Castelló d'Empúries i el monestir de Sant Pere de Rodes constitueixen el nucli de l'esdevenir de la història del comtat d'Empúries.
A Castelló, el visitant descobrirà l'antiga capital dels comtes d'Empúries, mentre que el monestir de Sant Pere de Rodes ofereix la possibilitat de conèixer de més a prop la influència de l'ordre monàstic benedictí i el naixement de l'art romànic català.
El comtat d'Empúries té dos punts de visita obligada, el monestir de Sant Pere de Rodes i l'antiga capital del comtat, Castelló d'Empúries.
Ara bé, si es disposa de més d'un dia per recórrer la zona, proposem l'itinerari següent: la ruta s'inicia a Castelló d'Empúries i segueix cap a Sant Pere de Rodes per la carretera que creua Vilajuïga; des del monestir, es desfà el camí per retornar a Vilajuïga i continuar fins a Vilamaniscle, des d'on parteix un camí que du a Sant Quirze de Colera; en direcció sud i passant per Garriguella, s'arriba a Peralada, i des d'allà per l'interior a Vilabertran.
Des de Vilabertran cal anar en direcció nord passant per Cabanes i Masarac fins al Castell de Requesens, on conclou l'itinerari.
El comtat d'Empúries, les primeres notícies del qual daten del 812, va estar caracteritzat des dels seus inicis per una forta inclinació marinera.
Malgrat que entre els segles VII i XIII la Mediterrània estava sota el poder islàmic, les esquadres emporitanes van contestar en repetides ocasions el domini musulmà.
Així, l'any 890 les naus d'Empúries van emprendre una de les expedicions més agosarades contra el domini musulmà.
Una flota comandada pel comte Sunyer II va atacar la població de Petxina –prop de l'actual ciutat d'Almeria– des d'on els musulmans controlaven el comerç marítim de la Mediterrània occidental.
Uns quants anys més tard, sota el califat d'Abd al-Rahman III (929-961), els musulmans van atacar Castelló d'Empúries.
La batalla va ser desfavorable per als emporitans: les seves naus foren incendiades i les infraestructures portuàries arrasades.
A partir d'aquell moment, la flota emporitana, tot i que continuà essent una de les més poderoses, va perdre bona part de la seva capacitat anterior.
Si Empúries i Sant Martí havien exercit de capitals costaneres, Peralada oferia als comtes una residència a l'interior menys exposada als atacs, i permetia un millor control dels recursos agraris i ramaders del comtat.
Tot i això, la capital del comtat es va fixar a Castelló d'Empúries, ja que, a la fi del segle XI, Peralada estava sota el govern dels senyors de Peralada, els vescomtes de Rocabertí.
Malgrat que l'element més representatiu de Castelló d'Empúries, la basílica de Santa Maria, sigui gòtic, el passeig per l'antiga capital comtal fa que el visitant se submergeixi en l'època medieval amb exemples clars, com poden ser la presó medieval i el palau dels Comtes.
Recomanem començar la visita per l'Oficina de Turisme situada a la cúria-presó reial, on s'informarà el visitant.
Aparcaments: Castelló d'Empúries disposa de dos aparcaments per als visitants.
Des dels aparcaments s'arriba amb facilitat, seguint els senyals d'indicació, al centre del poble i a l'Oficina d'Informació i Turisme, la qual es troba ubicada a l'antiga cúria i presó medieval.
Oficina d'Informació i Turisme de Castelló d'Empúries
Capital del comtat d'Empúries des de l'inici del segle XI, Castelló d'Empúries és una localitat que ha preservat el seu passat medieval en carrers i monuments, entre els quals destaca la basílica de Santa Maria, considerada el llegat més valuós que van fer a la població els comtes d'Empúries.
A Castelló, els comtes van desplegar-hi una important activitat constructiva.
Hug II d'Empúries (1078-1116) va fortificar la vila i va fer alçar el palau comtal.
Al segle XIII, s'inicia la construcció de la basílica de Santa Maria, que s'havia de convertir en seu d'un bisbat propi del comtat.
Amb aquesta construcció, els comtes d'Empúries volien indicar un cop més la seva independència respecte dels comtes de Barcelona.
De fet, el comtat d'Empúries va ser un dels pocs comtats catalans que es va mantenir aliè al domini dels comtes de Barcelona fins que es va incorporar a la Corona d'Aragó el 1402.
A partir d'aleshores, el comtat d'Empúries va quedar reduït a un títol i unes rendes que eren assignades a algun membre de la família reial.
Al segle XVI, el títol comtal va passar als comtes de Cardona i, durant el segle XVII, als ducs de Medinaceli, els quals encara l'ostenten en l'actualitat.
