Resolució 211/2017, de 27 de juny
Administració: Ajuntament de les Borges Blanques
Estudi de qualitat de l'aire a la zona d'influència d'una planta de tractament de residus del municipi.
El fet que la informació sol·licitada sigui informació ambiental no impedeix que la GAIP sigui competent per conèixer la reclamació presentada.
Tot i que la normativa reguladora de l'accés a informació ambiental no prevegi expressament la possibilitat de reclamar davant la GAIP, l'aplicació supletòria de la normativa de transparència comporta la competència d'aquesta.
L'Administració posa a disposició de l'entitat reclamant la informació sol·licitada mentre es tramita la reclamació, de manera que la reclamació perd el seu objecte i correspon finalitzar el procediment sense haver d'entrar en el fons.
Lliurament extemporani de la informació.
Número d'expedient de la reclamació: 183/2017.
Sentit de la resolució: Finalització per pèrdua sobrevinguda de l'objecte de la reclamació.
"DIC: que per part de l'Alcalde de l'Ajuntament de Les Borges Blanques se m'ha sol·licitat faci lliurament d'un informe en què es justifiqui la negativa del meu representat, [...], alcalde de l'Ajuntament, de facilitar l'estudi emès per la Universitat [Politècnica de Catalunya] titulat 'Estudi de qualitat de l'aire a la influència de la fàbrica de l'empresa General d'Olis i Derivats, SL'.
INFORMO: que malauradament aquest estudi no es pot lliurar en defensa dels interessos de l'Ajuntament de Les Borges Blanques i de l'alcalde del mateix, el senyor [...], ja que s'ha hagut d'adjuntar a la causa penal Diligències Prèvies Núm.
3454/2015, seguides davant el Jutjat d'Instrucció Núm.
1 de Lleida i no es podrà entregar fins que aquesta no finalitzi, tot de conformitat amb l'article 21.[1.]b de la Llei 19/2014, de 29 de desembre, de transparència, accés a la informació pública i bon govern [LTAIPBG]".
Concorren en aquest cas dues circumstàncies que podrien fer dubtar sobre l'admissibilitat de la reclamació i la pròpia competència de la GAIP per tramitar-la: el fet que la reclamació s'hagi interposat havent transcorregut més d'un mes des de la notificació de l'actuació administrativa impugnada (article 42.1 LTAIPBG), i el fet que la informació sol·licitada (la còpia d'un estudi de qualitat de l'aire) sigui informació mediambiental, l'accés a la qual està sotmès a una regulació específica (la LAIA) que no contempla expressament la possibilitat de reclamar davant òrgans de garantia com la GAIP.
Pel que fa a la primera circumstància, no pot impedir l'admissió a tràmit de la reclamació perquè ni la resposta inicial de l'alcalde d'11 de novembre de 2016, ni la posterior de 31 de gener de 2017 contenen indicació alguna sobre els recursos que podia interposar l'entitat reclamant.
Com és sabut, la manca del peu de recurs, que és preceptiu, converteix la notificació en defectuosa i deixa obert el termini d'impugnació (article 40.3 de la Llei 39/2015, d'1 d'octubre, del procediment administratiu comú de les administracions públiques –LPAC–).
La segona circumstància esmentada tampoc no pot impedir l'admissió a tràmit de la reclamació.
L'entitat reclamant demana, certament, accés a informació ambiental (l'estudi de qualitat de l'aire sol·licitat, que porta per títol "Estudi d'avaluació de l'impacte sobre el medi ambient atmosfèric d'una planta de tractament de residus procedents majoritàriament del sector oleícola", encaixa dins la noció d'informació ambiental recollida a l'article 2.3 LAIA), i fonamenta la seva sol·licitud en la LAIA.
La disposició addicional primera de l'LTAIPBG, apartat segon, estableix que "l'accés a la informació pública en les matèries que tenen establert un règim d'accés especial és regulat per llur normativa específica i, amb caràcter supletori, per aquesta llei".
L'accés a la informació ambiental és una d'aquestes matèries (ho assenyala expressament l'apartat tercer de la disposició addicional primera de la Llei estatal 19/2013, de 9 de desembre, de transparència, accés a la informació pública i bon govern –LTAIPBGE–), de manera que queda sotmès primerament a la regulació continguda a la LAIA i només supletòriament a l'LTAIPBG.
Doncs bé, tot i que la LAIA no prevegi expressament la possibilitat de reclamar davant un òrgan independent i especialitzat com la GAIP en cas de denegació d'accés, òrgan que –a l'igual que els seus homòlegs a nivell estatal i de les altres comunitats autònomes– encara no existia quan aquella llei es va aprovar, sembla clar que aquesta via addicional i voluntària de garantia existeix també en aquest àmbit, i que la GAIP posseeix competència per atendre les reclamacions que li vulguin fer arribar els ciutadans als quals s'hagi denegat accés a informació ambiental.
La LAIA en cap moment no exclou aquesta possibilitat i la permet quan, al regular en el seu article 20 els recursos que es poden interposar contra les denegacions d'accés a informació ambiental, remet als recursos administratius previstos de forma general a la normativa de procediment administratiu comú "i altra normativa aplicable".
Entre aquesta altra normativa aplicable s'ha d'incloure la normativa de transparència, que preveu expressament la seva aplicació supletòria en matèria d'accés a informació ambiental, com s'ha vist, i que qualifica a la reclamació davant els nous òrgans de garantia que contempla (com la GAIP, a Catalunya) com a substitutiva dels recursos administratius d'acord amb l'article 112.2 LPAC (article 23.1 LTAIPBGE).
La possibilitat de comptar amb una via addicional, voluntària, ràpida i gratuïta de reclamació, davant un òrgan especialitzat i independent com la GAIP, que no exclou el recurs contenciós administratiu posterior, sembla a més plenament coherent amb la finalitat última de la LAIA i de les directives de la Unió Europea que aquesta transposa: proporcionar les màximes garanties al dret d'accés a la informació ambiental com a instrument de protecció del medi ambient.
Com es desprèn dels antecedents, l'Ajuntament de Les Borges Blanques, després de rebre, durant la tramitació d'aquesta reclamació, la notificació de la Resolució de la GAIP 174/2017, de 31 de maig, en què s'estima el dret d'un grup municipal a accedir a l'estudi de qualitat de l'aire sol·licitat, ha posat aquest estudi a disposició de l'entitat reclamant, de manera que la reclamació perd el seu objecte i correspon finalitzar el procediment sense haver de fer cap pronunciament sobre el fons de l'assumpte.
Sobre la base dels antecedents i fonaments jurídics exposats, el Ple de la GAIP, en la sessió de 27 de juny de 2017, resol per unanimitat: