L'honorable conseller de Justícia mitjançant un ofici de 8 de juny de 1988 trameté a la Comissió Jurídica Assessora un avantprojecte de la llei de l'epígraf juntament amb la documentació que havia servit per a la seva preparació i demanà que la Comissió fes el dictamen corresponent.
De la lectura de l'Avantprojecte i de les manifestacions fetes pels seus autors en presentar-lo a les darreres Jornades de Tossa es dedueix el propòsit de fer una regulació completa de les matèries que comprèn.
Aquesta finalitat només pot aconseguir-se de dues maneres: o bé redactant un text que com el contingut del títol VII del llibre 11 del Codi civil (articles 530 a 604) reguli la totalitat de la matèria sense deixar-hi buits o bé complementant un text no complet amb la regulació continguda en els preceptes que formen la totalitat d'un Codi civil o almenys la totalitat d'un dels seus llibres: el destinat a regular els drets reals.
El camí seguit pels redactors de l'Avantprojecte que s'examina ha estat evidentment el segon.
Efectivament: en l'exposició de motius es diu: «sembla oportú avançar pas a pas vers un Dret Immobiliari Català complet i modern.
La idea d'avançar pas a pas indica progressivitat i constància: elaborar un conjunt de lleis especials en matèria de Dret Immobiliari que vagin constituint les peces del nou sistema.»
Sembla evident per tant que els autors de l'Avantprojecte han pensat en una regulació autosuficient a la qual no arribin els efectes del paràgraf segon de l'article tretzè del Codi civil.
Malauradament això no és possible si al mateix temps no actuen un conjunt de lleis que complementin l'Avantprojecte presentat barrant el pas a l'entrada del Codi civil.
I és totalment segur que si s'aprovés i es promulgués com a llei l'Avantprojecte presentat serien també vigents a Catalunya com a supletòries normes com les dels articles 538 539 i 541 que precisament i segons els autors de l'Avantprojecte es consideren totalment alienes al dret català.
Resumint: un text que és concebut i redactat com a text tancat dona entrada a 35 articles del Codi civil molts dels quals topen amb la realitat catalana i amb la intenció dels seus autors.
Les constatacions anteriors han fet creure a aquesta Comissió que davant la dificultat i la impossibilitat material de redactar en poc temps almenys la totalitat del Llibre de drets reals d'un futur Codi de dret català ens hem de resignar –com ho feren els compiladors de 1960– a emprar la tècnica pròpia d'un apèndix al Codi civil i redactar una llei que es limiti a regular les especialitats del nostre dret –especialitats que poden consistir perfectament en una regulació actual posada al dia de situacions velles o noves– i a neutralitzar les disposicions del Codi civil que s'entengui que no formen part del nostre dret.
Aquestes consideracions van portar a la redacció d'un segon Avantprojecte inspirat en les directrius següents:
a) S'han de dotar d'estil normatiu les normes del primer Avantprojecte que siguin massa generals i abstractes.
b) En la regulació de la matèria de les immissions i de les relacions de veïnatge s'ha d'ampliar el tema dins dels criteris de l'Avantprojecte esmentat.
c) Tot i remarcar l'encert de cercar en l'acció negatòria l'esquema integrador de les servituds i fins i tot les relacions de veïnatge s'ha de prendre com a base el contingut substantiu de l'acció esmentada en la manera tradicional per a bastir al seu entorn un sistema de normes substantives.
d) S'estima necessari conservar la regulació de les servituds rústiques.
e) També s'ha d'incloure la normativa de l'acció negatòria.
f) No s'ha de procedir a la supressió de preceptes continguts en la Compilació sense argumentar-ne la necessitat.
Aquest segon Avantprojecte que en realitat incloïa la totalitat del primer fou discutit en el Ple de la Comissió; aquesta va encarregar a quatre dels seus membres la redacció definitiva del que no es pot qualificar de text alternatiu sinó de text que complementa un primer Avantprojecte que malgrat tenir molts mèrits resultava involuntàriament fragmentari.
Aquest darrer Avantprojecte és el que es transcriu seguidament fent però els advertiments següents:
S'ha elaborat sobre la base dels dos avantprojectes citats.
En el text que es presenta queden alguns preceptes no decidits per manca d'acord en el si de la Comissió.
