escòcia, que a la vegada contribueixen a explicar la complexitat del model i la incidència del procés de devolution en el marc constitucional anterior.
Amb aquesta fi, el treball s'estructura en tres parts que tracten la interacció entre la protecció dels drets i el procés de devolution, els debats entorn al nou Tribunal Suprem del Regne Unit i les propostes de creació d'una carta de drets per al Regne Unit.
Les diferents posicions que s'observen posen de manifest les diverses percepcions de la forma d'organització territorial de l'Estat que existeixen al Regne Unit (unitari descentralitzat, federal, unió), que es tradueixen en diferents visions de com s'ha d'articular aquesta protecció, tant en la seva vessant legislativa com jurisdiccional.
Catedràtic de Dret Internacional Públic (Dret Comunitari Europeu) de la Universitat de Barcelona
Resum: Tradicionalment, en virtut de la seva sobirania, el control dels fluxos migratoris en el territori dels estats membres de la UE era de la seva competència exclusiva.
Això no obstant, el Conveni d'aplicació de l'Acord de Schengen, que entrà en vigor el 1995, suposa la supressió efectiva dels controls al moviment de persones en les fronteres intracomunitàries, i, alhora, un reforç del control en les extracomunitàries.
Al 2006, el Codi de Fronteres Schengen modifica aquest text, i permet, amb certs requisits, el restabliment de controls fronterers per part dels estats membres per motius d'ordre públic o seguretat nacional.
L'escassa recurrència a ells i la seva ineficàcia, juntament amb els problemes migratoris recents, han motivat propostes de modificació per part de la Comissió, que emfasitzen el control de l'acció dels estats membres en l'àmbit fronterer per part de les institucions comunitàries, en detriment de l'àmplia discrecionalitat actual, cosa que ha provocat reticències considerables.
Paraules clau: Unió Europea; espai de llibertat, seguretat i justícia; Conveni d'aplicació de l'Acord de Schengen; Codi de fronteres Schengen; control fluxos migratoris.
Professor titular de Dret Constitucional i Dret de la Unió de la Universidad de Granada
Resum: Aquest treball analitza els diferents escenaris en què pot sorgir el deure de pagament per incompliment del dret de la Unió.
El punt d'inici distingeix entre la potestat normativa i la potestat executiva de la Unió, a les quals, els tractats donen un règim jurídic diferent.
A continuació s'analitzen tres supòsits: a través del control abstracte, mitjançant la qüestió prejudicial o en el si de l'Administració cooperativa.
La conclusió central és que els procediments existents són suficients per garantir la deguda atenció a les responsabilitats que es determinin.
Paraules clau: Dret de la Unió; Estat autonòmic; responsabilitat per incompliment; control abstracte; qüestió perjudicial; administració cooperativa.
Catedràtic d'Economia Aplicada (Hisenda Pública) de la Universidad Rey Juan Carlos
Professor associat del Departament d'Economia Aplicada de la Universitat Rey Juan Carlos, i responsable del Gabinet Econòmic Confederal de CCOO
Resum: La persistència de la crisi econòmica a Espanya ha col·locat el dèficit i l'endeutament de les administracions públiques en un lloc central del debat polític i econòmic.
En un escenari tan descentralitzat com l'espanyol, tot i reconeixent el protagonisme del deute estatal, una part del creixement del dèficit i de l'endeutament s'explica per les dificultats de les Comunitats autònomes per finançar els serveis que en depenen.
L'article descriu les característiques dels desequilibris dels comptes públics de les comunitats en el context de l'Estat espanyol, així com les limitacions normatives en el finançament de les despeses amb deute.
Per altra banda, s'ofereixen algunes explicacions d'aquests desequilibris, en bon a part, vinculades a la mateixa crisi, tot i que, en opinió dels autors, hi ha altres factors que cal tenir en compte per explicar els desajustos: el pes de les despeses en serveis de benestar bàsics i de forta demanda (sanitat o educació), les polítiques expansives destinades a combatre la crisi en l'etapa inicial, l'existència d'abundants ingressos, considerats com a extraordinaris pels gestors públics (tributs associats al boom immobiliari) i el seu enfonsament amb la crisi, l'endeutament creixent a través d'empreses públiques, i, entre altres causes, l'absència de mecanismes efectius d'exigència de responsabilitats destinats a evitar els excessos de despesa produïts en algunes comunitats.
Paraules clau: sector públic; despeses i ingressos públics; dèficit; deute públic.
Professor de Dret de la Comunicació i vicedegà de Relacions Internacionals i Qualitat a la Facultat de Comunicació Blanquerna de la Universitat Ramon Llull
Cap de l'Àrea Jurídica del Consell de l'Audiovisual de Catalunya
Resum: L'aprovació de la Llei estatal 7/2010, de 31 de març, general de la comunicació audiovisual representa una fita realment important dins del panorama legislatiu del nostre país.
Es pot afirmar que aquesta Llei suposa la culminació d'un esforç polític i legislatiu desplegat durant dècades, orientat a dotar finalment Espanya d'una norma bàsica en matèria de serveis de comunicació audiovisual.
