Els requisits científics, operatius i jurídics que ha de complir un mètode d'avaluació de riscos psicosocials, tal com indica la Llei 31/1995, de 8 de novembre, de prevenció de riscos laborals (LPRL), són els següents:
Tenir una base conceptual fonamentada en el coneixement científic de l'àmbit de la salut laboral
La "base conceptual" és la que determina els continguts del mètode, és a dir, què mesura i què no mesura el mètode, essent per això d'una gran importància.
Cal comprovar que el mètode se centra en els sis grans grups de riscos psicosocials: exigències psicològiques en el treball, conflicte treball-família, control sobre el treball, suport social i qualitat de lideratge, compensacions del treball i capital social.
Alguns tècnics de prevenció tracten els riscos psicosocials utilitzant teories de psicologia clínica (centrades en la personalitat) o de gestió de recursos humans (motivació, clima,...).
Aquestes teories són pertinents en els camps de la psicologia o la gestió de recursos humans, però no són adequades en el camp de la prevenció, ja que no s'han aportat fins avui proves que els aspectes en què se centren tinguin relació amb la salut quan es considera l'àmbit laboral.
Avaluar els riscos psicosocials és avaluar el "com" es treballa, o dit d'una altra manera, les característiques de l'organització del treball.
En definitiva, avaluar condicions de treball que difícilment "es veuen o es toquen", per la qual cosa els mètodes d'avaluació de riscos psicosocials s'han de basar en l'experiència dels treballadors.
Per tal de permetre la participació dels protagonistes en l'obtenció de dades se sol utilitzar la tècnica del qüestionari anònim, ja que és una eina estandarditzada que permet recollir informació d'un grup ampli de persones.
És freqüent la utilització de mètodes tecnocràtics que no permeten la participació.
Aquests mètodes no són acceptables, i solen utilitzar com a tècnica per obtenir les dades que permeten avaluar l'organització del treball el check-list (llista d'aspectes que valora el tècnic/a -suposadament neutre- a partir de les observacions que realitza en la visita a una empresa).
Si el treball és desgastador emocionalment, si permet o no desenvolupar les habilitats i coneixements, si es rep o no suport de superiors en la realització del treball, si es canvien les condicions de treball contra la voluntat dels treballadors o si els objectius del treball són clars no són aspectes que puguin identificar-se a través de la mera observació.
Tanmateix, de vegades es nega la utilització de qüestionaris, amb l'argument que les respostes són subjectives o que la gent menteix.
Davant d'això cal dir que no hi ha cap altra manera de fer-ho: els qüestionaris són instruments necessaris per mesurar conceptes abstractes, s'utilitzen a mig món, el que passa és que s'ha d'emprar un bon qüestionari: ha d'estar validat i ser fiable.
Cap ciència de la salut (medicina, psicologia...) o social (economia, sociologia...) no hauria avançat sense qüestionaris en les últimes dècades.
No es pregunta a un sol treballador, que podria voler enganyar, sinó a tots els treballadors d'una empresa.
Igualment, és difícil que algú vulgui mentir en un qüestionari quan es planteja correctament: com a part del procés preventiu, de manera creïble, garantint la confidencialitat, amb participació dels representants dels treballadors...
Finalment, què és més subjectiu: l'apreciació que un tècnic realitza en uncheck-list o l'anàlisi de les dades obtingudes mitjançant un qüestionari vàlid i fiable de tota la plantilla protagonista d'aquesta situació?
Però la participació dels protagonistes no pot limitar-se només a l'obtenció de dades, la interpretació de les dades, així com la proposta de mesures preventives s'ha de realitzar també a través de processos altament participatius.
És a dir, el mètode d'avaluació ha de plantejar procediments concrets de participació de l'empresari i els seus representants i dels treballadors i els seus representants a tot el procés d'intervenció preventiva, per exemple, a través de la creació d'un grup de treball.
D'aquesta manera el coneixement tècnic es complementa amb el derivat de l'experiència dels protagonistes.
