Document del mes: setembre 2020
Gravat retrat de Manuel Desvalls i de Vergós de J. Schmuzer (c.
1750) i frangment de la capitulació del castell de Cardona (18 de setembre de 1714).
Aquest més el dediquem a la Capitulació de Cardona, el document més rellevant de l'Arxiu de la Família Desvalls.
La resistència dels militars i voluntaris catalans a l'exèrcit borbònic, tan ben organitzada i dirigida pels germans Antoni i Manuel Desvalls i de Vergós i els seus oficials, va permetre que aquell conflicte internacional es pogués cloure en territori català amb un acte d'honor.
La fortalesa de Cardona no es va rendir ni va ser presa a l'assalt: es va lliurar amb un pacte formal que garantia la vida i la integritat de la vila i dels seus defensors.
Després de rebutjar dos setges duríssims, la vella fortalesa ducal s'havia alçat com un punt inexpugnable de la defensa de l'exèrcit català i era la seva base d'operacions principal en l'estratègia de fustigació permanent contra el molt més poderós exèrcit de les Dues Corones.
Els "cíclopes" eren els militars i voluntaris del país que es van encarregar de la defensa del territori després de la retirada de les tropes aliades de Catalunya el fatídic estiu de 1713 que va donar inici pròpiament a la resistència a ultrança o guerra dels catalans.
Sense Cardona i el geni militar dels seus defensors, el país no hauria pogut mantenir l'estat de revolta que va dificultar la darrera campanya borbònica contra la capital catalana, no s'hauria produït la batalla de Talamanca (13 i 14 d'agost de 1714), ni tampoc la ciutat de Barcelona hagués pogut resistir setze mesos de setge aferrissat.
Per això, quan les autoritats barcelonines es van rendir al duc de Berwick, aquell els va exigir enviar un avís a Manuel Desvalls "para que entregue el castillo".
El coronel va esperar fins al 18 de setembre, per donar temps a les tropes catalanes a replegar-se, i va acordar amb Manuel Carrillo de Albornoz, comte de Montemar, un vell conegut de la guerra, un lliurament endreçat i d'acord amb les ordenances militars.
La Capitulació de Cardona és un document excepcional pel seu contingut i pel seu valor simbòlic.
Està escrit en castellà i conté vint-i-tres clàusules que regulen el lliurament de la fortalesa i la sortida dels seus defensors.
Al marge de cadascuna consta el "Concedido" o el "Negado" del comte de Montemar i al final la signatura autògrafa de les dues autoritats militars que el van subscriure.
No és una acta de rendició incondicional sinó un acord que va salvar la fortalesa i la vila del darrer assalt, va garantir la vida i els béns dels vilatans i va establir un indult i perdó general de tots els militars defensors.
Però malgrat aquesta denegació, gràcies a la Capitulació els militars i voluntaris van poder retornar a llurs cases i, en el cas dels més significats com els germans Desvalls, van poder embarcar-se cap al territori de l'Imperi.
Després, els superiors del comte de Montemar van considerar que el general havia anat massa lluny en les concessions i els termes de la capitulació no es van respectar.
L'original de la part espanyola es conserva a l'Archivo General de Simancas, al lligall 3.787 de la secció "Guerra Antigua".
L'exemplar que corresponia a la part catalana ha tingut una història més accidentada.
El coronel Manuel Desvalls se'l va endur al seu exili a Itàlia i Àustria.
A Viena va ser llegit pel cronista Francesc de Castellví, qui el va transcriure en la seva cèlebre crònica "Narraciones Históricas".
Després, va retornar a Catalunya l'any 1732 amb Francesc Desvalls i Alegre, el fill i hereu del marquès del Poal, i s'ha conservat a l'arxiu particular de la família Desvalls fins a l'actualitat.
El 18 de setembre de 1714, als set dies de l'entrada de les tropes de Felip V de Castella per assalt a la ciutat de Barcelona després de setze inacabables mesos de setge, el coronel Manuel Desvalls i de Vergós, comandant de la plaça de Cardona, va acordar el lliurament de la fortalesa al comte de Montemar.