projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
A finals de 2010, el Servei de Mediació i Assessorament Tècnic (SMAT) de la Direcció General d'Execució Penal a la Comunitat i de Justícia Juvenil va proposar al Centre d'Estudis Jurídics i Formació Especialitzada (CEJFE) l'actualització de la taxa de reincidència juvenil pel que fa al Programa de Mediació i Reparació de menors (MRM).
El Servei volia posar al dia les dades de l'estudi de 2005, en el qual s'analitzaven els diferents programes i mesures de justícia juvenil.
D'altra banda, també volia poder comparar les dades de reincidència del Programa de MRM amb les d'altres programes o mesures.
El programa de MRM té com a marc teòric de referència el paradigma de la denominada Justícia Restaurativa en alternativa o com a complement de la justícia retributiva clàssica.
Segons la recomanació del Consell d'Europa Rec (2010): "La justícia restaurativa inclou aproximacions i programes basats en unes quantes suposicions subjacents: a) que la resposta al delicte hauria de reparar tant com fos possible el mal patit per la víctima; b) que caldria conduir als infractors a entendre que el seu comportament no és acceptable i que ha tingut conseqüències reals per a la víctima i la comunitat; c) que els infractors poden i haurien d'acceptar responsabilitat pel delicte comès; d) que les víctimes haurien de tenir una oportunitat d'expressar les seves necessitats i participar per determinar el millor camí perquè el delinqüent les repari; i e) que la comunitat té la responsabilitat de contribuir a aquest procés".
El Programa de MRM a Catalunya participa d'un model de justícia juvenil que veu el menor o jove com subjecte amb capacitat per afrontar la responsabilitat de les pròpies accions i a qui és necessari confrontar amb les normes socials, tot respectant-ne els drets i garanties pròpies d'un estat de dret.
El Programa de MRM es pot emprar en qualsevol moment del procediment que se segueix amb un menor presumptament o provadament culpable d'un delicte.
El més habitual, però, és que tingui lloc en un moment pre-sentencial i com alternativa a l'enjudiciament del jove.
La finalitat de la recerca consistia a aportar a l'SMAT dades de reincidència dels joves atesos que ajudessin a conèixer aquest aspecte de l'impacte de les seves actuacions en l'àmbit del programa de MRM.
La recerca també havia d'ajudar, a més, a conèixer si la incidència de la MRM sobre la reincidència és millor, igual o pitjor que la d'altres programes o mesures que s'apliquen per fets similars a perfils de població similars per tal de promoure més l'ús d'una o altra resposta cap a determinats perfils de menors infractors.
L'any 2008 la Subdirecció General de Reparació i Execució Penal a la Comunitat, va encarregar al Centre d'Estudis Jurídics i Formació Especialitzada (CEJFE) un estudi referit als infractors de trànsit als qui es condemna a seguir cursos formatius com a mesura penal d'execució a la comunitat.
La demanda va sorgir de la necessitat d'aprofundir en el coneixement dels penats per delictes de trànsit després de l'entrada en vigor de la nova regulació en matèria de seguretat viària (Llei Orgànica 15/2007, de 30 de novembre).
Aquesta Llei va portar a l'àmbit de la justícia penal, i fins i tot a presó, un col·lectiu de persones que fins llavors no hi arribaven.
A través de la recerca també es pretenia analitzar el contingut i el desenvolupament dels cursos formatius i la seva efectivitat pel que fa a la reducció de la conflictivitat viària per part dels que hi participaven.
Finalment, es volia conèixer si els perfils dels infractors de trànsit condemnats a mesures a la comunitat eren similars als d'aquells a qui se'ls imposava una pena de presó, i si les actuacions que duien a terme els professionals d'execució penal amb aquestes persones era similar o molt diferent en funció de la pena imposada.
Per tirar endavant aquest projecte el CEJFE va encomanar parts de la recerca a professionals i entitats experts en la matèria.
En una primera fase, l'any 2008, es va iniciar l'estudi amb les persones condemnades a programes formatius a la comunitat i en una segona fase, iniciada l'any 2009, es va dur a terme la part de l'estudi que recull els casos de persones condemnades a pena de presó.
La primera recerca que es va presentar, Avaluació dels programes formatius de seguretat viària i de la reincidència posterior, estudia l'assoliment dels objectius d'aprenentatge i de canvi que planteja el programa formatiu i el seu possible efecte sobre la taxa de reincidència en nous delictes de trànsit.
