I. L'exposició de motius del projecte del decret sotmès a dictamen dóna com a fonament de la seva redacció aquell Decret 300/1992 de 21 de novembre d'ordenació de la gestió de residus sanitaris publicat en el DOGC el 30 de desembre següent i com a continuació d'aquest primer pas –per emprar-ne la mateixa terminologia– la Llei 6/1993 de 15 de juliol dels residus publicada en aquell diari el 28 del mateix mes.
A part d'això com s'ha indicat en els antecedents el present dictamen és demanat amb urgència sobre la base del fet que la disposició transitòria única d'aquell Decret 300/1992 preveié el termini d'un any –evidentment des de la seva publicació– per a que totes les persones físiques i jurídiques afectades per la disposició s'adeqüin als seus preceptes.
De fet la incidència del Decret 300/1992 en l'actual situació normativa s'ha de relativitzar i en canvi és evidentment prioritària la disposició final 2a de la Llei 6/1993 segons la qual "es faculta al Govern de la Generalitat per a desenvolupar i executar les disposicions d'aquesta Llei i per a dictar les reglamentacions específiques de residus de naturalesa o característiques especials" entre els quals cal situar evidentment els sanitaris.
D'altra banda és evident que encara que el Decret objecte de dictamen sigui promulgat i arribi a publicar-se amb gran celeritat aquell termini d'un any a comptar de l'entrada en vigor del Decret 300/1992 publicat com s'ha dit el 30 de desembre de 1992 restaria pràcticament exhaurit.
Tot això ultra fer recomanable que l'Administració extremi la seva diligència en altres situacions com la present fa recomanable també la inclusió en el present decret d'un precepte que donant per superat de facto el període d'adaptació establert en el Decret 300/1992 obri un nou termini a les persones físiques o jurídiques al·ludides per la disposició transitòria d'aquest.
Al marge d'aquestes consideracions és evident que en l'actual situació normativa un cop en vigor el decret sotmès a dictamen la Llei 6/1993 vindrà desenvolupada reglamentàriament per un decret anterior a ella –el 300/1992– i per un altre de posterior.
La conclusió doncs sembla lògica: només les presses per a completar aquell Decret 300/1992 poden explicar l'existència d'un segon text és a dir el sobre el qual ara es dictamina cosa que complicarà notablement el coneixement per l'administrat del dret vigent en la matèria.
Tot això s'evitaria si en comptes del camí seguit s'optava per refondre els dos textos –Decret 300/1992 i el sotmès a dictamen– tot derogant seguidament aquell.
D'aquesta manera s'obtindria una simplificació del sistema normatiu i el text únic resultant s'avindria millor amb el caràcter de text reglamentari –i per tant posterior– d'una llei que és de 15 de juliol de 1993.
Naturalment aquest criteri evitaria les remissions que el text projectat ha de fer al Decret 300/1992: article 2 apartat 1 i 3; article 4 apartat 1; article 7 apartat 1 lletra d); article 22 apartat 1 lletra d).
El fet és més rellevant si es té en compte per exemple que els apartats 1 i 2 del text sobre el qual es dictamina afegeixen només un sol requisit als set del Decret 300/1992: que les bosses de recollida de residus sanitaris del grup II tinguin un gruix de 220 mg/cm2 i la rigidesa dels recipients de recollida de residus sanitaris del grup III i citostàtics respectivament.
Fetes aquestes observacions de caràcter general poques observacions jurídiques més es poden fer a un text que és bàsicament tècnic.
Són les que s'indiquen a continuació.
a) Es crida l'atenció sobre el fet que si bé l'article 4 del decret objecte de dictamen tot completant el d'igual numeració del Decret 300/1992 estableix una reglamentació detallada de les característiques de les bosses i recipients de recollida de residus sanitaris; res no es diu en canvi a l'anterior article 3 sobre les característiques dels contenidors o de les estructures de suport en les quals s'han de dipositar abans del transport i fins i tot sobre la ubicació d'aquests elements.
b) Al mateix article 4 hom preveu en el seu apartat 3 que transcorreguts tres mesos des de l'entrada de la sol·licitud d'aquell reconeixement sense que s'hagi dictat resolució s'entendria desestimat l'esmentat reconeixement.