En tractar-se de qüestions no tècniques sinó substancials correspon a l'autoritat política decidir entre els textos alternatius que es proposen.
A causa de l'actual indeterminació del contingut d'alguns preceptes que cal decidir no ha estat possible la redacció d'una exposició de motius.
Es remarca que si el text que segueix és aprovat com a llei continuaran sent aplicables a Catalunya els articles següents del Codi civil: 532 533 534 535 540 542 paràgraf primer de l'article 544 547 548 549 551 558 559 568 569 57 573 581 586 587 588 589 592 594 595 596 597 598 i 599 i el que disposen la Llei d'aigües i el seu Reglament respecte a la servitud forçosa d'aqüeducte i a les altres servituds relatives a aigües.
Per a facilitar l'estudi de la nostra proposta s'hi annexen els dos avantprojectes i unes observacions justificatives del text de cada article en la redacció que proposem.
Avantprojecte de llei sobre l'acció negatòria les immissions les servituds i les relacions de veïnatge
De l'acció negatòria i les immissions
El propietari d'un immoble té acció per cessar les pertorbacions il·legítimes del seu dret que no consisteixin en la privació o el reteniment indeguts de la possessió.
Igualment en té per exigir l'abstenció de pertorbacions futures i previsibles del mateix gènere.
No pertoca l'acció si els fets actuals que es pretén cessar o els futurs que es pretén evitar no perjudiquen l'interès del propietari a la seva propietat.
Tampoc no pertoca l'acció si per disposició de la llei o per negoci jurídic el propietari ha de suportar la pertorbació.
L'acció negatòria té per objecte la protecció de la llibertat del domini dels immobles i el restabliment de la cosa a l'estat anterior a una pertorbació jurídica o material.
En l'exercici de l'acció negatòria a més de la cessació de la pertorbació es podrà reclamar la corresponent indemnització pels danys i perjudicis produïts.
A l'actor en l'exercici de l'acció negatòria no li cal provar la il·legitimitat de la pertorbació.
L'acció negatòria és incompatible amb la reivindicatòria.
Les immissions produïdes per actes dolosos o culpables del veí que causin danys a l'immoble són prohibides i generen responsabilitat pel dany causat.
El propietari de l'immoble que sigui afectat per una immissió té acció negatòria per cessar-la i dret a rebre la indemnització econòmica corresponent als danys causats.
Cada propietari ha de tolerar les immissions provinents d'una finca veïna innòcues o que causin perjudicis no substancials.
Igualment ha de tolerar les immissions que produeixin perjudicis substancials si aquelles són conseqüència de l'ús normal del predi veí segons el costum local i la seva eliminació suposa una despesa econòmicament desproporcionada.
El propietari afectat tindrà dret a la indemnització dels danys produïts en el passat i a una compensació econòmica fixada de comú acord o judicialment pels que es puguin produir en el futur si aquestes immissions afecten exageradament el producte del predi o l'ús normal d'aquest segons el costum local.
Les immissions substancials provinents d'instal·lacions administrativament autoritzades només facultaran el propietari veí afectat per sol·licitar l'adopció de les mesures tècnicament possibles i econòmicament raonables per evitar les conseqüències danyoses.
Si aquestes no es poden evitar així podrà reclamar la indemnització corresponent pels danys i perjudicis que sofreixi.
Cap propietari no està obligat a tolerar immissions especialment o artificial dirigides vers la seva propietat.
La servitud és un dret real que grava parcialment un immoble limitant el seu domini en benefici d'un altre.
El titular del predi dominant pot utilitzar el servent en la mesura determinada en el títol constitutiu o en la llei.
El titular de predi servent no pot exercir aquelles facultats dominicals que li són limitades per la servitud i ha de tolerar l'exercici dels drets que aquesta dona al titular del predi dominant.
El titular de la servitud té acció real per mantenir i restituir l'exercici de la servitud establerta a la utilitat del predi dominant contra el titular del predi servent que s'hi oposi.
L'actor ha de provar l'existència de la servitud i la lesió causada a aquest dret.
L'acció confessòria prescriu als trenta anys a comptar des de l'acte obstatiu.
Les servituds es constitueixen per títol per usucapió i per disposició de la llei.
