Podeu consultar aquí el resum de les Resolucions més rellevants pel que fa als criteris que s'hi fixen.
La divulgació d'aquests criteris, que la GAIP aplicarà en la resolució de les reclamacions futures, respon a la voluntat de la GAIP d'actuar amb transparència i previsibilitat.
Règim d'accés a la informació de les institucions europees
Resum: El règim jurídic aplicable a l'accés que estableix al Reglament 1049/2001, de 30 de maig, del Parlament Europeu i del Consell, que regula l'accés del públic al documents del Parlament Europeu, del Consell i de la Comissió (en endavant, RE).
No és obstacle per a l'admissió a tràmit de la reclamació i per a la competència d'aquesta Comissió per resoldre-la, el fet que l'accés a la documentació que integra un expedient EU Pilot estigui sotmès a un règim jurídic especial i diferent d'accés del règim general previst a l'LTAIPBG.
La disposició addicional primera.2 LTAIPBG estableix que, quan existeixi un règim jurídic específic d'accés, la normativa de transparència (LTAIPBG) quedarà desplaçada a una aplicació subsidiària.
Aquesta disposició addicional primera.2, doncs, estableix un sistema de fonts per al cas que l'accés a la informació tingui una font de dret pròpia, i estableix la supletorietat de l'LTAIPBG de forma expressa, la qual cosa comporta que, en allò no regulat pel règim especial (en particular, una via de garantia de l'accés a la informació àgil, gratuïta i independent) sigui d'aplicació la legislació de transparència.
En aquest sentit s'ha pronunciat el Tribunal Superior de Justícia de Catalunya en la seva Sentència 1074/2019 que confirma la competència de la GAIP per atendre reclamacions d'accés subjectes a règims jurídics especials.
L'article 5 RE preveu que sigui la pròpia Institució europea que ha elaborat o obtingut la documentació a la qual es demana accedir la que prengui la decisió sobre si s'ha d'estimar o desestimar la sol·licitud, de manera que fins i tot si la petició d'accés s'adreça a un estat membre que té en el seu poder la documentació, perquè l'ha rebuda de la Comissió o bé perquè l'ha elaborada per enviar-li, la decisió correspondria a la Comissió, i per tant, haurà de ser consultada sobre el sentit de la resolució o se li haurà de derivar la sol·licitud perquè la resolgui directament.
Això suposa que el Reglament reserva al criteri de les institucions europees l'apreciació i ponderació casuística de les sol·licituds de documentació i la decisió de si, en el cas concret, ha de prevaldre la regla general d'accés als documents prevista a l'article 2.4 RE, o si s'han d'aplicar les excepcions previstes a l'article 4.2 en absència d'un interès públic superior que justifiqui la seva divulgació.
Tanmateix, l'article 5 RE preveu que l'estat membre que rep una sol·licitud d'informació sotmesa a aquest règim jurídic pugui resoldre-la directament, sense la consulta o la derivació de la sol·licitud, si es dedueix clarament que s'ha de permetre o denegar la divulgació d'aquest document.
En aquest cas, la Resolució l'adopta el Departament TES, sense complir amb el tràmit de consulta prèvia a la Comissió o de derivació de la sol·licitud previst a l'article 5 RE, per considerar que es dedueix clarament que s'ha de desestimar la sol·licitud perquè resulta aplicable l'exclusió de l'article 4.2 RE pel que fa al perjudici de l'objectiu de l'activitat d'investigació, així com l'article 21.1. b LTAIPBG, que preveu la limitació del dret d'accés si perjudica la investigació d'infraccions administratives.
Tot i que la presumpció general de perjudici de l'activitat d'investigació pugui ser aplicada a un procediment EU Pilot, l'aplicació d'aquesta presumpció general no és obligada ni exclou sempre de l'anàlisi de cas, tal i com ha manifestat reiteradament el Tribunal de Justícia Europeu, entre d'altres, en la Sentència de 25 de setembre de 2014, Suècia/Comissió, T‐306/12, punt 71, ECLI: EU:T:2014:816).
Així doncs, en consideració a l'activitat de la persona jurídica reclamant com a defensora del medi natural; en atenció a la seva condició de denunciant en un procediment EU Pilot que s'està allargant de forma més que considerable, i atenent a què concorre en aquest cas un interès públic superior -la protecció del medi natural i l'adequada diligència de la Comissió en investigar els supòsits de denúncia d'incompliment del Dret de la Unió que el puguin perjudicar-, cal descartar que la desestimació de l'accés adoptada pel Departament TES sigui "deduïble clarament" dels precedents invocats, i admetre que és plausible que tots aquests elements diferenciadors puguin justificar una solució menys lesiva del dret d'accés, de forma que la Comissió, anàlisi prèvia de les comunicacions reclamades, permeti l'accés a aquelles la difusió dels quals no perjudiqui l'objectiu de la investigació.