El criteri està en desacord amb els principis d'eficàcia i eficiència als quals segons l'article 74.1 de la Llei 13/1989 de 14 de desembre d'organització procediment i règim jurídic de l'Administració de la Generalitat ha de subjectar-se la tramitació administrativa.
D'altra banda els articles 81 i següents del mateix text normatiu en la línia apuntada en l'exposició de motius palesen un criteri netament favorable a l'abast positiu del silenci administratiu en contra del precepte ara comentat.
No és menys cert però que l'article 82.1 d'aquella llei dóna com a termini general de referència el de sis mesos que dobla el de tres mesos del precepte ara comentat.
Similars consideracions per bé que menys decidides podrien fer-se a partir de la Llei estatal 30/1992 de 20 de novembre de règim jurídic de les administracions públiques i del procediment administratiu comú que atès el seu caràcter bàsic val la pena de tenir en compte.
La reserva es justifica més encara per tal com no sembla que el procés d'homologació d'aquelles bosses i d'aquells recipients hagi de requerir un tràmit excessivament complex i per tant llarg que d'altra banda quedaria suficientment cobert amb el termini general de sis mesos de l'article 2.1 de la Llei 13/1989.
Dit d'una altra manera el criteri favorable al silenci positiu només hauria d'allerar-se en aquelles situacions en les quals així convingués a l'interès general.
Si aquest és cas del Decret sobre el qual es dictamina atès el caràcter especial dels residus als quals es refereix fóra convenient que s'expressés així en l'exposició de motius cosa que no fa la que figura en el text tramès a aquesta Comissió Jurídica Assessora.
c) En relació amb l'article 18 que en el cas d'autorització de plantes de tractament i/o disposició del rebuig dóna també al silenci administratiu ara de quatre mesos el caràcter de desestimatori cal reproduir el comentari que s'acaba de fer malgrat que ara l'actuació de l'Administració sigui sens dubte d'una major complexitat.
En qualsevol cas sembla recomanable dur a terme una consideració general dels diferents criteris mantinguts pel decret en relació amb el silenci de l'Administració.
Com hem vist dóna caràcter negatiu al silenci quan es tracta d'autorització de bosses i recipients de recollida de residus (article 4.3) i d'instal·lacions de tractament i/o disposició del rebuig (article 18) però amb terminis de tres i de quatre mesos i no diu res en tractar de l'autorització del transport de residus que es regula entre els articles 9 i 13 ambdós inclusivament ni tampoc en tractar de la conformitat a la transmissió de l'activitat de tractament i/o disposició de residus situació que determina l'aplicació del règim general de la Llei 13/1989 és a dir el silenci positiu als sis mesos.
e) A l'article 20 es preveu que la no iniciació de la construcció de les instal·lacions de referència en el termini d'un any suposa previ apercebiment i la corresponent declaració per la Junta de Residus la caducitat de l'autorització.
Però res no diu sobre la no realització de les obres en el termini previst.
De fet en l'anterior article 17 que fa referència a la tramitació de l'autorització malgrat que a l'apartat 2 lletra c) és fa al·lusió al projecte res no es diu en relació amb l'inici i a la durada prevista per a les obres.
Seria convenient la reconsideració d'aquestes omissions.
f) La disposició final única autoritza els consellers de Sanitat i Seguretat Social i de Medi Ambient per dictar les disposicions necessàries per al desplegament i l'aplicació del decret.
El precepte s'oposa al criteri de l'article 61 de la Llei 13/1989 de 14 de desembre d'organització procediment i règim jurídic de l'Administració de la Generalitat del qual resulta que aquesta delegació només és possible llevat de previsió legal en relació amb l'organització dels departaments i és evident que aquest no és el cas al present decret.
Entrant en l'examen d'aspectes només formals es fan les observacions següents:
a) La relació de les matèries objecte del decret feta a l'apartat 2 de l'article 1 podria suprimir-se.
b) Alguns articles excessivament llargs com ara els 7 9 10 17 i 22 convindria que fossin objecte de subdivisió.
c) Els epígrafs que intenten explicar el contingut de cada article si es mantenen haurien de ser simplificats i s'haurien d'indicar en forma de punt i seguit després del número del precepte.
S'informa favorablement sobre el Projecte de decret amb les observacions fetes especialment la relativa a la conveniència de refondre el seu text amb el del Decret 300/1992 de 24 de novembre de gestió dels residus sanitaris.