S'entén per títol tant el negoci jurídic per causa de mort o entre vius onerós o gratuït com la resolució judicial per la qual s'estableixi una servitud forçosa o la que en un procediment de divisió de cosa comuna en constitueixi alguna entre les finques resultants de la divisió.
(Aquest paràgraf pot suprimir-se).
L'existència d'un signe aparent de servitud entre dues finques pertanyents a un únic propietari no es considerarà si se'n transmet una títol suficient perquè la servitud continuï si en l'acte d'alienació no es disposa el contrari.
Text alternatiu: afegir al paràgraf anterior el següent:
«S'exceptua del que es disposa en el paràgraf anterior el cas en què les dues o més finques s'adjudiquin a diferents persones a conseqüència de la divisió d'un patrimoni comú.»
O bé: «... a conseqüència de la divisió feta pel causant en el seu testament».
O bé: «... a conseqüència de la divisió feta pels cohereus o comuners.
En aquest cas l'interessat podrà demanar i obtenir l'atorgament de títol de constitució de la servitud».
La servitud es constitueix per utilitat exclusiva del predi dominant i no s'estén més enllà del que calgui per assolir-la.
La servitud s'exercirà de la manera més adient per obtenir la utilitat del predi dominant i alhora de la manera menys incòmoda i lesiva per al predi servent.
El titular de predi servent tindrà dret a la indemnització corresponent pels danys i perjudicis causats per l'ús de la servitud que no siguin conseqüència necessària del seu exercici.
El propietari del predi dominant podrà fer en el predi servent les obres i els treballs necessaris per a l'ús i conservació de la servitud de conformitat amb el que es disposa en l'article anterior.
Correspon al propietari del predi dominant el pagament de les despeses produïdes per l'establiment i el manteniment de les instal·lacions necessàries per a l'ús de la servitud.
Nogensmenys si la instal·lació serveix també per a la utilitat del propietari del predi servent aquest haurà de contribuir-hi d'una manera proporcional.
El propietari del predi servent no pot fer cap obra que perjudiqui o dificulti l'exercici de la servitud.
El que disposen els paràgrafs anteriors s'entén sens perjudici de pacte entre els interessats.
Amb les excepcions que estableix l'article 12 l'adquisició de les servituds per usucapió tindrà lloc mitjançant la possessió en concepte de titular del dret de servitud per un període de 30 anys sense necessitat de títol ni de bona fe.
Les servituds positives aparents es començaran a usucapir des que s'exerceixin o es realitzin els actes necessaris per a llur exercici; les negatives i les no aparents des que es realitzin actes oposats a la llibertat del domini del predi servent que revelin la intenció de tenir servitud.
Aquesta tindrà lloc quan l'actual generació ni per ella mateixa ni per tradició de l'anterior no hagi conegut un altre estat de coses.
S'exceptua del que es preceptua en l'article anterior i no es podran adquirir per usucapió ni tan sols immemorial les servituds següents:
Primera: la de mantenir un arbre que per la seva proximitat al predi veí impedeixi d'aixecar cap paret o casa o que pel fet d'estar-hi acostat faciliti l'accés a aquest predi.
Segona: la de llums mitjançant forats escletxes enreixats o obertures en qualsevol part llevat que es tracti de lluerna o sia el buit que mesuri una amplària constant en el parament extern de dotze centímetres i una alçària mínima de 45 cm i màxima de 70 cm.
Tercera: la de vistes sigui en paret pròpia sigui en paret mitgera.
Quarta: la de llums i vistes entre terrats contigus d'igual o diferent alçària que es trobin tancats o que ho siguin mitjançant reixa.
Cinquena: la de desguàs o escorrim d'aigua d'una casa sobre un predi veí si en remou o n'aixeca les terres o la de vessament d'aigües sobre el predi veí que resulti de deterioraments imperfeccions o insuficiències de les canals les conduccions els marges o les comportes.
Sisena: la de tenir maquinàries o artefactes que causin incomoditat o perill a la finca veïna.
Setena: la urbana de pas per un buit de paret que el proporcioni sobre una via pública o passatge particular i d'una casa a l'altra per mitjà de ponts arcs empostissats o altres elements aptes; la que és conseqüència de romandre obert el portal d'una casa o predi o de no trobar-se aquest clos i la de pas circumstancial entre finques rústiques utilitzat només en èpoques de labors agrícoles.
