projecte-aina/catalan_government_crawling huggingface dataset:
Us animem a compartir amb altres professionals de la salut les recomanacions per evitar pràctiques clíniques de poc valor relacionades amb la Covid-19 i que esteu implementant al vostre centre.
Els requisits perquè siguin publicades al web del Projecte Essencial són:
Informació bàsica sobre protecció de dades Identificació del tractament: Gestió de propostes de recomanacions Essencial Covid-19.
Iniciatives per evitar pràctiques innecessàries (en endavant "Propostes Covid Essencial).
Responsable del tractament: Agència de Qualitat i Avaluació Sanitàries de Catalunya (en endavant, "AQuAS"), Carrer de Roc Boronat, 81-95, 08005 Barcelona.
Finalitat i legitimació: gestionar la seva proposta de recomanació per evitar pràctiques clíniques innecessàries dins del context de la pandèmia Covid-19 i, si escau, publicar-la en el lloc web del Projecte Essencial [URL], essent la base jurídica el seu consentiment.
Drets de les persones interessades: Pot exercir els seus drets d'accés, rectificació, supressió, limitació del tractament, oposició o portabilitat de dades, així com a retirar en qualsevol moment el consentiment donat sense que això afecti a la licitud del tractament previ a la seva retirada dirigint-se a: [EMAIL].
En tot cas, pot exercir el seu dret a presentar una reclamació davant el nostre Delegat/da de Protecció de Dades, que és la Fundació TIC Salut i Social ( [EMAIL] ) o davant l'Autoritat Catalana de Protecció de Dades ( [EMAIL] ).
La bacteriúria asimptomàtica no s'ha de tractar sistemàticament amb antibiòtics, excepte en dones embarassades i altres casos molt concrets.
En dones postmenopàusiques amb risc baix de fractures, el tractament de llarga durada amb bisfosfonats suposa un risc que no compensa el benefici.
En dones sanes usuàries de dispositiu intrauterí (DIU) que es troben asimptomàtiques, no es recomana realitzar el control anual del dispositiu.
En els casos de part normal no s'hauria de practicar l'episiotomia de manera rutinària.
La cistitis aguda no complicada en dones sanes no s'hauria de tractar sistemàticament amb fosfomicina trometamol amb múltiples dosis de 3 g
En les dones amb risc per a desenvolupar malalties hipertensives durant l'embaràs no es recomana el repòs absolut ni relatiu.
No es recomana la prescripció de glibenclamida per al tractament de les dones amb diabetis mellitus gestacional que necessiten tractament farmacològic si es disposa d'insulina o metformina.
En dones menors de 50 anys sense factors de risc addicional de càncer de mama, no es recomana el cribratge rutinari mitjançant mamografia.
La periodicitat del programa de cribratge de càncer de mama (en dones de 50-69 anys) hauria de ser de dos anys.
En els pacients amb febre o amb dolor agut intens no es recomana el tractament amb metamizol (dipirona) com a primera elecció.
En una nena prepuberal amb sinèquies vulvars asimptomàtiques no es recomana fer cap tractament.
En dones sanes, de menys de 50 anys i sense factors de risc, no cal fer mamografies rutinàries per detectar un possible càncer de mama.
Els malalts polimedicats (amb més de 5 medicaments) o més gran de 65 anys i que no prenen medicaments tipus aspirina o ibuprofè no haurien de prendre protectors d'estómac.
La densitometria òssia per evitar fractures per fragilitat, en personesamb osteoporosi que no fan tractament preventiu, no s'hauriade fer amb una periodicitat inferior a dos anys.
En parts normals, sense complicacions, no s'hauria de practicar l'episiotomia de manera rutinària.
Perllongar rutinàriament el tractament rehabilitador de les seqüeles d'un ictus més de dotze mesos no millora el procés de recuperacióneurològica i funcional.
El mal d'esquena, si no presenta signes d'alerta sobre complicacionsaddicionals o no supera les sis setmanes de duració, no requereixproves d'imatge.
