Plantejar-se la formació en llengua catalana i castellana i literatura d'un noi o d'una noia entre 16 i 18 anys que, en acabar els estudis de batxillerat, pot accedir a la universitat, cursar un cicle formatiu de grau superior o bé incorporar-se al món laboral, suposa analitzar a fons les necessitats educatives que en qualsevol dels camps puguin tenir els joves d'aquestes edats.
D'aquesta anàlisi, se'n desprèn la necessitat d'afavorir clarament un enfocament de la matèria que potenciï l'ús de totes dues llengües, però també l'estudi de textos literaris cabdals, la relació amb l'entorn i la reflexió sobre la llengua que usa, per tal que tots els nois i noies adquireixin un bagatge instrumental i cultural, un coneixement del món i una sensibilitat literària suficients per poder desenvolupar la seva tasca professional o d'aprenentatge en qualsevol dels camps esmentats.
Des d'aquestes dues matèries, el professorat ha de posar els fonaments perquè es puguin sistematitzar i adquirir les bases per a l'ús correcte de les principals tècniques de comunicació oral i escrita i aprofundir en els recursos bàsics (fònics, morfosintàctics, lèxics, textuals) dels diversos tipus de textos.
Així es podrà contribuir, des d'ambdues matèries, a assolir l'objectiu que fa referència a l'ús de totes dues llengües i, alhora, a la tasca de formació general que té encomanada el batxillerat.
Amb aquest mateix criteri, cal tenir en compte que les matèries de llengua catalana i literatura i llengua castellana i literatura presenten un mateix currículum i pretenen, doncs, assolir idèntics o similars objectius.
Per això és imprescindible la coordinació del professorat dels dos departaments per tal d'optimitzar ensenyaments i afavorir aprenentatges significatius.
Ara bé, la metodologia i els punts de partida poden ser distints, atesa la diferent consideració de les dues llengües: el català, llengua pròpia i el castellà, llengua cooficial.
No cal dir que fóra desitjable que la coordinació abracés també les altres llengües estudiades en el batxillerat, ja que totes tenen punts de contacte evidents, tant si es tracta de llengües clàssiques com modernes: des de l'etimologia als neologismes, passant per la fonètica, la sintaxi, la producció textual i els recursos comunicatius, entre d'altres.
Atès que la llengua és un mitjà instrumental i la literatura un vessant de la cultura general, caldria treballar conjuntament amb les altres matèries en aspectes específics, com són els vocabularis especialitzats, la toponímia, el comentari de text o les situacions socials capaces de contextualitzar els fets literaris i lingüístics.
Per establir els objectius i els continguts de llengua i literatura s'han tingut en compte diferents criteris: l'evolució psicològica de la joventut, els aspectes sociològics, sociolingüístics i epistemològics i l'òptica pedagògica.
L'evolució psicològica de la joventut indica que es troba en una etapa vital en què és possible plantejar la comprensió de continguts d'un nivell abstracte raonable, que els suposi nous reptes mentals i que els faci avançar gradualment en el desplegament del pensament abstracte.
L'edat vivencial dels nois i de les noies també fa necessari d'oferir-los possibilitats de conèixer a fons obres literàries que els ajudin a definir la seva sensibilitat, a conèixer-ne d'altres i a millorar l'expressió de sentiments i experiències personals.
Aquesta és la primera raó per la qual cal incloure en el currículum continguts de literatura.
Però la literatura és important també perquè la lectura i l'anàlisi i la reflexió sobre allò que es llegeix proporcionen a l'alumnat uns elements bàsics perquè, un cop acabat el cicle, sigui prou autònom per llegir amb interès i profit, per comprendre i, si cal, valorar críticament el discurs literari.
Cal remarcar que l'estudi de la literatura ha de partir prioritàriament de la comprensió del text com a missatge i la seva interpretació (descoberta del seu significat, de la seva intenció comunicativa, dels seus valors estètics), a les quals han d'anar orientats els aspectes tècnics del text.
Des de l'òptica sociològica, les necessitats educatives de l'alumnat poden ser vistes en dos vessants: aquelles que, mentre cursen el batxillerat, la matèria de llengua i literatura els pot ajudar a satisfer; i les que, en un futur més o menys immediat, puguin tenir.
Pel que fa al primer cas, com que la llengua és una matèria instrumental, és lògic que els continguts d'aquesta matèria els puguin ser útils a l'hora d'exposar un tema, de redactar treballs, fer exàmens, omplir qüestionaris, fitxes, etc., en definitiva: a l'hora expressar coneixements, amb claredat, ordre i concisió, per a d'altres matèries.
Però no és només per a l'expressió lingüística durant el batxillerat que cal que l'alumnat practiqui les habilitats de comprensió i expressió de discursos orals i de textos escrits (formals), sinó que també els alumnes que continuïn estudiant o que s'incorporin al món laboral, hauran de dominar la capacitat de processar i expressar els seus coneixements i les seves opinions amb coherència i correcció, de manera formal, tant oralment com per escrit.
Pel que fa a l'aspecte sociolingüístic, cal fer especial esment a la situació actual de la llengua catalana, les dificultats amb què es troba per esdevenir una eina de comunicació útil a tots nivells, amb plenitud de funcions.
Tot i que aquesta tasca òbviament és pròpia de tota la societat, les matèries de llengua, aplicant-hi els objectius que li són propis, hi tenen un paper especial, amb l'afavoriment dels aspectes positius de valoració i d'ús en activitats comunicatives, en un context de respecte i interacció multilingüe i multicultural, propi de la societat actual.
En l'aspecte epistemològic, les àrees de coneixement en què es basen els continguts de la matèria són la lingüística i la crítica literària.
Tot i tenint present que es tracta de seleccionar aquells elements que han de ser bàsics per a tot l'alumnat i no solament per als qui hagin de continuar estudis en aquestes branques, s'ha volgut donar una visió prou completa de la matèria dividint-la en quatre grans blocs, ja presents en el currículum de l'educació secundària obligatòria, relacionats, respectivament amb:
a) Ús de la llengua, centrat bàsicament en la comunicació, on es treballen les destreses lingüístiques bàsiques i els aspectes essencials de tipologia textual.
b) Literatura, que insisteix en la lectura, anàlisi i comentari de textos literaris, però que no en menysté la contextualització històrica, formació bàsica en una persona culta.
c) Llengua i societat, que, com ja s'ha dit, vol acostar l'alumnat a la realitat sociolingüística del seu entorn immediat.
d) Estudi de la llengua, entès com una reflexió sobre els aspectes fonètics, morfosintàctics i lexicosemàntics de la matèria, però vinculada a l'ús de la llengua i a una anàlisi més global del text.
Pel que fa a les metodologies i els aprenentatges propis de la matèria, cal tenir en compte que l'assimilació de la llengua passa sobretot pel seu ús i que només l'ús permet de reconèixer que s'han après de manera efectiva els diversos elements lingüístics: estructures, paraules, significats, fonemes.
L'objectiu essencial de l'aprenentatge de la llengua no és el coneixement teòric del funcionament del codi lingüístic, sinó la seva aplicació: poder-hi expressar coneixements i vivències, influir amb la utilització de la llengua en la realitat que l'envolta.
Dels postulats anteriors, se'n dedueix que la millor metodologia és la que parteix de situacions reals de comprensió i expressió oral i escrita, de reflexió i anàlisi a partir de textos.
I això és vàlid, tant per als continguts de llengua com per als de llengua i societat i els de literatura.
Els textos d'aquest nivell, en qualsevol camp, han de ser adequats a la capacitat i maduració de l'alumnat i al que se li demana des de les altres àrees: registre formal, estructura lògica, coherència, ordenació de les idees, correcció, etc. D'altra banda, el món actual, en constant evolució, exigeix un domini de les noves tècniques de recerca i selecció de la informació: les bases de dades, CD-ROM, Internet, així com l'ús del processador de textos i els mitjans tecnològics de presentació.
Quant a la diversitat de l'alumnat, cal recordar, d'entrada, que es treballa amb nois i noies de 16 a 18 anys, amb interessos ja molt diversificats segons la modalitat de batxillerat escollida, molts dels quals probablement continuaran estudiant, però d'altres, no, i cal tenir present quin és el mínim comú que hauria de tenir qualsevol alumne/a en acabar el batxillerat.
A fi d'evitar les repeticions innecessàries de continguts comuns de totes dues llengües, en els diversos apartats de conceptes de cada curs s'indiquen de manera orientativa els aprenentatges que es poden realitzar des de cada una de les dues llengües (català i castellà).
Això comporta que les adquisicions de continguts que l'alumnat fa des d'una de les llengües (català o castellà) s'han d'aplicar de forma pràctica en l'altra llengua.
En alguns casos, la introducció de continguts es fa des de totes dues llengües, atesa la idiosincràsia de certs continguts.
Llegir de manera expressiva textos de caràcter formal en la varietat estàndard, i textos literaris, amb la pronúncia i l'entonació adequades.
Comprendre i resumir textos escrits de caràcter formal, literaris o no, i distingir-ne l'estructura formal i el contingut.
Escriure textos de caràcter formal en la varietat estàndard i en diverses situacions formals (humanístics, científics, periodístics), amb adequació i coherència, usant, si cal, processadors informàtics.
Fer servir amb correcció les normes que regulen l'ortografia en textos formals escrits, i la pronunciació i l'entonació en textos formals orals.
Fer un ús correcte de les normes gramaticals a partir de les regles de la morfologia i la sintaxi.
Usar un lèxic i unes estructures comunicatives adequades a cada situació, tenint en compte les relacions textuals i semàntiques.
Analitzar, comentar i valorar textos en prosa, en vers o teatrals, significatius de les literatures catalana i castellana, des del punt de vista formal i de contingut.
Llegir significativament, al llarg del batxillerat, obres programades de les literatures catalana i castellana, i valorar-ne l'enriquiment personal aportat.
Contextualitzar adequadament els textos i els llibres llegits en relació amb l'autor, amb els períodes més representatius de les literatures catalana i/o castellana i amb altres paràmetres artístics.
Ser conscient de la realitat plurilingüe i pluricultural del món d'avui, amb especial esment a la situació a Europa, a l'Estat espanyol i a la societat catalana.
Valorar la llengua i la literatura com una herència cultural, com un mitjà d'interpretació de la realitat i de comunicació personal i social.
Comprendre els factors socials i legals que condicionen el contacte entre llengües i valorar els processos de desplegament i normalització de la llengua catalana.
Emprar tècniques de recerca, selecció amb sentit crític, elaboració i presentació de la informació, utilitzant tant els mitjans tradicionals com les noves tecnologies de la informació i de la comunicació.
Tipus de textos orals i escrits: característiques.
La correcció en l'aspecte oral i en l'escrit.
Tipus de textos específics: científics i tècnics; jurídics i administratius; humanístics; periodístics; publicitaris.
Els fenòmens de contacte entre llengües: bilingüisme, diglòssia, conflicte lingüístic.
1.2 Els sistemes vocàlic i consonàntic.
3.2 Relacions per la forma i pel significat.
Recollida, selecció i processament de la informació, utilitzant mitjans tradicionals i tecnologies digitals (CD-ROM, bases de dades, Internet).
Interpretació i reconeixement de missatges orals formals.
Reconeixement dels fonemes catalans i castellans, així com els principals al·lòfons dels fonemes catalans.
Interpretació i resum de textos escrits formals, i també redactats en les diferents varietats i registres de la llengua.
Identificació i pràctica d'estructures comunicatives.
Anàlisi dels recursos fònics, morfosintàctics i lexicosemàntics d'un text.
Anàlisi, interpretació i comentari de missatges publicitaris.
Producció de missatges orals en la varietat estàndard.
Exposició oral amb suport de mitjans tecnològics de presentació.
Producció de textos escrits en la varietat estàndard, utilitzant processador de textos i eines informàtiques de suport a la revisió i la formalització de documents escrits.
Lectura i interpretació de textos literaris significatius, d'acord amb pautes prefixades.
Anàlisi i comentari (lingüístic, literari, històric) de textos literaris i no literaris, tenint en compte el contextos en què se situen.
Anàlisi i comentari d'obres literàries dels autors i autores estudiats.
Anàlisi de la situació sociolingüística a Catalunya.
Redacció de treballs acadèmics que incorporin els elements complementaris (fitxes, índexs, esquemes, glossaris, bibliografia), utilitzant processadors de textos.
Relacionats amb la comunicació.
1.1 Predisposició per a l'intercanvi d'informacions i coneixements.
1.2 Desenvolupament de la capacitat crítica i autocrítica.
1.3 Respecte a les normes de cada situació comunicativa a l'hora de participar-hi.
1.4 Participació en activitats orals i escrites i en diverses manifestacions culturals.
2.1 Sensibilitat per la lectura i la literatura, com a mitjà de coneixement personal, d'obertura a d'altres àmbits i de desvetllament estètic i imaginatiu.
2.2 Interès per conèixer les diverses produccions literàries.
3.1 Interès per la situació sociolingüística de Catalunya i la normalització de la seva llengua pròpia, i diàleg entorn de les diverses actituds lingüístiques.
3.2 Valoració del coneixement de diverses llengües com a factor d'enriquiment i promoció personals.
Relacionats amb l'aprenentatge de la llengua.
4.1 Valoració de la llengua com a mitjà de comprensió i d'anàlisi, de reflexió i de comunicació personal.
4.2 Interès per conèixer les diverses produccions lingüístiques.
4.3 Valoració de la cohesió i coherència, de la correcció lingüística i de l'adequació al context tant en la recepció com en la producció de discursos orals i textos escrits.
4.4 Valoració de la llengua com a font de coneixement, com a vehicle transmissor d'una herència cultural, com a mitjà d'expressió d'una comunitat i com a una manera d'entendre el món.
Elements de la comunicació: situació, intencionalitat, missatge, interlocutors/es i codi.
Tipus de textos orals (conversa, tertúlia, debat, conferència) i escrits: característiques.
Els textos expositius, argumentatius, descriptius, narratius, instructius, predictius i retòrics.
La correcció en l'oral i en l'escrit (ortologia, entonació, signes de puntuació, ortografia, lèxic, morfosintaxi).
Els gèneres literaris (narrativa, poesia, teatre, assaig, dietari, memòria, periodisme literari).
La poesia del segle XV: Ausiàs March.
La novel·la cavalleresca: Curial e Güelfa i Tirant lo Blanc.
La literatura catalana entre els segles XVI i XVIII.
Renaixement, Barroc, Il·lustració.
4.3 Edat contemporània: segle XIX.
El romanticisme: marc històric i cultural.
4.2 Edat moderna: segles XVI i XVII.
Renaixement i Barroc: marc històric i cultural.
La lírica: temes i estructures.
La novel·la picaresca: Lazarillo de Tormes.
Miguel de Cervantes i la novel·la moderna: Don Quijote de la Mancha i Novelas ejemplares.
Les varietats geogràfiques del català i del castellà.
1.1 Conceptes generals de fonologia, fonètica i ortografia.
1.2 El sistema vocàlic, tònic i àton.
3.2 Relacions per la forma: derivació i composició.
Característiques de les obres lexicogràfiques bàsiques.
Principis generals del diccionari en suport CD-ROM i a Internet.
5.1 Textos científics i tècnics.
5.2 Textos jurídics i administratius.
4.4 Edat contemporània: segle XX.
La literatura fins als anys quaranta:
La literatura contemporània: narrativa, poesia i teatre.
4.2 L'edat moderna: el segle XVIII: innovació i modernitat.
4.3 Edat contemporània: segles XIX i XX, romanticisme i realisme.
La innovació narrativa de la segona meitat del segle XIX: Benito Pérez Galdós i Leopoldo Alas "Clarín".
Tendències de la lírica en la segona meitat del segle.
El teatre: evolució i transformació.
Els fenòmens de contacte entre llengües: bilingüisme, diglòssia, conflicte lingüístic (minorització, substitució, normalització).
1.2 Fenòmens de contacte vocàlic i consonàntic.
Juxtaposició, coordinació i subordinació.
