Resolució 422/2020, de 13 d'agost
Tota la informació relativa a un determinat requeriment.
Vist que no s'ha assolit l'acord en el procediment de mediació que donaria una solució convencional a la discrepància manifesta en el procediment, correspon que la GAIP es pronunciï sobre l'adequació a dret de l'accés a la informació que es reclama i que ho faci sense quedar determinada ni condicionada en el sentit de la resolució i en l'abast del dret d'accés per allò que les part haguessin tractat o convingut inicialment.
Els expedients judicials no són informació pública sobre la què es projecti el dret d'accés, tenint en compte que l'administració de justícia no és subjecte obligat per l'LTAIPBG.
D'altra banda, cal tenir en compte que la informació elaborada arran de les actuacions o investigacions realitzades pel Cos de Mossos d'Esquadra coma policia judicial, en aquets cas, arran d'un requeriment del Jutjat d'Instrucció núm. 6, ha de ser posada en coneixement directe d'aquell tribunal i queda subjecte al deure de reserva establert a l'article 15 del Reial Decret 769/1987, de 19 de juny, sobre la regulació de la Policia judicial.
Número d'expedient de la reclamació: 202/2020
Sentit de la resolució: Desestimació parcial i pèrdua parcial de l'objecte.
D'acord amb aquests preceptes, la GAIP és competent per tramitar i resoldre aquesta Reclamació, ja que deriva d'una sol·licitud d'informació pública adreçada a un subjecte obligat per l'LTIPBG com l'Administració de la Generalitat (article 3.1 LTAIPBG).
L'article 42.2 LTAIPNG disposa que les reclamacions es poden tramitar amb un procediment de mediació.
L'apartat 5 disposa que l'acord fruit de la mediació ha d'ésser aprovat pel reclamant, per l'Administració afectada i, si escau, pels tercers que hagin comparegut en el procediment.
Aquest acord posa fi al procediment, però si ni s'assoleix dins del termini d'un mes des que s'ha acceptat el procediment de mediació, la reclamació s'ha de tramitar per mitjà d'un procediment amb resolució de la Comissió (article 42.6 LTAIPBG).
Quant a la direcció de la mediació, l'article 37 RGAIP disposa que La persona mediadora és designada entre els membres de la Comissió de Garantia del Dret d'Accés a la Informació Pública, d'acord amb el que preveuen les seves normes internes.
Aquesta persona mediadora pot donar per acabada la mediació en qualsevol moment per la manca de col·laboració de la persona sol·licitant o de les terceres persones afectades o quan consideri que no és possible assolir un acord entre les parts (article 35.5 RGAI) i en aquest cas, el tancament d'aquest procediment s'ha de comunicar a totes les parts, de forma autònoma o quan se'ls informa de l'inici del procediment de resolució, d'acord amb l'article 46 RGAIP.
Els antecedents posen de manifest que la persona reclamant va sol·licitar el procediment amb mediació, que la GAIP ha propiciat malgrat les mesures de confinament derivades de l'emergència sanitària derivada del COVID19, per mitjans electrònics.
Les sessions de mediació no s'enregistren, per facilitar la comunicació lliure de les parts en favor de l'objectiu del procediment, que és facilitar un entorn de confiança que permeti apropar les posicions enfrontades pel procediment fins a fer possible un acord de les parts sobre els termes en què es facilitarà l'accés a la informació.
Però, segons es desprèn de les comunicacions de la persona reclamant citant el minut en què es produeixen determinades intervencions, sembla deduir-se'n que la persona reclamant si que l'ha enregistrada, cosa que porta a fer l'advertiment següent.
El procediment de mediació es regeix pel principi de confidencialitat establert a l'article 36.c RGAIP, d'acord amb el qual les persones que hi intervenen no poden revelar cap informació que coneguin en el desenvolupament del procediment amb mediació.