Si no hi ha símptomes cardíacs o respiratoris no és necessari fer una radiografia de tòrax abans d'una operació.
En dones menors de 50 anys sense factors de risc addicional de càncer de mama, no es recomana el cribratge rutinari mitjançant mamografia.
La periodicitat del programa de cribratge de càncer de mama (en dones de 50-69 anys) hauria de ser de dos anys.
Malgrat el debat sobre l'eficàcia del cribratge de càncer de mama amb mamografia, les últimes revisions sistemàtiques n'han confirmat l'eficàcia en les dones de més de 50 anys.
Per això es recomana el cribratge de càncer de mama amb mamografia en dones de 50-69 anys en el marc d'un programa poblacional que segueixi les Guies Europees de garantia de qualitat tal com es realitza a Catalunya.
D'altra banda, els efectes adversos que aquest cribratge pot produir (falsos positius, falsos negatius, sobrediagnòstic/sobretractament) fa necessària una valoració del balanç entre els beneficis i potencials efectes adversos abans d'oferir l'oportunitat de participar en un programa de cribratge en el nostre sistema sanitari.
Per aquests motius, s'ha d'oferir a la població la informació sobre beneficis, limitacions i efectes adversos per permetre una decisió de participació informada.
En les dones de menys de 50 anys, les incerteses sobre l'eficàcia, el menor benefici absolut a causa d'una menor incidència i una major dificultat tècnica en cribrar dones joves i un balanç entre beneficis i efectes adversos menys favorable que en edats més avançades, donen suport a la recomanació de no cribrar de manera rutinària a les dones de 40/45-49 anys amb un risc poblacional de càncer de mama.
Les dones amb un risc elevat de patir càncer de mama (síndromes hereditàries, càncer familiar, etc.) o amb patologia mamària han de seguir els protocols recomanats en aquests casos.
La decisió d'iniciar el cribratge per sota dels 50 anys ha de ser una decisió individual que tingui en compte els possibles beneficis, les limitacions i els efectes d'aquest cribratge en aquesta edat.
Queden excloses d'aquesta recomanació, doncs, les dones que per motiu d'un risc elevat (síndromes hereditàries, etc.) o de patologia clínica segueixin un protocol específic.
Societat de Salut Pública de Catalunya i Balears
Data: divendres 21 d'abril de 2017
L'any 2015 Essencial va iniciar el pilot de la implementació de les recomanacions del projecte en col·laboració amb els equips d'atenció primària (EAP) de Catalunya.
Per tal de posar en valor les iniciatives dutes a terme pels professionals i compartir experiències, l'AQuAS organitza la Jornada d'implementació del Projecte Essencial: "Més no sempre és millor: evitem pràctiques de poc valor", la qual comptarà amb la col·laboració dels equips pilots del projecte Essencial, professionals de l'atenció primària, l'Institut Català de la Salut (ICS) i les societats científiques.
Atès l'aforament limitat de la sala, l'entrada és lliure però cal fer-hi inscripció.
Els objectius de la Jornada d'implementació del projecte Essencial són:
"Més no sempre és millor: evitem pràctiques de poc valor"
Ampliada la presentació d'iniciatives fins al 12 d'abril.
Vitamina D i gent gran; lumbàlgia i faixes o suports lumbars; antibiòtics i faringitis en infants; broncodilatadors i bronquiolitis en infants; antidepressius i depressions lleus; antiinflamatoris i malalties del cor, renals o del fetge; antibiòtics i otitis en infants.
Blog Avenços en Gestió Clínica (in Catalan).
Data: divendres 21 d'abril de 2017
L'any 2015 Essencial va iniciar el pilot de la implementació de les recomanacions del projecte en col·laboració amb els equips d'atenció primària (EAP) de Catalunya.