En la segona recerca, Programes de tractament i característiques dels interns penitenciaris ingressats per delictes de trànsit a Catalunya, s'explicaren les característiques sociodemogràfiques, penals i penitenciàries dels interns per delictes de trànsit, els programes que segueixen i les intervencions que es fan amb ells dins dels centres penitenciaris.
En aquesta sessió d'investigació es van presentar dues recerques que van rebre el suport econòmic del CEJFE a través de la convocatòria pública anual de beques de recerca de l'any 2011.
En la primera recerca, La gestió dels comportaments agressius en centres educatius, s'estudiaven quins són els factors de risc perquè apareguin incidents o agressions en contextos tancats de justícia juvenil.
A través d'eines de valoració del risc, l'espai situacional i diversos qüestionaris passats als menors i als professionals, es determinen els indicis de la possible aparició de comportaments agressius.
Els resultats demostraren que aquestes eines poden ser útils en termes de prevenció d'incidents en entorns tancats.
La segona recerca, Descripció i anàlisi dels factors protectors d'adolescents en la prevenció del delicte, pretenia esbrinar quins factors (sociodemogràfics, criminològics i penals) ajuden als adolescents en risc social al desistiment en el delicte.
El coneixement d'aquests factors pot ajudar en el diagnòstic de risc de reincidència i en la intervenció amb els menors.
Les conclusions indicaven que les noies són més desistents que els nois, els espanyols ho són més que les estrangers, els que tenen menys causes ho són més que els que tenen més.
Els desistents han comés, majoritàriament, delictes contra les persones.
El 76,3% dels desistents han fet una mediació com a primer programa.
I també es detectà que tenen un desenvolupament emocional més positiu.
El temps que transcorre entre la data de la comissió d'un fet delictiu fins la data de la resolució judicial que li dóna resposta és considerat un dels indicadors rellevants per a la valoració del funcionament eficient i eficaç de la justícia.
En aquesta Sessió d'investigació es va presentar una recerca que té per finalitat aportar dades sobre aquest temps de resposta de la justícia quan el fet que hi arriba ha estat protagonitzat per un menor d'edat penal.
Els resultats de la recerca descrivien les característiques de tots els procediments oberts per les fiscalies de menors l'any 2008 a Catalunya (quants són, nombre i característiques dels menors implicats, delictes comesos, etc.), la durada total d'aquests procediments i les durades parcials segons les actuacions dels diferents òrgans que intervenen (fiscalies i jutjats de menors, i equips tècnics).
També s'analitzaren les durades en funció d'algunes variables, com els tipus de fets delictius comesos pels menors, el territori on han estat resposts, el tipus de resolució o les característiques del jove, entre d'altres.
La recerca ha estat realitzada per l'equip d'investigació de l'Àrea d'Investigació i Formació Social i Criminològica, per encàrrec de la Direcció General d'Execució Penal a la Comunitat i de Justícia Juvenil.
En aquesta sessió es van presentar dues recerques vinculades a la justícia juvenil.
D'una banda, la recerca Prestacions en benefici de la comunitat i realització de tasques socioeducatives en justícia juvenil: perfil dels joves i la seva reincidència ens mostra les característiques dels joves a qui s'aplica cada una de les mesures estudiades, així com la taxa de reincidència que tenen els joves que han rebut aquestes respostes, comparant-les amb altres estudis.
D'altra banda, la recerca Una estructura empírica del SAVRY i perfils dels joves infractors és dels primers estudis que mesuren els canvis que es produeixen en els joves durant un període de temps després de la intervenció de Justícia juvenil utilitzant l'eina SAVRY, més enllà de la validesa predictiva que aquesta pugui tenir.
Visualitza la presentació pública de la recerca que es va fer el 27 de març de 2012
L'estudi analitza la modalitat d'assetjament entre iguals mitjançant la utilització de les TIC, un fenomen emergent en el marc de la justícia juvenil a Catalunya.
S'han revisat 185 expedients de menors dels que la Fiscalia de Menors ha oficiat per requerir la intervenció de l'equip tècnic.
Els principals resultats obtinguts ens mostren una incidència baixa (10,9%), però l'ús generalitzat d'aquests dispositius tecnològics exposen els menors a uns riscos elevats i l'impacte en les víctimes, properes en el seu entorn, suposa una afectació emocional i psicosocial greu.
Alhora, hem vist la relació d'aquest tipus de comportaments amb altres formes de violència exercida pels mateixos protagonistes.
Les conductes del victimari, nascut a Catalunya en un 73% dels casos, es donen majoritàriament en grup i en els primers anys de l'adolescència mitjana.
Es troba una relació entre el tipus d'assetjament tradicional tipificat fins ara com a delictes contra la integritat i la llibertat personal protagonitzats per nois (58,9%) i la durada del delicte, inferior a un mes.