La participació, en el cas dels riscos psicosocials, és una necessitat metodològica (els agents socials tenen una part del coneixement derivat de l'experiència que no és substituïble i que és complementari al coneixement tècnic), a més d'un imperatiu legal (ho diu la LPRL) i un requeriment operatiu (és necessària la implicació activa dels agents socials si es pretén una prevenció eficaç, ja que són els qui tenen influència (o participació) en les decisions i accions originades en el marc de l'empresa.
Validat vol dir que s'ha comprovat que la tècnica utilitzada mesura efectivament el que diu mesurar.
Fiable vol dir que s'ha comprovat que totes les preguntes de la tècnica utilitzada són rellevants i que les mesures són repetibles.
No n'hi ha prou "amb paraules", el manual del mètode ha de contenir proves d'això.
És freqüent utilitzar eines la validesa i fiabilitat de les quals no estan demostrades, de manera que el mesurament no ofereix garanties.
Utilitzar-les seria com emprar un sonòmetre sense calibrar.
Ser aplicable a l'empresa amb l'objectiu de complir amb la finalitat preventiva
El mètode ha de complir una sèrie de requisits, que podríem anomenar operatius, amb la intenció de facilitar l'acció preventiva posterior.
- permetre identificar riscos al menor nivell de complexitat possible (en dividir els problemes, els fa menys complexos, més abordables i és més fàcil buscar alternatives);
- cobrir el major espectre possible de diversitat d'exposicions (utilitzar el mateix instrument per a tots els llocs permet comparar, prioritzar i poder ser equitatius);
- preguntar i presentar els resultats de l'avaluació per diferents condicions de treball (lloc de treball, antiguitat, tipus de contracte, jornada...) o característiques sociodemogràfiques (sexe i edat).
Això és el que s'anomena unitats d'anàlisi, i permet localitzar l'exposició i dissenyar mesures preventives més adequades, així com fer emergir les desigualtats.
El cas dels riscos psicosocials està caracteritzat per l'absència de Normes UNE, Guies de l'Institut Nacional de Seguretat i Higiene en el Treball (INSHT) o institucions de les comunitats autònomes competents -sobre riscos psicosocials hi ha Notes Tècniques de Prevenció (NTPs), però no guies-, ni Guies del Ministeri de Sanitat i Consum o Normes Internacionals.
Aquestes carències estan previstes a l'article 5.3 del Reial decret 39/1997, de 17 de gener, pel qual s'aprova el Reglament dels serveis de prevenció (RSP), que, per aquest motiu, planteja que en aquest cas els mètodes o criteris que s'utilitzin per avaluar seran:
- guies d'altres entitats de reconegut prestigi en la matèria o
- altres mètodes o criteris professionals descrits documentalment i que proporcionin confiança en el seu resultat.
Per tant, segons l'art. 5.3 del RSP, es poden utilitzar guies d'entitats d'altres països, prèvia adaptació a la realitat local, i mètodes que proporcionin confiança en el seu resultat.
A més, el RSP exigeix altres requeriments jurídics als mètodes, que també han de complir els mètodes d'avaluació de riscos psicosocials.
Aquests requeriments estan previstos als articles 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8 i 9 del RSP.
Finalitat preventiva de l'avaluació: l'objectiu no és només obtenir informació, sinó utilitzar-la per adoptar mesures (articles 2.3 i 3.1 del RSP).
El mètode ha de permetre estimar la magnitud dels riscos (en el cas dels riscos psicosocials, a través de puntuacions) i el percentatge de treballadors exposats (articles 3.1 i 8 del RSP).
Ha de donar informació sobre l'exposició per lloc de treball (art. 4.1 RSP).
Ha d'avaluar condicions de treball (art. 4.1.a RSP) i, específicament, les establertes a l'art. 4.7. de la LPRL.
La identificació i valoració del risc ha de donar cabuda a la informació rebuda pels treballadors (art. 5.1 RSP).
Per tant, cal exigir amb rigor a qualsevol mètode que es vulgui emprar per avaluar els riscos psicosocials el compliment d'aquests requeriments legals fixats al Reglament dels Serveis de Prevenció.
