Mediador, advocat amb una llarga trajectòria professional i doctor en Psicologia Social per la Universitat de Barcelona i expert de reconegut prestigi en el camp del conflict management, la veu de Josep Redorta, –referent d'excel·lència des de Catalunya–, és escoltada arreu, i avui respon les preguntes de l'ADR Justícia.
Com vas arribar, venint del dret i la psicologia social, a la conflictologia?
Arran d'un congrés de psicologia jurídica, em vaig adonar que sobre els mateixos fets les diferents mirades de la ciència enriquien molt.
De fet, encara ara la paraula conflictologia no està del tot estesa i es fan servir conceptes com ara estudis de pau i conflicte, etc. De tota manera, una multidisciplina com és la idea de conflictologia em va entusiasmar molt aviat perquè estudia el conflicte des de tots els angles.
Quines són, per a tu, les claus per a un bon diagnòstic d'un conflicte?
Jo he desenvolupat dues eines: un model propi de conflicte aplicable a tot tipus de conflicte que està explicat en el llibre La estructura del conflicto i també treballo amb l'anàlisi de conflictes per patrons.
Es fonamenta en la idea que els conflictes tenen forma i que la morfologia aporta informació molt útil per al diagnòstic ràpid del que passa.
La causa no sempre és compartida per les parts i moltes vegades costa d'aclarir.
En qualsevol cas hi ha idees generals que intenten mapar el que passa: quines són les parts, quin és el context, què passa amb la tensió emocional, com són les relacions de poder, les expectatives de les parts, la història del conflicte, el pes de les normes, etc.
La teva primera opció per al títol del teu últim llibre era Més enllà de la mediació.
Quins altres àmbits per desenvolupar creus que s'obren, més enllà de la mediació estricta?
Tots els sistemes són vàlids per a tots els camps?
I, en concret, quin sistema consideres més avantatjós per a una organització?
Evidentment no tots els sistemes son vàlids per a tots els camps.
Al contrari, el que més funciona és una idea que prové de M. Minsky, un guru del camp de la intel·ligència artificial i cada cop és més escoltat en àrees alienes al camp originari.
És a dir, cal ser capaç de tenir clar que no és el mateix un conflicte directament vinculat a l'autoestima, que un conflicte directament implicat a interessos.
Sota aquest paràmetre, la manera de pensar les solucions van vinculades a processos psicosocials diferents.
L'autoestima, entre d'altres coses, va lligada al reconeixement; els interessos poden resultar molt negociables.
En el darrer llibre, Manual para la gestión y resolución de conflictos, plantejo que, més enllà de la mitja dotzena de figures de resolució de conflictes més conegudes com són la mediació estàndard, la negociació o l'arbitratge, hi ha molta més vida.
Cal tenir en compte conceptes com ara la facilitació, l'avaluació neutral experta externa i un llarg etcètera de prop de quaranta recursos poc explotats.
Quant a les organitzacions, a determinats nivells cada cop es recorre més a la mediació estàndard, sobretot a fora del país, però crec que el disseny de sistemes de resolució de conflictes per a organitzacions és un camp emergent, sobretot als Estats Units, i aquí vindrà aviat, atesa la fallida en què es troba el sistema judicial en termes generals, que sovint dona una resposta als problemes que no és ni eficaç ni ràpida, a més dels avantatges que comporta per a les problemàtiques específiques de les organitzacions.
I una altra figura que dona molt resultat a partir de determinats nivells és l' ombudsman organitzacional.
Quin consell donaries a un nou professional de la resolució de conflictes?
Em fa recordar Einstein quan deia que la ment és com un paracaigudes, només serveix si s'obre.
Ens cal sortir més enllà del que hem après i practicar, practicar i practicar, encara que hi hagi errors.
Explorar més enllà de la pròpia cultura professional.
Confiar en les millors qualitats d'un mateix.
Com creus que s'ha d'articular la formació per a professionals de la resolució de conflictes?
Jo crec que ha de ser molt repensada.
Calen mòduls petits i acumulatius que complementin la cultura professional d'origen del futur professional del nostre camp.
Hi ha una cinquantena de processos vinculats a les ciències socials que caldria resumir, explicar i fer-ne veure la utilitat pràctica per millorar les intervencions.
Recomana'ns un llibre i una pel·lícula sobre ADR.
Doce hombres sin piedad és una pel·lícula antiga que explica, entre d'altres coses, com es va fent un canvi de criteri en un jurat.
El procés del canvi de minoria a majoria.
Quant a llibres, no seré tant immodest de recomanar els meus.
Per a mi, Alcanzar la paz de W. Ury és un llibre de referència.