3.2 Relacions pel significat: polisèmia i homonímia; sinonímia i antonímia; hiperonímia, hiponímia.
3.4 La formació del lèxic: mots populars, cultismes, semicultismes, doblets i pseudoderivats.
Procediments lingüístics de creació de neologismes.
Consultar diccionaris, enciclopèdies i altres fonts de documentació en biblioteques, arxius, mediateques i xarxes telemàtiques.
Comprendre i analitzar els principals elements que formen part del procés de comunicació: interlocutors/es, missatge, canal, codi, intencionalitat i situació comunicativa.
Identificar i valorar discursos orals i textos escrits en les diverses varietats i registres de la llengua.
Llegir, recitar o dramatitzar textos de tipologia diversa amb bona entonació i prosòdia adequada.
Analitzar i interpretar textos orals i escrits de caràcter formal en la varietat estàndard i en les principals varietats geogràfiques i socials de la llengua.
Analitzar i valorar críticament els missatges publicitaris.
Comprendre i resumir el contingut d'un text periodístic, humanístic, jurídic, administratiu, científic i tècnic (de divulgació), amb identificació del tema, establiment de les idees-clau i organitzar-les correctament en un esquema.
Participar activament en activitats escolars i extraescolars, respectant les normes de cada situació comunicativa.
Produir i corregir textos mitjançant processadors informàtics i eines de verificació de textos.
Aplicar convenientment les diferents possibilitats funcionals que ofereix el llenguatge a l'hora de produir missatges orals i escrits.
Reconèixer les diferències entre el sistema fonològic català i el sistema fonològic castellà.
Aplicar les normes ortogràfiques, morfosintàctiques, lèxiques i signes de puntuació en la correcció de textos propis.
Aplicar els registres lingüístics més usuals d'acord amb els factors que els determinen.
Redactar textos amb cohesió, coherència, adequació al context i correcció lingüística, seguint les fases que integren el procés de creació d'un text: planificació, escriptura i reescriptura.
Escriure textos formals d'àmbit acadèmic, periodístic, administratiu, amb estructura adequada a la intencionalitat i situació comunicativa.
Comparar textos literaris i no literaris amb la finalitat de contribuir a una millor caracterització dels diversos tipus de textos.
Fer comentaris de textos lingüístics i literaris, servint-se de criteris objectivables, segons els esquemes i les tècniques predeterminats, i redactar-los de manera coherent.
Analitzar els principals recursos fònics, morfosintàctics i lexicosemàntics d'un text.
Llegir significativament durant el curs les obres programades de les literatures catalana i castellana, i valorar-ne l'enriquiment personal aportat.
Analitzar obres literàries, tenint en compte l'autor/a, el lector/a, el missatge, relacionar-les amb les estructures de gènere i els procediments retòrics utilitzats, i contextualitzar-la dins la producció de l'autor/a, el marc polític, social i cultural de l'època i la seva importància en la literatura.
Confeccionar i interpretar quadres cronològics i esquemes que permetin relacionar diverses manifestacions literàries entre elles i amb la situació social de l'època.
Reflexionar, partint de l'entorn més proper, sobre la situació plurilingüe de l'Estat espanyol i del món contemporani, amb especial atenció a la realitat sociolingüística de Catalunya.
Comprendre l'origen i l'evolució social de les llengües catalana i castellana, al llarg de la història i en el moment actual, i constatar-ne les varietats.
Comprendre els factors socials i legals que condicionen el contacte entre llengües i valorar els processos de desplegament i de normalització de la llengua catalana.
Aplicar a la situació actual de la llengua els conceptes de bilingüisme, diglòssia, conflicte, minorització, substitució i normalització, per superar les actituds diglòssiques i per explicar els canvis que s'hi estan produint.
Redactar treballs acadèmics que incorporin els elements complementaris (fitxes, índexs, esquemes, glossaris, bibliografia), utilitzant processadors de textos.
Valorar la llengua i la literatura com una herència cultural viva, com un mitjà d'expressió personal i comunitari i d'interpretació de la realitat.
L'aprenentatge d'una llengua estrangera, a més de tenir una funció instrumental important, en la mesura en què es proposa l'assoliment d'uns sabers i d'unes habilitats necessaris per comunicar eficaçment, té també una funció formativa, ja que permet de desenvolupar tots els aspectes de la persona: perceptius, corporals, afectius, cognoscitius, socials, etc. Aprendre una llengua és alhora un procés privilegiat per apreciar i valorar la diversitat cultural i la pròpia identitat, i desenvolupar una actitud oberta, crítica i de contrast dels valors culturals.
A això s'afegeix la funció de desenvolupar la consciència lingüística, la reflexió sobre les llengües i el llenguatge humà, la qual cosa ha de contribuir a l'aprenentatge de les llengües pròpies i d'altres llengües estrangeres.
Una llengua és fonamentalment un mitjà de comunicació.
En aquest sentit, l'aprenentatge d'una llengua estrangera ha de permetre a l'alumnat esdevenir sensible envers les diferents manifestacions de la comunicació humana, tant socials com culturals.
Aprendre una llengua estrangera implica una reorganització del repertori verbal de l'aprenent, el qual esdevé plurilingüe i gestor de l'aprenentatge i l'ús de les diferents llengües del seu repertori.
L'adquisició de la competència comunicativa en una llengua estrangera suposa no només aprendre formes lingüístiques i saber-les usar i interpretar, sinó també el coneixement dels valors, les normes i les representacions col·lectives socials i culturals que comparteixen els interlocutors.
En aquest sentit, s'entén per "cultura" el conjunt socialment heretat de pràctiques i creences que determinen el teixit de la nostra vida.
Per tant, l'ensenyament de la cultura no s'ha de reduir al patrimoni cultural d'una comunitat determinada sinó que s'ha d'evitar l'estereotip i posar en relleu els aspectes que donen sentit a les activitats comunicatives habituals i que ajuden a establir relacions d'empatia amb parlants de la llengua meta.
El Consell d'Europa estableix un marc europeu comú de referència per a l'aprenentatge de les llengües, en el qual proclama la necessitat que els aprenents desenvolupin competències suficients per tal de relacionar-se amb persones de llengua materna diferent i, per tant, afavorir la mobilitat, la comprensió recíproca i la cooperació a Europa i eliminar els prejudicis i la discriminació.
A més, en aquesta etapa, els idiomes s'utilitzaran per promoure la formació intel·lectual i per accedir a d'altres àrees de coneixement que permetin als alumnes fer seguiment dels progressos en el saber científic, humanístic i tecnològic.
Per tot això els objectius i els continguts de les llengües estrangeres al batxillerat continuen oferint l'enfocament comunicatiu que es proposa a l'educació secundària obligatòria i en reforcen els aspectes globalitzador i interdisciplinari.
Pel que fa als procediments, que tenen com a finalitat el desenvolupament d'habilitats i estratègies comunicatives, s'organitzen en procediments relatius a la comprensió, l'expressió i la interacció, en els quals els interlocutors són alhora productors i receptors.
De manera especial s'ha de fomentar la capacitat dels alumnes per comunicar-se i interactuar oralment tant en contextos informals, com en contextos amb un cert grau de formalitat.
Les estratègies de mediació (en les quals l'usuari fa el paper d'intermediari entre interlocutors que no s'entenen), es consideren com a component natural de les converses, la redacció i la lectura dels aprenents en aquesta etapa educativa, però no es treballen sistemàticament.
A més, tenint en compte que l'alumnat d'aquest cicle és més capaç de reflexionar sobre la llengua i sobre el propi procés d'aprenentatge, i també de copsar més recursos expressius i estilístics de l'idioma, cal aprofundir en la presa de consciència sobre l'organització discursiva i textual que permetin a l'alumnat, d'una banda, la comprensió acurada dels enunciats i, de l'altra, l'enriquiment dels recursos propis d'expressió.
La reflexió també ha de promoure en l'alumnat l'esperit crític envers l'ús verbal tenint en compte el context i els interlocutors.
Quant als fets, conceptes i sistemes conceptuals, s'han agrupat els continguts d'ordre pragmàtic en nou funcions comunicatives, les quals agrupen les microfuncions i macrofuncions del marc europeu comú de referència per a l'aprenentatge de les llengües més rellevants per a aquest cicle.
Aquestes funcions es consideren el suport de tots els elements lingüístics, com ara els elements fonètics i gràfics, els elements morfosintàctics, els lèxics i els elements de gramàtica textual, necessaris per realitzar-les en els diferents discursos.
La tipologia de textos i documents que cal emprar ha de ser molt variada i ha d'incloure textos accessibles amb valor literari, i s'ha de presentar en suports diversos, incloent-hi els formats electrònics.
Els continguts conceptuals també donen una especial importància als aspectes culturals.
Pel que fa als valors, normes i actituds, continuen tenint importància aquelles actituds referides a la interacció comunicativa i a la diversitat cultural; tanmateix, la principal diferència en relació amb l'educació secundària obligatòria es troba en la necessitat de revisar constantment el procés, per tal d'arribar a productes finals més acurats i a una postura més madura davant l'aprenentatge d'una llengua.
La realització de tasques comunicatives en situacions reals i pedagògiques és essencial per a la comunicació i l'aprenentatge, en la mesura que aquestes tasques posen en funcionament les estratègies de comunicació i aprenentatge de l'alumnat per tal d'acomplir objectius comunicatius.
Els objectius terminals expliciten les capacitats comunicatives concretes observables emmarcades en els àmbits de comunicació pública, privada, educativa i professional que s'espera que l'alumnat assoleixi en cada curs, de manera que les tasques que porten a terme els alumnes siguin progressivament més complexes, menys familiars i amb menys suports externs i les produccions presentin nivells superiors de fluïdesa, complexitat i correcció formal.
Atès que els fets lingüístics mai no es donen aïllats o descontextualitzats, la seqüenciació de capacitats determinada pels objectius terminals esdevé, doncs, la base integradora per a la seqüenciació de continguts.
Encara que nombrosos objectius terminals estiguin redactats en termes de producció lingüística, el seu assoliment també pressuposa determinades capacitats receptives.
En aquest sentit és raonable esperar que els alumnes siguin capaços de descodificar missatges de més gran complexitat que els que són capaços de produir.
Finalment, als tradicionals entorns de comunicació oral i escrita, resulta imprescindible afegir-hi l'ús actiu dels mitjans audiovisuals i dels entorns de comunicació electrònica, els quals han esdevingut un component essencial de la competència comunicativa de la dona i l'home contemporanis.
Valorar la llengua estrangera com a mitjà per comunicar i com a eina d'aprenentatge, tant per accedir a d'altres coneixements, com per transformar-los o crear-ne de nous.
Expressar-se eficaçment en llengua estrangera oralment i per escrit emprant les estratègies comunicatives adients en situacions diverses de la vida personal, pública, educativa i en un possible futur professional.
Mostrar autonomia en la comprensió de missatges orals i escrits utilitzant les habilitats de buscar les informacions pertinents, de realitzar inferències i d'interpretar elements rellevants.
Comprendre els elements essencials i copsar la funció i l'organització discursiva de textos de temàtica general extrets dels mitjans de comunicació, així com literaris, científics i humanístics, i d'altres adequats als interessos de l'alumnat d'aquesta edat.
Desenvolupar una actitud de reflexió sobre la llengua en la comunicació amb la finalitat de millorar les produccions pròpies i comprendre les dels altres, mostrant una capacitat de raonament pròpia i esperit crític.
Prendre consciència del propi procés d'aprenentatge, de les estratègies per aprendre i dels recursos a l'abast, i desenvolupar un cert grau d'autonomia, que permetrà prosseguir més tard l'aprenentatge de la llengua estrangera, i iniciar el d'altres llengües.
Reconèixer la importància que té la llengua estrangera com a mitjà per a una millor comprensió de la llengua i cultura pròpies, i com a llenguatge de comunicació i entesa internacional en un món intercultural.
Valorar críticament diferents expressions culturals i artístiques lligades a la realitat lingüística i social de les comunitats que parlen la llengua estrangera, per tal d'aconseguir una millor comprensió de cultures distintes a la pròpia, i una millor comunicació amb els seus parlants, comprenent alhora el valor relatiu de les convencions socioculturals.
Cooperar amb els companys/es i el professor/a en la gestió i realització de tasques d'aprenentatge.
1.1 Adequació de diferents tipus de lectura i escolta a la diversitat d'intencions del lector o oïdor i de les funcions dels textos.
1.2 Percepció, localització i identificació d'elements significatius.
1.3 Predicció del contingut d'un text oral o escrit i deducció i inferència del significat d'elements desconeguts, a partir del context lingüístic i no lingüístic, dels coneixements lingüístics o del coneixement del món.
1.4 Obtenció d'informació global i específica d'un text.
1.5 Interrelació i globalització dels elements significatius.
1.6 Comparació i contrast entre textos o documents sonors i gràfics sobre el mateix tema apareguts en diferents mitjans de comunicació.
1.7 Discerniment entre informació i opinió.
2.1 Formulació d'hipòtesis sobre les expectatives, els interessos o les actituds comunicatives que puguin tenir els receptors dels textos.
2.2 Planificació i organització del missatge en funció de la situació de comunicació.
2.3 Utilització d'estratègies de compensació davant de mancances lingüístiques.
2.4 Revisió de les produccions i reparació dels aspectes problemàtics detectats.
3.1 Atenció eficaç a l'interlocutor, efectuant demandes de clarificació i repetició en cas de necessitat.
3.2 Cooperació amb l'interlocutor en la gestió de la conversa, facilitant la seva progressió mitjançant la sol·licitud o l'oferiment d'ajut i la provisió de la retroacció adequada.
3.3 Tractament conjunt dels problemes de comunicació sorgits durant la conversa.
3.4 Negociació dels torns de parla amb l'interlocutor agafant-los i cedint-los oportunament.
4.1 Conceptualització de fets de llengua i comunicació.
4.2 Formulació i confirmació d'hipòtesis sobre el funcionament de la llengua a partir de tasques de comunicació.
4.3 Observació i comparació de: diferents modalitats discursives; diferents varietats lingüístiques; coincidències i diferències concretes entre llengües.
4.4 Reconeixement de fets estilístics i de la polivalència del llenguatge i la comunicació.
4.5 Desenvolupament de l'esperit crític respecte als usos lingüístics.
5.1 Recerca d'informacions i de documentació, i utilització d'eines de treball per a l'aprenentatge de l'idioma.
5.2 Elaboració i organització del propi material de treball.
5.4 Fixació d'objectius propis d'aprenentatge.
5.5 Presa de consciència sobre el propi aprenentatge lingüístic i reflexió sobre les pròpies característiques com a aprenent d'una llengua estrangera.
5.6 Autoavaluació i coavaluació de l'aprenentatge.
1.3 Interès per establir relacions socials amb parlants de llengües estrangeres.
1.4 Reconeixement del paper que té la llengua estrangera en les tecnologies de la informació i la comunicació.
1.5 Reconeixement de la importància de la llengua estrangera per aprofundir en coneixements que siguin d'interès al llarg de la vida professional.
2.1 Esforç personal i responsabilitat.
2.2 Cooperació i participació a la dinàmica de la classe.
1.1 Demanar, explicar i transmetre informacions sobre fets, idees i processos amb un discurs entenedor.
1.2 Expressar i descobrir actituds emocionals (grat-desgrat, preferència, satisfacció-insatisfacció, interès, desig, gratitud, intenció), intel·lectuals (obligació-absència d'obligació, permís, necessitat, capacitat, possibilitat, hipòtesis, predicció, deducció) i morals (disculpa, perdó, agraïment, por).
1.5 Estructurar el discurs, obrint, tancant i fent progressar la conversa, i expressant relacions lògiques entre les diverses unitats significatives.
1.7 Descriure persones, coses, l'entorn i situacions diverses, i comparar-les.
1.9 Argumentar donant opinions, raonaments i justificacions per tal de convèncer.
2.3 Lèxic: camps semàntics essencials per a la comunicació eficaç; els mots i les expressions que derivin dels temes tractats; els mots transparents i pròxims.