No, ja que la identificació i la estimació de la de la magnitud dels riscos formen un únic procés d'avaluació, sent la identificació la fase inicial de l'avaluació.
Quan es fa referència al risc psicosocial, els procediments o instruments que permeten la identificació de forma vàlida i fiable –i que compleixen el criteri d'estar basats en l'evidència científica– tot donant confiança sobre els seus resultats, són els mateixos que, a més, permeten estimar la magnitud, la seva localització segons lloc de treball –articles 3.1 i 4.1.a del Reial decret 39/1997, de 17 de gener, pel qual s'aprova el Reglament dels serveis de prevenció (RSP), respectivament– i la determinació i planificació de mesures preventives.
En fer el procediment d'avaluació dels riscos psicosocials, cal tenir en compte:
Què és o no factor de risc segons el marc teòric científicament acreditat.
Els processos a través dels quals les persones exposades poden veure afectada la seva salut, descrits a la literatura científica.
La identificació no es pot fer per mitjà de l'observació o l'ús de llistats de comprovació per part d'un tècnic i ha de ser interpretada prenent en consideració l'experiència de les persones que estan exposades.
Per tant, és necessària la participació directa dels treballadors que ocupen els llocs de treball que seran avaluats.
És per això que en el cas dels riscos psicosocials no es compleix l'excepció que fa l'article 5.2 del RSP quan diu que " l'avaluació ha d'incloure la realització dels mesuraments, les anàlisis o els assaigs que es considerin necessaris, llevat que es tracti d'operacions, activitats o processos en els quals la apreciació professional, directa i acreditada, permeti arribar a una conclusió sense necessitat de recórrer a aquelles operacions, sempre que es compleixi el que disposa el paràgraf anterior", que indica que el procediment d'avaluació ha de proporcionar confiança sobre el resultat.
El principal plantejament de l'avaluació de riscos psicosocials és que la finalitat no és avaluar l'individu sinó l'exposició a factors de risc psicosocials presents en l'organització que poden ocasionar un dany per a la salut dels treballadors a partir de les respostes de tot el col·lectiu empleat en la unitat objecte d'avaluació.
Per tal de garantir la sinceritat i la participació dels treballadors és important garantir l'anonimat.
- Informar la plantilla que a l'informe de resultats no podran ser identificades les respostes de cap persona de forma individualitzada.
- Quan es determinin les unitats objecte d'avaluació caldrà tenir en compte si hi ha preguntes (sexe, edat,...) que puguin identificar individus concrets de l'organització i en tal cas suprimir-les.
- Dissenyar mecanismes de distribució, resposta i recollida dels qüestionaris que impedeixin la identificació de la persona que respon al qüestionari.
A més de ser un procés anònim s'ha de garantir la confidencialitat.
Així les dades obtingudes han de ser tractades per persones subjectes al manteniment de secret, que assumeixin i compleixin rigorosament tots i cada un dels preceptes legals i ètics de protecció de les dades i informacions personals.
La decisió sobre les unitats d'anàlisi és de gran importància, ha de fer-se amb criteris preventius (continguts del treball, detecció de desigualtats...), adaptada a la realitat concreta de l'empresa objecte d'avaluació i garantint el principi d'anonimat i confidencialitat.
Les unitats d'anàlisi permeten localitzar les exposicions i faciliten l'elecció i el disseny de la mesura preventiva més adequada.
Els llocs de treball són unitats d'anàlisi bàsiques, però des del punt de vista psicosocial a vegades no és possible tractar-les per separat per qüestions d'anonimat.
Per agrupar-les s'hauran de tenir en compte tres criteris principals:
- La gestió de persones: no es poden agrupar dos llocs de treball, en els quals un impliqui el comandament sobre persones i l'altre no.
- Marge d'autonomia a l'hora de realitzar les tasques: no es poden unir llocs de treball amb diferents possibilitats de decisió a l'hora de realitzar les tasques.
- La naturalesa de la tasca: no es poden unir llocs de treball que les tasques no guardin similitud.
