Catalunya disposa d'un parc d'instal·lacions de tractament de fangs de titularitat pública i privada.
Les plantes de les administracions públiques són una quarantena, i l'ACA en gestiona 14.
Com amb qualsevol altre residu, l'objectiu principal de la gestió dels fangs és la seva valorització, és a dir, convertir-lo en un recurs.
Els destins finals del fang, que és el residu resultant del servei públic de depuració de l'aigua residual, són els usos agrícoles de jardineria, de restauració de terrenys degradats o de fabricació d'adobs; la utilització com a combustible; i també la disposició en dipòsit controlat.
La despesa de la gestió dels biosòlids representa un dels costos més importants de l'activitat de depuració de l'aigua residual.
Són instal·lacions on es duu a terme l'evaporació forçada de l'aigua continguda en el fang deshidratat, reduint la humitat des dels valors habituals, a l'entorn del 80%, fins a eliminar-la pràcticament.
Amb aquest procés permet reduir el volum del material per a facilitar-ne i abaratir la seva gestió.
Addicionalment, s'aconsegueix la seva higienització.
Les instal·lacions requereixen aportació d'energia en forma de calor, que en la major part de casos procedeix de sistemes de cogeneració d'energia elèctrica d'alta eficiència energètica.
En aquestes circumstàncies, les instal·lacions també s'anomenen plantes de tractament tèrmic eficient.
El destí final del fang pot ser la valorització agronòmica, la valorització energètica o la disposició.
Les 9 plantes d'assecatge tèrmic són les següents: Montornès del Vallès, Sabadell, Rubí, Banyoles-el Terri, Granollers, Besòs, Mataró, Vic, El Prat de Llobregat.
Són instal·lacions on es realitza la descomposició d'una part de la matèria orgànica del fang deshidratat en condicions controlades mitjançant l'acció de microorganismes.
Amb aquest procés s'aconsegueix reduir el volum de material per a facilitar-ne la seva gestió, convertint el residu en un recurs.
El compost resultant és un producte estabilitzat, que no produeix olors, amb valor per a l'agricultura, la jardineria i la restauració d'espais degradats.
Les 5 plantes d'assecatge tèrmic són les següents: Teià, Vila-Seca i Salou, Blanes, Manresa i Olot.
Són instal·lacions on es realitza la descomposició d'una part de la matèria orgànica del fang líquid en condicions controlades.
Amb aquest procés s'aconsegueix reduir el volum de material.
Habitualment aquestes etapes de tractament estan incloses en les línies de fangs de les pròpies EDAR.
El procés es duu a terme en reactors tancats i en absència d'oxigen i produeix biogàs, que és un gas ric en metà, que pot utilitzar-se com a combustible.
La valorització del biogàs permet generar part de l'energia elèctrica requerida pels processos de depuració.
D'aquesta manera s'aconsegueix millorar l'eficiència energètica del sanejament.
El fang resultant, un cop deshidratat, està estabilitzat i pot ser aplicat en profit de l'agricultura.
Els 30 sistemes de digestió anaeròbica són: Abrera, Alt Maresme Nord, Banyoles, Blanes, Gavà / Viladecans, Girona, Granollers, Igualada, Llagosta, la, Lleida, Manresa, Mataró, Montornès del Vallès, Navarcles / Sant Fruitós de Bages, Palamós, Prat del Llobregat, el, Reus, Roca del Vallès, la, Rubí, Sabadell - riu Ripoll, Sabadell - riu Sec, Sant Feliu del Llobregat, Sitges / Sant Pere de Ribes, Tarragona, Terrassa, Vallbona d'Anoia, Riera de la Bisbal, Vic, Vilafranca del Penedès i Vilanova i la Geltrú.