I aquesta ponderació i decisió casuística de l'accés correspon adoptar-la a la Comissió, d'acord amb l'article 4.2 i 5 RE.
Per tant, s'ordena la retroacció del procediment de sol·licitud a la fase prèvia a la resolució, i la derivació de la sol·licitud a la Comissió Europea per a la seva Resolució, o la consulta de la Comissió del sentit en què s'ha de resoldre, de conformitat amb allò previst a l'article 5 RE.
Diferències entre consultes i sol·licituds d'informació.
Resum: El fet que la informació no sigui redactada (és a dir: no sigui un document) en el moment de fer la sol·licitud no justifica per si sol la inadmissibilitat de la sol·licitud, perquè no significa que la informació no existeixi i cal tenir en compte que, a diferència del plantejament tradicional de la legislació de procediment administratiu, el dret garantit per l'LTAIPBG no només és d'accés als documents, sinó a la informació, que és un concepte més ampli, més aviat assimilable a coneixement.
Allò que determina que una sol·licitud d'informació pública sigui en realitat una consulta i, en conseqüència, afectada d'inadmissibilitat, no és el fet que la informació demanada requereixi la seva redacció expressa, perquè no existeix de forma documentada preexistent a la sol·licitud, sinó que materialment tingui per objecte una consulta o un informe, en comptes de mera informació.
El fet que les consultes o informes formulades o demanats a l'Administració requereixin, com a tret distintiu, la seva confecció expressa per atendre la sol·licitud no significa que tota sol·licitud d'informació que per atendre-la requereixi la redacció expressa de la resposta hagi de ser qualificada de consulta o de petició d'informe.
La GAIP ve entenent que allò que caracteritza les consultes, en relació amb les sol·licituds d'informació que també requereixen una tasca de redacció expressa, és que la consulta només pot ser satisfeta fent prèviament una tasca d'explicació, interpretació, anàlisi o valoració, de creativitat intel·lectual o de divulgació, normalment jurídica, però que també pot ser d'una altra naturalesa; en canvi, no es podrien qualificar de consultes les sol·licituds d'informació que només demanen la simple expressió o referència escrita d'un fet o d'una dada que l'Administració pot constatar de forma directa, a partir de la mera observació de la realitat, sense necessitat de cap de les tasques indicades de valor afegit que caracteritzen les consultes.
El fet de demanar una resposta curta, sense explicació de cap mena, no exclou que de fet s'estigui formulant una consulta; la sol·licitud d'informació de la que deriva la Reclamació planteja set preguntes que demanen ser contestades amb un sí o amb un no; el fet que la resposta demanada sigui tan escarida no vol dir que per poder donar-la no calgui una tasca prèvia d'interpretació i anàlisi jurídica similar a la requerida per atendre una consulta i si és aquest el cas seria procedent inadmetre la sol·licitud en aplicació de l'article 29.2 LTAIPBG; allò que determina l'existència d'una consulta no és l'extensió de les explicacions requerides per la persona que la formula, sinó el treball qualificat d'anàlisi i valoració que ha de fer l'Administració per poder donar la resposta demanada, encara que sigui un curt monosíl·lab, amb ple coneixement de causa.
El canvi de format d'accés no pot perjudicar o dificultar l'accés material a la informació.
Resum: De confirmar-se, aquesta circumstància probablement impediria l'aplicació del motiu de canvi de format previst per l'article 36.2.a, perquè el canvi de format determinat pel Departament dificultaria l'accés de la persona reclamant a la informació sol·licitada, i aquests casos de justificació del canvi de format en el fet que és en benefici d'un que és més econòmic estan legalment condicionats que no es dificulti l'accés de la persona sol·licitant a les dades sol·licitades; per tant, un dels dos motius al·legats per modificar el format d'accés sol·licitat resultaria improcedent.
Si bé el possible motiu de canvi de format de l'article 36.2.b LTAIPBG no està condicionat a una capacitat real de la persona sol·licitant per obtenir informació dels dispositius electrònics, si s'acredita que aquesta capacitat és inexistent o molt limitada, difícilment no podria justificar-se un canvi de format equivalent a una eventual negació del dret d'accés.
