Les deixalles que es dipositen als contenidors de recollida selectiva són triades per ser reciclades i recuperar-ne tot allò que sigui possible.
Pel que fa a la fracció no reciclable dels residus sòlids urbans (RSU), rep diversos tractaments:
La valoració energètica dels residus sòlids urbans mitjançant la incineració consisteix en un procés de combustió controlada de la fracció de les deixalles domèstiques que no s'ha pogut reciclar.
Mitjançant aquest procés, els residus sòlids urbans són transformats en escòries (compostos i matèria no orgànica que no s'ha cremat), cendres, fums que s'emeten a l'atmosfera i energia.
Tots aquests elements resultants són tractats adequadament per tal de protegir el medi ambient.
Les instal·lacions per incinerar les deixalles, per tal de complir la normativa poder accedir a l'autorització administrativa que els permet funcionar, han de disposar d'equips amb una tecnologia molt avançada que permetin filtrar els gasos de partícules contaminants i de sistemes de rentatge que permetin eliminar els compostos gasosos nocius i perillosos.
L'energia que es recupera en aquest procés és aprofitada per:
Un altre sistema per tractar les deixalles és a través de la seva disposició en espais preparats per emmagatzemar-les amb les condicions adequades, evitant així que puguin ser font de contaminació de l'entorn.
La primera acció del procés de disposició controlada de residus sòlids urbans consisteix a col·locar-les sobre un terreny que abans ha estat impermeabilitzat.
S'estenen en capes de poc gruix i es compacten per reduir-ne el volum.
Després es cobreixen amb terra per reduir-ne les males olors, evitar problemes sanitaris i confinar de manera correcta els residus.
Pel que fa al fons de l'abocador, s'impermeabilitza acuradament per tal que la fracció líquida resultant de la fermentació de les deixalles enterrades, anomenada lixiviats, no es pugui filtrar sòl avall i contaminar les aigües subterrànies.
Aquests lixiviats es recullen mitjançant un drenatge i es condueixen a unes basses de recollida.
D'altra banda, aquesta mateixa fermentació dóna lloc a la descomposició de les deixalles que s'hi han anat dipositant.
Els gasos que genera la reacció química han de ser extrets a l'exterior mitjançant una xarxa de canonades d'evacuació.
Aquests gasos reben el nom de biogàs i es caracteritzen tenir un percentatge al voltant del 50% de metà (el metà és el gas natural que utilitzem per al consum domèstic i industrial).
La composició restant és bàsicament de CO2 i d'un petit percentatge d'altres gasos, com ara l'àcid sulfhídric, mercaptà o amoníac, que es caracteritzen per la seva mala olor.
En els dipòsits controlats i també en les plantes de metanització també es produeix un mètode de fermentació de forma controlada de la matèria orgànica anomenat metanització.
Aquest mètode es produeix en un ambient sense oxigen (anaerobi) que permet als organismes biològics que degradin la matèria.
En aquest procés s'allibera de nou biogàs.
El biogàs que s'hi genera es pot utilitzar en:
El compost s'obté a partir de la fermentació de la matèria orgànica en presència d'aire que provoquen certs microorganismes presents de manera natural en les substàncies tractades.
El procés de fermentació té lloc sota coberta, amb recuperació de lixiviats, ventilació forçada i un procés d'extracció i tractament d'aire.
El compostatge no és un mètode d'aprofitament directe de l'energia, però sí representat un reaprofitament de la matèria primera en obtenir-ne la matèria de compost, que posteriorment podrà ser utilitzada com a adob.