La Comissió Jurídica Assessora, reunida el 17 d'abril de 2020, amb la presidència del Sr.
Maria Mercè Darnaculleta i Gardella, Francesc Esteve i Balagué, Marta Franch i Saguer, Alfredo Galán Galán, Francesc Homs i Molist, Marc Marsal i Ferret, Carles Mundó i Blanch, Joan Pagès i Galtés, Eva Pons i Parera, Sonia Ramos i González, Lluís Saura i Lluvià, i Antoni Vaquer i Aloy, i essent-ne ponent el Sr.
El Ple de l'Ajuntament de Rubí, en la sessió del dia 27 de setembre de 2002, va adoptar l'acord d'adjudicar definitivament l'ús privatiu sobre una porció de terreny a la parcel·la delimitada pel carrer de Luxemburg, l'avinguda Cova Solera i el passeig de la Riera del polígon Cova Solera, per a la construcció i explotació d'un complex esportiu, a un grup d'empreses que, amb posterioritat, van constituir la mercantil Duet Rubí, SA.
El 2 d'octubre de 2002, es va formalitzar en document administratiu el contracte entre l'alcaldessa de Rubí i la mercantil Duet Rubí, SA.
En la sessió del dia 3 d'abril de 2006, el Ple de la corporació va acordar modificar el contracte de concessió d'ús privatiu adjudicat a Duet Rubí, SA, degut a circumstàncies de caràcter urbanístic no imputables a la concessionària, en el sentit de substituir la finca inicialment concedida per un nou emplaçament, i modificar el clausulat dels documents contractuals.
La nova parcel·la era confrontant al carrer d'Edison, i quedava inclosa dins l'àmbit del Pla parcial de Ca n'Alzamora, al denominat Parc de la Natura.
Així mateix, es va preveure que el complex esportiu incorporés un aparcament subterrani per a la seva posterior explotació per part de Duet Rubí, SA.
En l'acord esmentat es va preveure la possibilitat de cessió parcial de la concessió d'ús privatiu en allò relatiu als drets i les obligacions derivats de la concessió corresponents a les obres i instal·lacions de l'aparcament, i a la seva execució i explotació amb l'autorització prèvia de l'Ajuntament.
Per escrit de data 30 de novembre de 2007, la representació legal de la societat Duet Rubí, SA, va sol·licitar una autorització municipal per a la cessió a la societat Par-Mer Aparcamientos y Mercados, SL (en endavant Par-Mer, SL), dels drets i les obligacions derivats de la concessió, corresponents a les obres i instal·lacions de l'aparcament per a vehicles, que s'hauria d'integrar en la futura edificació d'obra a executar en virtut del contracte esmentat.
El 28 de febrer de 2008, el Ple de l'Ajuntament va autoritzar a Duet Rubí, SA, la cessió parcial a favor de la mercantil Par-Mer, SL, en allò que es referia exclusivament a la construcció i l'explotació de l'aparcament de vehicles esmentat.
Sobre la concessió de l'aparcament, Par-Mer va constituir una hipoteca en garantia del préstec concedit pel Banc Bilbao Vizcaya Argentaria, SA (BBVA).
Segons s'infereix de l'expedient, el 2 d'agost de 2019, Par-Mer, SL, va presentar un escrit a l'Ajuntament en què li comunicava que havia sol·licitat al Jutjat Mercantil núm. 4 de Barcelona que es decretés l'obertura de la fase de liquidació del concurs, la qual cosa determinaria el tancament de l'activitat de Par-Mer, SL.
Així mateix, es va sol·licitar que es tingués per notificat el cessament de l'explotació de l'aparcament amb efectes des del dia 30 de setembre de 2019.
El 2 de setembre de 2019, el Jutjat Mercantil núm. 4 de Barcelona va declarar, en el procediment de concurs voluntari 942/2017, l'obertura de la fase de liquidació de Par-Mer, SL.
L'administrador concursal va presentar el pla de liquidació, i va fer constar la concessió administrativa sobre l'aparcament subterrani de Rubí en l'apartat relatiu als béns i drets objecte de realització.
En concret, l'informe valorava la concessió en liquidació per un total de 1.988.870,31 euros.
L'11 d'octubre de 2019, el tècnic de Mobilitat de l'Ajuntament va emetre un informe sobre el cànon de la concessió de l'aparcament subterrani, en la conclusió del qual informava que, en la cessió parcial de la concessió de la zona d'aparcament, no es va determinar cap pagament de cànon per part de la mercantil, per tant, no existia cap dret d'indemnització a favor de l'Ajuntament per impagament d'aquest concepte.
Així mateix, concloïa que l'Ajuntament no havia suportat cap despesa que correspongués al concessionari ni el concessionari va dur a terme cap actuació que correspongués a l'Ajuntament, motiu pel qual no era procedent demanar cap indemnització a l'Ajuntament.
El 17 d'octubre de 2019, la tècnica d'Administració General dels Serveis Jurídics de l'Ajuntament va emetre un informe jurídic, en què proposava incoar un procediment per a l'extinció de la concessió.
Alhora, indicava que la normativa aplicable a la relació jurídica existent era la patrimonial, atès que es tractava d'una concessió demanial atorgada per a l'ús del domini públic, amb un aprofitament privatiu d'un particular per a prestar una activitat privada dirigida al públic, i determinava que la causa d'extinció era la incapacitat sobrevinguda del concessionari demanial per estar incurs en una prohibició de contractar, ja que la mercantil havia sol·licitat la declaració de concurs voluntari i aquest es trobava en fase de liquidació.
Informava, així mateix, que l'extinció de la concessió comportaria l'extinció de la hipoteca constituïda i que, un cop extingida la concessió, caldria procedir a la reversió de les obres, construccions i instal·lacions fixes d'acord amb el plec de clàusules, i indicava que en l'expedient havia de constar un informe tècnic econòmic emès pels serveis municipals sobre els béns que, si esqueia, revertirien a l'Ajuntament.
El 18 d'octubre de 2019, el vicesecretari accidental de la corporació va emetre una nota de conformitat en relació amb l'informe jurídic de data 17 d'octubre de 2019, en la qual s'hi mostrava conforme, excepte en la necessitat que constés un informe tècnic econòmic.
El 22 d'octubre de 2019, la interventora general va emetre un informe, en què, entre d'altres extrems, posava de manifest que sí que era necessari un informe tècnic econòmic, que, si bé no ho era en aquest moment, sí que ho seria en el moment de la reversió, i en detallava el contingut que hauria de tenir.