Solució alternativa: supressió d'aquest article i com a conseqüència les referències que se'n fan en altres articles d'aquest Avantprojecte.
Si per raó del lloc assignat primitivament o de la manera establerta per a l'ús de la servitud l'exercici d'aquesta esdevé excessivament carregós o incòmode per al propietari del predi servent aquest podrà exigir a les seves costes les modificacions que cregui convenients sempre que siguin les adequades per tal que no disminueixi el valor de la servitud ni en perjudiqui l'ús.
Les servituds s'extingeixen pel no ús durant 30 anys per l'arribada del terme en les temporals o pel compliment de la condició en les condicionals per renúncia del titular del predi dominant i per redempció convinguda entre els titulars dels predis dominants i servents.
Si l'exercici de la servitud arriba a ser impossible el titular del predi servent podrà exigir-ne l'extinció.
La impossibilitat es determinarà segons la naturalesa de la servitud a la qual afecti però en cap cas no es tindrà en compte aquella que duri menys d'un any complet.
El titular del predi que fou dominant tindrà dret a reclamar al titular del que fou servent el restabliment sense indemnització de la servitud si abans de transcórrer el temps necessari per a la prescripció les circumstàncies del predi dominant i servent permeten novament el seu exercici.
La servitud de llums consistent en la lluerna a què es refereix l'apartat segon de l'article 12 i la de degotís o desguàs adquirides per usucapió s'extingiran quan per voluntat de l'amo del predi dominant hom en faci desaparèixer el signe exterior finestra canal o conducció mitjançant el qual s'exercia.
En el cas que aquestes servituds hagin estat constituïdes per títol només s'extingiran per no ús durant 30 anys.
La divisió del predi dominant no extingeix la servitud però tampoc no pot fer-ne més carregós l'exercici.
Si la servitud només és útil per a alguna de les finques resultants de la divisió el titular o els titulars del predi servent podran exigir-ne l'extinció respecte de les altres.
En cas de divisió del predi servent els interessats podran exigir l'extinció de la servitud respecte de la finca o finques resultants que no tingui cap utilitat per a elles.
Excepte en el cas en què els predis siguin agrupats registralment la servitud no s'extingirà pel sol fet que arribin a reunir-se en una sola persona les propietats dels predis dominant i servent.
L'interessat però podrà manifestar la seva voluntat d'extingir-la i obtenir-ne la cancel·lació registral.
El propietari d'una finca que per tal d'utilitzar-la com és degut necessiti una sortida a camí públic podrà exigir aquesta sortida als seus veïns a canvi d'una indemnització pels perjudicis causats.
L'amplada i les característiques del pas seran fixades per les necessitats del conreu o la utilització normal del predi dominant.
La indemnització consistirà en el preu del terreny afectat llevat que l'utilitzi també el propietari del predi servent; en aquest cas la indemnització es reduirà proporcionalment a la utilització respectiva prevista.
El pas s'haurà de donar pel punt menys perjudicial o incòmode per als immobles gravats i alhora més beneficiós per al predi dominant.
El titular del predi servent podrà exigir l'extinció d'aquestes servituds si la sortida a la via pública és inutilitzada per un acte arbitrari del titular del predi dominant; aquest però podrà reclamar el restabliment de la servitud tornant a pagar la indemnització corresponent.
Si com a conseqüència d'un acte de disposició sobre una o més parts d'una finca en resultés alguna part sense sortida els titulars de les que en tinguin hauran de concedir-li pas sense indemnització.
La servitud de pas serà accessòria de les servituds principals d'aqüeducte de sèquia de pastures de llenyes i de la xarxes aèries i conduccions superficials i subterrànies a què es refereix l'article següent.
També serà accessòria per muntar les instal·lacions necessàries per a l'establiment d'una servitud i per a realitzar-hi els treballs de reparació i conservació.
El propietari d'un immoble haurà de permetre a canvi de la indemnització corresponent la instal·lació a través de la seva finca i en benefici d'una altra de xarxes aèries i conduccions superficials i subterrànies si la connexió a les conduccions públiques no es pot fer per un altre lloc sense despeses desproporcionades i si els perjudicis ocasionats no són substancials.
Si l'interessat necessita només connectar el seu predi a la conducció que passa pel predi veí tindrà dret a fer-ho pagant les despeses de la connexió i la part proporcional de la que primitivament hagi pagat el propietari afectat.