Per tal de posar en valor les iniciatives dutes a terme pels professionals i compartir experiències, l'AQuAS organitza la Jornada d'implementació del Projecte Essencial: "Més no sempre és millor: evitem pràctiques de poc valor", la qual comptarà amb la col·laboració dels equips pilots del projecte Essencial, professionals de l'atenció primària, l'Institut Català de la Salut (ICS) i les societats científiques.
Atès l'aforament limitat de la sala, l'entrada és lliure però cal fer-hi inscripció.
Els objectius de la Jornada d'implementació del projecte Essencial són:
S'ha creat un Comitè Científic Essencial que decidirà sobre dues activitats relacionades amb la Jornada.
La primera té a veure amb les propostes de noves recomanacions Essencial presentades pels professionals de la salut.
El Comitè seleccionarà un nombre determinat de propostes per ser prioritzades el dia de la Jornada pel públic assistent.
La segona té relació amb el Premi a la idea més innovadora per evitar pràctiques de poc valor a l'atenció primària.
Entre les idees presentades, el Comitè n'escollirà la guanyadora.
El dia de la Jornada el conseller de Salut lliurarà el Premi.
"Més no sempre és millor: evitem pràctiques de poc valor"
El període per presentar iniciatives va finalitzar el passat 12 d'abril.
Amb l'objectiu de donar a conèixer el projecte als professionals sanitaris de tot el territori català, l'equip del projecte Essencial ha iniciat una sèrie de reunions amb les regions sanitàries del Servei Català de la Salut.
La primera d'aquestes reunions va tenir lloc el passat 25 d'abril a la Regió Sanitària de Terres de l'Ebre.
A la reunió varen assistir professionals, responsables de gestió d'atenció primària i hospital i representants dels diferents proveïdors de la regió de Terres de l'Ebre.
El 8 de maig es va presentar el projecte Essencial a la Regió Sanitària de Lleida.
A la reunió van assistir professionals, responsables de gestió d'atenció primària i de l'Hospital Universitari Arnau de Vilanova i de l'Hospital Santa Maria així com representants dels diferents proveïdors de la regió de Lleida.
El passat 17 de maig va tenir lloc a Tremp una sessió informativa sobre el projecte Essencial a la Regió Sanitària Alt Pirineu.
El passat 6 de juny es va presentar el projecte Essencial a més de seixanta professionals sanitaris de la Regió Sanitària Catalunya Central.
A totes les reunions, a més de presentar-se el projecte, s'ha produït un interessant debat sobre els elements facilitadors i les possibles barreres per a l'aplicació de les recomanacions Essencial.
Els pacients amb pneumònia comunitària no haurien d'ingressar a l'hospital si prèviament no s'ha avaluat la seva gravetat segons les escales pronostiques validades que ajudin a decidir, d'acord amb la situació del pacient, la idoneïtat del nivell d'atenció.
La incidència de la pneumònia d'origen comunitari és difícil d'establir.
No obstant això, els estudis poblacionals prospectius situen la incidència anual de la pneumònia entre el 5% i l'11% de la població adulta.
A Catalunya, l'any 2012 les pneumònies sense complicacions han suposat un total de 2.881 hospitalitzacions (taxa d'hospitalització de 37,9 contactes per 100.000 habitants), dels quals 1.927 han estat adults i 954 infants.
La pneumònia d'origen comunitari està inclosa entre els problemes de salut que s'haurien de controlar en l'entorn d'atenció primària (Ambulatory Care Sensitive Conditions).
No obstant això, segons la seva etiologia, pot cursar amb diferent nivell de gravetat i pot requerir ingrés hospitalari.
L'avaluació inicial de la gravetat de la pneumònia és clau per establir el nivell d'atenció sanitària més idoni a cada cas.
Comptem amb diferents eines (criteris d'ingrés i escales pronòstiques validades) elaborades per guiar la decisió del professional.
Les comorbiditats i el risc de complicacions estan contemplats en aquesta valoració.