Alhora, indicava que Par-Mer, SL, tenia deutes en via executiva per un import de 16.380,70 euros, derivats de l'impagament de l'impost sobre béns immobles (IBI) dels anys 2018 i 2019, que haurien de formar part de la massa concursal.
El mateix 22 d'octubre de 2019, la tresorera de l'Ajuntament va emetre un certificat en relació amb els deutes que tenia pendent la mercantil Par-Mer, SL, en concepte d'IBI en via executiva, i indicava que no es trobava al corrent de les seves obligacions tributàries.
Igualment, el 22 d'octubre de 2019, el vicesecretari accidental va emetre un informe jurídic complementari a l'emès en data 18 d'octubre de 2019, sobre la nota de conformitat, en les consideracions finals del qual manifestava que el crèdit que l'Ajuntament tenia amb la mercantil concessionària per raó de les quotes impagades de l'IBI no era un crèdit derivat de l'extinció de la concessió demanial i que, per tant, havia de rebre el tractament que correspongués de conformitat amb la Llei concursal.
El 23 d'octubre de 2019, la coordinadora de l'Àmbit d'Obra i Espai Públic i el regidor delegat de Planificació Territorial i Serveis a les Empreses van emetre conjuntament una proposta d'acord per a incoar un procediment per a acordar l'extinció de la concessió demanial de l'ús privatiu de l'aparcament de la qual era titular Par-Mer, SL, a títol de cessió parcial, en virtut de l'Acord del Ple de data 28 de febrer de 2008, per causa d'extinció de l'article 94 de la Llei 33/2003, de 3 de novembre, de patrimoni de les administracions públiques (LPAP), i l'article 71.1.c) de la Llei 9/2017, de 8 de novembre, de contractes del sector públic, per la qual es transposen a l'ordenament jurídic espanyol les directives del Parlament Europeu i del Consell 2014/23/UE i 2014/24/UE, de 26 de febrer de 2014 (LCSP), en haver incorregut sobrevingudament el concessionari demanial en una prohibició de contractar, atès que es trobava en fase de liquidació concursal.
En la proposta referida es fixaven els efectes de l'extinció, el nomenament de la instructora del procediment i l'atorgament del tràmit d'audiència a la interessada.
En la sessió del dia 31 d'octubre de 2019, el Ple de l'Ajuntament va acordar incoar el procediment d'extinció de la concessió demanial d'acord amb la causa d'extinció de l'article 94 de l'LPAP i l'article 71.1.c) de l'LCSP.
En el marc de l'acord esmentat, va fixar els efectes derivats de l'extinció, sens perjudici que es poguessin mantenir o variar en la resolució definitiva: a) No reconèixer el dret de la concessionària a cap indemnització, ni en concepte de valor de la concessió, ni com a import pendent d'amortitzar, ni com a quantitat deguda a l'entitat bancària que va inscriure la hipoteca; b) No ser procedent reconèixer a favor d'una de les parts el dret a la percepció de cap quantitat de diners a càrrec de l'altra, perquè no es va fixar cànon de la concessió a satisfer; c) Inspeccionar l'estat de conservació de les obres, construccions i instal·lacions fixes realitzades pel concessionari i que estiguessin subjectes a reversió; d) Declarar extingida la hipoteca constituïda per ministeri de la llei; e) Declarar que l'extinció de la concessió no generava cap dret a favor del BBVA.
En el mateix acord es va nomenar la instructora del procediment, es va atorgar el tràmit d'audiència a la interessada i es va ordenar la compareixença en el procediment concursal, entre d'altres aspectes.
L'acord esmentat es va notificar a tots els interessats.
El 22 de novembre de 2019, l'entitat bancària BBVA va presentar un escrit en què hi formulava al·legacions, i, en síntesi, exposava que la concessió s'havia d'entendre com una concessió d'obra pública i no com una concessió demanial; que l'extinció de la concessió havia de comportar el pagament per part de l'Ajuntament de l'import de les obres no amortitzades de les inversions efectuades per la concessionària, i, finalment, que no es mostrava d'acord en relació amb l'extinció de la hipoteca.
El mateix 22 de novembre de 2019, la concessionària va presentar un escrit davant l'Ajuntament en què hi formulava al·legacions, en les quals s'oposava a les condicions d'extinció de la concessió de l'aparcament de vehicles, sense compensar per l'import de les inversions assumides per les edificacions i no amortitzades que revertirien a favor de l'Ajuntament, per considerar que comportarien un enriquiment injust de l'Administració.
Així mateix, entenia que no es podia considerar una concessió demanial, sinó un contracte de concessió d'obra pública.
Sol·licitava, en síntesi, que, en cas de declarar-se l'extinció, s'abonés a la concessionària l'import total de les inversions no amortitzades fixades sobre la base de la liquidació econòmica que s'hauria de fixar d'una manera contradictòria, i reconèixer a favor del BBVA, com a creditor hipotecari, el dret de proposar a un tercer que pugui substituir Par-Mer com a titular de la concessió amb subrogació del deute garantit per la hipoteca.
El 16 de desembre de 2019, la tècnica d'Administració General i instructora del procediment va elaborar un informe proposta en els termes següents: desestimar íntegrament les al·legacions presentades pel BBVA i les de Par-Mer; declarar l'extinció de la concessió demanial de l'ús privatiu de l'aparcament de conformitat amb l'article 94 de l'LPAP i l'article 71.1.c) de l'LCSP, en haver incorregut sobrevingudament el concessionari demanial en una prohibició de contractar, ja que havia sol·licitat la declaració de concurs voluntari i es trobava en fase de liquidació, i el seu estat d'insolvència era definitiu; fixar amb caràcter definitiu que no era procedent reconèixer a favor de la concessionària el dret a cap indemnització per cap concepte i no reconèixer a favor de cap de les parts el dret a percebre cap quantitat de diners a càrrec de l'altra; procedir a inspeccionar l'estat de conservació de les instal·lacions subjectes a reversió; declarar extingida la hipoteca constituïda a favor de l'entitat bancària per ministeri de la llei, i notificar l'acord a tots els interessats.
Per provisió de la instructora de data 17 de desembre de 2019, es va proposar sol·licitar dictamen a la Comissió Jurídica Assessora i suspendre el termini màxim de resolució del procediment, alhora que es notifiqués a les interessades.
El 19 de desembre de 2019, l'alcaldessa de Rubí va dictar un ofici pel qual se sol·licitava dictamen a la Comissió Jurídica Assessora.
El 9 de gener de 2020, va tenir entrada al Departament de la Presidència, a través de la plataforma EACAT, l'escrit de petició de dictamen.
