Resolució de 7 de juliol de 2016, d'estimació de la Reclamació 33/2016
Llistat d'obligacions reconegudes per la Diputació de Girona a un dels seus treballadors i còpia de les factures i justificants.
La GAIP és competent per a atendre reclamacions d'electes locals quan no s'hagi satisfet el seu dret d'accés a informació de la seva corporació local, aplicant la normativa reguladora del règim especial d'accés a informació dels electes locals, regulat al Text refós de la Llei municipal i de règim local de Catalunya (TRLMRLC) i supletòriament i en allò que el millori, l'LTAIPBG.
Els electes tenen dret a conèixer informació relativa a les obligacions econòmiques reconegudes a qualsevol persona, encara més si són a personal de la mateixa Diputació, i a obtenir còpia de les factures o justificants, tret de les nòmines.
El tràmit d'al·legacions té per finalitat permetre aflorar i justificar per part de la persona afectada aquelles circumstàncies personals o dades concretes i específiques que contingui la informació que puguin ser determinants de l'aplicació d'un límit o de la seva ponderació, no essent rellevant pel sentit de la resolució la mera expressió de disconformitat o oposició de la persona afectada.
El deure de confidencialitat dels electes en relació amb la informació a la què accedeixen no s'aplica en relació amb informació objecte de publicitat activa.
"El dret a la protecció de dades no impedeix l'accés d'un diputat provincial a totes les retribucions salarials íntegres percebudes per un funcionari de la diputació, si bé l'obtenció d'una còpia de la nòmina resultaria excessiva per a la finalitat descrita.
El dret a la protecció de dades no impedeix l'accés d'un diputat a la informació sobre els contractes que hagi pogut establir la diputació amb un funcionari seu, amb obtenció, si escau, d'una còpia de la factura emesa com a justificant del servei prestat."
La GAIP és competent per resoldre aquesta Reclamació, ja que es presenta amb relació a la denegació d'informació pública, per part d'un dels subjectes obligats (concretament, la Diputació de Girona, un ens que integra l'Administració local a Catalunya) per l'article 3.1.a de la Llei 19/2014, del 29 de desembre, de transparència, accés a la informació pública i bon govern (LTAIPBG).
Aquesta Reclamació ha estat presentada per una persona que té la condició de diputat de la Diputació de Girona, amb relació a una sol·licitud d'accés a la informació d'aquesta entitat, formulada al President al·legant expressament la seva condició de portaveu del Grup de la CUP, en el que constitueix una manifestació de l'exercici del dret de les persones electes locals a la informació de la respectiva entitat.
L'informe de la Diputació qüestiona la competència de la GAIP per atendre la reclamació objecte d'aquesta Resolució, per entendre que l'article 52 de la Llei 7/1985, de 2 d'abril, reguladora de les bases del règim local (LRBRL) estableix amb caràcter de norma bàsica no modificable per una norma autonòmica que les persones electes locals únicament poden acudir a la tutela judicial o a la via del recurs de reposició potestatiu i previ a l'anterior, en garantia seu dret d'accés a informació, quan considerin que els ha estat vulnerat.
A l'Antecedent 8 es detalla més a bastament l'argumentació vessada per la Diputació en aquest punt.
Aquest fet ens obliga a determinar, prèviament a l'anàlisi del fons de la reclamació, fins a quin punt és aplicable a aquest cas la legislació de transparència i la regulació del dret d'accés a la informació pública feta per l'LTAIPBG i, en conseqüència, la competència de la GAIP per actuar com a òrgan de garantia del dret d'accés a la informació de les persones electes locals.
L'apartat segon de la disposició addicional primera LTAIPBG estableix que l'accés a la informació pública en les matèries que tenen establert un règim especial d'accés és regulat per llur normativa específica i, amb caràcter supletori, per aquesta llei.
Concretament, l'article 164 del Decret Legislatiu 2/2003, de 28 d'abril, que aprova el Text refós de la Llei municipal i de règim local de Catalunya (TRLMRLC), regula el dret a la informació dels membres de les corporacions locals.
No hi ha dubte, doncs, que l'LTAIPBG ofereix una regulació no prevista al TRLMRLC que millora i completa un règim de garantia a l'accés a la informació per part d'uns actors en els què, a més, aquest dret està reforçat per la seva condició d'electes locals i per l'exercici de les funcions institucionals que com a tals han d'exercir en el marc de la seva Corporació (ius in officium).
Així, el dret a la informació d'aquests electes locals és un dret instrumental per a l'exercici del dret fonamental a la participació establert a l'article 23.2 de la constitució, i precisament per aquesta raó, el dels electes és un règim especial d'accés a la informació reforçat, al qual li és d'aplicació supletòria les millores en el règim d'accés a informació pública que hagi innovat l'LTAIPBG, com és el cas de la via de reclamació davant d'aquesta Comissió.