El PSI i el CURB-65 són les dos escales de gravetat més robustes, validades i recomanades per la comunitat científica.
Es suggereix la utilització de l'escala pronòstica CURB-65, o la seva variant simplificada CRB65, per la facilitat de la seva aplicació tant en l'àmbit hospitalari, com d'atenció primària.
L'estimació de la SaO2 mitjançant un pulsioxímetre permet completar la valoració de la gravetat del pacient amb pneumònia d'origen comunitari.
Per evitar hospitalitzacions innecessàries a pacients amb pneumònia, es requereix la utilització d'escales pronòstiques validades que permetin establir la idoneïtat del nivell d'atenció.
No obstant això, la decisió d'hospitalitzar un pacient amb pneumònia d'origen comunitari depèn de moltes variables que inclouen no només la gravetat de la malaltia, sinó també la presència de comorbiditats, així com altres causes no relacionades directament amb la malaltia, com les circumstàncies socials del pacient, la intolerància a la medicació oral o bé el fracàs terapèutic previ.
A més, en la decisió s'ha de tenir en compte que cada hospitalització exposa el pacient als riscos relacionats amb les infeccions nosocomials, i representa una situació de molèstia per al pacient i la seva família.
La variabilitat en l'hospitalització de la pneumònia sense complicacions entre sectors sanitaris és molt elevada (coeficient de variació del 64,0%).
Si tots els sectors sanitaris presentessin les mateixes taxes d'hospitalització que el 10% dels sectors amb les taxes més baixes, anualment a Catalunya s'evitarien 1.195 ingressos hospitalaris, que equivalen a 15 llits d'hospital en funcionament amb un estalvi aproximat d'1,8 milions d'euros.
Societat Catalana de Medicina Familiar i Comunitària
El projecte Essencial va ser presentat a la Conferència Anual de la International Society for Evidence-Based Healthcare a Taormina-Sicília (Itàlia) el passat 1 de novembre.
La presentació la va dur a terme Anna Kotzeva amb el títol " ESSENCIAL: adding value to healthcare through discontinuation of low-value practices ".
Més informació: http://www.ebhc.org/files/EBHC_International_Joint_Conference_2013_Program.pdf
El 7 de novembre de 2013, Caritat Almazan i Elena Torrente van participar a la taula rodona " Projecte Essencial: l'ús de tècniques innecessàries i despeses errònies en la pràctica mèdica.
La qualitat del nostre sistema de salut ". organitzada per la Filial de Tortosa i de les Terres de l'Ebre de l'Acadèmia de Ciències Mèdiques de Catalunya i Balears en el marc del XXXIII Curs de l'Acadèmia de Ciències Mèdiques.
Divendres 17 de gener, a les 13.30 hores, la Comissió MAPAC (Millora de l'Adequació de la Pràctica Assistencial i Clínica) de l'Hospital de St.
Pau presentarà el portal DianaSalud (Divulgació d'Iniciatives per ANalitzar l'Adequació en Salut) per consultar simultàniament les recomanacions d'iniciatives com: Essencial, Do Not Do o Choosing Wisely.
Article publicat a la revista Annals de Medicina.
La sobreutilització de serveis sanitaris, les pràctiques clíniques de poc valor i el projecte Essencial són alguns dels aspectes que s'aborden en l'article: Es pot afegir valor a la pràctica clínica "deixant de fer"?
Actuacions clíniques innecessàries i les aportacions del projecte Essencial, que acaba de publicar la revista Annals de Medicina i al qual podreu accedir directament i gratuïtament.
El projecte Essencial és una iniciativa que proposa una estratègia per reavaluar l'efectivitat de la pràctica clínica i contribuir a l' eficiència i sostenibilitat del sistema sanitari sense comprometre'n la qualitat.
L'Essencial és la primera iniciativa a Catalunya i a Espanya que –inspirada en experiències internacionals– elabora recomanacions sobre pràctiques de poc valor basades en l'evidència per tal d'evitar-les.