El 20 de gener de 2020, la Sub-direcció General d'Assistència Jurídica i d'Innovació a l'Administració Local va requerir a l'Ajuntament determinada documentació complementària, la qual cosa es va atendre el 24 de gener de 2020.
El 5 de febrer de 2020, va tenir entrada en aquesta Comissió la petició de dictamen, i, en la sessió del Ple de data 6 de febrer de 2020, es va admetre a tràmit i se'n va designar ponent.
Constitueix l'objecte del present Dictamen l'expedient instruït per l'Ajuntament de Rubí per a extingir la concessió demanial de l'ús privatiu de l'aparcament situat a la parcel·la confrontant al carrer d'Edison inclosa dins l'àmbit del Pla parcial de Ca n'Alzamora, al denominat Parc de la Natura, de la qual és concessionària la mercantil Par-Mer Aparcamientos y Mercados, SL.
Segons consta en l'expedient, l'aparcament subterrani de dues plantes, en el qual hi ha un total de 184 places, forma part de les instal·lacions d'un complex esportiu, del qual és concessionària una altra mercantil (Duet Rubí, SA).
Les obres de construcció de l'aparcament van finalitzar el 15 de setembre de 2010, moment a partir del qual se'n va iniciar l'explotació, la qual es preveia que finalitzés l'any 2056.
L'extinció de la concessió esmentada es fonamenta en el fet que Par-Mer ha incorregut sobrevingudament en una prohibició per a tenir la condició de concessionària, ja que va sol·licitar la declaració de concurs voluntari i es troba en fase de liquidació.
A criteri de l'Ajuntament, el negoci jurídic en qüestió és una concessió demanial o concessió de domini públic, per la qual cosa la proposta de resolució tramesa a aquest òrgan consultiu considera que és procedent la reversió de l'aparcament sense que l'Ajuntament tingui obligació d'abonar l'import de les obres realitzades i no amortitzades.
Així mateix, la proposta també assenyala que, per ministeri de la llei, queda extingida la hipoteca constituïda sobre l'aparcament referit, sense que es generi a favor de l'entitat bancària cap dret indemnitzatori a càrrec de l'Ajuntament.
L'oposició expressa de la concessionària Par-Mer (representada per l'administrador concursal), així com de l'entitat bancària que li va atorgar un crèdit hipotecari per a la construcció de l'aparcament –BBVA–, no se centra, pròpiament, en la causa d'extinció –en relació amb la qual no manifesten cap objecció–, sinó que se circumscriu a la naturalesa del negoci jurídic subscrit entre l'Ajuntament i l'empresa, així com a les condicions i els efectes de la declaració d'extinció tramitada i proposada.
Ambdós coincideixen a assenyalar que s'està davant un contracte de concessió d'obra pública, i no d'una concessió demanial.
En aquest context, sostenen que la resolució, d'acord amb la normativa de contractació vigent en el moment en què es va formalitzar el contracte, obliga l'òrgan de contractació a abonar al concessionari l'import de les inversions realitzades necessàries per a explotar la concessió, tot tenint en compte el grau d'amortització; i que, si el concessionari hagués comptat entre els seus recursos amb finançament de tercers –tal com va succeir en el cas que s'examina–, únicament se li abonaria el sobrant després de liquidar les obligacions contretes amb ells.
Finalment, assenyalen que la resolució de la concessió de l'aparcament de vehicles en els termes que pretén l'Ajuntament comportaria una situació d'enriquiment injust a favor del consistori, que rebria l'aparcament lliure de càrregues; i un consegüent empobriment injust per part de Par-Mer, que va assumir una inversió total de 2.841.242,30 euros, i del BBVA com a creditor hipotecari.
En relació amb la intervenció de la Comissió Jurídica Assessora, l'Ajuntament indica que el plec regulador de la concessió demanial no estableix un procediment concret per a resoldre-la, però que aquest es remet a la normativa de contractació en cas de llacunes i dubtes interpretatius.
Per aquest motiu, considera que és procedent seguir el procediment per a la resolució de contractes que estableix la normativa de contractació administrativa, incloent-hi la intervenció de la Comissió Jurídica Assessora a l'empara de l'article 109.1.d) del Reglament general de la Llei de contractes de les administracions públiques, aprovat pel Reial decret 1098/2001, de 12 d'octubre (RGLCAP), i de l'article 8.3.e) de la Llei 5/2005, de 2 de maig, de la Comissió Jurídica Assessora, que estableix el dictamen preceptiu "sobre els expedients de l'Administració de la Generalitat o de l'Administració local referents a les matèries següents: [...]
Resolució i nul·litat de concessions i d'altres contractes administratius, en els casos que estableix la normativa de contractació administrativa".
Sens perjudici de l'anterior, i en vista de la controvèrsia existent pel que fa a la naturalesa jurídica del negoci subscrit entre l'Ajuntament de Rubí i la concessionària de l'aparcament, cal assenyalar que l'article 8.1 de la Llei 5/2005, referida, estableix que "La consulta a la Comissió Jurídica Assessora és preceptiva en els casos a què fan referència els apartats 2 i 3 i en els altres casos en què ho estableixi una norma amb rang de llei, i és facultativa en la resta de casos".
A l'hora de determinar la normativa aplicable, no es pot obviar que una de les principals qüestions que planteja l'expedient és la naturalesa de la relació jurídica existent entre l'Ajuntament de Rubí i l'empresa Par-Mer.
Com s'ha vist, l'Ajuntament sosté que el negoci jurídic en qüestió és una concessió demanial o concessió de domini públic, amb un aprofitament privatiu d'un particular per tal que pugui prestar una activitat privada dirigida al públic, de manera que no resulta aplicable la normativa del contracte de concessió d'obra pública, sinó la normativa relativa als béns dels ens locals.
En aquest marc, entén que és d'aplicació l'LPAP, que regula la utilització dels béns de domini públic en el capítol 1 del títol IV.
Dins d'aquesta regulació, la secció IV estableix el règim aplicable a les autoritzacions i concessions demanials.
Pel que fa a l'àmbit d'aplicació d'aquestes previsions, cal tenir present que l'article 2.2 de l'LPAP inclou, dins de l'àmbit d'aplicació, les entitats que integren l'Administració local.
En efecte, segons aquest precepte, són d'aplicació a les entitats locals "els articles o les parts dels articles que esmenta la disposició final segona" de la mateixa LPAP.
Aquesta disposició, en l'apartat cinquè, concreta els preceptes que tenen el caràcter de norma bàsica.
