Sant Martí Sesgueioles és un municipi de la comarca de l'Anoia dins de la comarca històrica de l'Alta Segarra.
Amb una superfície de 3,9 km2, és el municipi més petit de la comarca.
El poble de Sant Martí Sesgueioles es va originar dins el primitiu terme del castell de Vilallonga, esmentat des del 1022, al lloc anomenat les Vilasses o les Franqueses Velles, prop del cementiri actual.
L'antic castell de Vilallonga s'alçava a prop de la capella de Sant Valentí, a l'indret on ara hi ha només clapers de rocs.
Les tombes antropomorfes, excavades a la roca, situades a prop de la capella i antic castell, corresponen a un poblament altmedieval.
De fet, l'església de Sant Valentí va ser la primitiva parroquial del terme.
Més endavant en el temps s'hi van construir més cases, conformant el poble en l'actual ubicació al voltant del lloc on el 1550 es va construir una església nova, de la qual encara resta el campanar.
A conseqüència del notable augment que la població va tenir a mitjan segle XVI, en què hi vivien al voltant de 200 persones, es van construir noves cases entre la nova església i la riera.
En aquest sector del poble queden cases com la Rectoria Vella, amb restes de finestrals i estructures dels segles XVI i XVII.
Al segle XVII es van construir noves cases a la dreta de la riera, a conseqüència d'una nova empenta demogràfica, gràcies a establir-se els oficis de paraire i de teixidor de flassades, amb 65 famílies i això va permetre que el 1779 es comencés l'edificació al centre de la població de l'església actual.
En aquell moment hi havia ja més de sis-cents habitants.
La xifra d'habitants va tocar sostre l'any 1860, quan hi havia 862 santmartinencs i santmartinenques, i des d'aleshores ha anat davallant, en haver-se extingit l'antiga parairia i la confecció de flassades blaves al principi del segle XX.
Llavors van aparèixer algunes fabriquetes de teixits de cotó, establertes a partir de l'electrificació del poble el 1920 i, més tard, diversos tallers de gèneres de punt.
També, durant un temps, es van arribar a explotar mines o jaciments de lignit en el terme i voltants.
Actualment hi ha censades 343 persones.
L'església parroquial de Sant Martí és un edifici de pedra ben tallada, que continua tenint les campanes, algunes de les quals del segle XVIII.
L'església actual, feta entre el 1779 i el 1783, és un edifici gran del tipus barroc neoclàssic, que té encastada a la part de llevant i a l'exterior una imatge o alt relleu de sant Miquel, procedent de l'església erigida l'any 1550.
El terme de Sant Martí no té pràcticament poblament dispers: les úniques masies centenàries són Cal Balard, Cal Fontanet, la Fassina de l'Iglésies i la Masia de'n Dalmases o simplement la Masia.
No lluny de Cal Balard, vers l'extrem est del terme, la capella de Sant Valentí de Vilallonga recorda l'antic castell i poblat de Vilallonga, que va ser el centre jurisdiccional primitiu del terme, abans que creixés el poble de Sant Martí.
Hi ha uns vuitanta pous que es nodreixen de les aigües subterrànies que afloren a Fontdolla, a prop del Molí de la Roda (al terme de Veciana), formant les anomenades fonts de l'Anoia.
El topònim de Sant Martí Sesgueioles prové d'una contracció de "ses esglesioles" (les esglesietes).
En els primers censos del segle XIX es va castellanitzar com a San Martín Sasgayolas.
El 1933 es va recuperar el català Sant Martí de Sesgleioles, modificat el 1937 a, només, Sesgleioles en el context revolucionari contra els topònims amb nom d'un sant (o hagiotoponímia).
Durant el franquisme es va tornar a castellanitzar fins al 1983.
La tradició local recorda que durant la guerra de Successió, quan el poble era assetjat pels soldats del duc de Vendôme, es va aparèixer sant Martí, el patró local, per ajudar el poble.
Més tard, a la guerra del Francès, una noia (la Margaridó, personatge segurament imaginari) va acollir a casa seva un soldat enemic ferit, que finalment va fugir, i això va comportar greus problemes a la noia.
La història va inspirar el poema dramàtic d'Apel·les Mestres (1890), que es diu que després Amadeu Vives va musicar, tot i que no se n'ha conservat la partitura.
(fotografies del web Patrimoni Arquitectura i Ajuntament de Sant Martí Sesgueioles )