3.1 Aspectes sociolingüístics: marcadors de les relacions socials, normes de cortesia i registres formal i col·loquial.
3.2 Les maneres de pensar, entendre el món, viure i relacionar-se en les diferents comunitats lingüístiques estudiades, i especialment les europees; correspondències en la cultura pròpia dels alumnes.
4.1 Còmics, concursos i anuncis de televisió, pel·lícules amb o sense subtítols i altres documents visuals o audiovisuals accessibles.
4.3 Textos amb valor literari seleccionats i obres literàries completes adaptades clàssiques o contemporànies, d'interès per al jovent.
4.4 Textos i documents amb format electrònic: CD Rom, pàgines web.
1.1 Demanar, explicar i transmetre informacions sobre fets, idees i processos amb un discurs organitzat i entenedor.
1.2 Expressar i descobrir actituds emocionals (grat-desgrat, satisfacció-insatisfacció, queixa, desig, gratitud, intenció), intel·lectuals (acord-desacord, obligació-absència d'obligació, permís, necessitat, capacitat, possibilitat, hipòtesis, predicció, deducció) i morals (disculpa, perdó, lament, agraïment, penediment).
1.5 Estructurar el discurs, obrint, fent progressar i tancant la conversa, i establint relacions lògiques entre les diverses unitats significatives del text.
1.7 Descriure detalladament persones, coses, l'entorn i situacions diverses, i comparar-les.
1.9 Argumentar i contraargumentar donant opinions, raonaments i justificacions per tal de convèncer.
2.3 Lèxic: camps semàntics essencials per a la comunicació eficaç; els mots i les expressions que derivin dels temes tractats; falsos conats d'ús freqüent; expressions idiomàtiques més freqüents (frases fetes), algunes diferències lèxiques entre les varietats geogràfiques de la llengua més esteses.
3.1 Aspectes sociolingüístics: marcadors de les relacions socials, normes de cortesia, registres formal, col·loquial i familiar, varietats geogràfiques estàndard, connotacions del usos socials.
3.2 Punts de referència socials, institucionals, geogràfics, històrics, científics i tecnològics presents o implícits en els suports i documents de treball, especialment aquells que permeten d'entendre la complexitat del món actual i de situar-s'hi.
3.3 Característiques més assenyalades de les obres literàries llegides.
4.1 Documents visuals i audiovisuals accessibles: còmics, noticiaris, documentals, concursos, anuncis, pel·lícules.
4.3 Obres clàssiques adaptades i obres completes accessibles, especialment contemporànies, d'interès per al jovent.
4.4 Textos i documents amb format electrònic: CD-ROM, pàgines web.
Identificar les idees principals i extreure informacions específiques principals i informacions específiques de varietat de tipus de textos orals i escrits de més gran complexitat lingüística i discursiva sobre temàtiques d'interès general i de divulgació de diferents camps del saber provinents de mitjans no especialitzats.
Comprendre converses de més gran durada i complexitat lingüística i discursiva en condicions determinades: situacions de la vida quotidiana, en varietats estàndard de la llengua, amb unes condicions d'audibilitat i intel·ligibilitat favorables.
Llegir amb comprensió suficient fragments literaris i algunes obres completes adequades en edició reduïda o originals accessibles.
Interpretar informació presentada de manera gràfica, com ara en taules, diagrames o esquemes, similars als que s'utilitzen a la vida quotidiana.
Realitzar inferències a partir del context lingüístic i no lingüístic, en textos orals i escrits.
Utilitzar eficaçment material de consulta tant per trobar informacions (enciclopèdies, revistes, llibres de divulgació, pàgines web) com per millorar les seves capacitats de comprensió i expressió (diccionaris i gramàtiques).
Utilitzar de manera habitual la llengua estrangera com a llengua vehicular a classe.
Reflexionar sobre el funcionament de la llengua mitjançant la inducció o deducció de les regles corresponents.
Adoptar rols socials en representacions de guions elaborats pels mateixos aprenents respecte de situacions en escenaris habituals i menys habituals per a l'aprenent (el restaurant, l'aeroport, cita amb el metge per telèfon), mostrant progressivament nivells superiors de correcció i de complexitat lingüística i discursiva.
Participar en converses informals i semiformals, incloent converses telefòniques, amb diverses finalitats, en varietat de situacions socials simulades, amb l'ajut de targes de rol, mostrant progressivament nivells superiors de complexitat lingüística i discursiva.
Resoldre conjuntament activitats que impliquin que els parlants han d'arribar a un acord des de posicions inicials discordants.
Resoldre conjuntament tasques en les quals s'ha de compartir la informació, la qual es troba repartida entre tots els membres del grup: trencaclosques informatius, completar una graella, trobar diferències.
Impartir instruccions per tal que l'interlocutor pugui realitzar una acció de manera adequada, com ara seguir un mapa fins a arribar a un lloc o fer un dibuix.
Resoldre individualment o conjuntament tasques de tipus cognitiu, social o personal, com ara un problema de lògica, decidir l'organització ideal d'un grup social o descobrir els punts forts de la pròpia personalitat.
Narrar oralment i per escrit episodis biogràfics i relats històrics o de ficció.
Descriure, oralment i per escrit, persones, objectes i llocs amb una finalitat comunicativa.
Mantenir correspondència informal i amb un cert grau de formalitat, amb finalitats diverses (demanar informació, demanar disculpes, formular una queixa, etc.), tant en suport paper com per via electrònica, respectant les convencions de cada gènere i mostrant nivells de correcció formal acceptables.
Contribuir activament a discussions o debats orals o per Internet, escoltant atentament i argumentant les pròpies opinions, respectant les convencions del gènere.
Elaborar, individualment o en grup, treballs sobre un àrea cultural o científica d'interès: història, literatura, música, biologia, ecologia, tecnologia etc., respectant les característiques formals d'un treball acadèmic, després d'haver cercat documentació sobre el tema.
Exposar oralment un treball personal o de grup, redactat amb anterioritat.
Redactar una ressenya crítica sobre una obra literària o una pel·lícula, seguint un esquema o altres ressenyes crítiques com a suport.
Redactar assaigs al voltant d'un tema d'interès, on s'expressin raonadament les opcions personals, seguint un esquema o textos previs com a suport.
Explicar processos tecnològics o científics estudiats, a partir d'anotacions, diagrames o altres tipus de recursos.
Redactar escrits, com ara una carta o diari, explicant les seves experiències i els seus objectius com a aprenent d'una llengua estrangera, mostrant un bon coneixement d'un mateix i una actitud reflexiva.
Redactar i posar en comú informes explicant el procés que s'ha portat a terme per realitzar una tasca determinada o un petit experiment i presentar els resultats.
Redactar textos persuasius com ara un assaig, article o discurs, recorrent a l'argumentació i la contraargumentació.
Redactar un currículum amb organització de la informació, correcció formal i presentació adequades.
Participar en una simulació d'entrevista de treball.
Elaborar i administrar, individualment o en grup, enquestes destinades a copsar l'opinió d'altres persones sobre un tema d'interès per als jovents; processar i interpretar les dades recollides i presentar els resultats, oralment o per escrit, d'una manera clara i precisa.
Utilitzar els coneixements formals i pragmàtics sobre la llengua per millorar les pròpies produccions.
Al llarg de la història, la filosofia ha plantejat i ha donat resposta, des d'un punt de vista crític i radical, a moltes qüestions relacionades amb l'existència i l'experiència humana, al temps que, com a activitat intel·lectual, ha anat creant una manera pròpia de reflexionar-hi.
L'estudi de la filosofia i de la seva història ens apropa a la comprensió d'aquestes qüestions, dels seus canvis i les seves vicissituds, i alhora, a través dels models teòrics que ens ofereix, facilita l'adquisició de les habilitats del pensar filosòfic.
Aquest potencial formatiu, per si sol, justifica la presència de la filosofia com a matèria comuna de batxillerat.
Tanmateix, no hi ha una única filosofia, ni una sola història de la filosofia, raó per la qual és necessari considerar quins han de ser els seus continguts i quina la seva orientació en el marc dels estudis d'aquesta etapa.
Com a matèria comuna de batxillerat, la filosofia hauria de col·laborar en la formació general de l'alumnat, proporcionant-li conceptes, tècniques i estratègies perquè pugui avançar en l'adquisició de nous coneixements i augmentar la seva responsabilitat i autonomia.
Però, a més d'aquesta funció de caràcter genèric, la filosofia hauria de facilitar l'adquisició d'una visió integrada dels diferents sabers, creant un espai de reflexió sobre temes globals que equilibri la tendència cap a l'especialització del currículum.
A la vegada, hauria d'ajudar a l'anàlisi i valoració crítica dels canvis del nostre temps i les seves implicacions morals i polítiques i, en aquest sentit, hauria de ser un recurs perquè l'alumnat assolís una comprensió racional del món on viu i consolidés la seva maduresa com a persona i ciutadà.
Des d'aquest punt de vista, l'educació filosòfica en el batxillerat hauria de proporcionar a l'alumnat:
Un bagatge de conceptes que li permeti organitzar els coneixements que va adquirint al llarg dels estudis i de la pròpia experiència.
Les raons que donen suport als sabers, les creences, els fins, els valors i les accions humanes.
Els grans models d'anàlisi filosòfica del coneixement, la realitat, l'ésser humà, l'acció i la societat, elaborats al llarg de la història.
Els recursos per a la pràctica de la reflexió, l'argumentació crítica, la creença i la valoració racional i l'acció responsable.
Per complir aquestes funcions, la filosofia en el batxillerat s'articula en dues fases o moments, que corresponen als dos cursos de l'etapa: en primer lloc, presenta els grans temes i problemes a què s'ha enfrontat la reflexió filosòfica de tots els temps: el coneixement, la realitat, l'ésser humà, l'acció i la societat.
En segon lloc, es fa un recorregut històric per les solucions que, al respecte, han elaborat els corrents filosòfics, pensadors i pensadores, més significatius de la història de la filosofia.
Hom entén que sense aquesta referència històrica és difícil orientar-se en el terreny filosòfic i, per tant, es considera un complement indispensable de l'apropament temàtic.
Ambdós enfocaments pretenen que l'alumnat exerciti la reflexió crítica, però és funció de la història de la filosofia afinar i ordenar aquesta reflexió per mitjà dels exemples que dóna la història del pensament.
L'educació filosòfica en el batxillerat inclou també procediments a través dels quals l'alumnat ha de millorar la seva capacitat d'interpretar problemes teòrics i d'expressar raonadament les seves opinions, i un conjunt de valors, normes i actituds favorables a la reflexió, la racionalitat, el respecte crític i el diàleg.
El desenvolupament en dos cursos dels diferents continguts del currículum ha de ser rigorós i coherent, i ha de presentar una visió completa i ordenada de la filosofia i la seva història.
Tanmateix, l'organització dels continguts pot ser flexible.
Es pot dedicar el primer curs a fer una anàlisi conceptual dels temes que tracta la filosofia, i treballar la seva dimensió històrica en el segon curs de l'etapa (aquest és el plantejament triat a l'hora de fer la seqüenciació que es presenta com a model).
Però també es poden treballar simultàniament ambdós aspectes (a partir dels temes filosòfics, conèixer alguns elements de la història de la filosofia o, a partir de la història, prendre consciència de quins són i com es poden analitzar els problemes filosòfics).
En resum, el currículum de filosofia és obert i permet al professorat un ampli marge d'actuació, amb l'única condició d'abordar les qüestions fonamentals de la filosofia i atendre la dimensió històrica dels problemes.
Adoptar una actitud reflexiva, crítica i raonada davant qüestions filosòfiques.
Argumentar de manera coherent els propis punts de vista en relació amb temes filosòfics, i contrastar-los amb altres posicions i argumentacions.
Identificar problemes filosòfics plantejats al llarg de la història de la filosofia en relació amb el coneixement, la realitat, l'ésser humà, l'acció i la societat.
Comprendre diferents solucions proposades als problemes filosòfics, situar-les en el seu context històric i cultural, i considerar la seva vinculació amb altres manifestacions del moment en què s'han originat.
Analitzar textos filosòfics, o textos que suscitin problemes filosòfics, identificar el tema que plantegen, la seva estructura i conclusions, i valorar els supòsits de què parteixen i les solucions que proposen.
Valorar la racionalitat com un mitjà per assolir una concepció del món oberta i flexible, i com un recurs per regular l'acció humana, individual i col·lectiva, i orientar les relacions socials per la via de la lliure expressió i contrast d'idees.
Utilitzar procediments bàsics per al treball intel·lectual, especialment la recerca, contrastació, anàlisi, síntesi i avaluació crítica d'informació, i valorar positivament el rigor intel·lectual en el plantejament dels temes.
Organitzar en un tot coherent les informacions que rep dels estudis i la pròpia experiència.
Definició de conceptes bàsics i caracterització de teories filosòfiques sobre el coneixement, la realitat, l'ésser humà, l'acció i la societat.
Reconeixement de temes i problemes filosòfics i establiment de relacions amb els principals corrents filosòfics en què han estat plantejats.
Lectura i comentari de textos filosòfics significatius.
Identificació de tema i tesi, estructura expositiva i conclusions.
Establiment de relacions entre el contingut d'un text i les idees de l'autor o l'autora, del corrent al què pertany, així com amb les circumstàncies de l'època i influències.
Preparació i realització d'exposicions orals i debats sobre temes de la matèria, usant, si cal, mitjans tecnològics de presentació.
Realització de treballs escrits, individualment i en equip, sobre algun tema o problema filosòfic, utilitzant processador de textos i eines informàtiques de suport.
Argumentació dels propis punts de vista en relació amb qüestions filosòfiques.
Elaboració de fitxes, diagrames, esquemes i resums que permetin sintetitzar informació i establir relacions entre els autors i autores de la història de la filosofia i altres esdeveniments de l'època.
Interès i atenció per a l'adquisició de nous coneixements.
Esperit crític i racionalitat en relació amb les creences, les valoracions i les accions.
Respecte crític per les idees d'altri i imparcialitat a l'hora de jutjar les opinions i les accions pròpies i alienes.
Coherència i rigor en l'anàlisi de fets, idees i accions, en l'expressió d'opinions i en la presa de decisions pràctiques.
1.2 Sentit i necessitat de la filosofia.
1.3 La filosofia i la seva història.
El paper de la dona en la història de la filosofia.
2.1 Origen del coneixement, possibilitats i límits.
El llenguatge i el coneixement.
2.3 L'estructura lògica del coneixement.
3.2 La reflexió filosòfica sobre la realitat.
Metafísiques espiritualistes i materialistes.
3.3 Els grans problemes de la metafísica occidental.
4.1 L'espècie humana: evolució i cultura.
4.3 La reflexió filosòfica sobre l'ésser humà.
5.1 L'acció transformadora: treball i tecnologia.
5.2 L'acció racional: creences i actituds; mitjans i fins.
5.3 L'acció moral: valors, principis i normes morals.
Interacció, cultura i estructura social.
6.3 Principals teories sobre l'origen de la societat i de l'Estat.
S'hauran de treballar les grans línies de pensament de cada període i aprofundir en l'estudi de, com a mínim, tres autors de cada apartat.
1.1 Pensament grec (I): la realitat i el coneixement.
1.3 Pensament hel·lenístic i grecoromà: saviesa pràctica i ciència empírica.
1.4 Pensament medieval: religió i filosofia.
Autors: Plató, Aristòtil, Epicur, Sèneca; Agustí de Hipona, Anselm de Canterbury, Averrois, Tomàs d'Aquino, Guillem d'Ockam.
2.3 Pensament barroc: el coneixement i la veritat.
Racionalisme, empirisme i escepticisme.
2.4 Pensament il·lustrat: raó i progrés.
3.2 La crisi de la raó il·lustrada: irracionalisme, vitalisme, nihilisme.
3.3 La reflexió sobre el ser i l'existència.
3.4 Pensament actual: filosofia i llenguatge; la reflexió sobre la ciència i la tecnologia; la reflexió sobre la ètica i la política.
Reconèixer temes i problemes filosòfics, identificar els conceptes a través dels quals es formulen i establir relacions amb els sistemes filosòfics que els plantegen.