No obstant això, l'article 84.3 de l'LPAP estableix l'aplicació preferent de la "legislació especial" i, per tant, la seva pròpia aplicació només amb caràcter supletori, en preveure que "Les concessions i autoritzacions sobre béns de domini públic es regeixen en primer terme per la legislació especial que les regula i, a falta de normes especials o en cas d'insuficiència d'aquestes, per les disposicions d'aquesta Llei".
D'altra banda, el text refós vigent de la Llei municipal i de règim local de Catalunya, aprovat pel Decret legislatiu 2/2003, de 28 d'abril (TRLMRLC), regula en l'article 218 la utilització dels béns de domini públic de les entitats locals catalanes.
En articles posteriors, conté algunes disposicions relatives a les concessions demanials, així com sobre la competència per a adoptar els acords relatius a aquestes concessions (article 221 del TRLMRLC) i sobre la seva extinció (article 228 del TRLMRLC).
Finalment, la regulació des de la perspectiva del patrimoni de les administracions i des del punt de vista del règim local conflueixen en el Decret 336/1988, de 17 d'octubre, pel qual s'aprova el Reglament de patrimoni dels ens locals (RPEL).
El capítol primer del títol III d'aquesta norma reglamentària, "utilització dels béns de domini públic", regula detalladament les concessions demanials.
D'altra banda, els interessats –l'administrador concursal i el BBVA– consideren que la relació que uneix l'Ajuntament de Rubí i l'entitat Par-Mer és una relació contractual, i que, en concret, ambdues parts van subscriure un contracte de concessió d'obra pública, per la qual cosa serien d'aplicació el text refós de la Llei de contractes de les administracions públiques, aprovat pel Reial decret legislatiu 2/2000, de 16 de juny (TRLCAP) –vigent en el moment en què es va formalitzar la concessió–, i el Reglament d'obres, activitats i serveis, aprovat pel Decret 179/1995, de 13 de juny (ROAS).
Tot i que en l'actualitat el TRLCAP no es troba en vigor, la disposició transitòria primera de l'ara vigent LCSP estableix que "Els contractes administratius adjudicats amb anterioritat a l'entrada en vigor d'aquesta Llei es regeixen, pel que fa als seus efectes, compliment i extinció, inclosa la seva modificació, durada i règim de pròrrogues, per la normativa anterior".
Com ja s'ha assenyalat, l'Ajuntament de Rubí indica que el plec regulador de la concessió demanial no estableix un procediment concret per a resoldre-la, però que aquest es remet a la normativa de contractació en cas de llacunes i dubtes interpretatius, i, per aquest motiu, considera que és procedent seguir el procediment per a la resolució de contractes recollit en l'article 109.1.d) de l'RGLCAP.
Tot i que l'Ajuntament no s'hi refereix, s'ha de tenir en compte que la normativa aplicable als béns dels ens locals preveu que la resolució de les concessions demanials requereix, en tot cas, la tramitació d'un procediment pels mateixos ens locals i, a més, que ha de ser un procediment "contradictori", és a dir, amb la garantia que els interessats seran "escoltats".
En aquest sentit, l'article 228 del TRLMRLC estableix que l'extinció de la concessió demanial "és efectuada per via administrativa pels mateixos ens locals, un cop instruït l'expedient i escoltats els interessats".
En la mateix línia, l'article 71 de l'RPEL estableix que "L'exercici de la facultat de l'ens local de cessar l'ús privatiu del bé de domini públic requereix, sigui quin sigui el títol que l'empari i encara que aquest sigui en concepte de precari, la incoació de l'expedient administratiu contradictori dirigit a determinar la naturalesa de l'ocupació".
En el cas que s'examina, en l'expedient consta que s'han dut a terme les actuacions següents:
– En data 11 d'octubre de 2019, el tècnic de mobilitat de l'Ajuntament va emetre un informe tècnic en què efectuava diverses consideracions en relació amb el cànon al qual estava subjecta la concessió formalitzada amb Duet Rubí, SA, en el qual s'assenyalava que en la cessió parcial efectuada a Par-Mer i autoritzada pel Ple de l'Ajuntament el 28 de febrer de 2008 no es va determinar cap cànon a pagar per Par-Mer i que, per tant, no hi havia dret d'indemnització a favor de l'Ajuntament per impagament d'aquest concepte; i, d'altra banda, que l'Ajuntament no ha suportat cap despesa que correspongués al concessionari per la qual es pugui demanar cap indemnització.
– El 17 d'octubre de 2019, la tècnica d'Administració General dels Serveis Jurídics de l'Ajuntament de Rubí va emetre un informe jurídic, en què afirmava que el negoci jurídic objecte de l'informe era una concessió demanial d'ús privatiu sobre una porció del domini públic; es pronunciava sobre la causa d'extinció de la concessió i, també, sobre els efectes de l'extinció de la concessió, i assenyalava que aquesta comportava l'extinció de la hipoteca sense indemnització, a l'empara de l'article 101 de l'LPAP, de l'article 22.3 del plec de clàusules tecnicoeconòmiques de la concessió i de l'article 107 de la Llei hipotecària.
El mateix informe es pronunciava en relació amb el procediment a seguir per a resoldre la concessió.
– El 18 d'octubre de 2019, el vicesecretari accidental va emetre una nota de conformitat en relació amb l'informe jurídic de 17 d'octubre de 2019, a l'empara dels articles 173 i 174 del Reglament d'organització, funcionament i règim jurídic de les entitats locals, aprovat pel Reial decret 2568/1986, de 28 de novembre, i l'article 3 del Reial decret 128/2018, de 16 de març, pel qual es regula el règim jurídic dels funcionaris de l'Administració local amb habilitació de caràcter nacional.
– En data 22 d'octubre de 2019, la interventora municipal va emetre un informe, en el qual efectuava diverses consideracions sobre la naturalesa del negoci jurídic, la causa d'extinció, la reversió de les obres i la hipoteca, i també sobre l'anàlisi econòmica en vista de les valoracions efectuades per l'administrador concursal.
– En data 22 d'octubre de 2019, la tresorera de l'Ajuntament de Rubí va emetre un certificat en el qual deixava constància que l'empresa Par-Mer no es trobava al corrent de les seves obligacions tributàries i que tenia un deute amb l'Ajuntament de 16.380,70 euros, en concepte de l'IBI corresponent als exercicis 2018 i 2019.