D'acord amb això, hem de rebatre l'al·legació que fa l'informe de la Diputació de Girona en el sentit que bo és d'aplicació als electes locals el règim de garanties establert a l'LTAIPBG ja que, en aplicació de la Disposició Addicional 1, paràgraf 2, de l'LTAIPBG, al règim d'accés especial per als diputats provincials se li aplicaria allò que preveu l'article 164 del TRLMRLC, i supletòriament, el que disposa l'LTAIPBG.
Argumenta la Diputació de Girona que els mecanismes de reacció previstos per la normativa bàsica de règim local contra els eventuals incompliments d'aquest dret d'accés dels electes locals no preveuen el recurs davant d'aquesta Comissió, i que el legislador català no podria modificar aquella norma per tenir el caràcter de bàsic.
Hem de dir, en aquest sentit, que és obvi que la LRBRL no contempla mecanismes i òrgans creats anys després per l'LTAIPBG, però si que ho fa la legislació posterior aplicable a l'accés a la informació, tant la bàsica estatal com la pròpia de Catalunya, i res no obsta perquè aquestes s'apliquin al cas si presenten majors i millors garanties per als electes que el règim anterior.
Resultaria contrari a tota lògica jurídica que el dret d'accés a la informació que es garanteix a qualsevol ciutadà tingui millors garanties que el dret reforçat d'accés a la informació dels càrrecs electes en l'exercici de la seva funció institucional i del dret fonamental de l'article 23.2 de la constitució espanyola.
Doncs bé, d'acord amb aquest criteri jurisprudencial i amb les argumentacions vessades en aquest FJ, si l'LTAIPBG ofereix a la ciutadania en general una via de reclamació i garantia gratuïta i que ofereix terminis de resolució molt més breus, els càrrecs electes no poden estar en pitjor condicions per a obtenir la tutela del seu dret d'accés, reforçat per una norma específica de la qual, per expressa previsió de la Disposició addicional primera de l'LTAIPBG, aquesta n'és supletòria.
En tot cas, cal no oblidar que la reclamació davant la GAIP és potestativa, i opcional en relació amb els mitjans clàssics de reacció (recurs de reposició i tutela judicial) que invoca l'Administració reclamada com a únics vàlids per als càrrecs electes.
Per tant, l'aplicació del l'LTAIPBG pel que fa a la reclamació davant d'aquesta Comissió no s'imposa ni substitueix els altres mecanismes, que poden ser emprats també pels càrrecs electes si ho consideren adient.
En definitiva, i com ja ha resolt la GAIP amb relació a les Reclamacions 3 i 4/2016, la garantia del dret d'accés proporcionada per la reclamació davant d'aquesta Comissió és aplicable en defensa del dret dels i de les electes locals a obtenir informació de la seva pròpia entitat, amb el benentès que per a la resolució d'aquestes reclamacions la GAIP ha d'aplicar preferentment el dret a la informació regulat per l'article 164 TRLMRLC i per les altres disposicions de la legislació de règim local que siguin aplicables, especialment si són més favorables a l'accés, i només supletòriament les disposicions de l'LTAIPBG.
La resolució expressa de la sol·licitud d'accés es produeix dos mesos després de la seva presentació, havent depassat amb escreix el termini fixat per a la producció del silenci administratiu estimatori de l'article 164.3 TRLMRLC, que és de quatre dies comptar de la data de presentació de la sol·licitud.
En aquest cas, es la resolució és desestimatòria de la sol·licitud, no pas invocant protecció de dades de caràcter personal, sinó fonamentada en el fet que "les obligacions corresponents a salaris dels empleats de la corporació es computen mensualment, mitjançant anotació conjunta de tota la nòmina".
Es tracta, doncs, d'una comunicació extemporània desestimatòria de la sol·licitud d'accés, que no suposa un acte confirmatori de l'estimació plena i incondicionada que s'hauria produït per aplicació del règim de silenci administratiu positiu de l'article 164.3 TRLMRLC.
El règim especial d'accés a informació pública per part d'electes locals presenta dues diferències substancials en relació amb el règim general d'accés a informació que l'LTAIPBG garanteix a qualsevol persona pel que fa als efectes del silenci administratiu: d'una banda, en el cas dels electes la producció del silenci administratiu positiu no queda subordinada a cap actuació ulterior de la persona sol·licitant, com preveu l'article 35.3 de l'LTAIPBG; d'altra banda, no es preveu la possibilitat que el silenci s'hagi d'entendre desestimatori o negatiu per la concurrència d'un límit, tal i com preveu l'article 35.2 LTAIPBG per al règim general d'accés..