L'edifici de la cúria reial, avui dia oficina de turisme, permetrà al visitant recollir la informació necessària per fer una visita tant a Castelló d'Empúries com als aiguamolls de l'Empordà.
El mateix edifici allotja una presó medieval, amb els seus ambients reconstruïts, on destaquen els grafits murals que van fer els presos de vaixells amb detalls remarcables, i un modern espai audiovisual que situarà el visitant en l'època medieval dels comtes d'Empúries.
La basílica s'inicià en l'estil romànic, però la seva fesomia definitiva és gòtica.
Té alguns afegits dels segles XVI, XVII i XVIII.
Avui en dia és un lloc de culte amb un museu associat a la girola.
Té unes dimensions i una estructura típiques d'una catedral, que era en el que volien que es convertís els comtes d'Empúries.
Entre les peces conservades a l'interior de la basílica, les que mereixen una atenció especial en la visita són algunes de les tombes dels comtes d'Empúries, una pila baptismal romànica i el retaule de l'altar major.
Visita a Sant Pere de Rodes: el monestir dela fi del món (el Port de la Selva)
La visita a aquest monestir benedictí permetrà al visitant aproximar-se a un dels centres monàstics de pelegrinatge més importants de la Catalunya medieval, i és que, segons conta la llegenda, entre les relíquies del monestir hi havia el cap i el braç dret de Sant Pere.
Aparcaments: el visitant pot deixar el cotxe en un dels dos aparcaments que donen accés al monestir.
Es recomana el segon, que és el més pròxim al lloc i disposa de vigilància.
Un cop s'ha aparcat, un camí amb vista panoràmica sobre el mar permet descobrir pas a pas el monestir.
L'entrada està molt ben senyalitzada.
Amb el tiquet d'entrada es lliuren un plànol i unes breus explicacions per ajudar al visitant a recórrer i comprendre el monestir.
17489 El Port de la Selva (Alt Empordà)
L'època dels comtes a Sant Pere de Rodes
El monestir benedictí de Sant Pere de Rodes va viure entre els s X i XIII una època d'esplendor de la qual, malgrat els espolis que ha patit els darrers dos-cents anys, encara són testimoni les restes dels seus edificis, pintures i treballs escultòrics, màxims exponents de l'art romànic català.
Sant Pere de Rodes va dependre del monestir de Sant Esteve de Banyoles fins a mitjans del s X, quan el noble Tassi i el seu fill i primer abat, Hildesind, en van promoure la independència.
Des de ben aviat, Sant Pere de Rodes va gaudir del suport ferm dels comtes d'Empúries, la qual cosa va facilitar que el monestir assolís un paper predominant i va determinar l'expansió de l'ordre benedictí a la comarca.
Els s XII i XIII són una època d'esplendor per a Sant Pere de Rodes, gràcies, en part, al creixement patrimonial i de les rendes.
D'aquest temps data la construcció del claustre superior, la portalada de l'església (obra del mestre de Cabestany i avui desapareguda), el campanar i la torre defensiva, tot i que aquesta s'alça sobre una estructura precedent.
Paral·lelament, s'hi va desenvolupar un important escriptori; bon exemple de la seva tasca és l'anomenada Bíblia de Ripoll, l'últim volum de la qual fou miniat a Sant Pere de Rodes.
La decadència dels monestirs benedictins s'inicia al segle XIV i segueix al llarg del XV.
Malgrat que Sant Pere de Rodes encara serà objecte de reformes considerables en aquest període, el monestir comença a viure els primers signes de declivi.
Els terratrèmols que al segle XV es van produir a la zona i les guerres que enfrontaven la monarquia Hispànica amb França van portar Sant Pere de Rodes al deteriorament definitiu.
El monestir de Sant Pere de Rodes
Construït en terrasses sobre la serra de Verdera, el monestir és molt original, ja que està situat a diferents nivells.
L'església, a la banda de la tramuntana, és l'edifici que es troba situat més avall, un exemplar únic dins el romànic perquè s'allunya dels volums massissos i crea un espai molt esvelt.
La seva decoració era d'un dels pocs genis coneguts del romànic, el mestre de Cabestany.
En l'actualitat es poden veure algunes reproduccions dels originals a la galilea del temple, ja que els originals es troben dispersos per museus i col·leccions particulars.
Els dos claustres, l'inferior i el superior, organitzen totes les estances del monestir.
A través del superior s'accedeix al que abans era el refectori i on ara es projecta un audiovisual sobre la vida del monestir.