Per fer-ho vol promoure la " medicina parsimoniosa " que intenta prescindir de les intervencions innecessàries, sense que suposi una restricció o limitació de serveis, sinó una atenció sanitària apropiada.
En els casos de part normal no s'hauria de practicar l'episiotomia de manera rutinària.
L'episiotomia, incisió perineal per facilitar l'expulsió del nadó durant el part, és una pràctica clínica freqüent, tot i que hi ha poca evidència científica sobre els seus beneficis i és una pràctica clínica controvertida.
A Catalunya, el 28% dels parts normals no instrumentals atesos el 2011 es van realitzar amb episiotomia.
S'estima que aquest percentatge pot ésser molt superior, ja que s'observa un grau important d'infradeclaració d'aquest procediment en bastants centres.
La realització d'episiotomies en parts normals no instrumentals presenta una variabilitat important.
El 25% dels centres que fan menys episiotomies es troben per sota del 14%, mentre que el 25% que en fan més se situen a partir del 38%.
L'Organització Mundial de la Salut estima que el percentatge de parts normals amb episiotomia hauria de situar-se al voltant del 15%.
Es considera que l'episiotomia redueix el riscos d'esquinç perineal, de disfunció del sòl pelvià i de la incontinència urinària i fecal, deguts al part.
Quant al fetus, l'escurçament del període d'expulsió es considera que facilita un nombre més elevat de parts espontanis.
L'episiotomia va esdevenir una pràctica rutinària en què se'n subestimaven els efectes adversos com la disfunció de l'esfínter anal, la disparèunia, o la producció de esquinços de tercer i quart grau.
Actualment, hi ha àmplia evidència científica que la realització rutinària (o ús sistemàtic) de l'episiotomia, comparada amb el seu ús selectiu (per determinades indicacions), no millora els resultats en salut de les dones a curt i llarg termini.
Fins i tot, en els estudis comparatius s'ha demostrat que l'ús selectiu d'aquesta pràctica incrementa el nombre de dones amb perineu intacte i el nombre de dones que reprenen la vida sexual al mes.
A més, disminueix la necessitat de reparació i sutura perineal, així com el nombre de dones amb dolor a l'alta hospitalària.
Segons la revisió de la biblioteca Cochrane, l'estratègia selectiva d'episiotomia té més avantatges en comparació de l'estratègia basada en l'episiotomia de rutina.
Aquests són: taxa menor de trauma perineal greu (reducció del 12%), necessitat menor de sutura perineal (reducció del 29%) i menys complicacions als set dies (reducció del 41%).
L'únic desavantatge observat va ser un risc més elevat de trauma perineal anterior (increment del 84%).
Per això, les estratègies d'atenció al part normal i les guies de pràctica clínica actuals promouen l'estratègia d'episiotomia selectiva i no sistemàtica en els parts espontanis.
L'episiotomia rutinària tampoc no està recomanada en dones amb esquinços de tercer o quart grau en parts anteriors.
L'episiotomia és apropiada només en el part instrumental o sospita de compromís fetal.
Societat Catalana d'Obstetrícia i Ginecologia
En dones postmenopàusiques amb risc baix de fractures, el tractament de llarga durada amb bisfosfonats suposa un risc que no compensa el benefici.
L'any 2012, l'11% de les dones catalanes majors de 55 anys van rebre tractament amb bifosfonats orals.
D'aquestes, el 38% van rebre tractament de llarga durada (cinc o més anys).
L'evidència científica disponible suggereix un augment del risc de fractures atípiques femorals (regió subtrocantèrica o en diàfisi) en dones postmenopàusiques amb tractament preventiu amb bifosfonats entre els tres i cinc anys de l'inici del tractament.
Les fractures atípiques s'han observat majoritàriament en dones postmenopàusiques que han rebut alendronat ja que és el bifosfonat més utilitzat.
