Resolució 359/2017, de 20 de novembre
Còpia de l'acta del Patronat de data 13 de juny de 2017.
La GAIP és competent per atendre reclamacions en relació amb sol·licituds d'accés a la informació pública adreçades a les Universitats catalanes i als ens i fundacions que en depenen.
L'acta de la sessió d'un òrgan de govern, com el Patronat de la Fundació, elaborada per la persona que hi ha actuat com a Secretària no es pot considerar informació pública accessible fins que sigui aprovada, ja que no és fins aleshores que és un document definitiu que recull la voluntat de l'òrgan i fa públics els acords que s'han pres.
Número d'expedient de la Reclamació: 380/2017.
De la seva banda, l'article 72 LTAIPBG estableix que les resolucions expresses o presumptes dictades en relació amb el dret d'accés a la informació pública poden ésser objecte de reclamació.
La reclamació es formula contra una Fundació depenent de la Universitat de Barcelona.
Això podria presentar dubtes en relació amb la competència de la GAIP que, tot i que no han estat oposats per part de la Fundació PCB, s'esvairan seguidament.
Des de la Resolució 17/2015 la GAIP ha fixat el criteri d'entendre que, tot i que del tenor literal dels articles 73 i 74 LTAIPBG se'n podria deduir que la garantia de la reclamació davant de la GAIP en relació amb sol·licituds d'accés a la informació pública a les universitats públiques de Catalunya i els ens que en depenen restaria subjecte a la formalització de conveni amb la GAIP, aquest conveni no resulta exigible per admetre reclamacions, ja que el contrari suposaria interpretar que el legislador català ha deixat a mans de les Universitats catalanes i ens dependents l'accés a la via de reclamació que la legislació bàsica de transparència estableix amb caràcter gratuït mitjançant un òrgan independent de garantia creat ad hoc, o, dit d'altra manera, que la legislació catalana de transparència, en el desplegament de la legislació bàsica estatal, ha restringit l'àmbit de garantia del dret d'accés de la ciutadania i n'ha exclòs les Universitats catalanes i ens dependents que no subscriguin un conveni amb la GAIP.
Cal recordar que l'article 3.1.c) LTAIPBG estableix expressament que aquesta llei i les obligacions que s'hi contenen els és aplicable a les Universitats públiques i als ens que en depenen, o hi estan vinculats o participats, incloses les fundacions, societats mercantils i altres ens instrumentals, i que la llei bàsica estatal de transparència 19/2013, del 9 de desembre, de transparència, accés a la informació pública i bon govern empara l'aplicació de la via de reclamació davant dels òrgans de garantia, com la GAIP, de les sol·licituds d'informació a universitats públiques i ens que en depenen, al contrari del que fa amb altres institucions o òrgans equiparables als òrgans estatutaris als quals fa referència els articles 73 i 74 LTAIPBG esmentats.
Tenint això en compte, la Resolució de la Reclamació 17/2015 de la GAIP ja va establir que " la possibilitat que la llei catalana pugui condicionar la garantia de la reclamació a la GAIP a un conveni previ amb aquestes entitats suposaria una restricció de les garanties establertes a favor del dret d'accés per part de la legislació bàsica de transparència (en la mesura que el dret a reclamar, amb caràcter gratuït, davant d'una autoritat independent com la GAIP és una garantia evident del dret d'accés), cosa que, de ben segur, no pot haver estat la intenció del legislador català, ja que, segons es desprèn dels debats parlamentaris, el seu capteniment era més aviat el contrari: reforçar i ampliar el dret d'accés, respecte dels mínims garantits per la legislació bàsica.
Cal entendre, per tant, que el condicionament fet per l'article 74.3 LTAIP de la via de la reclamació davant la GAIP a un conveni previ afecta només a les institucions de la Generalitat previstes al Capítol V del Títol II de l'Estatut d'Autonomia.
Això no treu, naturalment, que la GAIP pugui subscriure convenis per concretar un marc estable de relació i col·laboració, en benefici del dret d'accés a la informació pública, amb les universitats o qualsevol altre òrgan subjecte a les reclamacions davant d'aquesta Comissió de Garantia.
Es pot concloure, doncs, que la legislació de transparència atorga a la GAIP competència sobre reclamacions en relació amb sol·licituds d'accés a la informació pública adreçades a universitats públiques" i, pels mateixos arguments, als ens i fundacions que en depenguin, expressament previstos per l'article 3.1.c LTAIPBG.
En aquest mateix sentit s'expressa l'article 3.1.i) del Decret 111/2017, de 18 de juliol, pel qual s'aprova el Reglament de la Comissió de Garantia del Dret d'accés a la Informació Pública (RGAIP), que en determinar que resten dins l'àmbit d'actuació de la GAIP altres subjectes obligats per l'LTAIPBG, com les universitats i ens que en depenen, no ho condiciona a la formalització d'un conveni previ com a requisit, sinó que s'hi refereix en termes indeterminats d'eventual conveniència o procedència.
D'acord amb això, la GAIP considera admissibles a tràmit les reclamacions presentades contra les desestimacions d'accés de les Universitats i dels ens que en depenen, com la Fundació reclamada, i considerant que la Reclamació 380/2017 reuneix els requisits formals establerts per l'LTAIPBG i per l'RGAIP, l'admet a tràmit.
La reclamació es presenta contra la inadmissió a tràmit de la sol·licitud d'accés a l'acta, motivada en el fet que, en no haver estat aprovada pel Patronat, es tracta d'un esborrany.
Efectivament, l'article 29.1.a LTAIPBG preveu que hagin de ser inadmeses a tràmit les sol·licituds d'informació si demanen notes, esborranys o resums, o qualsevol document de treball intern sense rellevància o interès públic.
En aquest cas, l'acta de la sessió d'un òrgan de govern, com el Patronat de la Fundació, elaborada per la persona que hi ha actuat com a Secretària no es pot considerar informació pública accessible fins que sigui aprovada, ja que no és fins aleshores que és un document definitiu que recull la voluntat de l'òrgan i fa públics els acords que s'han pres.
En aquest sentit, considerant que les actes han de recollir fidelment els acords i la intervenció dels membres en cada sessió, no és procedent que es puguin difondre abans que aquests membres no hagin tingut l'oportunitat de revisar-les i aprovar-les.
D'altra banda, cal fer constar en relació amb la fonamentació de la reclamació que la consideració sobre la conveniència d'haver adoptat o no un acord prejudicial o la valoració de la bona fe amb què hagi actuat la Fundació PCB en no adoptar aquest acord depassa l'abast d'aquest procediment de reclamació i les facultats de revisió d'aquesta Comissió, que s'ha de limitar a determinar si determinada informació pública ha de ser accessible o no.