És una de les primeres fotografies professionals que l'artista Carles Fontserè va fer al llarg de la seva carrera.
És de l'any 1959 quan ja feia deu anys que Fontserè vivia a Nova York i en feia, tot just, dos que treballava per a la revista "Temas".
Aquesta era una revista d'informació general, plena d'il·lustracions i de contingut variat.
El seu públic lector era la colònia hispana de Nova York provinent de diferents països, tot i que predominaven els porto-riquenys.
La fotografia recull el moment en què el vaixell escola de l'Armada Espanyola, anomenat Juan Sebastián Elcano, acaba d'atracar al port de Nova York, situat a l'East River, i els mariners treballen per a amarrar-lo i per a recollir-ne les veles.
Forma part del reportatge que Fontserè va fer d'aquest vaixell i que, després, va publicar a "Temas" l'octubre de 1959.
Suport material: Fotografia química
L'Andreu Campasols neix l'any 1903 a Sords, estudia vuit anys al seminari, exerceix d'agent d'assegurances, s'afilia al PSUC i durant uns mesos dels anys 1937-1938 és alcalde de Cornellà del Terri.
Es casa amb la Dolors Coronas, de Serinyà, i tenen dos fills, en Josep i l'Andreu.
Marxa al front de guerra la primavera de 1938; a principis de 1939 en la retirada de l'exèrcit republicà és detingut i acusat, sense proves, d'assassinar el secretari de l'ajuntament de Cornellà, el qual està desaparegut del municipi des de principis de la guerra.
Està empresonat durant un any a Girona fins que és condemnat i, finalment, afusellat el 27 de juny de 1940.
Al llarg del seu captiveri escriu 149 cartes i notes a la seva esposa, en les que expressa l'amor i la preocupació que sent per ella i els seus fills, i li repeteix constantment que ell és innocent.
Hi ha cartes i notes en castellà, les més formals i neutres que s'intercanvien als ulls de les autoritats, i en català, les que entrega a la seva esposa amagades dins els paquets de roba i menjar.
Aquesta nota, suposem, que la va deixar lligada a les seves pertinences i és la darrera que pot fer arribar a la Dolors Coronas, ja que ella no sap de la seva mort fins que fa la propera visita a la presó.
Títol: Nota de comiat de l'Andreu Campasols a la Dolors Coronas
Es tracta d'una vista panoràmica de l'estany a principis del segle XX, quan tot just començava el seu procés d'enjardinament per tal de convertir-lo en un espai agradable per als turistes.
Encara podem apreciar-hi l'activitat agrícola: els camps cultivats i l'absència d'arbres que ens permeten distingir l'església de Porqueres, la plantació d'oliveres en els turons, la desforestació de les muntanyes de la vall de Campmajor deguda a l'aprofitament dels boscos i la presència solitària de la casa de pagès coneguda popularment com Can Barraca que es troba, com a l'actualitat, a peu de la carretera de Mieres.
Fotografia 18.071 del fons del Consell Comarcal del Pla de l'Estany cedida per la família banyolina, de farmacèutics, Alsius.
Els membres d'aquesta família s'han caracteritzat per tenir una àmplia cultura; com és el cas del prehistoriador Pere Alsius Torrent o el fotògraf Ramon Alsius Malagelada.
Creiem que l'autor d'aquesta fotografia és Antoni Alsius Ricard (1878-1968) fill del primer i oncle del segon.
Títol: Panoràmica de l'estany de Banyoles des del puig de la Fontpudosa
Suport material: Imatge digital
Panoràmica de l'estany de Banyoles des del puig de la Fontpudosa.
Es tracta d'una part d'un llibre original en pergamí.
Només se n'han conservat cinc pàgines.
Està escrit en català i amb la lletra de l'època (la lletra gòtica).
S'hi reprodueixen els primers capítols d'un document (la Carta Municipal) pactat entre l'abat del monestir de Sant Esteve de Banyoles, Ramon de Coll (senyor feudal de Banyoles), i la Universitat de la Vila de Banyoles (el Comú banyolí) el 1303.
El document estipula que l'abat deixarà de cobrar el que s'acostumava quan un súbdit (vassall) canviava de domicili, quan moria sense testament i/o sense descendència i quan la seva muller havia estat adúltera.
Es regulen els judicis donant algunes garanties als vilatans.
I es conclou que Banyoles haurà de defensar l'abat i els monjos.
Títol: [Capítols de la transacció convinguda entre la Vila de Banyoles i el monestir de Sant Esteve, per acabar amb les desavinences originades pel dret d'homenatge]
Pactes on es limiten els drets jurisdiccionals de l'abat
Aquest llibre s'ha anomenat popularment Llibre de la Cadena, de la Seca, o de la fàbrica dels Menuts.
Està escrit en català i té 289 pàgines.
Aplega diversos documents d'administració de la seca banyolina (del taller on es fabricava moneda).
El nom de Llibre de la Cadena prové de la gruixuda cadena de ferro que s'utilitzava per a subjectar-lo a una taula.
El 13 de juliol de 1599 el rei Felip III atorgà a la Vila de Banyoles el privilegi d'encunyar fins a 15.000 lliures en moneda pròpia, els coneguts menuts de Banyoles.
S'anomenaren així per la seva poca grandària (12 mil·límetres).
Era una moneda corrent (diner de billó), feta de coure amb un petit percentatge d'argent.
Els menuts foren usats per a pagar deutes municipals i reconstruir la muralla.
S'hi calcula el nombre de menuts encunyats i ens dona informació sobre com era una seca del segle XVI, descobrim quines eines i materials usaven, i el salari del personal (dels encunyadors, dels guardes, dels comptadors dels menuts o del mestre de la seca).
Títol: Consimile dels comptes Primer, Segon, Tercer, y ultim de la fabrica de menuts de la Universitat y Vila de Banyoles fabricats en virtut de privilegi Real a dita Vila concedit per lo Serenissim Rey Phelip Tercer dat en Barcelona a XIII de Juliol MDLXXXXVIIII donats y presentats en lo offici de Mestre Rational per Benet Anglada Apotecari Sindics de la dita Universitat y Vila
Suport material: Paper i enquadernació en cuiro i amb tancaments metàl·lics
Comptes de l'abril de 1602, pàgines 40v-41r.