L'amo del predi pel qual ha de passar la conducció pot exigir que es faci de tal manera que ell també se'n pugui servir; en aquest cas contribuirà proporcionalment a les despeses produïdes per la connexió.
Els interessats contribuiran al manteniment de la instal·lació proporcionalment a l'ús que en facin.
En el cas que les instal·lacions a què fan referència els paràgrafs anteriors produeixin perjudicis el beneficiat per la servitud haurà d'indemnitzar-los.
La servitud forçosa d'aqüeducte permet al propietari del predi dominant conduir-hi aigua pròpia a través del predi servent.
Aquesta servitud atribueix al propietari del predi dominant les facultats especificades en la llei i en el títol constitutiu i en tot cas el de construir sèquia mantenir-la i netejar-la de fang i altres residus deixant-los al marge i de fer reparacions i millores que no facin més carregosa la servitud i no perjudiquin el predi servent.
El titular del predi dominant és responsable dels prejudicis causats per immissions filtracions i altres defectes de construcció.
Les servituds forçoses a què es refereixen els articles 19 a 23 es regularan pel que fa als aspectes que no determinen en el títol constitutiu les normes establertes per a les servituds voluntàries en els articles 8 al 18 d'aquesta Llei que els siguin aplicables.
La servitud forçosa d'aqüeducte es regirà per les normes contingudes en la legislació d'aigües.
La servitud voluntària de llums permet rebre la llum que entrant per la part superior del predi servent passi al predi dominant.
La servitud voluntària de vistes comprèn la de llums i permet obrir finestres i abocar-s'hi per mirar al predi servent.
Si un predi té constituïda a favor seu una servitud de llums i vistes l'amo del predi servent que vulgui edificar haurà de deixar davant de l'obertura l'androna a què es refereix l'article 41 d'aquesta Llei llevat que el títol constitutiu estableixi una altra cosa; podrà però obrir finestres que rebin llum per aquesta androna.
Si la servitud és solament de llums podrà fins i tot edificar dins l'espai de l'androna fins al caire inferior de l'obertura que dona llums.
( Alternativament: es proposa que aquesta Secció tingui com a títol el de «Servituds voluntàries» i que s'afegeixi a continuació de l'article 27 un altre article amb el contingut següent:
«Sens perjudici de les normes urbanístiques i administratives en matèria relativa a edificis s'observaran les regles següents:
En la servitud que permet fer descansar qualsevol construcció sobre l'edifici veí el propietari del predi servent en el qual descansa l'edifici dominant està obligat a mantenir la solidesa de la paret columna sostre o forat que el sostingui.
En la servitud que permet encaixar una biga sobre la paret de l'edifici veí el propietari d'aquest queda obligat a mantenir la solidesa de la paret de càrrega.
En la servitud que prohibeix al titular d'un predi d'edificar més amunt d'una certa alçària l'edifici construït sobre el predi servent no pot superar l'assenyalada per la servitud sigui quina sigui la seva qualificació urbanística.
En les servituds de degotís i desguàs el propietari del predi servent no podrà impedir per cap mitjà ni tan sols edificant la caiguda natural o canalitzada sobre la seva finca de les aigües pluvials provinents de la teulada de l'edifici construït sobre el predi dominant»).
És paret mitgera de càrrega la que s'aixeca al límit de dues o més finques amb l'objecte de servir d'element sustentador de les edificacions o d'altres obres de construcció que s'hi realitzin.
Els propietaris confrontants podran acordar d'establir la mitgeria i construir la paret mitgera sempre que disposin de l'autorització administrativa corresponent per construir els dos predis fins al límit comú.
La paret mitgera ha de ser del tipus fonaments gruix i alçària adequats als projectes o finalitat de les edificacions pactades i tenir l'aparença de mur exterior o de façana exigides per la normativa urbanística.
A falta de previsions específiques en el pacte constitutiu les característiques de construcció de la paret mitgera seran les usuals al lloc i l'obra que s'ha d'edificar segons les regles de l'art en el moment de la construcció; el propietari que construeixi primer la paret mitgera ho farà en la mesura de les seves necessitats i donant-li el gruix corresponent meitat en el terreny propi i meitat en el del veí o veïns interessats.