Comprendre les diferents solucions que han rebut aquests problemes per part de pensadors i pensadores de diferents èpoques, i situar-les en el seu context històric i cultural.
Analitzar el paper de les dones filòsofes en la història del pensament, les seves aportacions i les circumstàncies socials i culturals que n'han dificultat la difusió i reconeixement.
Comentar textos filosòfics, o que suggereixin temes filosòfics, des d'un punt de vista comprensiu i crític, identificant tema, tesi, estructura expositiva i conclusions, valorant els supòsits dels què parteixen i les solucions que proposen.
Comparar i relacionar textos filosòfics de distintes èpoques i autors, a fi d'establir entre ells semblances i diferències de plantejament.
Realitzar, de manera individual i en grup, treballs monogràfics sobre algun tema o problema filosòfic, sobre algun filòsof o sistema filosòfic, utilitzant processador de textos i eines informàtiques de suport.
Analitzar les diferències o coincidències entre dos o més opinions filosòfiques que tractin d'una mateixa qüestió, en el mateix moment i al llarg de la història.
Preparar i realitzar exposicions orals i debats que fomentin l'escolta activa, l'intercanvi d'idees i l'argumentació sobre temes i problemes filosòfics, amb suport, si cal, de mitjans tecnològics de presentació.
Argumentar els propis punts de vista, oralment i per escrit, en relació amb qüestions d'interès suggerides per la matèria.
Elaborar, individualment o en equip, esquemes de les diferents èpoques de la Història de la filosofia, que sintetitzin i recullin semblances i diferències entre els filòsofs estudiats i els posin en relació amb altres esdeveniments històrics i culturals de l'època.
Caracteritzar la filosofia com activitat de coneixement i com a discurs racional, valorant el seu paper, sentit i utilitat per a la vida humana.
Identificar els grans períodes en què es divideix la història de la filosofia occidental i els temes que són objecte d'atenció filosòfica en aquell moment.
Relacionar les característiques socials i culturals d'una època amb el tipus de reflexió filosòfica que hom practica.
Situar correctament els principals filòsofs estudiats en el seu context històric, cultural i filosòfic, i estudiar amb profunditat tres filòsofs de cada un dels períodes assenyalats de la història del pensament.
Exposar, de manera clara i ordenada, les grans línies problemàtiques i sistemàtiques dels filòsofs que s'han estudiat.
Reconèixer les característiques del coneixement humà, el seu origen, possibilitats i límits, i justificar que tant les teories com els fets han de tenir una fonamentació suficient i raonada.
Identificar els trets distintius del saber científic i valorar la seva aplicació pràctica per mitjà de la tecnologia.
Distingir veritat i certesa, així com diferents concepcions filosòfiques sobre la veritat.
Reconèixer els reptes cognoscitius i explicatius que planteja la realitat i adoptar una actitud crítica davant les respostes de les cosmovisions científiques i de la metafísica.
Distingir les posicions filosòfiques materialistes i espiritualistes en relació amb la interpretació de la realitat.
Identificar algun de les grans qüestions que ha abordat la metafísica al llarg de la història de la filosofia.
Conèixer i valorar distintes interpretacions, científiques i filosòfiques, sobre l'ésser humà i el seu comportament.
Entendre la dimensió natural, social i cultural de l'ésser humà.
Conèixer i analitzar la naturalesa de les accions humanes, en tant que lliures, responsables, transformadores i ajustades a normes.
Analitzar els trets de racionalitat de les accions humanes, i de les creences i fins que les fonamenten, i incorporar-los a la pròpia conducta.
Identificar i analitzar els elements de l'acció moral.
Entendre i distingir diferents concepcions filosòfiques que s'han donat al llarg de la història sobre el bé, el deure i els drets morals.
Reconèixer les característiques i les funcions de la vida en societat, l'organització social i les diferents formes de govern.
Analitzar la relació entre l'individu i la societat i les dificultats i els avenços aconseguits en l'afany per construir una societat justa, democràtica i solidària.
Caracteritzar diferents concepcions filosòfiques sobre l'origen de la societat i la fonamentació de l'Estat.
Valorar positivament l'esforç de la filosofia per donar solució als problemes cognoscitius, ètics i polítics que s'han plantejat els humans al llarg de la història.
Valorar positivament el debat entre posicions contràries com a mitjà per practicar el respecte als altres i l'actitud raonable, dialogant i solidària.
Aplicar els coneixements assolits amb la filosofia i la història de la filosofia a l'anàlisi i valoració crítica dels canvis del nostre temps i les seves implicacions morals i polítiques.
La matèria d'història intenta donar resposta a algunes de les preguntes essencials plantejades per l'espècie humana sobre el passat i sobre els fonaments explicatius del present.
La història comunica informacions rellevants del passat i facilita la comprensió i l'acció social responsable en el present, a més de contribuir a fer créixer les capacitats d'anàlisi, reflexió i comunicació sobre les estructures i els processos dels diversos entorns socials.
En aquest sentit constitueix una matèria que, pel mateix objecte del seu coneixement, situa els esdeveniments en el temps i intenta proporcionar un marc explicatiu complex, i alhora globalitzador, des d'una perspectiva dinàmica; és a dir, des de la persona al grup social i des de la concreció de la font a la construcció dels models abstractes.
A tot plegat cal afegir-hi l'aportació pràctica dels valors de l'humanisme, una de les arrels de la civilització occidental.
Per tot plegat se li reconeix un alt valor educatiu el qual contribueix a la formació de ciutadans responsables i conscients de les seves obligacions amb la societat.
Aquesta matèria inclou totes les etapes històriques des de l'Antiguitat fins a la societat actual, tractades de manera contínua i global.
Atès que a l'inici del segle XXI, davant del dilema entre amplitud i profunditat, cal optar per la segona, sempre que sigui possible, sembla convenient donar el màxim protagonisme a l'estudi de la contemporaneïtat recent.
Per això els continguts factuals i conceptuals anteriors a l'etapa que tradicionalment es considera contemporània (blocs 1 dels continguts de fets, conceptes i sistemes), es presentaran com una introducció general de l'esdevenir i del llegat històrics a la península Ibèrica.
La presentació d'aquests continguts no hauria d'ocupar més d'un quart de l'horari lectiu total (1 crèdit dels 4).
Així, doncs, encara que l'àmbit cronològic d'aquest currículum arrenqui de l'Antiguitat, l'atenció didàctica se centrarà en l'etapa contemporània i, dins d'aquesta, es posarà un especial èmfasi en la història del segle XX.
Això no exclou que el professorat, que té la responsabilitat de desenvolupar les diverses concrecions i programacions en el seu centre, dediqui una atenció més o menys àmplia als trets específics de la història anterior, en funció del seu criteri i de les necessitats de formació que adverteixi en l'alumnat.
L'èmfasi sobre l'etapa contemporània en una història comuna per a totes les modalitats de batxillerat es justifica per la necessitat de contextualitzar els esdeveniments més immediats i de dotar de gruix significatiu les notícies més rellevants i decisives del present.
Tot i que la història contemporània es relaciona forçosament amb una àmbit universal cada cop més interdependent, també és cert que els contextos més immediats constitueixen el marc de referència imprescindible per a la significativitat del seu aprenentatge.
És per això que, en el batxillerat, la matèria comuna es refereix a l'àmbit que defineix el marc nacional de Catalunya, relacionat d'una manera estructural i dinàmica, dins del marc hispànic en el passat més llunyà i dins l'Espanya contemporània, considerada aquesta última com a patrimoni històricament configurat de caràcter plural i compartit per tots els habitants del seu estat.
L'estudi de qualsevol disciplina comporta també l'aprenentatge de la mirada específica que sobre la realitat fan els seus especialistes.
I aquesta manera d'observar la realitat es fa amb la metodologia pròpia de cada disciplina.
En el cas de l'estudi de la història, en l'apartat de procediments, s'han especificat els continguts de tècniques i d'habilitats cognoscitives derivades del mètode històric i que, adequats al nivell de l'alumnat, resulten d'interès en la seva formació.
Els procediments s'han estructurat en quatre apartats.
El primer fa referència a les competències temporals genèriques i a l'aplicació intel·lectual de la temporalitat pròpia de la disciplina històrica.
Els altres tres apleguen les estratègies cognoscitives fonamentals del mètode de l'historiador: l'obtenció, el procés i la comunicació de la informació històrica.
Al llarg de l'aprenentatge de tots els temes, de manera constant i, si es pot, progressivament complexa, cal oferir a l'alumnat l'aprenentatge i la pràctica d'algunes de les diverses habilitats i tècniques metodològiques relacionades amb la producció del coneixement històric, com poden ser totes les menes d'activitats referides a les fonts, siguin aquestes primàries o secundàries.
De manera explícita, una bona part dels objectius terminals fan referència no només al grau de coneixement, sinó al tipus o manera de manifestar-ne la competència que s'hi descriu.
És sobretot en l'apartat de procediments on es facilita, a més de l'exercici de la memòria significativa, el desenvolupament de capacitats i tècniques intel·lectuals així com del sentit crític.
La producció del coneixement històric no és asèptica ja que també hi fa intervenir valors.
Aquests valors estan lligats intrínsecament al contingut i al mètode utilitzat així com a les interpretacions.
I és a través del coneixement, és a dir, de l'aprenentatge dels fets, conceptes i procediments històrics que l'alumnat serà capaç d'incorporar determinats valors i actituds.
En la mesura que s'aprofundeix en el coneixement del passat, també es poden adoptar posicions crítiques i fonamentades i tenir una major consciència de la complexitat dels processos històrics.
La Història, i en especial la contemporània, pot constituir, des d'aquest punt de vista, un estri intel·lectual de primer ordre per transmetre i fonamentar valors com la fraternitat, la tolerància, el respecte per la diferència, la multiculturalitat, l'educació per a la pau i pels drets humans, per la justícia, i per la lluita contra la desigualtat.
En acabar el cicle, l'alumnat ha de ser capaç de:
Identificar, analitzar i explicar, situant-los adequadament en el temps i l'espai, alguns esdeveniments, personatges i processos rellevants de la història des de l'antiguitat fins al segle XVIII i, en especial, al llarg del segle XIX i, sobretot, del segle XX, tant en l'àmbit de Catalunya com d'Espanya, valorant la seva significació en el procés històric i les seves repercussions en el present.
Interpretar de manera àmplia els principals processos econòmics, polítics i socioideològics, així com alguns dels principals problemes històrics que configuren la història de Catalunya i d'Espanya com a resultants de l'encadenament causal i dialèctic de distints processos i factors en especial durant l'etapa contemporània de manera que es pugui identificar la seva pervivència actual.
Analitzar l'ordre econòmic i polític espanyol i català al llarg de la història i, d'una manera especial, durant el segle XX, de manera que s'adquireixi una visió de l'evolució històrica de Catalunya i Espanya en el seu conjunt, valorar alguns dels problemes i projectes col·lectius històrics més importants i encara vigents, mantenir una actitud dialogant i democràtica per resoldre'ls i superar visions uniformistes i localistes, tot respectant la plurinacionalitat de l'estat.
Referenciar, en el context de la història europea i del món, els principals processos històrics esdevinguts a Catalunya i a Espanya durant el segle XX, i relacionar-los, quan calgui, amb les arrels més pròximes del segle XIX.
Manejar el bagatge conceptual bàsic propi de la història a fi de poder extreure informació històrica de fonts directes, valorar interpretacions historiogràfiques i realitzar algunes activitats d'indagació i síntesi de tal manera que es pugui expressar raonadament visions pròpies sobre alguns aspectes de l'evolució històrica de Catalunya i d'Espanya.
Aplicar correctament tècniques de treball relatives a la sistematització de tot tipus d'informació històrica –gràfica, plàstica, textual, oral, audiovisual, informàtica i multimèdia– com a l'esquematització de processos i conceptes abstractes.
Participar activament, democràticament i críticament, en la cultura, la societat civil i les institucions democràtiques de Catalunya i d'Espanya, emprant l'anàlisi i el coneixement del territori i la història de la nació catalana contemporània tenint en compte la possibilitat de pertànyer simultàniament a més d'una identitat col·lectiva.
Comportar-se amb solidaritat enfront de les diversitats socioculturals i les diferències socioeconòmiques de la societat d'avui, rebutjant les actituds intolerants i valorant la pau i la convivència com un dret fonamental.
Valorar la situació personal com a individu social d'un temps i espai concrets per tal d'adoptar posicions i actituds crítiques personals, argumentar les pròpies idees sobre la societat i revisar-les a partir de les noves informacions, tot corregint estereotips i prejudicis.
Fets rellevants i caracterització del llegat històric hispànic.
1.1 El patrimoni prehistòric i prerromà.
1.2 El llegat romà, visigòtic i islàmic.
1.3 La península Ibèrica durant l'edat mitjana.
1.4 Dels orígens nacionals de Catalunya a la Unió amb Aragó.
1.5 Expansió i crisi de la Catalunya medieval.
1.6 Els Reis Catòlics i la monarquia hispànica (XV-XVII).
1.7 Descobriment, conquesta i administració d'Amèrica.
1.8 Catalunya en temps dels Àustries (segles XVI i XVII).
1.9 El segle XVIII: de la guerra de Successió a la crisi de l'Antic Règim.
1.10 Catalunya: la fi de l'Estat català.
Evolució demogràfica i econòmica.
Evolució general del segle XIX.
2.1 De la crisi de l'Antic Règim a la implantació del liberalisme: continuïtats i canvis fonamentals.
2.2 Cultura, consciència i identitat nacional catalana durant el segle XIX.
2.3 La industrialització i les transformacions socials durant la segona meitat del segle XIX.
2.4 El sistema polític de la Restauració.
Poder i conflicte al primer terç del segle XX (1898-1939).
3.1 Poder econòmic i moviment obrer al segle XX.
3.2 Les crisis de la Restauració i la Dictadura de Primo de Rivera (1898-1930).
3.3 La Segona República espanyola.
3.4 La Generalitat de Catalunya durant la Segona República.
Revolució social i conflictes polítics a Catalunya durant la guerra civil.
Els catalans i la Guerra Civil: vida quotidiana i adscripcions ideològiques.
4.1 Gènesi i fonaments del règim franquista.
4.2 Des de la fi de la guerra civil fins al Pla d'Estabilització.
4.3 De l'expansió dels anys 60 fins a la mort de Franco.
Els canvis socials i econòmics a Catalunya durant aquest període.
4.4 Societat, política i cultura a Catalunya durant el franquisme.
La condició femenina durant el franquisme.
4.5 La resistència a la descatalanització: l'oposició democràtica catalana durant el franquisme.
La transició a la democràcia (1975 a l'actualitat).
5.2 La Constitució de 1978 i l'Estatut d'autonomia de 1979.
5.3 La història recent: evolució política i econòmica d'Espanya (1981 a l'actualitat).
5.4 La història recent (II): la segona Generalitat del segle XX (1980 a l'actualitat).
5.5 La integració a la Unió Europea.
1.1 Ús de la cronologia i dels codis per a la mesura del temps històric.
2.3 Formulació i plantejament de preguntes o hipòtesis.
3.1 Identificació, selecció, comparació, organització i classificació amb eines tradicionals o informàtiques de diversos fets històrics segons la seva naturalesa (polític, militar, social, econòmic, ideològic, cultural o artístic) i a partir de criteris explícits.
3.2 Situació geogràfica de l'àmbit espacial dels diversos fets històrics i les seves possibles interpretacions.
3.6 Comprovació de preguntes prèvia o d'hipòtesis formulades a partir del contrast crític sobre les fonts.
4.1 Consciència de les desigualtats en el marc del desenvolupament.
4.3 Solidaritat i cooperació en els aspectes d'interès i en aquells que beneficien la comunitat.
Situar cronològicament i geogràficament alguns esdeveniments rellevants de la prehistòria, els pobles preromans, la romanització i l'etapa visigòtica en l'àmbit territorial hispànic i identificar elements geogràfics, culturals o patrimonials d'aquelles èpoques que sobreviuen en l'actualitat.
