L'arxiu té com a coordenada temporal més remota la conquesta cristiana de la Catalunya Nova.
Si bé l'original més antic que es conserva data de 1221 el pergamí adjunt remet a la donació del Camp de Tarragona que va fer Ramon Berenguer III al bisbe Oleguer l'any 1118.
El pergamí dibuixa doncs un marc espacial i de relacions senyorials.
El punt de partida és 1118 i el segon estadi 1173 quan, un cop conquerides Tortosa, Lleida i Siurana i expulsada la família normanda dels Bordet, es replantejà l'equilibri de forces i el rei Alfons el Cast signà una nova concòrdia, que prengué la forma d'una confirmació.
Aquesta confirmació continuava tenint vigència molts anys després, com ho demostra la còpia que en féu l'Església de Tarragona el 1493 i la còpia que ens ocupa, de 1573, encarregada amb tota probabilitat pel Comú de Valls.
D'acord amb la concòrdia, el règim senyorial de Valls fou en un primer moment de condomini i per això el rei Pere li concedí el privilegi de mercat el 1210, però això canvià quan el 1391 l'arquebisbe Vallterra comprà a carta de gràcia bona part dels drets reials sobre el Camp de Tarragona, incloent la vila i terme de Valls.
La senyoria de l'arquebisbe perdurà fins a l'extinció de les senyories jurisdiccionals a principis del s.
XVII rebé una forta contestació des de Valls, visible sobretot arran de la concessió del títol de ciutat per part de l'arxiduc Carles el 1709.
Títol: Alfons el Cast confirma a l'arquebisbe Guillem de Torroja la donació de la ciutat i el Camp de Tarragona feta pel seu avi, Ramon Berenguer III, a l'arquebisbe Oleguer.
Data: Còpia notarial feta el 10 de febrer de 1573 d'un original datat a Lleida el 6 de novembre de 1173.
Estem davant d'un capbreu, l'instrument del senyor -en aquest cas l'abat de Santes Creus-, per controlar el seu domini directe i, des de l'òptica actual, una font molt valuosa per al coneixement de la societat, la toponímia, l'organització del territori, els cultius o la renda senyorial.
El monestir de Santes Creus continua encara avui sent un referent a la comarca però se'n coneixen sobretot els orígens i el final, arran de la desamortització.
No obstant, se'n poden fer nous estudis gràcies a la riquesa del fons notarial del districte (que es complementa amb el fons de l'Arxiu Històric Arxidiocesà de Tarragona i que només té alguna llacuna a mitjan s.
XIX) i una mostra n'és aquest capbreu, que il·lustra un moment de canvi institucional, car coincideix amb la creació de la Congregació cistercenca de la Corona d'Aragó.
La reacció de Santes Creus fou en principi de rebuig però a la mort de l'últim abat vitalici, Jaume Carnisser, s'hi acabà sumant el 1619.
És precisament l'abat Carnisser qui ordenà capbrevar els termes de Ramonet, Les Ordes i Fontscaldes, molt propers a la terra dominicata, essent el notari Jaume Renyer, notari públic de Valls per autoritat reial i notari ordinari del monestir.
El fons notarial no recull però només les dades dels senyors sinó les de qualsevol persona que signés capítols matrimonials, fes testament, alguna compra venda, etc. de manera que resulta una font indispensable per a qualsevol investigació, des de les de caire genealògic, a les comptables o socials.
Títol: Capbreu dels llocs i termes de Ramonet, Les Ordes i Fontscaldes.
Data: 4 de març de 1616 - 29 d'agost de 1616
Autor: Josep Renyer, notari del monestir de Santes Creus
La col·lecció Mercadé conté la major part de documentació gràfica de l'arxiu.
En general el període de la Guerra Civil hi està ben representat i en són una mostra les postals adjuntes, una reproducció a petita escala dels cartells.
D'acord amb la renovació estètica del període trobem uns colors vius, un missatge clar i compromès i una gran força expressiva.
