"Els antecedents que influïren més en la gestació de la Comissió Jurídica Assessora de l'època republicana foren tres: la Comissió d'elaboració de l'Apèndix de dret civil català al Codi civil, la Comissió Jurídica Assessora estatal creada l'any 1931 pel Govern de la República i l'Oficina d'Estudis Jurídics de la Mancomunitat de Catalunya."
(Extret del llibre "La Comissió Jurídica Assessora de la Generalitat de Catalunya.
75 anys d'història", Barcelona, 2011, pàgines 29-44.)
La Comissió General de Codificació, creada el 1843, dissolta el 1869 i restablerta el 1875, fou l'encarregada de redactar el text del Codi civil espanyol en desplegament de la Llei de bases d'11 de maig de 1888, que establia que s'havien de presentar els apèndixs forals a aquest Codi civil.
Dos reials decrets d'abril de 1899 n'encarregaren l'elaboració a sengles comissions de juristes dels territoris forals.
En el cas català es preveia que aquesta comissió havia d'estar integrada per un president i dotze vocals designats entre lletrats.
La Comissió de l'Apèndix de dret civil català fou presidida inicialment per Germán Gamazo Calvo, substituït al cap de pocs dies per Francesc Romaní i Puigdengolas, però el lliurament del Projecte d'Apèndix, basat en la Memoria acerca de las instituciones del derecho civil de Cataluña de Duran i Bas, de 1883, no es produí fins al 18 de novembre de 1930.
Paral·lelament, la Comissió General de Codificació estava presidida en aquell moment per Joan Maluquer i Viladot i n'eren vocals Ramon d'Abadal i Calderó, Oriol Anguera de Sojo i Dodero, Antoni M. Borrell i Soler, Amadeu Hurtado i Miró, Joan Martí i Miralles, Francesc de Paula Maspons i Anglasell i Ferran de Querol i de Bofarull.
Amb la proclamació de la República es va plantejar la necessitat d'adaptar el Projecte d'Apèndix al nou context juridicopolític.
El Consell Executiu provisional de la Generalitat, en exercici de la nova autonomia política, acordà suspendre les activitats de la Comissió de l'Apèndix –a la qual qualificava d'"òrgan tècnic fill d'una herència forçosa", tot i que en valorava, alhora, la tasca rellevant duta a terme– i crear una Comissió Jurídica Assessora catalana.
Així, en el preàmbul del Decret que creà la Comissió Jurídica Assessora, de 24 d'octubre de 1932, es justificava la necessitat de crear un òrgan diferent de la Comissió de l'Apèndix i es feia referència a "la varietat d'aspectes i la multiplicitat de facetes" de les activitats que s'haurien de realitzar, així com a "la dilatació constant que hom experimenta en l'òrbita de tota manifestació jurídica, i el sentit funcional i no formalista que avui dia caracteritza el Dret".
La Comissió de l'Apèndix i la Comissió Jurídica Assessora presentaven connexions personals i funcionals; però la segona sorgí com a òrgan nou, amb una nova legitimació i no circumscrita en la seva activitat al dret privat.
El model de la Comissió Jurídica Assessora estatal instaurada pel Govern de la República, en substitució de la Comissió General de Codificació, el 1931, influí molt en la creació de la Comissió Jurídica Assessora catalana: la mateixa denominació i unes funcions i un sentit similars ho fan palès –influx que també fou present en el cas del País Basc–.
La Comissió Jurídica Assessora estatal, amb juristes de gran renom, va tenir un paper cabdal en la vida política i jurídica de la República.
El primer encàrrec rebut fou elaborar l'Avantprojecte de Constitució republicana i, durant els anys que funcionà, preparà altres avantprojectes destacats en els àmbits penal, civil, electoral, de les confessions i congregacions religioses, de diverses institucions i de l'ordre públic.
La seva activitat declinà amb el transcurs del temps, i sovint patí una falta d'autonomia i de mitjans durant els darrers anys.
A l'últim, fou dissolta pel Govern de Burgos en la zona franquista el març de 1938.
L'Oficina d'Estudis Jurídics, constituïda el juliol de 1918, fou projectada per Enric Prat de la Riba i establerta efectivament sota el mandat de Josep Puig i Cadafalch, amb l'encàrrec de codificar "les regles de dret integrants del règim jurídic català".
El seu cap fou Francesc de Paula Maspons i Anglasell i en foren membres Martí Esteve i Guau, Ramon Coll i Rodés, Ferran Valls i Taberner, Ramon d'Abadal i de Vinyals, Rafael Closas i Cendra i Tomàs Roig i Llop.
Aquesta Oficina dugué a terme una tasca destacable, especialment en l'àmbit del dret civil català, en contrast amb la inactivitat que en aquell període caracteritzà la Comissió de l'Apèndix, a la qual se superposà de fet.
A més, i a diferència de la Comissió de l'Apèndix, naixia amb una missió codificadora que anava més enllà de l'elaboració d'un apèndix al Codi civil espanyol.
Fou també l'òrgan de consulta del president i del Consell de la Mancomunitat, i emeté una diversitat de dictàmens jurídics, fins que fou extingida el juliol de 1924 com a conseqüència del cop d'estat de Primo de Rivera.
Entre l'Oficina d'Estudis Jurídics i la futura Comissió Jurídica Assessora catalana sembla clara la connexió funcional, i també es constata una certa vinculació institucional i personal.
Malgrat això, la Comissió Jurídica Assessora no es consideraria hereva ni successora d'aquesta Oficina, condició que va ser reconeguda, en canvi, a una nova Oficina d'Estudis Jurídics, adscrita al Departament de Justícia i Dret, configurada com un òrgan auxiliar al servei del Parlament i de les comissions tècniques de juristes i creada sis mesos abans d'instituir-se la Comissió Jurídica Assessora.
El desembre de 1932 es plantejà al Parlament la relació entre aquesta nova Oficina i la Comissió Jurídica Assessora catalana, amb motiu de la discussió dels pressupostos de la Generalitat per a l'any 1933.
S'hi presentà un vot particular, que proposava de refondre-les en un sol organisme, però fou rebutjat i romangueren separades.