Les víctimes són noies en major proporció (56%), però, a la vegada, prenen rellevància en l'autoria d'aquest tipus d'accions en relació amb la incidència que tenen altres actuacions delictives que protagonitzen.
És reveladora la força de les xarxes socials en aquests tipus de fets i la necessitat de prevenció, de protecció i d'educació en les competències d'aquest ús d'aplicacions i dispositius en l'espai virtual.
Es proposa que la intervenció dels professionals de justícia juvenil consisteixi en la conscienciació, la responsabilització d'aquestes conductes, tot adequant continguts dels programes tècnics i evitant, sempre que sigui possible, l'entrada al circuit judicial.
Recerca en castellà [PDF, 1 MB]
adolescència / assetjament escolar / noves tecnologies / víctima / victimologia / justícia juvenil
Visualitza la presentació pública de la recerca que es va fer el 27 de març de 2012
L'elevada freqüència de victimització en nens, nenes i adolescents és una realitat que ha impulsat l'aparició de la denominada victimologia del desenvolupament, en la qual s'emmarca aquest projecte.
Des d'aquesta perspectiva, s'han entrevistat 123 joves, d'entre 12 i 17 anys (M= 14,28 i DT= 1,43) atesos en 13 centres de salut mental de la província de Barcelona, sobre les seves experiències de victimització relatives a delictes comuns, victimització per part de cuidadors, victimització per iguals i/o germans, victimització sexual, victimització indirecta/ser testimoni i victimització per Internet.
Alhora s'han avaluat les característiques i el perfil dels victimaris, així com el malestar psicològic i la presència de psicopatologia en les víctimes.
Un 99,2% dels menors ha patit alguna forma de victimització al llarg de la seva vida i un 85,4% l'ha sofert en el darrer any.
Gran part de les victimitzacions s'inicien durant la infància, estan vinculades a persones conegudes, de l'entorn habitual del menor, i són comeses per un agressor de sexe masculí.
Si bé no totes aquestes formes de victimització suposen delictes punibles al nostre país, sí que configuren una part important de la biografia del menor que cal considerar i valorar, donades les implicacions que poden arribar a tenir en el seu desenvolupament.
Els resultats confirmen que la victimització i, especialment, l'acumulació d'experiències victimitzants tenen un efecte negatiu en l'estat emocional del menor, cosa que fa que, en els adolescents polivictimitzats, s'obtinguin nivells més elevats de psicopatologia general, així com de simptomatologia internalitzant i externalitzant.
Recerca en català [PDF, 655 KB]
Recerca en castellà [PDF, 1,10 MB]
victimologia / infants maltractats / maltractaments / psicologia del desenvolupament / psicopatologia
Dins de les noves tendències en l'àmbit europeu que preconitzen l'ús del procediment disciplinari com a ultima ràtio i advoquen per l'aplicació d'altres mitjans de resolució de conflictes, calia estudiar la conflictivitat als centres penitenciaris catalans per tal de pronunciar-se sobre la viabilitat d'altres mitjans de resolució de conflictes.
L'objecte d'estudi han estat, principalment, els acords sancionadors imposats al Centre Penitenciari de Quatre Camins durant els anys 2008 i 2009.
Les dades obtingudes, entre d'altres el tipus i nombre de sancions, les faltes més freqüents, recursos davant del Jutge de Vigilància Penitenciària, han estat comparades amb les de la resta de presons catalanes.
Entre les principals conclusions es troben: els centres penitenciaris grans no són els que tenen un nombre major de sancions; les dones preses no són més sancionades que els homes; els interns recorren poc els acords disciplinaris al Jutge de Vigilància.
L'estudi acaba amb una sèrie de propostes de lege ferenda perquè el legislador revisi l'actual redacció de les faltes disciplinàries i el sistema de recursos davant del Jutge de Vigilància.
presons / procediment disciplinari / faltes / sancions / jutge de vigilància penitenciària / resolució de conflictes
L'estudi suposa un apropament al fenomen de les bandes des de l'entorn on s'originen, a la ciutat de Guayaquil (Equador), fins a la seva expansió a Catalunya fruit dels moviments migratoris.
L'estudi té la vocació de contribuir al disseny i la implementació d'un programa d'intervenció en els membres de bandes juvenils en l'àmbit de les presons catalanes, aprofitant els coneixements teòrics i les eines i estratègies d'intervenció amb les quals treballa Ser Paz i, més concretament, la Sra.