Els punts d'interès del comtat d'Empúries són Sant Quirze de Colera, el qual ha estat objecte d'un programa de restauració i la interpretació del qual ja està en marxa, el castell de Requesens, la vila de Peralada i el monestir de Vilabertran.
Monestir de Sant Qurize de Colera (Rabós)
Restaurat al llarg dels darrers anys, Sant Quirze és un bon exemple de renaixement monàstic d'època carolíngia, ja que va ser fundat al segle VIII, tot i que les restes que podem contemplar actualment són dels segles XI-XII.
A més, la seva presència al Parc Natural de l'Albera li atorga un paisatge medieval.
Desgraciadament, només s'han conservat l'església, una galeria del claustre i les dependències de l'ala de ponent i de l'ala sud, molt alterades.
Ubicació: Massís de l'Albera (Rabós)
Castell de Requesens (La Jonquera)
Té tres recintes fortificats, amb torres rodones i quadrades, portals, merlets i matacans de gran espectacularitat.
Al recinte inferior destaquen l'àmplia capella, en la qual es van reaprofitar elements romànics d'altres edificis de la zona, i les cavallerisses.
El recinte noble o superior inclou diferents estances (amb el paviment decorat amb el roc heràldic dels Rocabertí), la gran sala (amb una xemeneia de pedra i uns finestrals amb uns porticons que es veuen de lluny) i una torre-talaia rodona, el punt més elevat del monument.
Accés: Des de l'N-II o l'AP-7 (sortida 2) i agafant la direcció a Cantallops per la Gi-601 des de la rotonda d'entrada a la Jonquera.
Un cop a Cantallops, hi ha una pista forestal ben senyalitzada que ens acosta a Requesens.
La vila de Peralada va néixer a redós d'una fortalesa, el castell Toló, bastida a la darreria del segle VIII, és a dir, coincidint amb la conquesta carolíngia.
Peralada apareix documentat com un dels primers comtats de la Marca Hispànica.
Arran de la independència dels comtats catalans, Peralada va quedar dins el territori del comtat d'Empúries fins que al segle XI es va convertir en la seu dels vescomtes de Rocabertí, una de les cases vescomtals més importants de Catalunya.
Els Rocabertí els trobarem sempre al costat dels comtes de Barcelona participant en totes les seves activitats bèl·liques i sovint enfrontats als seus veïns, els comtes d'Empúries.
El centre històric de Peralada conserva bona part dels dos recintes emmurallats que havien defensat la vila i una teranyina de carrerons i façanes de pedra que li donen l'aspecte de conjunt medieval que té avui en dia.
Ramon Muntaner, nascut a Peralada el 1265, ens ha deixat escrit a la seva Crònica el record del fet més terrible que es coneix de la història de la vila: el setge, el saqueig i l'incendi que va patir l'estiu del 1285 durant la croada contra Catalunya decretada pel papa Martí IV i comandada pel rei de França, Felip l'Ardit.
Després de l'incendi, a l'inici del segle XIV, els vescomtes fan bastir un nou castell, seu actual del Casino de Peralada i del prestigiós Festival Internacional de Música Castell de Peralada.
Altres monuments remarcables de la vila són el convent del Carme, seu del Museu del Castell de Peralada, i el claustre de Sant Domènec, seu del Centre de Turisme Cultural de Peralada.
La peça més important que guarda aquest centre és el claustre romànic de Sant Domènec.
El centre alberga dues exposicions permanents, la primera titulada «L'Empordà, territori museu» dedicada a presentar els trets identitaris més rellevants de la vila i la comarca (el patrimoni, la història, la gastronomia i la tradició musical).
La segona exposició, titulada «Desperta ferro!», se centra en la Crònica de Ramon Muntaner i la Peralada medieval.
Destaquem la matriu de segell del vescomte Guillem de Castellnou, peça única en el seu gènere.
El Museu del Castell de Peralada conserva una de les millors col·leccions que es poden visitar actualment a l'Empordà.
Està dividit en quatre grans àrees: la biblioteca, amb més 40.000 volums; l'església del Carme, on destaquen els capitells del mestre de Cabestany, procedents de Sant Pere de Rodes; la col·lecció de vidre, amb peces que van des de l'antic Egipte fins al segle XVIII, i finalment, el Museu del Vi i les antigues caves de Peralada.
La canònica augustiniana de Santa Maria de Vilabertran està formada per un nucli bàsic romànic constituït per l'església, el claustre i les dependències monàstiques.
L'aparcament està situat davant del monestir.
Juntament amb el tiquet d'entrada el visitant rebrà un fullet amb un plànol explicatiu.
El conjunt, de gran sobrietat i emotiva bellesa, és un dels millors exemples conservats a Catalunya de canòniques romàniques del segle XI.