D'altra banda, també per primer cop ens trobem davant d'una norma reguladora d'aquest sector de la comunicació de forma transversal i per tant sobre la base d'un criteri de neutralitat tecnològica, amb una estructura sistemàtica i que intenta situar-se i fins i tot avançar-se al nivell existent de desenvolupament tecnològic.
Catalunya s'havia avançat a l'Estat i havia aprovat l'any 2005 la Llei 22/2005, de 29 de desembre, de la comunicació audiovisual de Catalunya, amb la voluntat d'esdevenir una norma sistemàtica i reguladora del conjunt de la comunicació audiovisual de Catalunya.
Resulta, doncs, especialment interessant analitzar algunes de les possibles divergències o desajustaments entre la norma bàsica estatal i la llei capçalera de la comunicació audiovisual a Catalunya.
Tot plegat, lògicament, sens perjudici que en alguns casos ens haguem de plantejar, en darrera instància, fins a quin punt la Llei estatal encaixa amb el concepte constitucional de bases o bé es mou dins d'una interpretació excessivament extensiva que envairia l'àmbit competencial autonòmic en matèria de desenvolupament.
Paraules clau: serveis audiovisuals; distribució de competències; dret europeu; relacions entre ordenaments.
Professora de Dret Administratiu de la Universitat de Barcelona
Resum: Des de fa dècades els efectes perversos del progrés tecnològic aplicat als aliments està imposant l'aproximació de reglamentacions i procediments, i la cerca de mecanismes eficaços per combatre'ls.
Les xarxes o sistemes d'alerta i vigilància constitueixen una de les més potents eines en mans de les administracions amb aquest propòsit, atès que contribueixen a la gestió de la informació, peça clau en la matèria.
Les funcions de control que duen a terme els subjectes públics i privats dins del sistema d'anàlisi de riscos alimentaris i els seus resultats determinen la conveniència d'activar les xarxes d'alerta, la finalitat, funcionament i deficiències de les quals són comunes amb independència de si el seu àmbit d'actuació és nacional, comunitari o internacional.
Paraules clau: xarxes d'alerta alimentària; gestió del risc; avaluació del risc; comunicació del risc; control oficial; autocontrol; SCIRI; RASFF; oli de pinyolada.
Doctorand a l'Àrea de Dret Administratiu de la Universitat Pompeu Fabra
Resum: L'article analitza les competències de la Generalitat sobre regulació i convocatòria de consultes populars.
Primerament, s'ofereixen arguments de caire teòric, històric i comparat perquè el Tribunal Constitucional interpreti
expansivament la Constitució per permetre a les Comunitats autònomes caminar folgadament vers la democràcia participativa.
L'article traça una doctrina de competències compartides Estat-Generalitat en relació amb la regulació de les consultes populars referendàries (reservant l'autorització a l'Estat) i una competència exclusiva de la Generalitat de regulació i convocatòria de consultes no referendàries.
Així, s'argüeix la constitucionalitat de la Llei catalana 4/2010 de Consultes Populars per via de Referèndum.
Es tracta l'autorització estatal de les consultes referendàries.
Es constata la paradoxa entre l'absència de límits materials a la reforma constitucional espanyola segons el propi Tribunal constitucional (inclús pel que fa als confins de l'Estat o el reconeixement d'un hipotètic dret de secessió) i la impossibilitat de consultar a la ciutadania sobre qüestions que requereixin una reforma constitucional.
Finalment, es defensa que l'article 87.2 de la Constitució és la clau de volta per legitimar jurídicament la competència de la Generalitat per formular una consulta popular per a un nou pacte fiscal o una consulta de caire sobiranista.
Paraules clau: consultes populars; referèndums; competències de la Generalitat; democràcia participativa; pacte fiscal; sobirania.
Professor col·laborador de Dret Constitucional de la Universitat de Múrcia
Resum: L'existència de relacions de cooperació és, como ben aviat va proclamar el Tribunal Constitucional, quelcom consubstancial a l'Estat autonòmic.
Tot i així, a Espanya, la cooperació entre els diferents poders territorials ha estat escassa, qualitativament i quantitativa.
Durant molt de temps, les relacions intergovernamentals van pivotar sobre els mecanismes de cooperació sectorials, formalitzats legalment o estatutària, i van ser les conferències sectorials i els convenis bilaterals de col·laboració, en l'àmbit vertical, i els convenis de cooperació entre comunitats autònomes, en el àmbit horitzontal, els instruments cooperatius més importants.
Tanmateix, coincidint amb l'últim procés de reformes estatutàries, s'han incorporat a la praxi política espanyola nous mecanismes de cooperació de caràcter general, com ara la Conferència de Presidents i la Conferència dels Governs de les Comunitats Autònomes.
Aquest article se centra en l'estudi dels diferents instruments que s'han institucionalitzat per complir amb el principi de cooperació intergovernamental, analitzant els resultats obtinguts i determinant les dificultats que cal superar per consolidar-se i contribuir a aconseguir un funcionament més coherent i eficaç de l'Estat autonòmic.
Paraules clau: Estat autonòmic; cooperació intergovernamental; principi de cooperació; mecanismes de cooperació; federalisme cooperatiu; Conferència de Presidents; Conferència dels Governs de les Comunitats Autònomes; Conferència de Presidents Autonòmics.