D'acord amb això, el règim de silenci administratiu del TRLMRLC establert per a l'accés dels membres de corporacions locals a la informació de la seva Corporació és un silenci estimatori incondicionat que es produeix als quatre dies de la sol·licitud i que comporta l'estimació plena de la sol·licitud d'accés, amb tots els efectes jurídics que se'n desprenguin: "en els casos d'estimació per silenci administratiu, la resolució expressa posterior a la producció de l'acte només es pot dictar si és confirmatori (article 43.3.a de la LRJPAC).
L'Administració reclamada queda, per tant, vinculada pels seus actes propis, en aquest cas l'efecte jurídic estimatori derivat de la seva inactivitat en la resolució de al sol·licitud d'accés, i només se'n pot apartar per la via de la revisió d'ofici, cosa que no ha fet l'Administració reclamada en el cas que ens ocupa.
Tot això sens perjudici de que aquesta Comissió, que no queda vinculada pels actes propis de l'Administració reclamada, i en exercici de la seva funció revisora, pugui apreciar la concurrència al cas de límits aplicables a l'accés, si així es derivés de la normativa legal a aplicar.
La persona afectada per la informació que se sol·licita ha formulat a la GAIP les al·legacions transcrites en l'Antecedent 15.
Les al·legacions, per ser rellevants o determinants del sentit de la resolució, han d'aportar i justificar la concurrència al cas d'elements que permetin l'aplicació d'un límit legal a l'accés, d'acord amb l'article 164 TRLMRLC, o que calgui tenir en compte per a la seva ponderació.
En aquest cas, l'al·legació es limita a expressar la seva "total oposició i no consentiment" a que es faciliti informació sobre el seu lloc de treball a la Diputació de Girona, fonamentant-ho genèricament en què "són dades de caràcter personal a les que no es pot accedir, d'acord amb el que disposa la llei orgànica 5/99".
Tenint en compte que l'Autoritat Catalana de Protecció de Dades ha expressat clarament en l'informe emès en relació amb aquest cas (Antecedent 12) que la limitació del dret a la protecció de dades personals que comporta l'accés resulta proporcionada, idònia i necessària, les al·legacions no resulten determinants i no poden limitar el dret del diputat ni dilatar en el temps l'accés material a la informació reclamada.
Pel que fa a la competència de la GAIP com a òrgan de reclamació quan la persona que demana accedir a informació és un electe, ja ha quedat abastament acreditada en el FJ1.
La sol·licitud del diputat abasta qualsevol tipus d'obligació reconeguda a favor d'una persona que resulta ser un funcionari de la Diputació, i la còpia de la factura o justificant de la mateixa.
Coincidim plenament amb l'Autoritat Catalana de Protecció de Dades en què cal distingir i donar un tractament diferenciat a la informació diversa que resultaria abastada per la sol·licitud:
L'article 164.6 TRLMRLC disposa que els membres de la corporació han de respectar la confidencialitat de la informació a què tenen accés per raó del càrrec si el fet de publicar-ho pot perjudicar els interessos de l'ens local o de tercers.
D'altra banda, l'Autoritat Catalana de Protecció de Dades també fa esment en el seu informe a que la informació relativa a dades personals no pot ser utilitzada per una finalitat diferent a la que justifica l'accés (art. 10 de la Llei orgànica 15/1999, de 13 de desembre, de protecció de dades de caràcter personal, que en aquest cas i en el marc del règim especial d'accés dels electes, és la funció de control pròpia de la seva condició diputat.
L'aplicació del deure de confidencialitat de l'article 164.6 TRLMRLC s'imposa en relació amb la publicació d'informació si aquesta pot perjudicar els interessos de l'ens local, o bé els interessos de terceres persones, que en aquest cas es correspondrien, tot i que la Diputació manté la consideració contrària, amb l'interès de la persona afectada en la protecció de les seves dades de caràcter personal.
En aquest cas, no es pot considerar aplicable el deure de confidencialitat a aquella informació que, d'acord amb l'LTAIPBG, la Diputació vindria obligada a fer-ne publicitat des del seu web, com és el cas de les obligacions reconegudes a la persona treballadora de la diputació identificada a la sol·licitud i les factures o justificants corresponents.
Sobre la base d'aquestes comunicacions i de les efectuades per les persones interessades, la GAIP ha de fer seguiment del compliment de les seves resolucions, d'acord amb el previst per l'apartat 30 del seu Manual de Reclamació, i pot adoptar les mesures que s'hi preveuen pel cas d'incompliment.