Per conèixer el camp d'anàlisi escollit, és a dir, les bandes juvenils, s'ha utilitzat el mètode d'observació participant de tipus etnològic, que és essencialment qualitatiu i permet contextualitzar les observacions i apropar-se a altres realitats amb la distància necessària.
El treball de camp s'ha realitzat a Guayaquil durant un període de dos mesos, participant en la vida col·lectiva dels joves objecte d'estudi, observant en detall els seus estils de vida i realitzant posteriorment un treball comparatiu sistemàtic de la convergència entre les diferents informacions que es rebien.
Aquest estudi s'ha complementat amb entrevistes amb professionals de les àrees de prevenció i seguretat de Barcelona i Catalunya, amb la recerca bibliogràfica especialitzada en la temàtica exposada, amb reportatges periodístics i la visita a llocs web i amb l'accés a la normativa interna d'alguns grups amb els quals s'ha intervingut.
Per comprovar la diferent naturalesa de les bandes al nostre país i conèixer de primera mà el seu perfil, s'han realitzat entrevistes individualitzades semiestructurades amb membres de bandes juvenils interns en els centres penitenciaris de Catalunya, amb la pretensió d'establir les estratègies d'intervenció.
En la part final de l'estudi s'ha proposat un programa d'intervenció i tractament per implementar-lo a les presons catalanes, en què es recullen les experiències en aquest àmbit a Guayaquil.
Recerca en català [PDF, 794 KB]
tribus urbanes / violència / delinqüència / presons / justícia juvenil
Visualitza la presentació pública de la recerca que es va fer el 31 de maig de 2011
La recerca aborda els mecanismes de transició entre la presó i la vida en llibertat i, particularment, el paper que aquests juguen en els processos de desistiment del delicte.
Centrant-se en població masculina condemnada a presó per delictes patrimonials i/o contra la salut pública, la recerca vol identificar les narratives de desistiment i persistència en l'activitat delictiva, i conèixer com determinats factors externs contribueixen a la construcció d'aquestes narratives.
Aquests factors externs són concebuts com a punts d'inflexió que poden propiciar el canvi, i estan relacionats tant amb allò tractat i viscut dins la presó com amb els suports i vincles existents en la comunitat on es desemboca.
Així mateix, aquests processos de transició es contextualitzen tant en el marc d'una trajectòria passada (familiar, formativa-laboral, delictiva i penitenciària) com també en la fase del cicle vital en què hom se situa, en tant que aquests dos eixos delimiten, en bona mesura, l'estructura d'oportunitats i els marcs de referència de la persona al sortir de la presó.
Amb aquest objectiu s'ha plantejat un disseny prospectiu en dues onades: la primera onada contempla la realització d'entrevistes personals narratives durant les setmanes prèvies a la finalització de la condemna de presó per conèixer la biografia, la darrera etapa a la presó i les narratives sobre la transició; la segona onada està previst fer-la un any després de la finalització de la condemna i estarà centrada en l'anàlisi del procés de transició.
Aquest informe presenta els resultats de la primera onada.
Recerca en català [PDF, 939 KB]
Recerca en castellà [PDF, 887 KB]
presons / reincidència / tractament penitenciari / delinqüència / reinserció social
Visualitza la presentació pública de la recerca que es va fer el 31 de maig de 2011
L'estudi parteix d'un repàs de la literatura, 11 entrevistes a experts, 25 a ex-interns o interns i l'anàlisi de dades sòcio-demogràfiques, penitenciàries i d'activitats d'inserció i trajectòria laboral de 3.225 ex-interns espanyols que han sortit en llibertat definitiva a Catalunya entre l'1 de gener 2004 i el 31 de desembre 2007.
Es constata que el 43,6% d'ex-interns obté ocupació amb alta a la Seguretat Social un cop en llibertat definitiva.
La inserció laboral sol ser fràgil: contractes temporals, feines manuals, poc qualificades i de breu duració, la qual cosa els fa constituir-se com a un col·lectiu vulnerable.
En general participen d'una cultura del treball no arrelada i de trajectòries laborals prèvies a la reclusió breus o inexistents.
D'aquí, que existeixi una línia de continuïtat entre els vincles amb el mercat de treball abans i després de la reclusió.
El treball productiu a presons repercuteix moderadament en més inserció laboral.
Però treball productiu i formació professional són poc professionalitzadors, més útils per als que no han treballat, sense estudis ni habilitats laborals.
Els estudis són un factor clau en la inserció laboral; també els vincles socials, sobretot els més propers, parella per als homes, fills per a les dones.