Les unitats d'anàlisi han de ser exhaustives i mútuament excloents:
-Respecte la exhaustivitat es fa referencia a que ningun treballador es quedi fora de categorització que s'ha realitzat en una unitat d'anàlisi.
Per exemple, si es defineix la unitat d'anàlisi "lloc de treball" i s'estableixen les modalitats "caixer", "comercial", "operari de magatzem", si algun treballador ocupa el lloc de "conductor", no tindria possibilitat d'escollir cap opció.
-Respecte l'exclusivitat es fa referencia a que no ha de ser possible la pertinença a dos valors diferents d'una mateixa unitat d'anàlisi.
Per exemple, si existís la possibilitat que algun treballador pogués escollir les opcions de "caixer" i "comercial" perquè ocupa els dos llocs de treball, això significaria que hi ha un error en la definició de les unitats d'anàlisi i s'hauria de crear una nova que contemplés aquesta circumstància.
Convé que a nivell intern cada unitat d'anàlisi sigui molt homogènia, o sigui que hi hagi molta similitud entre els individus que la conformen des del punt de vista de les característiques psicosocials de l'entorn de treball.
I en canvi que hi hagi heterogeneïtat entre les diferents unitats d'anàlisi, ja que el fet que les Unitats d'anàlisi siguin clarament diferenciables entre elles facilitarà l'ordenació de la plantilla i la especificitat a l'hora de dissenyar i aplicar les mesures preventives.
Com més propera sigui la taxa de resposta a 100% més precises seran les estimacions que es facin i més representatius seran els resultats.
La taxa de resposta acceptable se situa a partir del 60% de la plantilla, en el cas que no s'aconsegueixi aquesta taxa el diagnòstic de situació i les mesures preventives que se'n deriven de la seva aplicació difícilment seran les adequades, ja que només correspondran a la percepció i la problemàtica de la població que hagi contestat.
A partir del 60% de participació es consideraria que els resultats sobre les condicions psicosocials ofereixen suficient fiabilitat i validesa i es podria seguir endavant amb la interpretació dels resultats.
En el supòsit que la participació se situï per sota del 60% caldrà identificar i analitzar el perquè d'aquesta circumstància.
Les possibles causes podrien estar relacionades o no amb el procés d'avaluació.
- Que la informació facilitada a la plantilla no hagi estat suficient i/o adequada.
- Que no s'hagin donat o mostrat prou garanties de preservar l'anonimat i confidencialitat, generant desconfiança a l'hora de la participació dels treballadors.
- Que el procediment de distribució i recollida de qüestionaris no hagi estat l'adequat o no s'hagin tingut en compte els horaris.
- Que el treball de camp hagi estat interferit per alguna circumstància no prevista (personal de vacances, de permís o treballant fora del centre).
- Que no s'hagi usat una correcta estratègia d'informació i suport als treballadors amb alguna deficiència que condicioni la participació.
- Que no s'hagi comptat amb la participació dels agents socials.
- Que hi hagi un conflicte en les relacions laborals a l'empresa greu i no resolt.
És necessari determinar la causa o causes per establir la solució i afavorir l'augment de la taxa de resposta.
Si tot hi haver tingut en compte aquestes consideracions no s'ha assolit una participació satisfactòria, els responsables del procés hauran de decidir si, per algun grup específic, la informació es pot fer servir amb confiança.
Per exemple, si la taxa de resposta ha estat superior al 60% per a algun lloc de treball les dades de l'avaluació serien vàlides i permetrien iniciar el procés per establir les mesures preventives d'aquella unitat mentre no s'aconsegueix una bona participació en la resta.
No, en el cas de ser una avaluació inicial, perquè d'acord amb el que estableix l'article 4.1 del Reial decret 39/1997, de 17 de gener, pel qual s'aprova el Reglament dels serveis de prevenció (RSP), "l'avaluació inicial dels riscos que no s'hagin pogut evitar s'ha d'estendre a cadascun dels llocs de treball de l'empresa en què concorrin els riscos esmentats".