En consideració a un criteri bàsic de proporcionalitat, vulneraria el dret d'accés a la informació pública l'aplicació per l'Administració d'un canvi de format respecte del sol·licitat que, sense justificar-se en més interessos públics que els menors costos econòmics o la comoditat o la fluïdesa del funcionament dels serveis públics (o evitar una càrrega excessiva de tasques dels mateixos), en les circumstàncies personals d'un determinat subjecte comportés de fet impedir o dificultar severament el seu accés a la informació sol·licitada (i a més formalment estimada).
L'eventual confirmació de la malaltia al·legada per la persona reclamant comportaria almenys l'existència d'elements d'il·legalitat en la mateixa (almenys així s'ha de qualificar la invocació al motiu de canvi de format de l'article 26.2.a), a part de la necessitat de valorar per part del Departament fins i tot quin punt l'efectivitat del dret d'accés esdevé seriosament feta poc malbé per la imposició d'un format o gens accessible per a la persona reclamant, sempre que sigui aquest el cas.
Aquestes conclusions porten a la necessitat de depurar jurídicament la resolució impugnada i de facilitar i alhora instar que el DTASF valori de nou la procedència jurídica d'establir el canvi de format imposat per la resolució afectada i, en cas afirmatiu, el motivi o fonamenti en termes plenament adequats a l'ordenament jurídic i a les circumstàncies personals de la persona reclamant.
Són admissibles les sol·licituds d'accés a la informació pública plantejades com a petició accessòria en un altre procediment.
Resum: La reclamació és admissible a tràmit exclusivament en revisió de la decisió administrativa relacionada amb la sol·licitud d'informació pública que figurava com a petició accessòria en el recurs d'alçada contra la decisió i l'anunci de resultats de la prova de selecció de personal, considerant el caràcter informal amb què la llei defineix l'exercici d'aquest dret, que no requereix motivació ni invocació de cap norma (article 18.2 LTAIPBG).
La Diputació ha aportat aquest informe durant la tramitació d'aquest procediment.
En ell hi consten els elements que donen resposta adequada a la petició d'informació, ja que s'expressen les valoracions del currículum fetes en justificació de la puntuació donada a cada entrevistat, de conformitat amb els barems de puntuació ja informats a la persona reclamant, i no s'oposa a lliurar-lo a la persona reclamant, tret de l'objecció feta a l'obligada protecció de les dades personals identificatives de la resta d'aspirants que s'hi contenen.
En principi, l'accés a les dades identificatives que hi consten (nom i cognoms i DNI) dels aspirants a les places s'ha de regir per la ponderació prevista a l'article 24.2 LTAIPBG, considerant que els aspirants no són personal públic.
No queda justificat que aquest sacrifici de dades personals sigui necessari per a la satisfacció de la sol·licitud d'accés (de fet, la persona reclamant no fa referència a què vulgui accedir-hi) ni tampoc sembla informació rellevant per a la finalitat de l'accés, que d'acord amb la pròpia reclamació, és la comprovació de què l'Administració ha aplicat criteris objectius i iguals per a tothom a l'hora de puntuar i valorar aquesta fase del concurs.
Aquesta finalitat s'assoleix amb la motivació o justificació de la valoració donada pel Tribunal Qualificador en cada cas, sense necessitat de sacrificar la privacitat dels candidats, mostrant cada valoració i puntuació associada a un codi alfanumèric atribuït a cada candidat, al mode en què s'ha fet en l'anunci de les puntuacions ja realitzat.
Per tant, atenent el principi de proporcionalitat en l'aplicació dels límits a l'accés així com el principi de minimització en la cessió de dades personals, no resulta justificat l'accés a les dades identificatives dels candidats valorats que figurin en l'informe, això sens perjudici de què l'accés pogués quedar justificat en relació amb les dades identificatives d'aquelles persones que, com a resultat de tot el procés complet, hagin estat seleccionades i incorporades a les places.
A l'escrit de reclamació es feia una segona petició: que es dictés resolució expressa en relació amb el recurs d'alçada presentat el 18 de juliol (antecedent 2).
Aquesta petició no pot ser admesa en aquest procediment, que no pot tenir altre objecte que l'accés a la informació i que no empara l'enervació d'altres resolucions o actuacions administratives per més justificades que estiguin.
Cal finalitzar aquest procediment per la pèrdua sobrevinguda del seu objecte derivada de l'estimació extemporània de l'accés a l'informe de valoració de l'entrevista curricular elaborat pel Tribunal Qualificador.
L'acord de mediació per resoldre l'oposició de tercers afectats a l'accés.
Resum: Les parts han assolit un acord en relació amb l'accés a la informació sol·licitada, a satisfacció de la persona reclamant.