L'eixam d'esglésies, monestirs i ermites que a un costat i altre del Pirineu es van aixecar en temps del romànic van ser el pol de difusió de la naixent cultura i van fer d'aquesta serralada l'autèntic bressol i espina dorsal de Catalunya, ara fa mil anys.
Església romànica del segle XIII, bastida de nou el segle XVII.
S'hi celebra l'aplec el 8 de setembre.
Enclavat sobre un espadat que domina la vila, al peu del Pedraforca.
Les primeres notícies d'aquesta construcció són del segle XI.
Cal destacar-ne l'edifici fortificat i l'església del castell, dedicada a santa Maria.
També hi ha restes de muralles, marges de pedra i fonaments d'altres construccions.
Santa Maria del Castell de Saldes.
Aquesta església va ser bastida al segle XII adossada al castell.
Destaca, especialment, la paret de migjorn on encara es pot veure l'antiga porta d'entrada, acabada en un arc de mig punt adovellat.
Situada en ple centre de la població, l'església parroquial de Saldes va ser aixecada al segle IX, tot i que durant els segles XI i XII hi van ser integrats elements de marcat caràcter romànic.
Es conserva en el seu interior la verge romànica del santuari de Gresolet (s.
XIII), un altar barroconeoclàssic (s.
Sant Andreu de l'Espà (Saldes).
Es troba al bell mig del llogarret de l'Espà.
Les primeres dades documentals són del segle X. Ha estat molt modificada.
Cal destacar l'austera porta d'entrada, oberta al mur de migjorn.
Església petita no documentada fins el 1632, però que per la seva construcció, es creu que data del segle XI o XII.
És d'una sola nau i ha estat restaurada darrerament.
Sant Sebastià de Sull (Saldes).
Antic monestir situat a l'esquerra del riu Saldes que data de finals del segle IX.
L'església es va reformar diverses vegades, es va ensorrar i construir de nou al segle XV, tot i que se'n va modificar la planta.
Corona el Tossal, el petit turó que domina l'actual vila de Gósol.
Del recinte, que ja existia al segle XI dominant una de les rutes de pas de la Catalunya central vers la Cerdanya i el Llenguadoc, solament es conserven algunes restes de la muralla que tancava el costat de tramuntana.
Situada a la part més alta del recinte fortificat, és l'edificació que millor s'ha conservat.
Es tracta de l'antiga església parroquial del castell de Gósol.
La seva forma i orientació peculiars, fan que esdevingui singular dins la seva època.
S'hi va trobar una talla policromada de la Mare de Déu (S.XIII), d'estil clàssicament romànic, que ara es conserva al Museu d'Art de Catalunya.
Santa Eulàlia de Bonner (Gósol).
Emplaçada en una petita vall sobre el riu de Valls.
Possiblement data de finals del segle XI.
Tant la nau com l'absis es van esfondrar com a conseqüència d'un sobrealçat desproporcionat.
El record de la visita de Pablo Ruiz Picasso (Màlaga 1881-Mougins, Provença 1973) l'estiu de l'any 1906 és inesborrable per als gosolans, els quals disposen d'una Sala Picasso amb reproduccions de les obres pintades en aquesta població del Berguedà.
Amb les llargues passejades per aquestes terres i la seva integració amb els vilatans, el pintor va transformar el seu estil, i va desenvolupar una etapa de classicisme mediterrani de tons ocres i motius rurals.
L'estiu gosolà va ser molt productiu.
Passat l'estiu, Picasso va marxar a París directament des de Gósol, passant el Cadí pel pas dels Gosolans i emportant-se la llavor d'un nou estil de ressò mundial: el cubisme.