La malaltia pulmonar obstructiva crònica (MPOC) és un trastorn respiratori freqüent, que es caracteritza per una limitació del pas de l'aire per les vies respiratòries.
El símptoma principal és la dispnea, una sensació d'ofec que fa que s'hagi de fer més esforç per respirar, especialment quan es fa exercici o esforç físic.
Les persones afectades també poden tenir tos crònica, amb o sense mucositat.
Els símptomes respiratoris es poden agreujar puntualment i requerir tractament addicional.
Aquests episodis de descompensació de la malaltia s'anomenen exacerbacions o aguditzacions.
El tractament farmacològic permet alleujar els símptomes i millorar tant la tolerància a l'exercici i a l'activitat diària, com la qualitat de vida.
També s'adreça a reduir la freqüència i la gravetat de les exacerbacions, i a evitar l'evolució i les complicacions de la malaltia.
A quest article explica les pautes que se segueixen actualment per tractar la malaltia pulmonar obstructiva crònica, els medicaments que hi ha disponibles, com funcionen i s'administren, i quins són els principals efectes adversos.
La informació proporcionada en aquest article és complementària a les recomanacions del vostre metge o metgessa i en cap cas pretén substituir-les.
En cas de dubte, poseu-vos en contacte amb el vostre professional de la salut de referència o truqueu al 061 CatSalut Respon.
L'MPOC és més freqüent a partir dels 40 anys.
L'exposició als factors de risc coneguts, principalment el tabaquisme, i la presència de símptomes respiratoris (sensació d'ofec i tos) també poden fer sospitar que es pateix MPOC.
De totes maneres, per confirmar el diagnòstic el vostre metge o metgessa us demanarà una espirometria.
No s'ha de fumar 6–12 hores abans, ni prendre inhaladors, pastilles o xarops per als bronquis.
De moment no hi ha un tractament que curi la malaltia, però deixar de fumar en retarda l'evolució.
El tractament amb medicaments permet alleujar els símptomes, disminuir la freqüència i la gravetat de les aguditzacions, i millorar la tolerància a l'exercici i la qualitat de vida.
Existeixen dos tipus principals de fàrmacs:
Broncodilatadors: són medicaments que s'inhalen i que relaxen els músculs de les vies respiratòries i la dilatació dels bronquis.
Corticoides inhalats: tenen efecte antiinflamatori en les vies respiratòries.
Mai s'han de prendre sols, sinó combinats amb els broncodilatadors.
El vostre metge o metgessa escollirà el tractament que millor s'adapti a les vostres necessitats, en funció dels símptomes i de si teniu o no aguditzacions.
A més, l'anirà reavaluant periòdicament amb l'objectiu de personalitzar-lo i adequar-lo al vostre estat al llarg del temps.
Principals medicaments de cada grup
Efectes adversos més freqüents dels fàrmacs per a l'MPOC
Els fàrmacs per al tractament de l'MPOC s'administren via inhalatòria.
Aquesta via presenta l'avantatge que els fàrmacs van directament al lloc on han d'actuar i, a més, comparada amb altres vies, té un inici d'acció més ràpid i cal una dosi més baixa per aconseguir l'efecte terapèutic desitjat, de manera que també disminueixen les reaccions adverses.
Per administrar els fàrmacs calen els dispositius d'inhalació.
Existeixen diversos dispositius d'inhalació i cadascú presenta instruccions específiques quant a la preparació i a la tècnica d'inhalació.
El vostre professional sanitari us dirà quin és el dispositiu que millor s'adapta a les vostres necessitats, us proporcionarà instruccions verbals i escrites per a una correcta administració, i us farà una demostració pràctica de la tècnica.
Perquè els medicaments siguin efectius, és molt important l' adherència al tractament, és a dir, que respecteu les pautes d'administració que us ha indicat el vostre metge o metgessa (dosi, horari, tècnica) i que no us oblideu cap presa.
Una mala adherència al tractament es relaciona amb un increment de les hospitalitzacions i de la mortalitat, i amb una disminució de la qualitat de vida i la pèrdua de productivitat.
Existeixen tres tipus de dispositius per a l'administració de fàrmacs per via inhalatòria:
Les cambres d'inhalació són aparells que faciliten la utilització dels inhaladors pressuritzats i de boira fina.
Permeten que les partícules d'aerosol suspeses es puguin inhalar sense necessitat de la coordinació inspiració-pulsació, retenen les partícules grans de fàrmac i alenteixen l'aerosol de forma que el medicament no es quedi retingut a la boca ni a la faringe i que arribi als pulmons.
Com s'ha comentat abans, existeixen diversos dispositius d'inhalació i cadascun presenta instruccions específiques quant a la preparació i a la tècnica d'inhalació.
El vostre professional sanitari us dirà quin és el dispositiu que millor s'adapta a les vostres necessitats, us proporcionarà instruccions per a una correcta administració i us farà una demostració pràctica de la tècnica.
És essencial que la tècnica d'inhalació sigui adequada.
Si utilitzeu correctament els inhaladors, controlareu millor la malaltia i podreu reduir tant el nombre d'aguditzacions com el d'ingressos hospitalaris.
Les 5 claus de la tècnica d'inhalació són:
Es recomana esperar 1 minut entre dues inhalacions del mateix medicament i 5 minuts entre medicaments diferents.
S'ha de netejar el broquet ( boquilla ) de l'inhalador després d'utilitzar-lo i la cambra d'inhalació periòdicament.
A l'apartat " Dispositius d'inhalació " trobareu més informació sobre les tècniques d'inhalació generals.
També trobareu unes fitxes amb informació específica per a cada dispositiu d'inhalació, amb una breu introducció, els passos a seguir durant la inhalació, els errors freqüents associats al seu ús i, finalment, uns consells i recomanacions.
Els principals símptomes d'alerta de descompensació de la malaltia són l'empitjorament de la sensació d'ofec, l'augment i el canvi de color de les mucositats, i la retenció de líquids en les extremitats.
També es pot tenir febre o calfreds.
Si experimenteu algun d'aquests símptomes, consulteu el vostre professional sanitari de referència.
El tractament de les exacerbacions es basa en l'augment de la dosi dels inhaladors 'de rescat'.
En les exacerbacions moderades i en les greus s'han d'administrar corticoides, normalment durant cinc dies.
En cas d'infecció, que es pot detectar per la presència de mucositat o un increment de la sensació d'ofec i del volum de l'esput, el metge o metgessa pot prescriure un antibiòtic.
Malaltia pulmonar obstructiva crònica.
Associacions de pacients amb MPOC
Programa d'harmonització farmacoterapèutica.
Pautes per a l'harmonització del tractament farmacològic de la malaltia pulmonar obstructiva crònica.
Barcelona: Servei Català de la Salut.
Generalitat de Catalunya; 2018.
Grup d'informació sobre medicaments dirigida a la ciutadania.