I. El conseller d'Educació sol·licita dictamen de la Comissió sobre el Projecte d'ordre per la qual es determinen el procediment i els documents i requisits formals del procés d'avaluació a l'educació primària.
La Comissió és competent per emetre dictamen respecte a les disposicions de caràcter general que es dictin per desplegar les lleis, d'acord amb el que disposa l'article 8.2.b) de la Llei 5/2005, de 2 de maig, de la Comissió Jurídica Assessora.
El Projecte desplega la Llei orgànica 2/2006, de 3 de maig, d'educació.
La forma d'ordre no representa obstacle per a la competència de la Comissió, com és pràctica habitual d'aquesta i ha afirmat expressament en el Dictamen 150/02.
Tampoc no ho és el fet que hi hagi un decret interposat, com és, en el present cas, el Decret 142/2007, de 26 de juny, pel qual s'estableix l'ordenació dels ensenyaments de l'educació primària.
En aquest sentit, la Comissió s'ha pronunciat en el Dictamen 46/07.
En matèries com l'ensenyament, que constitueixen el que la doctrina tradicional anomenava relacions de subjecció especial, es fa impossible destriar d'una manera absoluta els aspectes merament organitzatius dels que impliquen una relació ad extra i, per això, si bé la Comissió 'com ens hi referirem després' ha sostingut una concepció àmplia de les potestats reglamentàries dels consellers, per la transcendència de les qüestions regulades per a la ciutadania ha defensat la preceptivitat del dictamen de la Comissió, per tal com les ordres no són un simple complement organitzatiu del Decret, sinó que constitueixen, juntament amb aquest, un desplegament de la llei.
La Generalitat és competent en la matèria d'acord amb el que disposa l'article 131.3 de l'Estatut d'autonomia de Catalunya.
La competència és de caràcter compartit.
Les bases estatals es troben en l'article 20 de la Llei orgànica 2/2006.
Amb la finalitat de garantir la continuïtat del procés de formació de l'alumnat, cada alumne ha de disposar en finalitzar l'etapa d'un informe sobre el seu aprenentatge, els objectius assolits i les competències bàsiques adquirides, segons disposin les administracions educatives.
Les administracions educatives també han d'establir els mecanismes de coordinació pertinents.'), així com de l'exigència de rang de llei de les normes bàsiques de l'article 111 de l'Estatut, es deriven dificultats per a la possibilitat d'ampliar les bases estatals per decret, com ha fet el Reial decret 1513/2006, de 7 de desembre.
Com ja va dir la Comissió en el Dictamen 155/07, no és el moment adequat per pronunciar-se sobre la qüestió, quan està pendent de resolució pel Tribunal Constitucional.
D'altra banda, el problema no és rellevant a l'efecte del present Dictamen, ja que el Decret 142/2007 ha reproduït en els articles 15 i 16, pràcticament d'una manera literal, l'establert en els articles 9 i 10 del Reial decret 1513/2006.
D'aquesta manera, sigui per competència o per jerarquia, l'ordre està sotmesa als continguts normatius coincidents del Reial decret 1631/2006 i del Decret 142/2007.
I en aquests límits és indiscutible la competència de la Generalitat.
S'ha de tenir en compte també l'Ordre del Ministeri d'Educació i Ciència 1845/2007, de 19 de juny, per la qual s'estableixen els elements dels documents bàsics d'avaluació de l'educació bàsica regulada per la Llei orgànica 2/2006, de 3 de maig, d'educació, així com els requisits formals derivats del procés d'avaluació que són necessaris per garantir la mobilitat de l'alumnat.
Sembla evident que pel seu rang no és una norma bàsica i, d'altra banda, tampoc no afirma ser-ho.
Una interpretació correcta ens porta a entendre que la competència estatal està lligada a la mobilitat.