Per tant, només es pot saber si "concorren els riscos esmentats" si són analitzats tots els llocs de treball a les avaluacions inicials.
Pel que fa a les avaluacions periòdiques (una vegada que es té una avaluació inicial), atesa la naturalesa del risc i les característiques dels diferents instruments que permeten dur a terme l'avaluació de riscos, sí es pot utilitzar una mostra.
Ara bé, la mostra no ha de ser estimada per l'empresa globalment, sinó que cal utilitzar la requerida per a cada un dels llocs de treball, definits aquests d'acord amb totes les característiques individuals, d'ocupació, contingut i procediments que es considerin rellevants per caracteritzar l'entorn psicosocial del treball, sense que cap grup quedi exclòs.
A partir d'aquesta situació, si l'opció de l'empresa és seleccionar una mostra, les condicions mínimes són:
Calcular la grandària de cada grup (lloc de treball) per estimar una proporció amb un error màxim conegut i acceptable.
La proporció a estimar serà la corresponent a la prevalença de cadascun dels factors de risc identificats en l'avaluació inicial, seleccionant la que requereixi una mostra més gran (el pitjor dels casos).
El nombre de participants no pot ser inferior a la grandària determinada.
La selecció de les persones que han de participar ha de ser aleatòria.
La participació no pot ser obligatòria.
Cadascun dels substituts ha de ser seleccionat amb el mateix procediment que la mostra inicial.
Tenint en compte els requisits que ha de complir el procediment de selecció de la mostra per donar confiança sobre els resultats (i que ha d'estar fet per un expert en aquesta matèria) i les anàlisis estadístiques posteriors per determinar possibles diferències entre els que participen i els que no ho volen fer, queda a criteri d'empreses i representants dels treballadors si aquesta és la forma més eficient de dur a terme les avaluacions periòdiques.
En el procés d'abordatge del risc psicosocial, des del punt de vista metodològic i normatiu cal assegurar-se de que, en totes les fases i actuacions, els procediments garanteixin la confiança sobre els resultats.
En aquest marc, els mètodes, a més d'estar basats en l'evidència científica, cal que compleixin els criteris de validesa i fiabilitat.
És per aquest motiu que es considera que les entrevistes individuals no formen part de la metodologia qualitativa a utilitzar en un procés d'avaluació psicosocial ja que no és possible conèixer quina és la seva validesa i fiabilitat.
Per tant, les entrevistes individuals no compleixen amb el requisit normatiu de garantir confiança sobre els resultats.
A més, les entrevistes presenten altres limitacions com són l'existència d'un possible biaix en la selecció dels entrevistats, dificultat per establir garanties de confidencialitat que proporcionin confiança als treballadors, dificultats d'interpretació de les respostes..., aspectes tots ells especialment rellevants en el marc de les relacions laborals.
D'altra banda, atesa la naturalesa del risc psicosocial, els procediments per assolir l'objectiu d'identificar l'origen dels diferents riscos han d'estar basats en l'experiència de les persones que treballen exposades a ells.
Els mètodes per recollir aquesta experiència i coneixement, amb l'objectiu de garantir la validesa interna, el compliment normatiu i la implicació dels treballadors (factor clau en l'eficàcia de l'acció preventiva, que és l'objectiu final de la prevenció), han d'incloure l'oferta de participació a tots ells i, posteriorment, arbitrar els mecanismes per respectar els aspectes tècnics del mètode.
D'acord amb aquests requeriments, per poder assolir l'objectiu de controlar els riscos existents, tant en la fase d'identificació de l'origen del risc com en la fase de determinació de les mesures més eficients per controlar-lo, les metodologies qualitatives han de ser grupals i no poden ser individuals.
Es pot consultar l'Annex XIII dels Materials de la versió mitjana del mètode CoPsoQ PSQCAT per obtenir informació detallada sobre la metodologia grupal dels cercles de prevenció.