– En data 22 d'octubre de 2019, el vicesecretari accidental va emetre un informe jurídic complementari, en vista del certificat de la tresorera municipal, en el qual assenyalava que el crèdit de l'Ajuntament de Rubí amb Par-Mer per les quotes impagades de l'IBI s'havia de comunicar a l'administració concursal i al Jutjat Mercantil núm. 4 de Barcelona, i sol·licitar la seva classificació com a crèdit contra la massa.
– El 31 d'octubre de 2019, el Ple municipal va acordar incoar el procediment d'extinció de la concessió demanial de l'ús privatiu de l'aparcament en qüestió.
Aquest acord es va notificar a Par-Mer, a través de l'administrador concursal, i al BBVA, i se'ls va conferir el tràmit d'audiència per un període de deu dies, en el decurs del qual ambdues parts hi van formular al·legacions.
– El 16 de desembre de 2019, els Serveis Jurídics van emetre un informe proposta, en què es proposava desestimar íntegrament les al·legacions presentades pel BBVA i per l'administrador concursal de Par-Mer, i declarar l'extinció de la concessió demanial de l'ús privatiu de l'aparcament.
Així mateix, aquesta proposta assenyalava, com a efectes derivats de l'extinció de la concessió: a) la no procedència de reconèixer a Par-Mer cap indemnització per cap concepte; b) la improcedència de reconèixer a favor d'una de les parts el dret a percebre cap quantitat de diners a càrrec de l'altra, sens perjudici del dret de crèdit a favor de l'Ajuntament per les quotes impagades de l'IBI; c) la inspecció per part de l'Ajuntament de l'estat de conservació de les obres, construccions i instal·lacions realitzades pel concessionari demanial subjectes a reversió, per tal d'aclarir les eventuals responsabilitats; d) l'extinció de la hipoteca constituïda a favor del BBVA per ministeri de la llei, i e) la improcedència de reconèixer a favor del BBVA cap dret indemnitzatori a càrrec de l'Ajuntament de Rubí, així com de renegociar amb aquesta entitat bancària el seu crèdit pendent, ni subrogar-se en la posició de deutora en el préstec garantit amb la hipoteca que s'extingeix.
Des del punt de vista formal, l'expedient es troba indexat i foliat, i els documents estan ordenats cronològicament.
Així mateix, s'hi ha aportat la documentació relativa a l'adjudicació i formalització de la concessió i les seves ulteriors modificacions.
I, en darrer terme, s'ha d'assenyalar que és aplicable al present procediment la disposició addicional tercera, sobre suspensió de terminis administratius, del Reial decret 463/2020, de 14 de març, pel qual es declara l'estat d'alarma per a la gestió de la situació de crisi sanitària ocasionada per la COVID-19, publicat al Butlletí Oficial de l'Estat de 14 de març de 2020, la qual preveu que se suspenen termes i s'interrompen els terminis per a la tramitació dels procediments de les entitats del sector públic.
V. Anàlisi de l'expedient: descripció del supòsit fàctic i posició de les parts
Els antecedents en els quals s'emmarca l'expedient que s'examina es poden sintetitzar de la manera següent:
1) En data 27 de setembre de 2002, el Ple de l'Ajuntament de Rubí va adjudicar la concessió de l'ús privatiu sobre una porció d'un terreny ubicat al polígon Cova Solera del municipi, per a la construcció i l'explotació d'un complex esportiu, d'acord amb els plecs de condicions aprovats pel Ple en data 8 de maig de 2002.
L'adjudicació es va realitzar a favor d'un grup d'empreses que, un cop adjudicada la concessió, van constituir la societat Duet Rubí, SA, amb la qual l'Ajuntament va formalitzar el "Contracte per a l'adjudicació de l'ús privatiu sobre una porció de terreny de la parcel·la delimitada pel carrer Luxemburg, l'avinguda de Cova Solera i el passeig de la Riera, del polígon Cova Solera, per a la construcció i explotació d'un complex esportiu".
2) En data 3 d'abril de 2006, el Ple municipal va acordar modificar la concessió, i traslladar l'emplaçament de Cova Solera al carrer d'Edison.
Amb motiu d'aquesta modificació, elevada a escriptura pública el 19 de maig de 2006, també es va incloure en la clàusula 3 (instal·lacions mínimes) un aparcament subterrani per a vehicles de dues plantes, amb un mínim de 150 places.
La durada de la concessió va quedar fixada en 50 anys, comptant des del 12 d'abril de 2006.
3) En data 28 de febrer de 2008, el Ple de l'Ajuntament va acordar autoritzar la cessió parcial dels drets i les obligacions derivats de les obres i instal·lacions de l'aparcament per a vehicles a l'empresa Par-Mer; cessió que es va formalitzar entre Duet Rubí i Par-Mer el 19 de setembre de 2009.
Sobre la concessió de l'aparcament, Par-Mer va constituir una hipoteca en garantia del préstec concedit pel BBVA.
Segons s'indica en l'expedient, les obres de l'aparcament van finalitzar el 15 de setembre de 2010.
4) En data 2 d'agost de 2019, va tenir entrada a l'Ajuntament l'escrit de Par-Mer en el qual es comunicava que s'havia sol·licitat al Jutjat Mercantil núm. 4 de Barcelona que es decretés l'obertura de la fase de liquidació del concurs de creditors.
La mercantil informava que, aproximadament a partir del 30 de setembre de 2019, procediria a cessar en totes les seves activitats i, en particular, en l'explotació de l'aparcament per a vehicles.
5) En data 2 de setembre de 2019, el Jutjat Mercantil núm. 4 de Barcelona va dictar el decret pel qual declarava l'obertura de la fase de liquidació, de conformitat amb els articles 143 i següents de la Llei 22/2003, de 9 de juliol, concursal.
En data 3 d'octubre de 2019, l'administrador concursal va presentar davant el Jutjat Mercantil núm. 4 de Barcelona el pla de liquidació de Par-Mer.
En l'apartat relatiu als béns i drets objecte de realització, l'administrador concursal feia constar la concessió administrativa sobre l'aparcament subterrani de Rubí, el qual ocupava una superfície total construïda de 5.712,92 m2 i estava conformat per un total de 184 places d'aparcament.
Segons es deixa constància en el mateix informe, la concessió es troba gravada per una hipoteca a favor de l'entitat bancària BBVA, constituïda en garantia d'un préstec de 2.000.000 d'euros de valor nominal, escripturat el 19 de setembre de 2008.
En vista de les circumstàncies indicades, l'informe valorava la concessió en liquidació per un total de 1.988.870,31 euros.
És en aquest context que, en data 31 d'octubre de 2019, el Ple de l'Ajuntament de Rubí va acordar incoar l'expedient que s'examina, amb l'objectiu d'extingir la concessió demanial de l'ús privatiu de l'aparcament situat a la parcel·la confrontant al carrer d'Edison, de la qual és titular Par-Mer.