Analitzar i exposar alguns fets i processos rellevants (polítics, socials, econòmics, institucionals i culturals) de la prehistòria i de la història antiga a l'àmbit territorial hispànic en general i català en particular, emfasitzar els diversos ritmes de continuïtat i canvi i argumentar les afirmacions i els judicis amb diversos tipus de fonts.
Situar cronològicament i geogràficament alguns esdeveniments rellevants de les etapes medieval i moderna en l'àmbit territorial hispànic i americà i identificant elements geogràfics, culturals o patrimonials d'aquelles èpoques que sobreviuen en l'actualitat
Analitzar i exposar alguns fets i processos rellevants (polítics, socials, econòmics, institucionals i culturals) de les etapes medieval i moderna en l'àmbit territorial hispànic en general, i en l'actual àmbit territorial de la cultura catalana en particular, emfasitzar els diversos ritmes de continuïtat i canvi i argumentar les afirmacions i els judicis amb diversos tipus de fonts.
Caracteritzar les grans etapes de la història a Catalunya i a Espanya destacant-ne les aportacions fonamentals i indicant-ne els principals aspectes comuns i l'arrel històrica de les diversitats.
Situar cronològicament alguns esdeveniments rellevants de la història de Catalunya i d'Espanya al segle XIX, i exposar la relació existent de continuïtats i canvis entre l'antic règim i la implantació del liberalisme fent referència als aspectes més importants de les constitucions, a les guerres carlistes i a les desamortitzacions.
Establir relacions entre les formes ideològiques i culturals d'una banda i la consciència i identitat nacional catalana al llarg del segle XIX a partir de diverses fonts primàries o secundàries.
Elaborar una síntesi del procés d'industrialització de Catalunya en el marc de la industrialització a Espanya, i analitzar alguns dels canvis i crisis socials provocades per aquest fenomen i el naixement i evolució del moviment obrer al segle XIX.
Descriure el sistema polític de la restauració analitzant-ne alguns fets significatius i situant-lo en el seu context històric.
Exposar els fonaments ideològics, els personatges, les obres principals i els fets més rellevants de govern (mancomunitat) del catalanisme polític fins a la proclamació de la segona república.
Exposar, analitzant-les a partir de fonts històriques i a propòsit d'alguns conflictes socials concrets, les principals ideologies i formes de vida del moviment obrer a Catalunya i a Espanya durant el segle XX.
Analitzar el procés polític i les diverses crisis de la restauració des 1898 fins a la proclamació de la república.
Exposar l'evolució de la situació demogràfica i econòmica a Catalunya i a Espanya fins a l'esclat de la guerra civil utilitzant diversos tipus de fonts per fonamentar els judicis i valoracions.
Analitzar el període de la segona república i resumir les aportacions de la Generalitat de Catalunya, així com les principals continuïtats i canvis respecte dels períodes anteriors.
Enumerar i interpretar les causes i explicacions que van motivar la guerra civil i, en especial, les que fan referència a Catalunya.
Relacionar els esdeveniments de la guerra civil amb la situació política i ideològica del marc europeu, analitzant d'una manera especial la mentalitat del socialisme i de l'anarquisme espanyol.
Distingir l'evolució al llarg del segle XX dels conceptes bàsics de les ideologies polítiques i socials: liberalisme, nacionalisme socialisme, anarquies, feixisme, i identificar imatges paradigmàtiques de la història del segle XX fent referència al desenvolupament d'aquestes ideologies al nostre país.
Exposar els principals problemes (lluites pel poder, revolució social, crisi econòmica, col·lectivitzacions) durant la guerra civil a Catalunya, valorant-los críticament a través de fonts contraposades.
Analitzar fonts a través de les quals s'exposi la gènesi ideològica, els suports socials i econòmics i la naturalesa del règim franquista i les característiques de la repressió exercida sobre la societat espanyola.
Elaborar una síntesi de les diverses etapes del franquisme a Espanya a partir de diverses fonts primàries i secundàries, relacionant les seves repercussions econòmiques i demogràfiques a Catalunya, en especial al llarg de la dècada dels 60.
Realitzar un o més petits treballs d'indagació aplicant algunes tècniques pròpies del mètode històric a partir de fonts orals i d'altre tipus sobre alguns fets o crisis més significatius de l'etapa franquista o la transició democràtica a Catalunya.
Analitzar i resumir el procés de la transició a la democràcia des de la mort de Franco fins a les primeres eleccions efectuades d'acord amb la Constitució de 1978.
Identificar, tot comentant-los, aspectes rellevants de la constitució de 1978 i de l'Estatut de 1979, i interpretar alguns dels textos a la llum del context històric del moment.
Situar els fets més rellevants de caire polític, econòmic i social de la segona Generalitat del segle XX des del 1980 fins el 2000 i efectuar-ne un balanç crític en el marc de l'evolució política espanyola.
Relacionar a grans trets la intensificació del procés d'industrialització amb l'evolució demogràfica, les grans migracions, l'organització urbana i els mitjans de transport, les organitzacions obreres i les seves principals reivindicacions a Catalunya i a Espanya des de la segona república fins a l'actualitat.
Identificar i descriure a través de fonts l'evolució de la condició femenina a Catalunya i a Espanya durant el segle XX i valorar, si s'escau, els seus avanços i retrocessos, les continuïtats i els canvis i la seva possible relació amb les circumstàncies històriques.
Manejar les divisions convencionals que s'utilitzen per dividir la història i identificar-les en la història de Catalunya i d'Espanya, i interrelacionar els trets bàsics d'ordre econòmic, social, polític i cultural que els caracteritzen a fi de prendre consciència de la realitat nacional catalana i d'identificar els elements del passat que sobreviuen en l'actualitat.
Valorar el dinamisme de la societat catalana i espanyola i les aportacions des del punt de vista humà i cultural que ha rebut al llarg del segle XX, respectar les diversitats socioculturals, i rebutjar les actituds intolerants prenent partit per la pau i la convivència.
Manifestar de manera oberta una sensibilitat democràtica, i acceptar de canviar prejudicis o estereotips davant d'informació que pot qüestionar-los.
Obtenir críticament de fonts diverses informació sobre el passat, valorar-ne la rellevància i detectar la seva relació amb els coneixements adquirits i reconeixent la pluralitat de percepcions i interpretacions d'una mateixa realitat històrica.
L'educació física al batxillerat té com a finalitat fonamental facilitar a l'alumnat els elements necessaris per desenvolupar l'autonomia personal en l'organització i la pràctica de la pròpia activitat física, així com en l'adequació d'aquesta a les seves característiques personals.
L'exercici físic s'ha de practicar amb assiduïtat durant tota la vida, tenint un ventall de coneixements prou ampli per saber determinar què és positiu i/o negatiu per a la persona, adequant la pràctica esportiva a les característiques personals i facilitant, així, que l'exercici físic esdevingui font de plaer en l'ocupació del temps de lleure, contribueixi a la millora de la salut i, per tant, de la qualitat de vida.
L'alumnat ha de conèixer i valorar de manera crítica la contribució positiva dels hàbits higiènics en la salut.
Des del punt de vista de l'OMS (Organització Mundial de la Salut), la salut es defineix com "un estat de benestar físic, mental i social".
L'educació física, en el batxillerat, ha de contribuir considerablement a aquests aspectes del benestar, i fins i tot a harmonitzar-los.
Els conceptes propis d'aquesta matèria han de permetre-li formular judicis crítics davant dels fenòmens socioculturals relacionats amb les activitats físiques i esportives, entenent-los com un mitjà més de relació entre la diversitat de pobles.
Ara bé, en l'àmbit escolar, la competició també forma part de la formació individual i col·lectiva, ja que aquella estimula i encoratja a participar i millorar el nivell fisicoesportiu de l'alumnat.
En aquest sentit i parlant de condició física, no s'ha de posar tant d'èmfasi en la seva millora, sinó en el fet que l'alumnat pugui experimentar i comprovar la contribució de les diferents activitats fisicoesportives a aquesta millora per tal d'aconseguir una bona salut.
Ateses les característiques psicofisiològiques d'aquesta etapa, l'expressió i comunicació corporal té un indubtable interès per les seves implicacions d'integració social i de millora en les relacions interpersonals, ja que el grau d'acceptació i coneixement del propi cos és diferent en cada noi i noia.
Per tal que l'alumnat tingui un bon coneixement del cos s'ha d'interrelacionar l'educació física amb d'altres disciplines que donin una visió del cos humà no només com una màquina, sinó amb una visió més integradora, tenint en compte els aspectes emocionals i la seva incidència en l'estat físic corporal.
Així, doncs, la matèria d'educació física ha de permetre que l'alumnat tingui recursos personals per omplir el temps de lleure i no sols amb activitats fonamentalment físiques, sinó també mitjançant activitats de tipus formatiu que el motivin i li donin l'accés tant a les activitats físiques tradicionals com a d'altres activitats alternatives, bé a la natura o en altres medis, i propiciar l'adquisició d'una actitud crítica davant dels beneficis o repercussions negatives que aquestes li poden aportar, tot adaptant la seva pràctica a les pròpies necessitats i interessos.
En aquesta etapa educativa, recollint els aspectes ja treballats en etapes anteriors, es donen eines per a la planificació d'activitats a la natura que impliquen la cooperació i convivència de tots els membres del grup, incidint en la importància del respecte i preservació del medi natural.
Després del batxillerat els alumnes s'incorporaran a d'altres estudis o al món laboral.
L'educació física ha d'incidir en la implantació d'hàbits de pràctica permanent en tot l'alumnat, dedicant una especial atenció als grups d'alumnes que encara mostren actituds reticents a l'hora de realitzar activitats físiques fora de l'escola, i animar-los a tenir iniciatives pròpies que els permetin generalitzar la pràctica esportiva en la vida adulta.
Utilitzar les activitats fisicoesportives, i valorar-les com un element important per millorar la qualitat de vida i afavorir el desenvolupament personal i social.
Organitzar i realitzar l'activitat fisicoesportiva per a la millora de la condició física i la salut, d'acord amb les pròpies necessitats i interessos, i utilitzar aquesta activitat física per omplir de forma gratificant el temps de lleure tot evitant els riscos innecessaris.
Utilitzar activitats fisicoesportives i activitats d'expressió i comunicació corporal que permetin el coneixement del propi cos i contribueixin tant a l'autoacceptació com a la relació amb altres persones, respectant la seva diversitat.
Formular judicis crítics davant dels fenòmens socioculturals relacionats amb les activitats físiques i esportives i amb la cura del propi cos.
Planificar activitats fisicoesportives recreatives que afavoreixin la convivència i la cooperació, respectant i preservant el medi on es realitzin.
Aplicar els coneixements teòrics i pràctics de l'educació física en les activitats d'oci i en les futures activitats laborals, per tal de mantenir una adequada salut física.
1.2 Els sistemes d'entrenament com a element de la planificació de la pròpia condició física.
2.1 Diferents vessants de l'activitat fisicoesportiva en el context social actual.
2.2 Les activitats fisicoesportives en les diferents etapes i situacions de la persona.
2.3 Les activitats fisicoesportives tradicionals i d'altres alternatives en el medi urbà i en el medi natural, com a possibilitat d'ocupació del temps de lleure.
Realització d'activitats fisicoesportives.
1.1 Utilització d'habilitats motrius específiques dels esports col·lectius en situacions sociomotrius de complexitat creixent, prenent les corresponents decisions estratègiques.
1.3 Pràctica d'activitats fisicoesportives recreatives i tradicionals.
2.2 Planificació i aplicació de la pròpia condició física, tenint en compte la seva influència en la salut.
Convivència i integració social.
2.1 Valoració de la cooperació en les activitats fisicoesportives com a mitjà de comunicació i de relació interpersonal i d'integració social.
Comprovar la incidència d'una bona condició física en la pràctica d'activitats fisicoesportives, així com dels hàbits higiènics, en la millora de la qualitat de vida i en la salut.
Comparar i analitzar críticament les característiques de les diferents vessants de l'activitat fisicoesportiva en el context social actual.
Desenvolupar estratègies de joc en situacions sociomotrius de complexitat creixent, utilitzant habilitats motrius específiques adients i valorar la cooperació entre diferents persones.
Perfeccionar les habilitats motrius específiques en els esports individuals amb oposició o sense, i valorar l'esforç físic com a mitjà d'aprenentatge motor i de superació personal.
Emetre judicis respecte als riscos i avantatges de les activitats físiques que s'ofereixen a la societat, i valorar les pròpies necessitats i interessos per a la millora de la salut.
Practicar activitats fisicoesportives alternatives en el medi urbà i natural, respectant l'entorn on es realitzin.
Elaborar individualment i en grup una composició expressiva, amb acompanyament musical i sense, valorant les seves possibilitats comunicatives i cooperatives.
Utilitzar, de manera autònoma, tècniques de relaxació corporal en diverses situacions com a mitjà d'autoconeixement i autocontrol.
Conèixer el cos humà pel que fa a la seva anatomia i fisiologia i les conseqüències que hi té la pràctica esportiva.
El currículum d'aquesta matèria és la concreció feta pels bisbes de les diòcesis de Catalunya del que estableixen el Reial decret 1178/1992, de 2 d'octubre, i l'Ordre ministerial de 5 d'octubre de 1993.
La legislació vigent del nostre país garanteix el dret de tots els ciutadans i ciutadanes a l'ensenyament religiós escolar com a part del seu creixement i formació integral.
Aquest ensenyament, pel fet de realitzar-se en l'àmbit escolar, no exigeix la confessionalitat dels seus destinataris, ja que aquests no seran avaluats per les seves creences, sinó pels objectius del currículum.
La confessionalitat d'aquest currículum i del professorat que l'ha d'impartir asseguren l'autenticitat del que s'ensenya que correspon, en aquest cas, a la religió catòlica.
Aquí rau la diferència de l'ensenyament religiós escolar amb la pura cultura religiosa –que no pressuposaria continguts i professors confessionals– i de la catequesi que exigeix confessionalitat també en els seus destinataris i no és pròpia de l'ensenyament escolar.
Convé matisar, però, que la matèria de religió en el batxillerat incidirà d'una manera important en el desenvolupament global de la persona i alhora realitzarà una aportació específica.
Efectivament, pel seu rigor científic i pel plantejament d'objectius i continguts, i també per la seva integració en el currículum escolar, ajuda no solament a descobrir la fonamental dimensió religiosa de l'ésser humà, sinó també a comprendre més la història, la cultura, l'art i la llengua de la nostra terra.
La importància específica i significativa de l'ensenyament religiós escolar rau en les finalitats següents:
a) La matèria de religió catòlica ofereix un coneixement seriós i crític del fet religiós i les seves expressions, estudiant les grans religions i explicitant particularment la catòlica.
b) La matèria de religió aporta un coneixement de la Bíblia real i científic, i ajuda a la seva lectura i a interpretar-la des de la perspectiva de la història.
c) La matèria de religió presenta i aprofundeix la figura i el missatge de Jesucrist, amb un estudi sistemàtic i orgànic del cristianisme, especialment a través de la vida i la història de l'església catòlica.
d) La matèria de religió planteja una resposta concreta, coherent i transcendent als grans interrogants existencials que caracteritzen la persona humana i el seu món.
e) La matèria de religió estructura i sistematitza els continguts de la fe catòlica, i fa possible el diàleg i la síntesi entre la fe i la cultura.
D'acord amb aquestes finalitats, amb el currículum de l'àrea en altres etapes i amb l'especificitat del batxillerat, s'han dissenyat i organitzat els continguts de la religió, tot combinant tres criteris.
En primer lloc, l'oferta d'una síntesi dels elements bàsics del cristianisme i l'aprofundiment del que és més significatiu de les grans tradicions religioses.
En segon lloc, la potenciació clara i manifesta de la capacitat crítica de l'alumnat atenent la consolidació d'una maduresa personal d'aquesta etapa.
Fer ús freqüent i sistematitzat de la documentació que hi ha sobre el fet religiós per tal de contrastar o d'aprofundir qualsevol aspecte d'aquesta temàtica en el desplegament del currículum de les diverses matèries del batxillerat.