De totes maneres, quan realitzem l'avaluació de riscos psicosocials en una empresa, significa que hi ha un procés d'intervenció preventiva obert i que aquest ha de tenir continuïtat per arribar a la seva fi: realitzar l'avaluació de riscos i, atenent els resultats, realitzar el pas més important, que és la planificació preventiva i la implementació de mesures.
Així, el termini de l'emissió de l'informe final serà el més acotat possible per evitar que existeixin canvis en les condicions de treball donat que el resultats han de proporcionar confiança i les mesures preventives han de ser operatives y realistes.
Amb aquest objectiu, evitar allargar el temps, la versió 2.0. de la metodologia CoPsoQ PSQCAT genera automàticament l'informe preliminar que ha de ser la base de l'acció preventiva però te certa complexitat tècnica.
Això no significa que tinguem l'informe d'avaluació, sinó, que el que tenim és l'informe de resultats (amb gràfics i dades ordenades) que ha de ser analitzat, interpretat i discutit pel grup de treball.
L'evidència científica i l'experiència mostren que dones i homes ocupen posicions desiguals al mercat laboral.
Un indicador d'això són els llocs que unes i altres ocupen i dels quals són absents (segregació horitzontal -hi ha més dones ocupant el lloc de mestra que homes; hi ha més homes ocupant el lloc de mecànic que dones; i vertical- hi ha menys dones als llocs de direcció) o, per exemple el tipus de contracte segons jornada (les dones són contractades a temps parcial més que els homes), etc.
És per això que qualsevol instrument vàlid que sigui utilitzat per fer l'abordatge del risc psicosocial ha de permetre obtenir informació sobre l'exposició a factors de risc psicosocial en funció del sexe a més de segons el lloc del tipus de contracte, jornada, antiguitat, etc. D'aquesta manera, podrem fer visibles les desigualtats existents en l'àmbit de la prevenció i, al mateix temps, aportar dades al procés de diagnòstic, negociació i aplicació dels plans i mesures d'igualtat.
Només cal evitar-lo si el fet d'incorporar aquesta variable, vulnera la condició d'anonimat.
En aquest sentit, un requisit fonamental de qualsevol metodologia és el de garantir la confidencialitat de les dades i l'anonimat de les persones que responen el qüestionari.
Per això, i malgrat el coneixement que tenim sobre les desigualtats per raó de sexe, la pregunta de sexe ha de ser eliminada si l'anonimat quedés compromès.
El grup de treball que lidera el procés d'abordatge del risc psicosocial és el que ho ha de decidir.
L'avenç del coneixement científic ha permès acreditar els factors que conformen l'entorn psicosocial del treball i les condicions de l'organització i de les condicions de treball que poden estar al seu origen.
Tot i ser fonamental diferenciar conceptualment els factors de risc de les condicions de treball, ambdós han de ser identificats i mesurats amb el mateix instrument per poder abordar el risc en el seu origen.
No fer-ho seria com voler mesurar soroll però no identificar l'equip que l'origina.
Les dades sobre condicions de treball com ara: tipus de contracte, salari, horari,... proporcionen un millor coneixement i permeten visualitzar/orientar l'origen dels riscos psicosocials a l'empresa.
Com més detallada sigui la informació sobre les condicions de treball més facilitats tindrem per poder identificar l'origen del risc i poder gestionar correctament la prevenció dels riscos psicosocials.
Quan es pren la decisió d'utilitzar un determinat instrument per l'abordatge dels riscos de l'entorn de treball, qualsevol modificació que es realitzi, podria derivar en l'incompliment de la integritat dels aspectes que es recullen en les instruccions d'ús.
Aquest incompliment implica deixar de disposar del conjunt de requisits científics, operatius i jurídics que fan que l'esmentat instrument s'ajusti a les previsions que exigeix la Llei 31/1995, de 8 de novembre, de prevenció de riscos laborals (LPRL).
Per altra banda, les característiques específiques de cada empresa sempre requeriran d'una certa adaptació.
Són els autors de cada un dels instruments els que han d'especificar quins són els límits que separen una modificació d'un procés d'adaptació i fixar els aspectes susceptibles de ser adaptats i el sentit i criteris de l'adaptació.