L' Oficina de Drets Civils i Polítics va entrar en funcionament ara fa tres mesos amb l'objectiu de fer seguiment i denúncia de les vulneracions de drets civils i polítics a Catalunya.
Durant aquest breu període de funcionament de l'Oficina, s'han establert contactes amb:
Amb l'objectiu compartir la feina feta fins ara, agrupem i sintetitzem, sota diferents epígrafs representatius (dret a vot i a la participació política; dret a la llibertat d'expressió; dret de reunió, associació i manifestació, o dret a un judici just) les comunicacions sobre possibles vulneracions que ens heu fet arribar.
Aquestes conclusions ens serviran de pauta a l'hora d'encarar l'activitat de seguiment i denúncia al llarg d'aquest any 2019 que ara iniciem, la qual s'hauria de vehicular a partir de cinc grans línies de treball:
Una de cada vuit persones que viu a Catalunya veu vetat o molt limitat el dret al sufragi universal (actiu i passiu) a causa del seu passat migratori.
Excepte en les eleccions municipals i europees (i encara amb moltes limitacions), el dret a vot està reservat a les persones amb nacionalitat espanyola.
A més, els terminis i les dificultats a l'hora d'obtenir aquesta nacionalitat fan que moltes de les persones que viuen de forma estable a Catalunya tardin una mitjana de 20 anys a poder exercir el dret a vot.
Els nois i noies que van arribar a Catalunya quan eren infants i que han crescut als nostres pobles, ciutats i barris, on han estat escolaritzats, no s'inclouen en aquest grup.
S'impedeix de forma reiterada l'exercici del dret d'autodeterminació recollit en el Pacte internacional pels drets civils i polítics.
L' article 1r del Pacte diu textualment que tots els pobles tenen dret a l'autodeterminació.
Aquest és, per tant, un dret democràtic que s'hauria de preveure a l'hora de resoldre conflictes polítics com el que es viu a Catalunya.
La realitat, però, és que ni les instàncies polítiques l'Estat espanyol, ni tampoc les judicials, ens reconeixen aquest dret i, per tant, no es pot obrir cap via de diàleg que prevegi, ni tan sols, la possibilitat de parlar-ne.
Es detecta un retrocés en l'exercici de la llibertat d'expressió estretament relacionada amb la interpretació excessivament restrictiva que fa la judicatura de l'abast d'aquest dret.
Les sentències condemnatòries per a cantants, humoristes o tuitaires no s'expliquen només ni per l'aparició de noves xarxes socials ni per la incorporació de noves figures penals.
Hi ha un tercer factor determinant: el canvi de criteri de la judicatura, que tendeix a acotar i restringir l'abast del dret a la llibertat d'expressió.
La Ll ei orgànica 4/2015, de 30 de març, de protecció de la seguretat ciutadana (LOSC), coneguda com a 'llei mordassa', amenaça i limita, sense cap justificació, el dret a la protesta.
Aquesta Llei preveu multes elevades per, entre altres coses:
Són molts els organismes i entitats que treballen per a la defensa dels drets humans que afirmen que la LOSC constitueix una limitació desproporcionada del dret de manifestació i expressió.
Una vintena de grups vinculats a la ultradreta han protagonitzat 328 incidents i agressions documentats contra la llibertat d'expressió i la pluralitat ideològica des de gener de 2017.
Augmenta la persecució judicial contra la dissidència política, sobretot a partir d'octubre de 2017.
Casos anteriors contra el moviment llibertari ja posaven en dubte la imparcialitat de la judicatura i dels aparells de l'Estat a l'hora de tractar la dissidència política.
No obstant això, la repressió política contra el referèndum d'autodeterminació de l'1 d'octubre ha superat els precedents i constitueix un retrocés perillosíssim que afecta la salut democràtica a l'Estat espanyol i a Catalunya.