Prendre consciència del marc sociocultural de les grans tradicions i esdeveniments religiosos, i la necessària aproximació interdisciplinària que cal fer per tal d'aprofundir en la seva complexitat.
Reconèixer la importància i la universalitat del fet religiós en les diferents cultures, i potenciar l'anàlisi i valoració crítica de la seva mútua relació.
Relacionar els conceptes de Déu, Jesucrist, Església i home a la llum de l'Evangeli.
Analitzar diferents projectes d'humanització adquirint una actitud de respecte, de valoració i de diàleg, i descobrir les aportacions amb vista a la pau, la convivència i la solidaritat.
Identificar els trets de la missió de l'Església com a responsabilitat amb vista a la humanització.
Veure la relació de tot el que ha après al batxillerat amb la vida quotidiana present i futura amb actitud esperançada.
2.2 L'Església, poble de Déu en el món.
L'acció de l'Església i els diversos compromisos dels cristians en el món.
El pensament social de l'Església.
2.3 Identificació i formulació de qüestions i problemes de caire religiós, conflictes socioculturals i de valors del món actual i plantejament de respostes, tenint en compte allò que ofereix el cristianisme.
1.2 Esperit tolerant davant dels valors d'altres formes de pensament, culturals i religioses.
2.3 Esperit crític i de recerca davant de la visió cientificotècnica de la realitat.
2.5 Valoració de les diferents aportacions que l'Església fa a la societat contemporània.
2.7 Valoració de l'estudi com a eina per créixer com a persona i per entendre millor el món.
3.2 Interès per conèixer la presència, estructuració i missió de l'Església en el propi entorn.
3.3 Actitud respectuosa davant de les actuacions de l'Església en la seva missió.
Localitzar i contextualitzar informació relacionada amb el fet religiós, tant en mitjans escrits com audiovisuals.
Expressar amb cert fonament la pròpia postura davant del problema de Déu.
Identificar la presència d'una religió al si d'una cultura i les relacions que s'hi estableixen.
Conèixer l'abast del concepte Regne de Déu a la llum de l'Evangeli.
Relacionar alguns dels problemes que afecten la societat amb el projecte cristià de Regne de Déu i amb la missió evangelitzadora de l'Església.
Mostrar interès i curiositat per conèixer les activitats socials que porta a terme l'Església, tant al propi entorn com a nivell mundial.
Reconèixer l'estructura que l'Església utilitza per a la seva missió.
Escoltar amb respecte les opinions dels altres, i exposar i defensar públicament les pròpies quan convingui.
El dibuix artístic, entès com a fonament de l'expressió graficoplàstica, permet produir imatges en dues vessants diferenciades per raó del seu caràcter icònic i funcional.
La primera, composta per dibuixos d'intenció predominantment analítica, realitzats sota pautes de pensament objectiu i racional que pretenen descriure i informar.
La segona, composta per imatges que permeten superar la mecànica transcriptiva i representacional.
Aquestes dues vessants del dibuix artístic tenen la seva correlació en les aptituds i facultats que la matèria ha de desenvolupar en l'alumnat.
D'una banda, el pensament lògic i analític en la utilització d'informació, control de mitjans i procediments, construcció d'hipòtesis i projectació.
De l'altra, la intuïció, l'emotivitat, i especialment l'empatia, com a qualitats de pensament que participen en l'activitat i experiència artística, que són determinants de la creativitat.
La formació artística seguida per l'alumnat en les etapes educatives anteriors té continuïtat en aquesta matèria, que reprèn un procés d'afinament de capacitats perceptives i de sensibilització estètica; aprofundeix l'educació del judici envers les manifestacions artístiques i de comunicació visual, i connecta l'alumnat amb aquelles professions i estudis en els quals la imatge artística és protagonista d'expressió i de comunicació.
La distribució de continguts en els dos cursos del batxillerat, va des de la mirada sobre l'entorn objectual proper i la racionalització de les dades visuals, fins a la creació i expressió pròpia de cada alumne/a.
Metodològicament, s'ha establert una seqüència on les activitats d'inducció i d'anàlisi precedeixen les deductives i de síntesi.
Així, en el primer curs s'han inclòs com a continguts principals els relatius a l'observació, la descripció i la representació de referents simples i estàtics, la volumetria dels quals està clarament explicada per efectes de llum i ombra.
En el segon curs la progressió s'estableix introduint com a referent el cos humà amb la seva complexitat i expressivitat, i fent que els continguts de composició graficoplàstica generin obres de síntesi d'elements formals i de valors simbòlics.
Les seqüències didàctiques de cada curs han de tancar-se amb propostes obertes que impliquin investigació plàstica.
Per aconseguir-ho, s'apliquen materials, instruments i tècniques, se simulen necessitats comunicatives en les propostes i s'obtenen respostes personals i significatives.
En la realització i materialització d'imatges bidimensionals, les tècniques graficoplàstiques vehiculen un seguit d'habilitats i de destreses que permeten a l'alumnat d'expressar el seu pensament visual, la seva intuïció i el seu sentiment, tot desenvolupant la seva personalitat.
Aquestes tècniques que es treballen en la matèria són complementàries amb les dels altres suports informatius, emotius i expressius, constituïts per imatges bidimensionals i tridimensionals materialitzades amb altres mitjans i treballades en altres matèries de la modalitat.
En resum, es proposa conduir l'alumnat a través de l'expressió artística, emprant el dibuix, la pintura i d'altres mitjans graficoplàstics, en un itinerari d'aprenentatges d'observació, memorització, selecció, deducció, enginy, fins a arribar al plantejament i l'elaboració de missatges definitius amb imatges bidimensionals.
Aplicar una sistemàtica en la percepció visual que desenvolupi la capacitat de retentiva i que afini la selecció de dades rellevants de la realitat visual i les discrimini de l'anècdota, per esdevenir instrument de coneixement general, enriquidor del potencial expressiu personal.
Representar en el pla gràfic formes, espais, ambients, naturals i artificials, amb diferents finalitats comunicatives, abstraient, modificant o recreant les dades visuals de manera concordant amb la intenció creativa.
Dibuixar analíticament referents inanimats geomètrics i/o orgànics, observats del natural, atenent a la seva estructura volumètrica, proporcions i aspecte amb condicions lumíniques favorables.
Realitzar composicions graficoplàstiques bidimensionals, integradores de factors observats, proposats o imaginats, i com a vehicle d'exteriorització de sentiments, emocions i sensacions.
Adquirir consciència de la riquesa expressiva que possibiliten les diverses tècniques graficoplàstiques manuals i tecnològiques, valorar l'adequació a finalitats preestablertes, i utilitzar-les amb propietat i autonomia.
Demostrar creativitat projectiva i/o representativa, fent un ús espontani i segur de mitjans graficoplàstics i aconseguint expressions intel·ligibles i adequades al moment.
Conèixer les bases teòriques del color i fer-ne aplicacions sensibles en respostes de sintaxi compositiva i de selecció i ús de materials i tècniques graficoplàstiques.
Mostrar conductes actives i responsables pel que fa a les propostes d'expressió i creació graficoplàstica, ja sigui individualment o en grup.
Analitzar i interpretar missatges graficoplàstics, amb coherència i sistemàtica, tant en el pla del significant com en el del significat, com a font d'exemples susceptibles d'ésser incorporats als propi bagatge expressiu.
Prendre consciència de les funcions comunicatives de les imatges en contextos artisticoculturals diversos, valorar-les críticament i ésser-ne especialment sensible als valors estètics.
Mostrar bona disposició per a la recerca de plantejaments innovadors i esforçar-se per superar creativament dificultats, estereotips i, fins i tot, les realitzacions reeixides.
Emprar el vocabulari propi de la matèria amb propietat i riquesa de termes.
1.1 Del sensible al visualplàstic.
Els elements conceptuals: punt, línia, pla i volum.
Els elements visuals: forma, mida, color i textura.
Materialització graficoplàstica: línia i taca en la configuració de la forma.
Qualitats: valor, to i saturació.
Relació d'elements i sintaxi visual: proporció, pes, equilibri i tensió.
Factors i regles compositives: nucli, massa, direcció, ritme, simetria, modulació i compensació.
Significació temàtica i simbolisme.
Metodologies per a la creació en el pla: apunt, esboç, estudi descriptiu, representació analítica, representació esquemàtica.
Imatge subjectivada: transformació, modificació i distorsió gràfiques.
Codificació i descodificació de missatges graficoplàstics.
Interpretació de significances plàstiques, temàtiques i simbòliques.
Elaboració d'imatges graficoplàstiques.
Manipulació de materials, suports, utillatge i aparells.
Actitud oberta i receptiva envers l'entorn natural i artificial.
Interiorització d'experiències i empatia.
Curiositat i intuïció plàstica.
Valoració i respecte envers el patrimoni artístic i cultural proper i general.
Reflexió, autocrítica i respecte per l'obra dels altres.
Valoració de funcionalitats del dibuix artístic.
Discriminació ètica i estètica de missatges dels mitjans de comunicació de massa.
Organització i mètode en el treball.
Del sensible al visual i plàstic.
Procés de percepció visual: estímul, sensació i percepció.
Organitzacions perceptives de la forma i de la profunditat.
La il·luminació: efectes de llum i ombra.
Configuració graficoplàstica: coordinació ull-mà i sensibilitat al grafisme.
Elements de configuració gràfica.
Estructura de la forma: secció i tall.
Qualitats del color: valor, to i saturació.
Factors bàsics en la composició bidimensional: encaix, centre d'interès, compensació.
Expressivitat dels elements graficoplàstics i de la composició.
Significació temàtica: descripció i representació.
Realisme, estilització, esquema.
Fonaments de la construcció gràfica d'espais i volums: la perspectiva axonomètrica i la perspectiva cònica.
L'apunt, l'estudi, la realització gràfica.
La nota, l'estudi, la realització plàstica.
Les obres del patrimoni artístic com a exemplificació.
Metodologies d'observació i representació objectiva i d'expressió subjectiva.
Informació visual i interpretació.
1.1 Del sensible al visual i plàstic.
Mirada, pensament visual i imaginació.
L'entorn: naturalesa, objectes, hàbitats i món urbà.
L'explicació lumínica dels espais i dels volums.
Creació i recreació: transformació, deformació, variació i juxtaposició.
Llenguatge i comunicació artística.
Composició visual: relació d'elements del llenguatge visual.
Factors i regles compositives: nucli, massa, direcció, ritme, pes equilibri, tensió.
Expressivitat de la composició.
Codis representacionals de l'espacialitat.
2.2 Comunicació visual i artística.
Significació plàstica, significació temàtica i significació simbòlica.
Context sociocultural de l'obra: estil i moviment artístic.
Manifestacions de dibuix i pintura artístics.
Suports, materials i tècniques tradicionals i no convencionals.
Metodologies per a la creació en el pla: apunt, esbós, nota, estudi descriptiu, representació analítica, representació esquemàtica.
Manifestar interès per les qualitats estètiques del medi natural i artificial i exterioritzar-lo amb actitud de respecte i cura.
Estudiar i preparar formes i espais amb intencions preestablertes, i obtenir conjunts interessants que propiciïn descripcions i interpretacions graficoplàstiques reeixides.
Escollir punts de vista d'elements referencials reals i delimitar-ne enquadraments adients a determinades intencions representatives i comunicatives, tot concretant-ne la corresponent realització graficoplàstica.
Exterioritzar i configurar amb fluïdesa, per mitjà del grafisme i la plasticitat, imatges mentals fruit del record, la ideació, la fantasia, l'emoció o el sentiment.
Descriure graficoplàsticament i/o verbalment, formes i espais observats directament, seguint propostes de retentiva visual, o bé a partir de la memòria, aplicant un procés d'anàlisi per tal d'evidenciar-ne tant l'estructuració general i l'organització interna, com els aspectes externs i visibles, i adequar aquestes descripcions a determinades intencions comunicatives.
Conèixer i aplicar en composicions plàstiques els principis teòrics del color, així com les possibilitats de materialització amb mescles de color-pigment en les diferents tècniques.
Representar en el pla graficoplàstic i amb elements de configuració com la línia, la taca, o descriptius i expressius com el color i la textura, formes i espais de l'entorn (aula, escola, rodalies urbanes, models inanimats geomètrics o objectuals a l'abast) amb una il·luminació afavoridora, atenent a factors de clarobscur, cromàtics, de posició, de proporció, de perspectiva i de qualitats de superfície.
Fer interpretacions graficoplàstiques amb diferents nivells d'iconicitat de referents observats directament o indirecta, amb intencions comunicatives diverses.
Realitzar composicions bidimensionals concordants amb regles o factors compositius, expressivitat i/o temàtica predeterminats, com també unes altres de lliures, impulsades per la necessitat personal d'exterioritzar sentiments i inspiracions.
Realitzar estudis gràfics i representacions plàstiques de la figura humana observada del natural, atenent especialment a l'anatomia: relació de proporcions, articulacions del cos i expressivitat del moviment.
Identificar, tant en composicions bidimensionals pròpies com alienes, les interrelacions sintàctiques d'elements del llenguatge visual i plàstic i els valors expressius que se'n desprenguin.
Interpretar amb mètode i explicitar organitzadament, les significacions temàtica i simbòlica d'obres artístiques, de missatges visuals dels mitjans de comunicació de massa i de l'entorn, amb diferent finalitat, autors, estil i època.
Reinterpretar i transformar imatges complementant i alterant valors estructurals o expressius, o semàntics, en processos d'investigació plàstica pautats o lliures.
Crear missatges graficoplàstics comunicativament equivalents a altres d'emesos en diferent mitjà, o en altres llenguatges.
Establir i seguir d'una manera organitzada i ordenada la projectació i realització d'una idea i obra, des d'una primera fase de maduració i creació fins a la d'expressió amb materials i tècniques, la de presentació, i concloure amb una reflexió i autocrítica sobre el resultat i sobre la pròpia actuació.
Superar creativament les pròpies realitzacions com a resposta responsable i conscient a aprenentatges graficoplàstics en el procés de formació artística que desenvolupa.
Comprometre's d'una manera activa i responsable amb les empreses d'investigació i creació graficoplàstica, individuals i col·lectives, que implica la matèria.
Emprar amb correcció i destresa tècniques graficoplàstiques de totes les característiques bàsiques (seques, humides, grasses, encolades, fotogràfiques, reprogràfiques, infogràfiques), amb els materials i utillatge adients, i amb adequació a unes intencions expressives personals o requerides.
Valorar la presentació adequada dels resultats de les diferents propostes de treball, com a component del contingut visual d'un missatge graficoplàstic.
El caràcter instrumental del dibuix tècnic, el fa imprescindible tant en la formació acadèmica com en els posteriors exercicis professionals.
El primer apartat es refereix a la projecció mental del rigor geomètric sobre les formes i els espais que permet operativitzar la seva aprehensió i especulació.
Òbviament, els continguts conceptuals encapçalats com a llenguatge gràfic i geomètric es corresponen i s'operativitzen especialment en el conjunt de procediments "Ús del llenguatge gràfic i geomètric".
En acabar aquest segon curs, els nois i les noies hauran de ser capaços de representar cossos i espais, de manera que quedin explicats, tant a nivell formal com mètric i puguin ser entesos per qualsevol altra persona capaç de descodificar el llenguatge normalitzat del dibuix tècnic.
3.4 Utilització de l'ordinador per a: l'elaboració, el disseny, la modificació, l'emmagatzematge, l'intercanvi i l'exportació a altres formats dels dibuixos i projectes propis de la matèria.
D'acord amb això, i amb el que indiquen els objectius terminals, el primer i el quart blocs de continguts conceptuals s'han de desenvolupar obligatòriament, i dels altres dos, a judici del professorat, se seleccionaran aquells continguts que es creguin més oportuns segons el context educatiu en què s'hagin de desenvolupar.
Identificar, analitzar i diferenciar alguns dels estils principals de la història de l'art occidental; descobrir-ne les connexions explicatives amb el medi social i històric en el qual es van desenvolupar, i explicar-ne les significacions i els processos diacrònicament observables, tot relacionant-los amb els estils precedents i consegüents.