Pel que fa a la causa d'extinció, l'Ajuntament invoca l'article 94 de l'LPAP i l'article 71.1.c) de l'LCSP, en virtut dels quals el concessionari ha incorregut, d'una manera sobrevinguda, en una prohibició de contractar, en haver sol·licitat la declaració de concurs i trobar-se en un estat d'insolvència definitiu com a conseqüència de l'obertura de la fase de liquidació.
A criteri de l'Ajuntament, i d'acord amb els informes jurídics incorporats a l'expedient, el negoci jurídic en qüestió és una concessió demanial o concessió de domini públic, amb un aprofitament privatiu d'un particular per tal que pugui prestar una activitat privada dirigida al públic, de manera que no resulta aplicable la normativa del contracte de concessió d'obra pública.
En aquest context, en la proposta de resolució tramesa a aquest òrgan consultiu, l'Ajuntament proposa la reversió de l'aparcament i assenyala que, per ministeri de la llei, queda extingida la hipoteca constituïda a favor del BBVA, sense que es generi a favor d'aquesta entitat bancària cap dret indemnitzatori a càrrec de l'Ajuntament de Rubí, com tampoc obliga l'Ajuntament a negociar amb l'entitat referida el pagament del seu crèdit pendent, ni a subrogar-se en la posició deutora en el préstec garantit amb la hipoteca que s'extingeix.
En l'expedient hi han presentat al·legacions tant l'administrador concursal, en representació de Par-Mer, com l'entitat bancària BBVA.
Ambdós coincideixen a assenyalar que s'està davant un contracte de concessió d'obra pública, i no d'una concessió demanial, fent referència a diverses clàusules dels plecs i del contracte que denotarien aquesta naturalesa jurídica.
En aquest context, indiquen que la resolució de la concessió s'ha de regir per la normativa de contractació vigent en el moment en què es va formalitzar el contracte –el TRLCAP–.
En concret, els interessats consideren que és d'aplicació l'article 266 del TRLCAP, relatiu als efectes de la resolució del contracte de concessió d'obra pública, que estableix que l'òrgan de contractació ha d'abonar al concessionari l'import de les inversions realitzades per raó de l'expropiació de terrenys, l'execució d'obres de construcció i l'adquisició de béns necessaris per a l'explotació de la concessió, tot tenint en compte el grau d'amortització; i que, si el concessionari hagués comptat entre els seus recursos amb finançament de tercers, únicament se li hauria d'abonar el sobrant després de liquidar les obligacions contretes amb aquells.
Finalment, assenyalen que la resolució de la concessió de l'aparcament de vehicles en els termes que pretén l'Ajuntament comportaria una situació d'enriquiment injust a favor del consistori, que rebria l'aparcament lliure de càrregues, i un consegüent empobriment injust de Par-Mer, que va assumir una inversió total de 2.841.242,30 euros, i del BBVA com a creditor hipotecari.
Entrant ja en el fons de l'assumpte, s'ha d'assenyalar que no hi ha dubte, ni és objecte de discussió per cap de les parts, que la declaració de concurs voluntari de l'entitat Par-Mer i l'obertura de la fase de liquidació decretada pel Jutjat Mercantil núm. 4 de Barcelona el 2 de setembre de 2019 determina l'extinció de la concessió referida a l'aparcament subterrani.
Tot això amb independència de la naturalesa patrimonial o contractual de la concessió referida, ja que ambdues normatives són coincidents a l'hora d'establir les causes de resolució, com a conseqüència de la remissió que la legislació de patrimoni efectua en aquest punt a la legislació de contractes.
I és que, en efecte, l'article 94 de l'LPAP estableix que en cap cas poden ser titulars de concessions sobre béns i drets demanials les persones en qui es doni alguna de les prohibicions de contractar regulades en la legislació de contractes.
D'altra banda, l'article 71.1.c) de l'LCSP recull com a prohibició de contractar haver sol·licitat la declaració de concurs voluntari i la declaració de concurs quan es procedeixi a l'obertura de la fase de liquidació.
En aquest context, la discussió entre les parts se centra en la naturalesa patrimonial o contractual del negoci subscrit, ja que d'aquesta depenen els efectes derivats de la resolució.
I és que, com s'ha vist, l'Ajuntament sosté que el negoci jurídic en qüestió és una concessió demanial o concessió de domini públic; mentre que els interessats consideren que la relació que uneix l'Ajuntament de Rubí i l'entitat Par-Mer és una relació contractual, i que, en concret, ambdues parts van subscriure un contracte de concessió d'obra pública.
En relació amb aquesta qüestió, s'ha de tenir present que, tal com indica l'Ajuntament, el plec de clàusules administratives i el plec de clàusules tecnicoadministratives fan referència a una "concessió de l'ús privatiu sobre una porció de terreny"; denominació que també s'empra en l'acord del Ple pel qual es va modificar la concessió i en l'autorització de la cessió parcial de la concessió a Par-Mer.
Malgrat l'anterior, aquesta qualificació efectuada per l'Administració municipal no vincula aquest òrgan consultiu, ni exclou la possibilitat que es comprovi, únicament als efectes de l'expedient que ara s'examina, si aquesta es correspon amb el que estableix la legislació de patrimoni, o bé si es tracta d'una relació que, tal com addueixen els interessats, s'emmarca en un tipus contractual –el de concessió d'obra pública– regulat per la legislació de contractes del sector públic.
Tenint en compte l'anterior, pel que fa al tractament normatiu de les concessions demanials i dels contractes de concessió d'obra pública, s'ha d'indicar el següent:
a) Tant l'LPAP com l'RPEL estableixen que l'ús privatiu dels béns de domini públic per part de tercers que en determini la seva ocupació amb obres o instal·lacions fixes ha d'estar emparada per la concessió administrativa corresponent (art. 86.3 de l'LPAP).
Aquestes previsions s'han de complementar amb l'article 91.4 de l'LPAP, que estableix que les concessions que habilitin per a una ocupació de béns de domini públic que sigui necessària per a l'execució d'un contracte administratiu han de ser atorgades per l'Administració que en sigui la titular, i es consideren accessòries al contracte.
Aquestes concessions estan vinculades al contracte referit a l'efecte d'atorgament, durada i vigència i transmissibilitat.
b) Per la seva banda, la legislació de contractes ja fa anys que, d'una manera explícita, declara com a negocis exclosos les relacions jurídiques, els negocis i els contractes en l'àmbit del domini públic i patrimonial.