D'acord amb això, no només no s'enregistren les sessions, evitant així que se'n pugui fer difusió posteriorment, sinó que només es fa constar a les actes i acords allò que les parts consenten i aproven lliurament amb la seva signatura, i sense aquest consentiment final expressat amb la signatura de l'acord, allò que s'hagi parlat o els punts d'aproximació a què s'hagués arribat provisionalment en la sessió de mediació no té cap força vinculant per a les parts ni pot ser exigit si no és que ambdues parts ho ratifiquen i signen.
En la sessió de mediació l'administració es va mostrar favorable a aportar, si n'hi havia, les tractes del requeriment judicial objecte de reclamació si no podia localitzar i aportar el propi requeriment judicial, amb la finalitat que pogués demostrar l'existència d'aquell requeriment i identificar l'òrgan judicial que l'havia emès.
Aportada aquesta documentació, la part reclamant exigeix la incorporació a l'acord del compromís d'autenticar aquesta còpia del requeriment i d'aportar la resposta donada per la Policia al jutjat, cosa a la què el Departament d'Interior no s'hi avé.
La disconformitat amb la incorporació d'aquests termes proposats pel reclamant fa decaure l'acord, que no es signa per cap de les parts, i per tant, no es formalitza, sense que es pugui considerar, com fa la persona reclamant, adoptat i perfeccionat en una part si no es signa en la seva totalitat.
Això desvirtua les al·legacions de la persona considerant adoptat i exigible l'acord que finalment no s'ha signat ja que només és vinculant a partir del moment en què es formalitza amb la signatura lliure i voluntària de les parts, i la GAIP el valida després d'examinar que el seu contingut no contravingui l'ordenament jurídic.
I vist que no s'ha assolit l'acord en el procediment de mediació que donaria una solució convencional a la discrepància manifesta en el procediment, correspon que la GAIP es pronunciï sobre l'adequació a dret de l'accés a la informació que es reclama i que ho faci sense quedar determinada ni condicionada en el sentit de la resolució i en l'abast del dret d'accés per allò que les part haguessin tractat o convingut inicialment.
Vist que no s'ha assolit un acord de mediació sobre la informació a lliurar, i per tant fora ja de l'àmbit convencional en el què la voluntat i acord de les parts podria esmenar mancances que farien inadmissible o desestimable la sol·licitud, cal dir que la reclamació només es pot admetre en relació amb la sol·licitud de 7 de febrer adreçada a la Direcció General de la Policia (antecedent 2), descartant els altres dos escrits aportats en els què no consta ni l'entrada en registre administratiu ni tan sols a quin òrgan s'adrecen.
D'aquell escrit de 7 de febrer de 2020, només resulta admissible la pretensió d'informació sobre el requeriment judicial que ha donat lloc als antecedents policials identificats a la sol·licitud, sense que pugui ser admesa en aquest procediment la pretensió de cancel·lació dels antecedents policials ni de certificació de què s'han esborrat efectivament, que rauen completament fora de l'objecte d'aquest procediment i de la competència revisora d'aquesta Comissió, tot això sens perjudici que, a més, aquesta petició ja ha estat estimada, segons consta a l'expedient.
A la sessió de mediació es va plantejar per part del mediador la possibilitat d'entregar subsidiàriament a la documentació reclamada (còpia del requeriment judicial) les traces que hagués deixat del requeriment en el sistema d'informació i relacions amb les altres administracions de la Policia, considerant que obtenir l'evidència de l'anotació d'entrada del requeriment, podia igualment satisfer l'interès del reclamant de comprovar l'existència real d'aquell requeriment i identificar el jutjat que l'havia emès.
Però, com ja s'ha dit, no es va adoptar finalment l'acord de lliurar aquestes traces subsidiàriament a la informació reclamada, i d'altra banda, cal tenir en compte que el Departament d'Interior ha aportat finalment la còpia del requeriment, que era l'objecte principal de la reclamació.