Utilitzar la terminologia pròpia dels grans corrents de producció artística, de manera especial la dels que directament tenen relació amb l'art contemporani.
2.1 Els inicis: el llegat de la Prehistòria.
2.3 Normalització del propi lèxic respecte als continguts específics de la Història de l'art.
Explicar el concepte d'art tot resumint algunes de les funcions que aquest ha tingut al llarg de la història i posar-ne exemples concrets.
Analitzar una obra artística i també l'evolució de l'obra d'un autor o autora que no sigui de l'època contemporània, i assenyalar-ne les peculiars relacions entre el rol de l'artista i la societat en el cas estudiat i els canvis respecte d'èpoques precedents o consegüents.
Explicar el concepte de patrimoni artístic tot esmentant i comentar algunes de les actuacions de la UNESCO en aquest sentit a títol d'exemplificació.
Descriure una ruta historicoartística i comentar les obres que s'hi poden observar i la importància social i econòmica de la seva explotació.
Resumir els components determinants i les línies bàsiques de les formes, temes i funcions d'una de les èpoques de la història de l'art (llevat de la Contemporània), i establir les ruptures i continuïtats pertinents i situant-ho amb la màxima precisió possible en la seva cronologia històrica.
Identificar diverses obres arquitectòniques d'una de les èpoques de la història de l'art que no sigui la contemporània, comentar-les estilísticament i explicar-les en relació amb el seu context històric d'acord amb les pautes pertinents d'un esquema complet i rigorós de lectura.
Explicar de manera resumida les continuïtats i els canvis observables dels estils pictòrics vuit-centistes (romanticisme, realisme, impressionisme, simbolisme), així com el tractament dels temes i les actituds de l'imaginari col·lectiu que s'hi poden observar a través d'alguns exemples paradigmàtics.
Identificar, argumentant les raons de la tria, la pertinença d'un quadre representatiu d'un dels estils pictòrics del segle XIX i de dues obres plàstiques representatives dels estils i propostes del segle XX (una anterior i una posterior a la segona guerra mundial) i assenyalar els precedents i consegüents de l'estil i la seva situació cronològica aproximada.
Identificar, i comentant-los, alguns quadres dels pintors catalans més significatius del segle XIX i del segle XX.
Descriure, i comentar-los, els elements formals fonamentals del llenguatge fílmic: fotografia, espai de rodatge, taxonomia de plans, moviments de càmera, punt de vista, sonorització, ambientació, efectes especials, muntatge.
Comentar els elements del contingut d'un film (guió, temps, gènere, argument, situació espaciotemporal, missatge o finalitat, idees principals, punt de vista del director/a, valors promoguts, condicionaments del moment històric de la seva realització) i resumir una valoració personal de la seva significació.
Aquesta matèria prepara l'alumnat per accedir a estudis posteriors propis dels àmbits del disseny o que s'hi relacionen, alhora que constitueix un complement òptim per al seu desenvolupament com a individu, perquè afavoreix el seu potencial creatiu i els judicis de valor respecte a tot allò que l'envolta materialment i gràficament.
A l'etapa educativa anterior, l'àrea d'educació visual i plàstica ha permès introduir el concepte de disseny, i ha comportat experiències propedèutiques que manifestaran ara la seva utilitat.
Fonaments de disseny explicita els vessants propis de tot disseny observables en productes i espais bi i tridimensionals; defineix de manera clara els seus trets fonamentals i l'espai disciplinari en relació amb les altres matèries curriculars; i estableix les accions educatives dirigides a introduir l'alumnat en la seva comprensió i expressió projectual.
El disseny té un ventall de branques que se solen manifestar prioritàriament en diferents àmbits clàssics de professionalització: disseny gràfic, industrial, i d'interiorisme, sense oblidar sectors importants encara que menys genèrics.
Si bé la matèria presenta certa amplitud, també aquest abast propicia un enfocament global, a través d'actuacions diversificades de creació i projectació que afavoreixen eleccions vocacionals molt properes en el temps.
Els continguts de la matèria treballen estratègies d'ideació racional i heurística, i afinen capacitats reflexives i d'observació que requereixen participacions actives.
Les propostes de treball impliquen la utilització de sistemes i recursos d'indagació i representació gràfica i volumètrica, i consoliden així el seu domini i posant en evidència la seva utilitat en futurs camps professionals.
També s'incorporen en els continguts de la matèria les noves tecnologies com a part implícita en els processos reals de disseny i com a recurs propi d'investigació i representació.
El món del disseny pren per centre d'interès elements i espais quotidians a l'abast de l'alumnat, que els estudia, relaciona i modifica per tal de crear-ne de nous o trobar millores als existents.
Els processos particulars que segueix cada alumna/e en la realització de les propostes és tan important com els resultats obtinguts, i tant els uns com els altres variaran segons la persona implicada, la qual conté en sí mateixa les bases de la seva pròpia i no forçada originalitat.
En conjunt, la matèria dóna a conèixer els mecanismes i les condicions del disseny dels espais, dels objectes i de les imatges gràfiques que ens envolten, i aporta a l'alumnat les eines per a la seva comprensió i per abordar la seva concepció i pràctica projectual de manera introductòria.
També permet aprofundir en un camp que equilibra coneixements intel·lectuals i experiències intuïtives, realitzacions experimentals i pràctiques expressives, integrant conceptualització i producció de forma coherent i significativa.
Comprendre el fet del disseny, i diferenciar-lo d'altres manifestacions científiques, tecnològiques o artístiques.
Valorar els vessants funcionals, comunicatius, de context i de materialització, propis de tot disseny.
Desenvolupar capacitats perceptives, analítiques i crítiques respecte l'entorn objectual, espacial i gràfic.
Resoldre exercicis projectuals de caràcter elemental referits al disseny gràfic, objectual i de l'espai habitable, i d'altres àmbits si convé, trobant solucions adients i creatives.
Elegir apropiadament, i utilitzar amb destresa, els recursos de dibuix i de volum i les tècniques graficoplàstiques, emprant-los en la projectació i la presentació d'obres de disseny, tot obtenint resultats valorables quant a la seva adequació, correcció i expressió.
Adquirir hàbits d'investigació i creació que potenciïn respostes renovadores envers les necessitats materials, socials i culturals.
Reconèixer obres i autores i autors dels diferents àmbits del disseny, en particular aquells que ja formen part de la seva història o del nostre entorn actual, i relacionar-los amb els fets i característiques pròpies del seu context.
El disseny i la persona: factors biològics, psicològics i sociològics.
El disseny com a resposta als requeriments d'ús, comunicació, materialització i adequació al context.
Interrelacions entre espais, gràfica i objectes de l'entorn: l'entorn artificial com a hàbitat natural de les persones.
1.2 Introducció a la història del disseny.
Precedents, Revolució Industrial i conseqüències: de l'Arts and Crafts i el Modernisme a la Werkbund.
El període d'entreguerres: Moviment Modern i Streamline i les seves conseqüències (Bauhaus, Styling).
2.1 Les anàlisi associades a tota projectació.
Els requeriments funcionals i el seu enunciat des del punt de vista projectual.
Els valors estètics i valors sígnics com a components de la comunicabilitat.
Possibilitats i condicions tecnològiques i materials.
El context cultural com a condició.
2.2 Les potències creatives i el procés projectual.
El projecte com a seqüència de decisions.
El procés extern de la projectació: informació, projectació i validació.
Les bases internes de la projectació: indagacions racionals i heurístiques, diversificació de solucions i opcions finals.
El dibuix aplicat a l'ordenació del pla.
Pautes reticulars i pautes lliures.
El dibuix aplicat a l'expressió d'estructures tridimensionals de diversos components i d'objectes amb buit interior.
Sistemes de representació: vistes, seccions i altres.
Aplicació a aspectes ergonòmics i formals i al disseny de l'espai habitable.
El prototip projectual i l'establiment digital de models.
2.4 Bases morfològiques i sintàctiques.
Mitjans i tècniques d'expressió graficoplàstica.
Valors estructurals i valors estètics i sígnics.
Àmbits i productes del disseny.
El mercat com a condició de destinació, transport i comercialització.
Els artefactes com a coses fetes amb art, i la innovació com a factor de racionalització i competitivitat.
L'estandardització com a resultat de la seqüència compatibilització-normalització-homologació.
3.2 Condicions de materialització.
Fabricació, impressió i construcció.
Característiques i controls de validació.
La producció seriada i la producció artesana.
3.3 Àmbits productius del disseny i productes de disseny.
Edicions, tipografia, identitats visuals, senyalètica i altres.
Productes de consum i productes singulars.
Els objectes, la seva estructura volumètrica, material i fisicomecànica.
Els espais habitables i les seves disposicions espacials i constructives i els seus paraments.
3.4 Àmbits de l'actuació professional.
Les sortides vocacionals, les possibilitats acadèmiques i les titulacions.
Reconeixement crític de manifestacions de dissenys.
1.1 Observació directa o mediatitzada de solucions gràfiques, objectes i espais dissenyats.
1.2 Observació i valoració d'elements que intervenen en processos de disseny i en les seves condicions.
1.3 Reconeixement de manifestacions de disseny corresponents a moments històrics i tendències diverses.
Estudi sistemàtic d'aportacions en les manifestacions de disseny.
2.1 Observació crítica dels recursos visuals i plàstics emprats.
Descripció dels elements visuals i plàstics copsats en productes de disseny.
Conscienciació dels principis compositius observables.
Experimentació de qualitats físiques i expressives de substàncies i materials.
2.3 Anàlisi i valoració de productes.
Anàlisi dels components materials en dissenys existents.
Anàlisi de factors tecnològics i materials, funcionals, comunicatius i de context en productes de disseny.
Interpretació de signes implicats en productes de disseny.
Realització d'exercicis projectuals.
Realització d'exercicis projectuals d'abast elemental.
Recerca de vies alternatives d'indagació com a part de tota projectació.
Justificació d'aspectes referits a la funcionalitat, la viabilitat material i tecnològica, l'adequació comunicacional i l'adequació al context quan s'escaigui.
Aplicació dels principis compositius, estructurals i expressius en la resolució i presentació d'exercicis de disseny.
Ús dels mitjans graficoplàstics i volumètrics manuals, tècnics o informàtics adequats a la projectació, i dels seus codis tècnics, si s'escau.
Aplicació de codis intel·ligibles en el llenguatge expressiu emprat.
Aplicació de tècniques multimèdia en exercicis projectuals.
Sensibilització pels valors funcionals, comunicatius, de materialització i de context.
1.1 Actitud oberta i receptiva vers les manifestacions de disseny històriques i actuals.
1.2 Copsament de la influència del disseny en la qualitat de vida, i en l'actitud i el comportament social.
1.3 Interès per copsar habitualment relacions de funcionalitat, tecnologia i comunicació en els objectes, gràfica i espais i l'entorn.
Disposició interpretativa i crítica envers el fet i els productes de disseny.
2.1 Diferenciació crítica entre consum i consumisme.
Conscienciació dels canvis en el gust.
Conscienciació dels estereotips vigents.
2.2 Conscienciació de la importància actual del disseny des dels vessants comunicatiu, artístic, econòmic i sociocultural.
Interès en l'activitat projectual.
3.1 Comportament actiu, organitzat i responsable, tant en el treball individual com en grup.
3.2 Predisposició per imaginar solucions en processos d'investigació.
3.3 Valoració de la incidència de materials, tecnologies i processos en la resolució d'exercicis projectuals.
3.5 Respecte i interès pel treball propi i el dels companys i les companyes.
3.6 Respecte i cura pels materials, paraments i estris existents a l'aula.
Reconèixer la rellevància del disseny com a activitat possibilitadora del comportament de l'ésser humà en les seves relacions amb els espais, objectes i gràfica de l'entorn.
Reconèixer l'abast i la importància dels àmbits tradicionals del disseny (gràfic, de l'objecte i de l'espai habitable) sense exclusió d'altres àmbits menys genèrics.
Mostrar coneixement dels fets històrics i els canvis socials relacionats amb el disseny.
Analitzar productes de disseny atenent a factors de realització (tecnològics i materials), funcionals i comunicacionals, i valorar-ne l'adequació a un determinat context.
Mostrar coneixements, a grans trets, dels processos de disseny pel que fa a la ideació i validació propis de tota projectació.
Reconèixer l'abast de tot disseny, mostrant coneixements, a grans trets, dels processos i tècniques de producció més rellevants implicats.
Realitzar exercicis projectuals d'abast elemental, posant èmfasi en el procés i conscienciant la pròpia lògica projectual, establint relacions correctes entre els aspectes analítics i sintètics pel que fa a la informació, ideació, vehiculació projectual i ponderació de resultats.
Saber integrar elements i relacions compositives, tècniques i materials com a factors desencadenants de solucions en disseny.
Saber representar els processos i les solucions projectuals emprant els recursos graficoplàstics, de dibuix i de volum, fent atenció a la seva estructura i al seus acabats superficials.
Reconèixer les necessitats de l'estandardització i les utilitats de la modularitat, i saber aplicar-les.
Demostrar capacitats d'ideació, enginy i valoració crítica en les activitats projectuals pròpies.
Mostrar actituds positives davant les possibilitats de creació o millora de gràfics, objectes o espais de l'entorn.
Elegir i utilitzar amb nivell suficient de destresa, tècniques, materials, eines i recursos a l'abast, en l'elaboració i presentació de solucions de disseny.
Relacionar la pròpia activitat d'aprenentatge amb els camps professionals del disseny i amb els principals moments històrics i les tendències actuals.
Demostrar conductes de crítica raonada envers els missatges publicitaris, el consumisme i els estereotips vigents.
Comportar-se en l'aula de manera responsable respecte al col·lectiu, especialment en la cura d'estris i materials propis i d'altres, en l'ús conscient de les instal·lacions i en el respecte envers els treballs dels companys i companyes.
La rellevància que la imatge tecnològica té a l'àmbit de la comunicació de masses justifica que aquesta matèria centri els objectius i els continguts en les imatges produïdes tecnològicament, que si bé són força familiars, són també d'expressivitat i significació complexes, i en continuada evolució.
L'àrea d'educació visual i plàstica de l'educació secundària obligatòria ha ofert una aproximació al món de la comunicació i autoexpressió amb imatges, i ha comportat experiències simples de lectura i elaboració de missatges visuals i audiovisuals, incloent-hi els produïts tecnològicament, com fotografies, gravacions videogràfiques i imatges infogràfiques.
Aquest bagatge educatiu, més les pròpies experiències perceptives, comunicatives i simbòliques acumulades, constitueixen l'estadi des d'on avançar cap a models més personals, més conscients i més abstractes, d'anàlisi i de creació de missatges visuals i audiovisuals.
En aquesta matèria, l'alumnat reprèn el bagatge assolit anteriorment i aprofundeix de manera més conceptualitzada i especialitzada les seves competències en l'expressió i comunicació amb les diferents variants dels llenguatges visual i audiovisual en què es codifiquen les imatges tecnològiques fixes i mòbils.
El conjunt d'aquests aprenentatges contribueix específicament a l'assoliment dels objectius generals de cicle que referencien capacitacions relacionades amb l'ús correcte de les diferents tècniques de comunicació i el desenvolupament de la capacitat crítica.
Aquesta matèria és integradora de diferents llenguatges.
A més dels visuals, hi intervenen els verbals, els escrits, els sonors i els gestuals.
L'alumnat adquireix la visió complexa i integradora de les diferents disciplines que intervenen en l'elaboració d'un producte visual o audiovisual, i amplia les seves referències per a una futura elecció professional.
Tot i les especificitats tècniques i processals que les diferents tecnologies impliquen, s'evidencia la relació entre els processos de creació i de reflexió promoguts per altres matèries del batxillerat de la modalitat d'arts. Cal remarcar especialment el treball de percepció i selecció de la realitat, i de codificació i descodificació d'imatges desenvolupat pel dibuix artístic i pel dibuix tècnic, i també l'ús de procediments tradicionals en la matèria de tècniques d'expressió graficoplàstica.