És una norma de competència estatal, perquè es tracta d'un instrument de coordinació de les comunitats autònomes en els casos d'un abast territorial superior al del territori de Catalunya, que, subsidiàriament als instruments de col·laboració, permet a l'Estat l'article 115.2 de l'Estatut d'autonomia.
La norma estatal esgota, per tant, la seva funció en garantir la mobilitat i no constitueix unes noves normes bàsiques de competència estatal.
Respecte a la competència de la Generalitat, s'ha de fer esment a l'exigència de norma de rang legal per desplegar les bases estatals, imposada per l'article 111 de l'Estatut d'autonomia.
La Comissió reitera la seva doctrina expressada diverses vegades.
Així, en el Dictamen 155/07 es deia: 'La Comissió ha entès, però, ja en anteriors dictàmens, que aquesta reserva té sentit quan es tracta de normes principals recollides en una llei estatal, mentre que en supòsits de complement de normativa reglamentària estatal, mentre no s'adapti la situació a la nova normativa estatutària, és possible el desplegament mitjançant norma reglamentària (dictàmens 411/06, 33/07 i 55/07).'
La Conselleria d'Educació és competent per dictar la norma.
L'habilitació legal es troba en l'article 20 i en la disposició final sisena de la Llei orgànica 2/2006.
Aquesta habilitació va adreçada a l'Administració autonòmica.
En la matèria educativa, sobretot havent-t'hi una regulació per decret, la Comissió ha entès reiteradament que el conseller o la consellera podia regular, per formar part de la seva competència en matèria organitzativa, aspectes que necessàriament afecten els ciutadans usuaris del servei.
En la tramitació s'han seguit les prescripcions de l'ordenament vigent.
Tanmateix, cal remarcar que el document 4 de l'expedient és, segons l'índex, 'Tramesa a la mesa sectorial del personal docent no universitari i certificat corresponent del tràmit'.
La Comissió creu que el tràmit sindical no era necessari en el present cas, però com que existeix en l'expedient un escrit de la secretària general que ordena efectuar-lo, s'hauria de documentar qui i per quines raons va canviar de criteri.
S'ha de remarcar que hi ha hagut el tràmit d'informació pública, la qual cosa fa que no sigui imprescindible el tràmit d'audiència als interessats.
Tanmateix, no hi ha hagut cap al·legació en l'esmentat tràmit d'informació pública, cosa que ha de donar lloc que l'Administració activa i també d'aquesta Comissió facin una reflexió.
En el present cas, s'ha produït la intervenció preceptiva del Consell Escolar i de l'Institut Català de les Dones.
Les seves recomanacions han estat valorades i parcialment incorporades al text.
V. En concret la Comissió formula les observacions següents a l'articulat:
Preàmbul: S'hauria de fer referència a l'ordre del Ministeri d'Educació i Ciència 1845/2007, en el sentit que ha estat tinguda en compte per permetre la mobilitat dels estudiants.
Article 4.3: En l'informe als pares seria convenient que constés la valoració amb el sistema de qualificació establert.
Article 4.5: En preveure la incorporació de professionals a les sessions d'avaluació, s'hauria de determinar si tenen dret a vot en els casos en què no s'arribi al consens i s'hagi de decidir per majoria.
Article 5: En aquest article es regula l'atenció a la diversitat, la qual cosa i ha estat objecte de discussió en la tramitació del Projecte.
S'ha observat un canvi en la terminologia amb l'ús de l'expressió plans individualitzats.
Però el canvi terminològic causat per raons tècniques educatives no implica en si mateix il·legalitat, encara que suposi una modificació de la terminologia del Decret 142/2007.
Una altra consideració ha de merèixer la regulació substancial del Decret, que per raons evidents de jerarquia normativa no pot modificar una ordre.
El Decret 142/2007 en l'article 11.2, segon paràgraf, disposa que '['] l'alumnat amb necessitats educatives especials que ho requereixi disposarà d'adaptacions que s'aparten significativament dels continguts i dels criteris d'avaluació [']'.