Així, tot i que aquesta qüestió no estava recollida en el TRLCAP, amb posterioritat, es va preveure en la Llei 30/2007, de 30 d'octubre, de contractes del sector públic (art. 4) i, en l'actualitat, també està recollida en l'article 9 de la vigent LCSP.
Aquest darrer precepte estableix que es troben excloses de la Llei les autoritzacions i les concessions sobre béns de domini públic i els contractes d'explotació de béns patrimonials diferents dels que estableix l'article 14 de la mateixa Llei, que es regulen per la seva legislació específica, excepte en els casos en què es declarin expressament d'aplicació les prescripcions de la legislació de contractes.
En el si de la normativa de contractes, el contracte de concessió d'obra pública es defineix com aquell que té per objecte algun dels continguts d'un contracte d'obres (això és, la realització de treballs de construcció o d'enginyeria civil, destinats a complir una funció econòmica o tècnica, que tingui per objecte un bé immoble; o la realització de treballs que modifiquin la forma o substància d'un terreny, o el seu vol, o la millora del medi físic o natural), i en el qual la contraprestació a favor de l'adjudicatari consisteix en el dret a explotar l'obra, el qual pot anar també acompanyat del dret a percebre un preu (art. 130 del TRLCAP i, actualment, art. 14 de l'LCSP).
Tenint en compte aquestes previsions, tant la jurisprudència com els òrgans competents per a la resolució dels recursos especials en matèria de contractes han encunyat una consolidada doctrina per tal de delimitar els negocis patrimonials dels negocis contractuals.
Aquesta doctrina ha quedat reflectida, entre d'altres, en l'Acord 316/2017, de 2 de novembre, del Tribunal Administratiu de Contractació Pública –TACP– de Madrid (" Diferencia entre contrato administrativo y concesión demanial: finalidad pública vs interés privado "), que, en consonància amb la Recomanació 1/2011, de 6 d'abril, de la Junta Consultiva de Contractació Administrativa d'Aragó, assenyala el següent:
Atenent l'anterior, és necessari analitzar, d'una manera individual, cada negoci jurídic, per tal d'establir quina era la causa o finalitat que perseguia l'Administració, i així dilucidar si s'està davant d'una finalitat pública purament patrimonial o bé si hi ha elements addicionals que permetin qualificar la relació com a contractual.
En el cas que s'examina, i en vista de la documentació incorporada a l'expedient, aquest òrgan consultiu considera que el negoci subscrit entre l'Ajuntament de Rubí i l'empresa Par-Mer té naturalesa contractual, i no purament patrimonial, pels motius que s'indiquen a continuació:
a) En primer terme, l'objecte del negoci subscrit entre l'Ajuntament de Rubí i l'entitat Par-Mer encaixa perfectament en la definició de contracte de concessió d'obra pública definit per la legislació de contractes (art. 130 del TRLCAP i actual art. 14 de l'LCSP).
I és que, en efecte, de conformitat amb el plec de clàusules administratives i el plec de clàusules tècnicoadministratives, la concessió del complex esportiu –en què s'integra l'aparcament– inclou, entre d'altres prestacions i obligacions, la redacció del projecte constructiu (i de l'aparcament), que havia de contenir les instal·lacions mínimes definides en els plecs, i la construcció del complex (i de l'aparcament) sobre la base del projecte aprovat per l'Ajuntament.
La contraprestació per aquesta construcció era l'explotació de les obres i instal·lacions del complex esportiu (i de l'aparcament) d'una manera continuada i ininterrompuda durant la vigència de la concessió, amb l'obligació de mantenir les obres i instal·lacions i aportar els mitjans personals i materials necessaris per a dur a terme la construcció i explotació del complex referit.
b) En segon lloc, i entrant ja en la causa d'aquest negoci, s'ha d'assenyalar que la construcció de l'aparcament i la seva explotació responen a una finalitat pública, en la qual preval l'interès públic a obtenir, tot i que el pagador sigui un usuari privat, i no el benefici de l'empresa Par-Mer, que ocupa l'espai cedit.
En aquest sentit, en l'expedient consta que l'Ajuntament va posar de manifest l'interès públic que la població comptés amb el complex esportiu objecte de concessió i, d'una manera específica, la necessitat de dotar aquestes instal·lacions d'un aparcament subterrani.
En aquest sentit, amb motiu de la modificació de la concessió efectuada el 3 d'abril de 2006, motivada pel canvi d'emplaçament del complex esportiu, l'Ajuntament indica que "continua sent d'interès municipal que la població compti amb aquest equipament, encara que sigui en una altra ubicació, per a la qual es planteja la modificació del contracte en aquest sentit, és a dir, mantenir el mateix contracte substituint la parcel·la objecte de cessió per altra ubicada en diferent lloc on es desenvolupi el projecte i s'ubiqui la instal·lació esportiva".
Pel que fa a l'aparcament, en la lletra c) del mateix acord, l'ens municipal es pronuncia en els termes següents: "Atès que en la zona del nou emplaçament del Complex Esportiu, per la densitat de població existent, l'espai disponible per a l'aparcament de vehicles és manifestament deficitari en relació amb la demanda que es generarà amb la nova instal·lació, resulta imprescindible, per tal de garantir la viabilitat de l'explotació, així com la mateixa integració d'aquesta en l'entorn, que s'incorpori com a instal·lació addicional un aparcament subterrani.
En conseqüència, el Projecte constructiu haurà d'incorporar les obres i instal·lacions d'un aparcament subterrani per a vehicles de dues plantes, amb nombre total mínim de 150 places d'aparcament, com a construcció complementària de les inicialment previstes, per a la seva posterior explotació pel concessionari."
c) En tercer terme, i estretament lligat amb l'anterior, el beneficiari de la finalitat pública perseguida amb el negoci jurídic subscrit és l'Ajuntament, tot i que el destinatari final del servei sigui l'usuari, ja que es tracta d'oferir un millor servei públic, a diferència del que succeeix en relació amb les concessions demanials, en les quals el beneficiari és el concessionari o usuari.
Així es desprèn del plec de clàusules administratives i el plec de condicions tecnicoeconòmiques que regeixen la concessió de tot el complex esportiu, i del qual l'aparcament subterrani forma part.
I d'aquests plecs es deriva que l'objecte del negoci subscrit es troba directament vinculat al desenvolupament regular d'un servei públic.
