El fotògraf Zed Nelson presenta una col·lecció d'imatges que expliquen l'obsessió per la bellesa i la joventut en l'exposició "Love Me", que es pot visitar del 14 de maig al 31 d'agost a la primera planta del Palau Robert.
La mostra és una de les més de 45 que es poden veure a diversos centres de Barcelona dins el festival DOCfield>14 de fotografia documental Barcelona.
"Love Me" explora, en les 25 imatges de la mostra, un ideal de bellesa occidental i la manera com aquest culte al cos s'ha exportat i globalitzat.
També s'hi analitza el poder de la indústria mundial de la bellesa i la nostra inseguretat col·lectiva, vanitat i por a envellir.
Una indústria mundial que mou 160.000 milions de dòlars l'any.
El fotògraf planteja als ciutadans quina és la seva posició en una cultura que convida constantment a jutjar i ser jutjats per la nostra aparença.
El culte al cos s'explica, segons considera Nelson, per la por a envellir, que genera una obsessió malaltissa, i pel fet que el món recompensa, des del punt de vista social i econòmic, les persones amb millor imatge.
"He viatjat molt –afirma el fotògraf–, i m'he adonat que no només els llocs començaven a semblar tots iguals, sinó que les persones també s'assemblaven cada cop més entre elles.
La globalització no tan sols ha dut l'Starbucks a Pequín i centres comercials a l'Àfrica, sinó que també està creant una imatge homogènia inquietant".
Durant cinc anys, el fotògraf va visitar divuit països dels cinc continents per captar les imatges de l'exposició.
Imatges que també s'han publicat en el llibre "Love Me" (editorial Contrasto).
A "Love Me" coneixem cirurgians plàstics, persones anorèxiques, reines infantils de la bellesa, culturistes, aprenents de model, mestresses de casa, estrelles del porno i empresaris.
A més, veiem un concurs de bellesa que se celebra cada any en una presó de dones sud-americana, soldats nord-americans que es col·loquen gratuïtament implants de pit, i la llarga llista d'operacions de nas que es fan a Teheran (Iran).
També hi apareixen estudiants de cirurgia plàstica que realitzen estiraments facials en caps humans amputats de cossos donats a la ciència, treballadores d'una central nuclear russa que concursen pel títol de "Miss Àtom", i un cirurgià plàstic milionari del Brasil que ofereix operacions de cirurgia estètica de franc a persones sense recursos.
Algunes de les imatges més colpidores són les protagonitzades per personatges quotidians: adolescents britàniques, dones senegaleses que es decoloren la pell per semblar més blanques, i un home de mitjana edat que es prepara per sotmetre's a una operació de cirurgia que el faci semblar més jove i, per tant, més "competitiu" a la feina.
La seva obra s'ha exposat a la National Portrait Gallery, a la Tate Britain, i forma part de la col·lecció permanent del Victoria & Albert Museum.
Ha fet exposicions individuals a Londres, Estocolm i Nova York.
Aquesta exposició es presenta en el marc del Festival DOCfield>14, que organitza Photographic Social Vision per segon any consecutiu (Circuit; edició 2013), amb un programa d'exposicions a 40 centres de Barcelona, amb l'objectiu de difondre i posar de manifest el valor social del fotoperiodisme i la fotografia documental.
La selecció de les exposicions ha anat a càrrec de l'editora gràfica italiana Arianna Rinaldo, amb mostres que s'han presentat a festivals internacionals com el "Visa pour l'image" de Perpinyà (França) o "Cortona on the move" (Itàlia).