Hom no podrà carregar damunt la paret mitgera que el veí hagi edificat sense haver-ne pagat la part del cost fixada en el pacte constitutiu de la mitgeria.
Els interessats però llevat de pacte en contra podran sol·licitar al jutge la rectificació de les quantitats que cal pagar tenint en compte la naturalesa l'antiguitat l'estat de conservació i les condicions d'obra de la paret mitgera.
En el supòsit d'exercici de la facultat consignada en l'apartat anterior la tramitació del procediment no impedirà que entretant el veí que hagi pagat la quantitat pactada pugui carregar damunt la paret mitgera.
Fins al moment de la càrrega per part del veí les despeses de construcció i conservació de la paret mitgera seran a càrrec del propietari que l'hagi aixecada.
A partir d'aquell moment cada propietari hi contribuirà en la proporció pactada o si no s'ha pactat en proporció a l'ús que en faci.
Si una construcció carregada damunt la paret mitgera és enderrocada el qui ho faci la deixarà en estat adequat per a la seva futura utilització i amb l'aparença de mur exterior o de façana que correspongui d'acord amb la seva configuració originària.
Tot el que disposen els paràgrafs anteriors s'entén sens perjudici del que s'hagi pactat.
El veí que construeixi sense fer ús de la paret mitgera haurà de pagar la part del cost que li hauria correspost segons el que s'hagi pactat i segons les regles de l'article 31 anterior.
A més haurà de prendre les mesures de construcció adients per evitar perjudicis al propietari que l'hagi aixecada.
Si es produeixen aquests perjudicis haurà d'indemnitzar-lo.
El propietari que primerament hagi aixecat i pagat la paret mitgera podrà enderrocar-la en qualsevol moment anterior a l'inici de les obres de construcció de l'edifici que ha de carregar damunt d'ella.
L'enderroc però només es podrà dur a terme si el veí no ha pagat la part del cost que li correspon i si notificada fefaentment al veí la intenció d'enderrocar aquest dins el termini de 30 dies no s'hi oposa pagant o consignant el pagament d'aquella part de cost.
La mitgeria serà forçosa en les parets de tanca de patis horts jardins i solars fins a l'alçària mínima de dos metres.
El sòl de la tanca divisòria serà mitger però el veí no tindrà obligació de contribuir a la meitat de les despeses de construcció i manteniment de la paret fins que per part seva edifiqui o tanqui la seva finca.
La paret de tanca entre dos predis es presumeix sempre mitgera.
Entre predis separats per una tanca cap titular no podrà mantenir un arbre o un element de construcció que per la seva proximitat a aquella inutilitzi la seva funció perquè faciliti l'accés al predi veí.
Cada propietari podrà construir una paret acostant-la o adossant-la de llarg o de través a la paret veïna sens menyscabar-la i amb l'obligació de respectar les servituds existents.
L'amo del predi inferior està obligat a rebre les aigües pluvials que naturalment arribin del superior; però el propietari d'aquest no pot oposar obstacles al curs de l'aigua ni alterar el seu règim fent-lo més carregós.
Si ho fa i causa perjudicis al predi inferior hi pertocarà la indemnització corresponent.
Si en una finca hi ha obres de defensa contra l'aigua l'amo del predi superior està obligat a permetre que el propietari de l'inferior faci les obres de reparació que siguin necessàries.
Hom presumirà que els marges o les ribes situats entre predis veïns com també les parets que si escau els revesteixin són propietat del titular del predi superior.
Ningú no podrà obrir cap pou a una distància menor de 60 cm d'una paret mitgera o del límit amb el predi veí.
En tot cas restarà sempre salvat el que disposi la Llei d'aigües.
Ningú no podrà tenir vistes ni llums sobre el predi veí ni obrir cap finestra o construir cap balcó voladís ni fins i tot en paret pròpia confrontant amb la del veí si no té constituïda servitud a favor seu sense deixar en el terreny propi una androna de l'amplària fixada per les ordinacions o pels costums locals o en llur defecte d'un metre quadrat almenys comptat des de la paret o des de la línia més sortida si hi havia un balcó voladís.
Hom no podrà tampoc obrir cap finestra en una paret contigua a la del veí o que hi formi angle de 60 graus si no és a una distància mínima d'un metre i mig comptat des de la línia d'unió d'ambdues parets.