En aquest sentit, és de destacar que, entre les obligacions de l'adjudicatari en relació amb la gestió i l'explotació del complex esportiu (clàusula 6 del plec de condicions tecnicoeconòmiques), es preveu l'obligació de permetre en tot moment a l'Ajuntament de Rubí la inspecció, el control i la fiscalització sobre el funcionament dels serveis, la gestió i l'explotació del complex, i els ingressos i les despeses (apartat m)); promocionar i dinamitzar òptimament el complex esportiu (apartat p)); divulgar, amb coneixement previ de l'Ajuntament de Rubí, els serveis i les activitats que ofereix el complex, llurs tarifes i les condicions d'accés, reservant un espai per a la imatge institucional de l'Ajuntament de Rubí (apartat q)); col·laborar amb l'Ajuntament de Rubí en les activitats i campanyes de difusió de l'esport i la pràctica de l'activitat física (aparat r)), o complir el règim tarifari aprovat per l'Ajuntament de Rubí (apartat t)).
d) Finalment, la construcció i la gestió de l'aparcament no és una operació que es concedís a iniciativa de l'operador econòmic, sinó que es va realitzar a iniciativa de l'Ajuntament, i és part del contingut obligacional l'execució de serveis específics en les condicions determinades per l'Administració, les quals eren exigibles al concessionari.
En aquest marc, el plec de condicions tecnicoadministratives estableix, d'una manera molt detallada, les característiques de l'avantprojecte constructiu, i en concreta les condicions de qualitat (clàusula 2); les instal·lacions mínimes, en les quals s'especifica el nombre de plantes i places que ha de tenir l'aparcament subterrani (clàusula 3); les característiques de la gestió (clàusula 4); les obligacions de l'adjudicatari, tant pel que fa a la construcció com a la gestió (clàusules 5 i 6); els horaris d'obertura i tancament (clàusula 13); o la competència de l'Ajuntament per a aprovar el reglament del complex, que, obligatòriament, ha d'elaborar el concessionari (clàusula 15).
Les consideracions anteriors impedeixen que aquest òrgan consultiu pugui pronunciar-se sobre la proposta de resolució tramesa per l'Ajuntament, la qual es fonamenta, com ja s'ha assenyalat, en el fet que el negoci subscrit amb l'entitat Par-Mer és, simplement, una concessió demanial que no té naturalesa contractual.
I és que, partint d'aquesta premissa, el procediment tramitat per l'Ajuntament ha estat el de resolució d'una concessió sobre el domini públic, i la proposta de l'Administració consisteix, com ja s'ha indicat, a declarar que és procedent l'extinció de la concessió per haver incorregut sobrevingudament el concessionari en una prohibició de contractar i que l'aparcament, com a bé de titularitat de l'ens local, ha de revertir en el patrimoni del municipi.
La reversió comporta que les obres, construccions i instal·lacions són adquirides gratuïtament i lliures de càrregues i gravàmens per part de l'Administració (art. 101 de l'LPAP).
En aquest context, les conseqüències que l'Ajuntament vincula a l'extinció són les següents: a) La improcedència de reconèixer a favor de Par-Mer el dret a cap indemnització per cap concepte, ni en concepte de valor de la concessió, ni com a import pendent d'amortitzar per raó de les inversions realitzades, ni com a quantitat deguda a l'entitat bancària BBVA; b) La improcedència de reconèixer a favor d'una de les parts un dret de repetició o reintegrament, ja que no s'havia fixat un cànon; c) La inspecció de l'estat de conservació de les obres, construccions i instal·lacions amb l'objecte de subscriure l'acta de reversió corresponent; d) L'extinció, per ministeri de la llei, de la hipoteca constituïda a favor del BBVA; e) La improcedència de cap dret indemnitzatori a favor del BBVA a càrrec de l'Ajuntament de Rubí, així com que l'Ajuntament negociï amb aquesta entitat bancària el pagament del seu crèdit pendent, ni la subrogació en la posició de deutora en el préstec garantit amb la hipoteca que s'extingeix.
Les conseqüències descrites són, per tant, ben diferents de les que resulten d'aplicació quan es procedeix a la resolució anticipada d'un contracte, tal com succeeix en el cas que s'examina, a criteri d'aquest òrgan consultiu.
Per a aquests supòsits, l'article 266.1 del TRLCAP –vigent en el moment en què es va modificar la concessió per tal d'incorporar l'aparcament entre les instal·lacions mínimes– estableix que, "En els casos de resolució, l'òrgan de contractació ha d'abonar al concessionari l'import de les inversions realitzades per raó de l'expropiació de terrenys, l'execució d'obres de construcció i l'adquisició de béns que siguin necessaris per a l'explotació de la concessió.
A aquest efecte, es té en compte el seu grau d'amortització en funció del temps que resti per a l'acabament de la concessió i l'establert en el pla economicofinancer [...].
Si el concessionari hagués comptat entre els seus recursos amb finançament de tercers, només se li ha d'abonar el sobrant després de resoldre les obligacions contretes amb aquells".
El mateix precepte estableix, en l'apartat 4, que, quan el contracte es resol per causa imputable al concessionari, li ha de ser confiscada la fiança i, a més, ha d'indemnitzar l'òrgan de contractació dels danys i perjudicis ocasionats en el que excedeixi de la garantia confiscada; qüestió que també està prevista en l'article 113 del TRLCAP.
Doncs bé, en el cas sobre el qual es dictamina, ni els informes emesos durant la tramitació de l'expedient ni la proposta de resolució tenen el contingut propi d'un procediment de resolució contractual, en el qual és necessari, per tal que aquesta Comissió n'emeti el dictamen, que l'Administració es pronunciï no només sobre la causa de resolució, sinó també respecte a la liquidació del contracte, la confiscació de la garantia i la determinació dels danys i perjudicis (Dictamen 163/2015).
Per tot l'anterior, aquest òrgan consultiu considera que és procedent que l'Ajuntament incoï un nou procediment en el sentit indicat, en què els interessats puguin adduir les seves al·legacions, i la proposta de resolució corresponent se sotmeti al dictamen d'aquest òrgan consultiu, preceptiu a l'empara de l'article 8.3.e) de la Llei 5/2005, de 2 de maig, de la Comissió Jurídica Assessora, i de l'article 191 de l'LCSP.
S'informa desfavorablement sobre l'extinció de la concessió demanial instruïda per l'Ajuntament de Rubí sobre l'ús privatiu que manté l'empresa Par-Mer Aparcamientos y Mercados, SL, de l'aparcament situat a la parcel·la confrontant amb el carrer d'Edison, inclosa dins l'àmbit del Pla parcial de Ca n'Alzamora, al denominat Parc de la Natura.