Quant a les objeccions que posa la persona reclamant a la còpia del requeriment per la manca de signatura i la petició feta per la persona de què el Departament d'Interior certifiqui l'autenticitat del requeriment, cal recordar que el dret d'accés es projecta sobre la informació preexistent, per tant, sobre el requeriment judicial, en la forma en què va tenir entrada al Departament, i la garantia del dret d'accés no empara que l'Administració completi aquesta informació, o n'hagi de certificar l'autenticitat.
En aquest sentit, ja s'han pronunciat diverses resolucions anteriors de la GAIP, entre les quals, la Resolució 363/2017, de 20 de novembre, que establia que "El dret d'accés a la informació no empara cap dret a poder exigir a l'Administració pública la confecció de certificacions; confegir una certificació és una tasca jurídicament qualificada que requereix no només la redacció de bell nou del text corresponent de la certificació (cosa que, per si sola, ja és dubtós que pugui ser requerit en base al dret d'accés a la informació pública), sinó també una tasca prèvia de comprovació dels fets objecte de la certificació, que depassa en molt del que és exigible a l'Administració en base al dret d'accés a la informació pública, sens perjudici que pugui ser-li exigit en base a altres drets."
Quant a la petició feta per la reclamant d'obtenir també la informació que la Policia havia lliurat al Jutjat en resposta al requeriment, i en general, tot l'expedient a què feia referència el requeriment, l'Administració fa constar que es tracta d'una ampliació de l'objecte de la sol·licitud, inadmissible en aquesta fase de reclamació, i en tot cas afirma que no està a la seva disposició, atès que és un expedient judicial.
Resulta dubtós que es pugui entendre compresa en la sol·licitud les diligències penals amb les conclusions policial, però nogensmenys cal dir que la formulació imprecisa i genèrica de la sol·licitud podria incloure-la, de manera que seguidament s'avaluarà si resulta adequat a dret l'accés a aquesta informació.
Cal dir, en aquest sentit, que els expedients judicials no són informació pública sobre la què es projecti el dret d'accés, tenint en compte que l'administració de justícia no és subjecte obligat per l'LTAIPBG.
D'altra banda, cal tenir en compte que la informació elaborada arran de les actuacions o investigacions realitzades pel Cos de Mossos d'Esquadra com a policia judicial -en aquets cas, arran d'un requeriment del Jutjat d'Instrucció núm. 6- ha de ser posada en coneixement directe d'aquell tribunal i queda subjecte al deure de reserva establert a l'article 15 del Reial Decret 769/1987, de 19 de juny, sobre la regulació de la Policia judicial.
Per tant, atesa la naturalesa de l'expedient judicial i el règim de reserva que pesa sobre les investigacions i actuacions de la policia judicial, cal desestimar l'accés a l'expedient relacionat amb el requeriment judicial reclamat, i a les conclusions o informe enviat per la Policia de la Generalitat al Jutjat en resposta a aquell requeriment i per mandat del Tribunal,
D'acord amb l'exposat, correspon declarar finalitzat el procediment de reclamació per la pèrdua sobrevinguda del seu objecte pel que fa a la còpia del requeriment judicial reclamat, i desestimar parcialment la reclamació en relació amb l'expedient judicial relatiu a les diligències penals en el marc de les quals s'emet el requeriment judicial objecte de reclamació, així com en relació amb l'informe resultant de les actuacions i investigacions realitzades pel Cos de Mossos d'Esquadra com a policia judicial en execució del requeriment judicial indicat.
Igualment, cal desestimar la pretensió de què l'Administració certifiqui l'autenticitat del requeriment judicial aportat en el marc d'aquest procediment o n'aporti proves, per les raons àmpliament exposades en aquest fonament jurídic.
Sobre la base dels antecedents i fonaments jurídics exposats, el Ple de la GAIP, en la sessió de 13 d'agost de 2020, resol per unanimitat: