Finlàndia ha dut a terme un estudi observacional per determinar si la càrrega de feina diària per infermer/a manté una correlació amb els incidents de seguretat i la mortalitat en els pacients.
Estudis previs mostren que una dotació insuficient de personal d'infermeria afecta negativament els resultats clínics en efectes de mortalitat, infeccions i reingressos.
Cal remarcar, però, que els resultats han estat de vegades desiguals, atès que la relació entre la càrrega de treball del personal d'infermeria, la mortalitat i altres resultats en el pacient és complexa i no-lineal.
La variabilitat en els resultats ha estat a causa d'un sistema de mesura i recerca insuficient, que no té en compte, per exemple, les variacions diàries en les necessitats dels pacients, donant lloc a dades poc precises.
Considerant les limitacions dels mètodes dels estudis previs, els investigadors finlandesos Lisbeth Fagerström, Marina Kinnunen i Jan Saarela han dut a terme un estudi en el què apliquen el mètode de mesura de càrrega de treball anomenat "RAFAELA".
Aquest mètode es nodreix de les dades diàries dels pacients i les seves característiques (edat, sexe i diagnòstic).
Malgrat que presenta com a limitació la no inclusió d'aspectes que poden influir com ara l'experiència, les habilitats i la competència dels treballadors, ha demostrat oferir dades força precises i fiables.
Aquest estudi, el primer en emprar el sistema RAFAELA, es va realitzar a 36 unitats de quatre hospitals finlandesos, un dels quals era de cures intensives terciàries i els tres restants de cures intensives secundàries.
Atès que la naturalesa i els trets de l'atenció del personal d'infermeria varia entre unitats, calia determinar en primer lloc quin era el volum de treball adequat en cada cas per tal que els resultats fossin equiparables entre ells.
El mètode PAONCIL ('Professional Assessment of Optimal Nursing Care Intensity Level') és l'utilitzat per establir aquest llindar a totes les unitats, de manera que les mesures diàries de càrrega de treball d'infermeria eren comparades amb aquest valor per tal de determinar si els recursos eren els apropiats en cada situació.
Els resultats mostren que, quan la càrrega de treball per infermer/a està per sobre del nivell òptim, augmenten les possibilitats que es produeixi un incident en la seguretat del pacient.
El valor de referència utilitzat és 1, equivalent a les possibilitats que s'originin incidents quan la càrrega de treball es troba en el nivell òptim.
Quan la càrrega de treball se situa per sota del nivell òptim (és a dir, hi ha menys volum de feina per persona), l'índex d'incidents es redueix a 0,67.
En canvi, quan la càrrega de treball excedeix els nivells adequats, l'índex d'incidents incrementa fins a 1,28.
Quant a la mortalitat del pacient, la xifra incrementa fins a 1,42 quan la càrrega és excessiva, mentre que quan és menor que l'òptima es redueix a 0,55.
Quan els nivells de càrrega de treball es van ajustar als efectes de les diferents unitats i dels dies entre setmana, vacances i estació de l'any, les possibilitats d'incidents van disminuir.
La càrrega de treball per damunt del valor òptim es va associar amb un 8%-34% més de possibilitats d'incidents (depenent del tipus d'incident) i un 43% més de possibilitats de mortalitat del pacient en comparació amb el valor òptim de càrrega de treball.
Quan la càrrega de treball era menor que el nivell òptim, les possibilitats d'incidents i de mortalitat del pacient disminuïen en un 25%.
Afegir els efectes específics de cada unitat va millorar considerablement l'adequació del model, així com tenir en compte les variables de cap de setmana, vacances i estació de l'any, tret dels resultats en >1 incidents (més d'un incident de qualsevol tipus en un mateix dia) i en mortalitat.
En general, durant els dissabtes i durant els períodes de vacances hi havia menys possibilitats d'incidents, mentre que l'estació de l'any no reflectia cap efecte en els resultats.
L'estudi conclou que una càrrega de treball excessiva comporta un risc més elevat de que succeeixin incidents en la seguretat dels pacients i n'incrementa la mortalitat.
Tanmateix, segons els resultats, la càrrega de treball no té una relació directa amb la ràtio de pacients per infermer/a; per tant, la correlació podria estar més relacionada amb qüestions organitzatives més que no pas amb el nombre de personal a la plantilla.
Seguint aquesta evidència, cal que els directors de personal d'infermeria dels hospitals facin ús dels recursos disponibles de la forma més idònia possible, ja que l'assignació de recursos, la coordinació interna i el lideratge són fonamentals per a l'obtenció de resultats favorables, la prevenció d'esdeveniments adversos i la reducció del risc de mortalitat.