La major predisposició de les dones per a la inserció no reverteix en altes a la S.S., explicable per factors culturals, dificultats d'obtenció de feina regularitzada o de conciliació d'horaris laborals i familiars.
Finalment, l'estudi constata que els joves accedeixen més a una ocupació, no tant per motivació personal sinó per tenir més fàcil accés que els adults.
Recerca en castellà [PDF, 1 MB]
presons / reinserció social / inserció laboral / treball / formació professional
L'estudi actualitza les taxes de reincidència dels menors sotmesos a una mesura d'internament o de llibertat vigilada que van ser publicades a la recerca "La reincidència en el delicte en la justícia de menors" finalitzada l'any 2005 i que van iniciar la sèrie.
Aquest estudi ja és el sisè del mateix tipus i, en aquest cas, segueix els joves que van finalitzar una mesura de llibertat vigilada o d'internament l'any 2007, i els segueix fins el 31 de desembre de 2010 amb l'objectiu de saber si han comès un nou delicte que hagi estat detectat per la Xarxa d'execució penal, tant de joves com d'adults.
S'ha estudiat tota la població de joves desinternats de centres, que per l'any 2007 foren 213 subjectes.
En el cas de llibertat vigilada del total de joves que finalitzaren mesura l'any 2007 (N=886), s'ha fet una mostra de 493 subjectes (interval de confiança:95,5%; marge d'error ±3,04; p=q=50).
Els resultats en llibertat vigilada apunten un lleuger augment en la taxa de reincidència (29,6%) respecte l'any anterior.
Aquests darrers augments s'expliquen en part per la incorporació al Codi Penal dels delictes de trànsit, on els joves han fet un creixement espectacular que no hi era als anys anteriors.
En internament la taxa de reincidència ha tornat a pujar fins el 58,7%.
L'estudi permet comparar de forma seriada sis anys d'evolució de la taxa de reincidència juvenil després de la posada en marxa de la Llei Orgànica 5/2000, de 12 de gener, reguladora de la responsabilitat penal dels menors (LORPM).
Recerca en català [PDF, 392 KB]
Recerca en castellà [PDF, 403 KB]
delinqüència juvenil / justícia juvenil / joves / reincidència
Entrevistar infants en edat preescolar que han viscut una situació traumàtica és una tasca complexa que dins l'avaluació psicològica forense necessita d'un protocol perfectament delimitat, clar i temporalitzat.
Per això, s'han seleccionat 3 protocols d'entrevista: el Protocol de Menors (PM) de Bull i Birch, el model del National Institute for Children Development (NICHD) de Michel Lamb, a partir del qual es va desenvolupar l'EASI (Evaluación del Abuso Sexual Infantojuvenil) i l'Entrevista Cognitiva (EC) de Fisher i Geiselman.
La hipòtesi de partida vol comprovar si els anteriors models permeten obtenir volums informatius diferents en infants preescolars.
Conseqüentment, els objectius han estat determinar quin dels models d'entrevista permet obtenir un volum informatiu amb més precisions i menys errors, dissenyar un model d'entrevista propi i consensuar aquest model.
En el treball s'afegeixen esquemes pràctics que facilitin l'obertura, desenvolupament i tancament de l'entrevista forense.
La metodologia ha reproduït el binomi infant - esdeveniment traumàtic, mitjançant la visualització i l'explicació d'un fet emocionalment significatiu amb facilitat per identificar-se: l'accident en bicicleta d'un infant que cau, es fa mal, sagna i el seu pare el cura.
A partir d'aquí, hem entrevistat 135 infants de P3, P4 i P5, mitjançant els 3 models d'entrevista referits, enfrontant-los a una demanda específica: recordar i narrar aquest esdeveniment.
S'ha conclòs que el nivell de record correcte, quan s'utilitza un model d'entrevista adequat amb els infants en edat preescolar, oscil·la entre el 70-90%, fet que permet defensar la confiança en els records dels infants.
Es constata que el percentatge d'emissions incorrectes dels infants en edat preescolar és mínim, al voltant d'un 5-6%.
L'estudi remarca la necessitat d'establir perfectament les regles de l'entrevista i, per últim, en destaca la ineficàcia de les tècniques de memòria de l'entrevista cognitiva en els infants de P3 i P4.
En els de P5 es comencen a veure beneficis gràcies a la tècnica de la reinstauració contextual (RC), estant les altres tècniques fora de la comprensió i utilització dels infants d'aquestes edats.
Recerca en català [PDF, 824 KB]
Recerca en castellà [PDF, 819 KB]
abús sexual envers els infants / delictes sexuals / maltractaments / menors / psicologia jurídica / victimologia