Sens perjudici del que disposa l'article 36 d'aquesta Llei entre predis destinats a plantació o cultiu el propietari que planti arbusts o arbres ha de fer-ho a una distància mínima d'un metre o de dos metres respectivament de la línia de partió.
L'acció per exigir l'arrencament dels arbres o arbusts plantats en contravenció del que es disposa en l'apartat anterior prescriu als deu anys.
En matèria de plantació forestal s'atendrà a allò que disposa la legislació especial.
Queden derogats l'article 343 i els articles 283 al 295 constitutius del títol tercer de la Compilació del dret civil de Catalunya i totes les altres disposicions que s'oposin a aquesta Llei.
Les parets de càrrega que segons el règim anterior a la present Llei siguin mitgeres continuaran regint-se per la legislació anterior mentre es conservin i encara que no s'hagi fet ús del dret de càrrega fins a complir trenta anys a partir de l'entrada en vigor d'aquesta Llei.
El que es disposa als dos primers paràgrafs de l'article 42 d'aquesta Llei no s'aplicarà a les plantacions ja existents en el moment de la seva entrada en vigor.
Observacions sobre l'anterior Avantprojecte
Recull amb lleugeres variants la redacció de l'article 1 del primer Avantprojecte.
Recull el paragraf tercer de l'article 1 i els paràgrafs primer tercer i quart de l'article 2 del segon Avantprojecte.
Recull els paràgrafs segon i tercer de l'article 3 del segon Avantprojecte i la totalitat de l'article 2 del primer Avantprojecte modificant i aclarint la redacció dels paràgrafs 1 i 2.
Secció primera: disposicions generals
Se suprimeix el qualificatiu de "predials" ja que per a aquest Avantprojecte les servituds personals no existeixen.
Recull l'article 3 del primer Avantprojecte.
Recull l'article 6 del segon Avantprojecte i es regula l'acció confessòria de la qual no parla el primer Avantprojecte.
Recull l'article 4 del primer Avantprojecte i l'article 7 del segon; s'hi afegeix un paràgraf (suprimible) que no té altre objecte que el d'admetre expressament la facultat que en determinats casos té el jutge d'establir servituds.
Article que admet diverses redaccions i respecte del contingut del qual no hi ha parer unànime en la Comissió.
El text proposat en primer lloc es limita a neutralitzar la vigència de l'article 541 del Codi civil.
Recull l'article 5 del primer Avantprojecte i el 8 del segon.
Recull l'article 6 del primer Avantprojecte i el paràgraf primer del segon i s'hi afegeix el contingut del paràgraf segon de l'article 9 del segon Avantprojecte amb una nova redacció.
Recull l'article 7 del primer Avantprojecte i l'article 10 del segon.
Recull la normativa continguda en els articles 342 i 343 de la Compilació i l'article 11 del segon Avantprojecte.
L'antinòmia resultant del paràgraf primer de l'article 343 i de l'apartat 8è de l'article 283 de la Compilació es resol d'acord amb el segon Avantprojecte a favor de l'article 343.
Si es decidís la supressió de l'article 12 d'aquest Avantprojecte també s'hauria de suprimir la referència que se'n fa a l'inici d'aquest article.
Recull en la seva integritat (amb la supressió però de l'apartat 8è per la raó adduïda a l'article 11) l'article 283 de la Compilació.
El contingut d'aquest article no ha estat admès pel primer Avantprojecte però si pel segon i no hi ha acord sobre la matèria en el si de la Comissió.
En cas que es decidís la supressió d'aquest article hauria de tenir-se en compte les referències que hi fan altres articles d'aquest Avantprojecte.
Recull amb una nova redacció l'article 8 del primer Avantprojecte i l'article 13 del segon.
S'ha cregut millor especificar les causes d'extinció de les servituds que fer –com fan l'article 9 del primer Avantprojecte i el 14 del segon– una vaga referència a "les mateixes causes que els altres drets reals".
Recollint el contingut dels articles 10 del primer Avantprojecte i 15 del segon es modifica el segon paràgraf d'ambdós ja que la servitud segons el que s'hi disposa no s'extingeix automàticament sinó a petició del titular del predi servent; es tracta per tant del restabliment d'una servitud extingida.
Recull l'article 284 de la Compilació.
Si se suprimís l'article 12 hauria de modificar-se'n la redacció.