No obstant això, també s'han descrit casos amb ibandronat, risedronat, etidronat i zoledronat i, segons una revisió de l'Agència Europea del Medicament, les fractures atípiques constitueixen un efecte de classe dels bifosfonats.
Les fractures atípiques s'han descrit també amb l'ús prolongat d'altres fàrmacs antiresortius, com ara el denosumab.
A banda del risc de fractures atípiques, s'han descrit també altres efectes adversos amb l'ús perllongat amb bifosfonats, com osteonecrosi mandibular (sobretot a dosis altes), dolor ossi, articular i muscular generalitzat i fibril·lació auricular.
També poden produir efectes adversos inflamatoris oculars (conjuntivitis, iritis, uveïtis, escleritis i epiescleritis).
La decisió d'instaurar i mantenir el tractament amb bifosfonats més enllà de cinc anys per a la prevenció de les fractures per fragilitat ha de considerar tant els beneficis esperats com els possibles riscos associats.
Cal valorar la continuació o suspensió del tractament amb bifosfonats de llarga durada en totes les dones postmenopàusiques en funció del risc de fractures per fragilitat.
En dones amb risc baix en el moment de la reavaluació (T-score >-2,5 de coll del fèmur amb la tècnica DXA o amb diagnòstic d'osteopènia i sense fractura prèvia i risc baix de caiguda) es recomana suspendre el tractament.
En les dones en què se suspengui el tractament amb bifosfonats, cal reavaluar periòdicament la necessitat de la seva reinstauració.
S'han de potenciar altres mesures d'estil de vida saludable i prevenir les caigudes.
S'exclouen d'aquesta recomanació dones postmenopàusiques amb tractament per la malaltia de Paget, la hipercalcèmia secundària a una neoplàsia o en tractament amb inhibidors de l'aromatasa i/o glucocorticoides per via sistèmica durant més de tres mesos acumulats en els darrers dos anys.
La suspensió del tractament de més de cinc anys en totes les dones majors de 55 anys amb T-score >-2,5 a Catalunya suposaria un estalvi de 5 milions d'euros si no es contempla la possible presència d'altres factors de risc que en justifiquin la continuació.
Programa d'harmonització farmacoterapèutica de medicaments en l'àmbit de l'atenció primària i comunitària (PHF-APC) del Servei Català de la Salut.
Societat Catalana de Medicina Familiar i Comunitària
Fulls d'informació per a pacients.
Societat Catalana de Medicina Familiar i Comunitària (CAMFIC), 2011.
La bronquiolitis en lactants no s'ha de tractar rutinàriament amb antibiòtics, excepte que hi hagi una infecció bacteriana concomitant o una forta sospita d'aquesta.
La bronquitis en infants no s'ha de tractar rutinàriament amb antibiòtics, excepte si hi ha la confirmació o una alta sospita d'una infecció bacteriana afegida.
No s'hauria d'instaurar tractament antibiòtic de la faringitis a pediatria sense la sospita i confirmació subsegüent de la seva etiologia bacteriana.
L'otitis mitjana aguda no ha de tractar-se sistemàticament amb antibiòtics.
En nens majors de 2 anys amb clínica lleu i sense factors de risc, s'ha d'adoptar inicialment una conducta expectant.
La rinosinusitis aguda no ha de tractar-se sistemàticament amb antibiòtics, excepte quan hi hagi criteris clínics que recolzin una probable etiologia bacteriana, especialment en els casos greus, casos que empitjoren o amb persistència de símptomes.
La bronquiolitis en lactants no s'hauria de tractar rutinàriament amb broncodilatadors B2 adrenèrgics.
En el nen sa amb una convulsió febril simple no es recomana fer un electroencefalograma ja que aquesta prova per si sola no serveix per predir el risc de convulsions febrils recurrents ni el risc d'epilèpsia futura.
En els pacients amb febre o amb dolor agut intens no es recomana el tractament amb metamizol (dipirona) com a primera elecció.