En el primer paràgraf de l'article 11.2 es diu: 'El Departament d'Educació posarà les condicions necessàries perquè l'alumnat amb necessitats específiques de suport educatiu pugui assolir el màxim desenvolupament de les seves capacitats personals i els objectius del currículum i, per tant, s'asseguraran les mesures curriculars i organitzatives adients.'
De la interpretació conjunta dels dos paràgrafs es desprèn que la decisió sobre les modificacions curriculars correspon al Departament d'Educació.
Aquesta interpretació és reforçada pel fet que fins ara és així i, per tant, en el moment de dictar el Decret 142/2007 era la regulació vigent, la qual no tenia la voluntat d'alterar.
A l'article 5.2 del Projecte es disposa que el pla individualitzat, que pot comportar importants alteracions curriculars, serà elaborat pel tutor i aprovat per la direcció del centre, amb el vistiplau de la comissió d'atenció a la diversitat.
Aquest plantejament, tal com es recull en el mateix expedient, implica un canvi substancial respecte del que es recull en el Decret 142/2007 sobre això, la qual cosa podria interpretar-se en el sentit que podria contradir el que disposa el Decret i no respecta la jerarquia normativa, llevat que es desenvolupessin amb major concreció els criteris i les mesures sobre les modificacions curriculars que, d'acord amb el referit Decret, correspon al Departament d'Educació.
D'altra banda, aquesta Comissió d'Atenció a la Diversitat no està regulada i, sens perjudici que ho pugui ser amb caràcter més precís en el futur, seria convenient, atesa la importància de la seva funció, que ja se n'indiquessin les característiques.
Així mateix, fóra convenient precisar el grau de vinculatorietat de la intervenció de la comissió i concretar si el vistiplau és un informe vinculant o una constatació de la seva participació i del seguiment correcte del procés.
Es disposa també en l'article que analitzem que en el pla individualitzat s'haurà de comptar amb l'acord dels pares, les mares o representants legals de l'alumnat en les decisions finals.
La novetat no s'adiu especialment amb un eixamplament de la interpretació de la diversitat que suposa la nova normativa, ja que aquest acord no es limita a casos extraordinaris de discapacitat; i obligarà a una constant negociació de pares i centres.
La qüestió que ha de ser degudament valorada per l'Administració activa és d'oportunitat.
Des del punt de vista jurídic, si es dóna caràcter vinculant a la decisió dels pares, manca determinar qui resol en els supòsits en què no hi ha acord.
Article 6.1: El tipus de qualificació (d'Excel·lent' a 'Insuficient') s'exigeix només per als documents d'avaluació de caràcter oficial.
Per tant, és només obligatòria pels regulats en l'article 8.
Però l'Administració podria plantejar-se la possibilitat que les avaluacions periòdiques no finals també poguessin adoptar els mateixos tipus per donar una informació útil a l'alumnat i a les famílies.
Article 6.6: Es regulen les especialitats per a l'alumnat amb altes capacitat intel·lectuals.
L'única limitació a l'actuació del centre és el deure de comunicació a la direcció dels Serveis Territorials.
Per evitar una interpretació que conduiria a la il·legalitat, s'hauria d'afegir que, d'acord amb el que disposa l'article 11.5 del Decret 142/2007, això es farà seguint els requisits de diagnòstic i informe establerts pel Departament d'Educació.
Article 7.1: Seria convenient que en els informes trimestrals figurés la qualificació, per les raons exposades anteriorment.
Article 13: Les correspondències amb les qualificacions establertes pel Ministeri en els casos de trasllat de centre fora de Catalunya seria millor no limitar-les a la codificació, així la correspondència seria: 'Excel·lent (E)' correspon a 'Sobresaliente (SB)'.
Un cop considerades les observacions formulades, es pot aprovar el Projecte d'ordre per la qual es determinen el procediment i els documents i requisits formals del procés d'avaluació a l'educació primària.