Recull l'article 11 del primer Avantprojecte –al qual per una errada de còpia li manca un paràgraf– i l'article 16 del segon Avantprojecte.
Recull els articles 12 del primer Avantprojecte i 16 del segon exceptuant-ne el supòsit d'agrupació registral.
Recull amb lleugeres modificacions de redacció l'article 13 del primer Avantprojecte i el 18 del segon amb els afegits proposats relatius a l'import de la indemnització i a les característiques del pas que es pot exigir.
Recull I'article 14 del primer Avantprojecte i el 19 del segon.
Recull amb una redacció lleugerament modificada els articles 15 del primer Avantprojecte i 20 del segon.
Recull l'article 21 del segon Avantprojecte afegint-hi com a norma general el dret accessori i forçós de pas per a muntar les instal·lacions necessàries a una servitud i per realitzar-hi els treballs de reparació i conservació.
Recull l'article 22 del segon Avantprojecte i la redacció alternativa proposada pels autors del primer Avantprojecte.
Regula la servitud d'aqüeductes recollint el text de l'article 23 del Avantprojecte i procurant no entrar en contradicció amb la Llei d'aigües i el seu reglament.
Recull i amplia els articles 17 del primer Avantprojecte i 25 del segon.
Aquesta Secció regula les servituds de llums i vistes que en el primer Avantprojecte formen part del capítol de les relacions de veïnatge.
Dona la definició d'aquestes servituds d'acord amb el paràgraf segon de l'article 26 i l'article 28 del segon Avantprojecte.
Recull l'article 29 del primer Avantprojecte i l'article 29 del segon.
Recull l'article 18 del primer Avantprojecte i el 33 del segon.
Recull la doctrina dels articles 19 del primer Avantprojecte i 38 del segon.
Recull els articles 20 del primer Avantprojecte i 39 del segon.
Recull l'article 21 del primer Avantprojecte desenvolupant-ne l'últim apartat; sembla que el carregament exigeix el pagament previ.
Recull els articles 22 del primer Avantprojecte i 41 del segon.
Recull els articles 23 del primer Avantprojecte i 42 del segon.
La redacció que es proposa d'acord amb l'esmena presentada es basa en un criteri diferent del mantingut en els dos avantprojectes; es considera que si hi ha un pacte d'establiment de la mitgeria aquest queda perfeccionat totalment pel pagament fet per ambdues parts interessades i que no es pot revocar per la voluntat d'una d'elles.
No es creu que la justificació de la redacció proposada pel primer Avantprojecte sigui admissible: l'article 23 del primer Avantprojecte (article 33 d'aquest) no estableix un ius poenitendi sinó només un no ús del dret a carregar dret que continuarà subsistint mentre no passi el temps necessari per a la prescripció.
L'establiment per tant en l'article 24 del primer Avantprojecte d'un ius poenitendi a favor del que ha construït primer en el cas en què l'altre interessat hagi pagat la part que li pertoca no és contrafigura de l'article 23 del mateix Avantprojecte ja que aquest no permet de cap manera una resolució unilateral.
El contracte –i el dret real que n'és conseqüència– no queda resolt sinó que només no se'n fa ús.
Si totes dues parts han pagat la part que els correspon no és possible que una d'elles se'n pugui desdir sense el consentiment de l'altra.
S'hi inclouen els dos primers paràgrafs de l'article 25 del primer Avantprojecte i l'article 44 del segon.
Recull l'últim apartat de l'article 25 del primer Avantprojecte aclarit d'acord amb l'article 32 del segon que es refereix a parets de tanca ja que si no es fes així es produiria antinòmia entre els articles 42 i 36 i la servitud primera de l'article 12.
Recull l'article 26 del primer Avantprojecte i el 33 del segon.
Recull la doctrina de l'article 27 del primer Avantprojecte amb la redacció de l'article 31 del segon.
Recull l'article 34 del segon Avantprojecte i l'article 291 de la Compilació.
Recull l'article 35 del segon Avantprojecte i l'article 294 de la Compilació.
Recull els articles 21 del primer Avantprojecte i 26 i 27 del segon.
Recull l'article 30 del primer Avantprojecte i el 36 del segon aclarint que es tracta de predis destinats a plantacions i cultius.
La disposició final i les disposicions transitòries no modifiquen les dels avantprojectes presentats.