En aquest cas concret veiem com es remarca la idea de lluita, tant al front com a la rereguarda (amb l'esforç industrial), i es reprodueix un lema que es farà famós arran de la defensa de Madrid però que presenta la particularitat d'estar escrit en català i ser editat pel Comitè de Milícies Antifeixistes, un organisme que actuà durant els primers temps de la Guerra o de la revolució, arraconant al govern de la Generalitat de Catalunya.
L'organisme tenia competències en política, economia i defensa i estava dominat pels anarco-sindicalistes, malgrat que hi participessin tots els partits del Front Popular.
S'entenen millor les imatges si se sap que el Comitè organitzà les milícies obreres i les columnes que partiren cap al front d'Aragó però tot i així resulta curiosa la utilització de l'estelada, que potser s'hauria de relacionar amb la columna Macià-Companys.
Títol: Postals editades per les Milícies Antifeixistes de Catalunya
Data: [21 de juliol de 1936 - 27 de setembre de 1936]
L'arxiu guarda quantitativament poques fotografies i la major s'apleguen en el fons de Josep Ollé Rivares.
Aquesta fotografia panoràmica de Valls és una de les més antigues i curioses.
Certament existeixen fotografies similars de Valls de la dècada de 1870 però aquesta presenta la particularitat de l'enquadrament, des de la carretera de Picamoixons, oferint una imatge que ha restat gairebé inalterada, tret de la construcció del barri de les Comarques.
Evidentment el fet més xocant és l'absència del campanar, que tot just s'estava contruint, com indica la bastida que s'observa sobre l'església de Sant Joan.
Un cop acabat, el campanar de Valls, construït amb ferro, esdevindrà el més alt de Catalunya.
Una altra curiositat de la fotografia és que sigui obra d'un fotògraf amateur, que domina aquesta difícil tècnica, però el que segurament la fa més rellevant és la identitat de l'autor, que no és el altre que el prevere Isidre Gomà, fill de La Riba, futur cardenal primat de Toledo i apòstol de la idea de croada durant la Guerra Civil.
D'Isidre Gomà es coneixia el seu interès per la fotografia i es conserven nombroses imatges d'ell amb la càmera al coll però el que ens aporta aquesta fotografia és una prova molt primerenca de la seva afició: Gomà va néixer el 1869 i fou ordenat sacerdot el juny de 1895.
Títol: Vista general de la ciutat de Valls
Data: [8 de juny de 1895 - juny de 1896]
Si alguna documentació conserva l'arxiu comarcal que supera l'àmbit estrictament comarcal és la de la família Veciana.
El fons originari es disgregà i ha arribat a l'arxiu per diferents vies: el gruix més important prové de la col·lecció d'Indaleci Castells (periodista, polític i erudit local), seguit per la col·lecció Mercadé i el fons Ajuntament de Valls.
Entre totes les procedències sumarien més de 10.000 documents, majoritàriament dels anys 1720 a 1836, el període durant el qual els Veciana foren comandants hereditaris de les Esquadres de Catalunya i, en molts casos, batlles de Valls.
La col·lecció reflecteix aquestes dues vessants i també la d'administració del patrimoni familiar i el seu ascens social.
En la vessant més pública es ressegueixen les successives reorganitzacions del cos de les Esquadres, la seva expansió pel territori i la conflictivitat social del moment, des dels últims rebrots de la revolta austriacista, al bandolerisme (quan els mossos actuen com a policia de la Reial Audiència), la Guerra del Francès o la Guerra dels Malcontents.
En el document que es reprodueix es pot veure com als guerrillers austriacistes se'ls considera facciosos, com es parla ja de corregiments (nova ordenació territorial sorgida arran del decret de Nova Planta) i com els membres de l'esquadra s'allotgen a càrrec dels llocs per on passen, talment com els soldats, una mesura ben gravosa per a la població civil.
Títol: Josep Carrillo, comte de Montemar i comandant general interí del Principat de Catalunya, ordena a corregidors i justícies que allotgin els mossos de l'esquadra de paisans del batlle de Valls, Pere Anton Veciana