A més, el treball dels continguts potencia la formació d'actituds d'iniciativa, de col·laboració i de responsabilitat que reforça el seu caràcter pràctic i el treball en equip, sovint ineludible.
Si en altres matèries el treball en equip representa una experiència interessant i estimulant, en l'espai pedagògic de la matèria d'imatge esdevé fonamental, fins al punt que activitats pròpies de la matèria no podrien ser executades si no és en una actuació planificada i conjunta de grups d'alumnes.
Utilitzar la tecnologia de captació, de generació i de tractament d'imatges per conèixer i expressar aspectes de l'entorn natural, artificial i social.
Emprar amb creativitat recursos bàsics de les tecnologies de la imatge i el so, especialment la fotografia, la videografia i la infografia, en la producció de missatges visuals i audiovisuals.
Reflexionar de manera crítica sobre diferents aspectes del món de la comunicació actual, fent èmfasi en la publicitat i incidint especialment en els canals que empren imatges tecnològiques.
Participar d'una manera creativa, autònoma i responsable en la realització de projectes de comunicació visual i audiovisual, especialment en equips de treball.
Entendre manifestacions artístiques visuals i audiovisuals (fotografia, cinema, còmic, il·lustració i animació), i reflexionar sobre les seves perspectives de desenvolupament tecnològic i expressiu.
Conèixer i valorar les aplicacions de les diferents vessants del dibuix, de la pintura i de les tècniques manuals i tecnològiques en la creació d'imatges, i produir-ne amb diferents intencions comunicatives: publicitàries, d'il·lustració i també integrades en còmics.
1.3 La imatge i el coneixement.
Naturalesa i concepte d'imatge.
Imatge tecnològica fixa i mòbil: elements de llenguatge, expressivitat i creativitat.
Imatge seqüenciada, tipologies i codis: còmic, story-board, fotonovel·la, cinema i televisió.
Els mitjans de comunicació de massa.
La publicitat audiovisual i gràfica.
Producció i expressió amb imatges manuals i tecnològiques.
El dibuix i la pintura: la il·lustració i el còmic.
Tecnologia fotogràfica: utillatge, suports, espais, i processos de producció, reproducció i transmissió.
Maquinari i programari de captació, generació i manipulació d'imatges.
Suports fotoquímics i electromagnètics.
L'animació: dibuixos animats i animació d'objectes.
Definició d'elements de llenguatge i de relacions sintàctiques en missatges visuals i audiovisuals.
Identificació de funcions comunicatives de missatges visuals i audiovisuals.
Sensibilització envers l'entorn natural i sociocultural.
1.2 Receptivitat envers esdeveniments comunicables visualment o audiovisualment.
Predisposició interpretativa i crítica de comunicació visual i audiovisual.
2.4 Presa de posició respecte als missatges dels mitjans de comunicació de massa.
3.4 Hàbit en la correcta i segura utilització d'utillatge i materials.
Conèixer el concepte d'imatge i reflexionar-hi emprant les principals teories de la imatge.
Demostrar agudesa perceptiva en la selecció de fragments de realitat per comunicar amb imatges elaborades tecnològicament.
Preparar models i escenografies pel que fa a il·luminació i composició, emprar utillatge adient, com focals, filtratges, materials sensibles, i també les tècniques de laboratori o de postproducció, per aconseguir determinats valors expressius en les imatges produïdes.
Analitzar missatges visuals o audiovisuals, inventariant elements de llenguatge, relacions sintàctiques fixes o temporals, valors expressius i valors semàntics.
Produir imatges fixes i mòbils amb correcció tècnica i expressiva, emprant tecnologia fotogràfica (blanc i negre i color), videogràfica i altres tecnologies a l'abast.
Dissenyar seqüències d'imatges fixes emprant el codis corresponents al còmic, la fotonovel·la, i l'story-board.
Mostrar coneixement dels orígens i els fonaments de les tecnologies de la imatge i el so, les seves interrelacions, la seva evolució i la seva influència en el context social i artístic, i fer-se una idea aproximada del respectiu espai comunicatiu actual, incloent-hi els nous entorns multimèdia.
Aplicar coneixements de producció d'imatges tecnològiques en la realització de projectes, desenvolupant diferents dinàmiques de treball individual i en grup d'una manera activa, planificada i responsable.
Realitzar missatges visuals i audiovisuals com cartells, il·lustracions, publicitats, animacions i realitzacions multimèdia amb els mitjans manuals i tecnològics a l'abast.
Valorar la preponderància dels missatges visuals i audiovisuals dels mitjans de comunicació de massa i mostrar una actitud de crítica raonada especialment envers els estereotips, tant des del punt de vista d'emissor-creador com de receptor-consumidor.
Demostrar interès per les obres de creació realitzades en part o completament amb mitjans tecnològics i descriure-les correctament emprant la terminologia específica.
Comportar-se a l'aula-plató i als laboratoris de manera responsable, especialment evidenciada en la cura i bona utilització de materials, estris i màquines i en el manteniment en bones condicions per al treball de les instal·lacions i dels espais.
Tècniques d'expressió graficoplàstica
Amb la denominació de tècniques d'expressió graficoplàstica es globalitzen els diferents tractaments que, a partir dels més diversos materials, instruments i màquines, possibiliten la realització d'obres graficoplàstiques amb finalitats comunicatives, expressives i artístiques.
A partir de la matèria de tècniques d'expressió graficoplàstica es pretén facilitar a l'alumnat les capacitacions teoricopràctiques sobre procediments i metodologies aplicables en la producció d'imatges, especialment els de caràcter artístic, ja siguin tècniques i mitjans nous o tradicionals.
Des d'aquesta matèria es proposa a l'alumnat un itinerari d'experimentació i recerca pels diferents recursos i mitjans graficoplàstics que possibiliten la producció de les imatges i la creació artística, perquè vagi descobrint la multitud de qualitats que es poden aconseguir amb aquests components materialitzadors, amb els quals sempre és possible superar límits des de la innovació i la creativitat.
Aquesta matèria s'ha d'impartir tenint en compte els nous avenços en materials i tecnologies per a l'expressió graficoplàstica, i també altres materials no convencionals que últimament s'han incorporat a la creació artística, sense oblidar els inicis ni el procés que ha portat a la situació actual.
Un aspecte complementari de la matèria se centra en l'anàlisi d'obres artístiques remarcables, referida especialment als valors expressius provocats per aplicacions concretes de tècniques graficoplàstiques.
En aquesta anàlisi, cal que s'hi vinculin les reflexions respecte de les pròpies experiències i resultats i els dels companys i les companyes.
Els mitjans i les tècniques graficoplàstiques constitueixen un espai disciplinari complex i inabastable en un currículum de batxillerat i, per tant, s'imposa prioritzar.
Són dos els factors bàsics per seleccionar les tècniques que s'experimenten: l'un es basa en la consideració dels interessos de l'alumnat manifestats, o que el docent prevegi adequats a les necessitats expressives detectades; l'altre, en l'ampliació de coneixements i capacitacions en l'ús de les tècniques, materials i utillatge que l'alumnat ja empra o ha emprat en altres matèries del batxillerat de la modalitat d'arts.
Per això, convé emprar metodologies que facilitin el treball de grup, i que les experiències que es generin a l'aula no enriqueixin únicament els seus directes protagonistes, sinó també els seus companys i companyes.
En resum, l'aprofundiment en el coneixement dels elements materialitzadors de les obres graficoplàstiques, l'adquisició de destreses en l'aplicació de tècniques, especialment les de dibuix, pintura, de gravat i estampació, l'apreciació dels valors tecnicoformals en el patrimoni artístic, la investigació del comportament i de les possibilitats expressivocomunicatives de les tècniques més rellevants, i, finalment, la familiarització i adopció de tècniques com a mitjà d'exteriorització de la personalitat de cada alumne/a, constitueixen les finalitats generals i bàsiques de la matèria de tècniques d'expressió graficoplàstica.
Utilitzar materials, suports i tècniques tradicionals i tecnològiques, i aconseguir resultats gràfics i plàstics, expressius i comunicatius interessants.
Realitzar treballs graficoplàstics seleccionant i aplicant la tècnica i els recursos més adients per a funcions o intencions predeterminades.
Aconseguir resultats creatius i vies per a la sensibilització i l'expressió personal, a partir de l'experimentació de tècniques graficoplàstiques.
Dur a terme treballs d'experimentació de materials, suports i tècniques, a nivell individual i col·lectiu, seguint processos coherents i responsables.
Identificar en les imatges els recursos tècnics emprats i els elements de llenguatge i valors expressius i comunicatius que aquells han materialitzat.
Conèixer les característiques i el comportament dels materials, els suports i les tècniques d'expressió graficoplàstica bi i tridimensional més usuals i a l'abast.
Emprar amb propietat la terminologia referent a materials graficoplàstics, suports, utillatge i tècniques, tant tradicionals com tecnològics.
La presència dels mitjans graficoplàstics.
1.2 Naturalesa i expressivitat pròpia dels materials graficoplàstics.
2.1 Materialització del llenguatge visual i plàstic: forma, color, textura i composició.
Les tècniques en la història de l'art i de la cultura.
El dibuix (tècniques seques, humides i mixtes).
La pintura (tècniques aquoses, olioses i mixtes).
Materials (pigments, aglutinants i dissolvents), suports, procediments més rellevants i utillatge necessari.
El gravat i l'estampació: variants tècniques i procedimentals més rellevants.
Aproximació als mitjans graficoplàstics.
2.3 Establiment de relacions entre l'ús dels mitjans graficoplàstics i l'expressivitat.
2.4 Anàlisi tecnicofenomenològica d'obres d'art en relació amb l'estil i l'època.
Experimentació de tècniques graficoplàstiques.
3.3 Realització de treballs graficoplàstics únics i seriables amb tècniques tradicionals i tecnològiques.
1.2 Respecte envers el patrimoni natural i l'artisticocultural.
2.1 Valoració dels avenços propis i dels companys/es en l'aplicació de
Interès en l'activitat graficoplàstica.
3.2 Autoexigència en la realització dels treballs graficoplàstics.
3.5 Utilització conscient i segura de materials i utillatge.
Seleccionar els mitjans graficoplàstics segons el seu comportament, i les eines necessàries per realitzar un determinat treball graficoplàstic, amb finalitat o intenció preestablerta.
Emprar, amb certa fluïdesa, materials i utillatge introduïts en les pràctiques, especialment els que millor encaixin amb la pròpia personalitat.
Investigar les diferents possibilitats expressives dels mitjans graficoplàstics, especialment de dibuix, de pintura i de gravat, i aconseguir resultats plàstics interessants.
Experimentar tècniques que impliquin les tecnologies digitals de producció, tractament i de reproducció d'imatges, prenent consciència dels processos, de les qualitats específiques dels resultats i dels nous valors estètics que promouen.
Assenyalar els valors expressius i formals patents en imatges graficoplàstiques bi i tridimensionals, especialment els atribuïbles a materials i a tècnica.
Identificar materials, instruments i tècniques utilitzats en la producció d'una obra graficoplàstica bi o tridimensional.
Raonar l'estil i l'època d'obres d'art a partir de la valoració dels mitjans graficoplàstics que s'han emprat en la seva execució.
Emprar la terminologia pròpia de la matèria, tant pel que fa als materials, tècniques i utillatge emprats, com respecte als valors expressius que se'n desprenen.
Demostrar interès en la participació activa i responsable en experiències i recerques sobre materials i tècniques de creació d'imatges, tant grupals com individuals.
Planificar un projecte visual i artístic, organitzant les fases de realització, seleccionant materials, tècniques i utillatge.
Mostrar respecte envers les persones i les seves obres, i també valorar la pròpia producció graficoplàstica.
Utilitzar, d'una manera responsable i segura, materials i utillatge personals, d'altres companys/es i del centre, així com contribuir a la conservació d'instal·lacions i espais de treball.
Relacionar i aplicar les capacitacions assolides en la matèria de tècniques d'expressió graficoplàstica en els aprenentatges promoguts per altres matèries curriculars.
La matèria de volum pretén introduir l'alumnat en la reflexió i producció de la realitat tridimensional.
Per això cal partir de l'estudi i de la intervenció directa en aquesta realitat tridimensional, entesa com l'entorn.
Aquest apropament en l'espai circumdant es proposa fer-lo des de la percepció visual, tàctil i motriu, i mitjançant la reflexió de tots aquells aspectes que ampliïn els coneixements que l'alumnat ja té interioritzats del seu entorn, espontàniament o a partir de les valoracions i actuacions promogudes per altres matèries curriculars.
Per tant, és convenient mantenir les relacions amb altres àrees del coneixement per globalitzar aquesta reflexió.
La matèria s'orienta cap al coneixement dels processos de la creació artística tridimensional i cap a l'experimentació de les metodologies productives del fet tridimensional, entenent aquest fet com la realització objectual, l'actuació en l'espai i com a procés.
Per poder treballar la tridimensió cal que l'alumnat conegui els elements bàsics del llenguatge plàstic específic, que adquireixi sistemes d'anàlisi i síntesi, i que valori la importància dels mitjans tecnològics i sistemes de transformació dels materials com un dels factors determinants de l'expressivitat de l'obra resultant.
El coneixement i la valoració d'aquests mitjans i sistemes cal ancorar-los en el propi bagatge experimental i en les diferents solucions que han aportat les manifestacions plàstiques tridimensionals al llarg de la història, entre les quals es poden destacar l'escultura, l'arquitectura, l'urbanisme, la jardineria, el disseny objectual, l'interiorisme, l'escenografia, el figurinisme, el disseny de modes.
Els continguts de la matèria de volum s'ordenen en tres apartats: exploració de l'entorn; llenguatge plàstic i metodologies de creació en l'espai.
En síntesi, aquesta matèria es proposa aconseguir nivells d'aprenentatges que permetin a l'alumnat desenvolupar les seves capacitats perceptives envers la forma volumètrica, operar i intervenir en la realitat tridimensional, i adquirir una concepció de l'activitat artística com un mitjà que estableix un diàleg enriquidor amb l'entorn físic, professional i cultural.
Harmonitzar les experiències cognoscitives i sensorials que conformen la capacitat per emetre valoracions constructives i la capacitat d'autocrítica per desenvolupar el sentit estètic.
Practicar diferents metodologies d'actuació creativa en la forma tridimensional i en l'espai.
Analitzar les manifestacions plàstiques tridimensionals i reconèixer els valors que aporten, especialment les obres del patrimoni artístic proper, i la seva incidència social: informativa, comunicativa i cultural.
Distingir les tipologies d'objectes i d'obres que es configuren per la diferent aplicació del llenguatge plàstic tridimensional i de diferents procediments i metodologies de treball en relació amb la funció a què estan destinades.
Desenvolupar una actitud reflexiva i creativa sobre les aportacions concretes en àmbits com l'escultura i l'arquitectura contemporànies en la concepció de la forma tridimensional i de l'espai.
L'atzar i el joc en el procés de creació.
Els objectes funcionals i les obres artístiques.
Tècniques, materials, estris i voluntat expressiva.
Anàlisi seqüencial de formes i espais.
Anàlisi formal i funcional de referents naturals i artificials.
2.1 Anàlisi de processos creatius i productius amb formes i espais.
Estudi d'obres fruit d'experimentació amb materials.
Aplicació de codis i recursos de descripció i representació en el pla, utilitzant recursos tradicionals i informàtics.
Reconeixement de diferents tipologies i funcionalitats.
Classificació estilística d'obres escultòriques i arquitectòniques.
Identificació de temàtica i interpretació simbòlica d'obres d'escultura.
Construcció amb formes geomètriques: lineals, laminars i volumètriques.
Aplicació de tècniques de repetició per modulació, seqüenciació o seriació.
Relació i ordenació per atzar, sobre materials i objectes.
3.2 Experimentació de sistemes reproductius de formes tridimensionals.
3.3 Experimentació de sistemes discursius en l'actuació plàstica tridimensional.
Utilització del paisatge per a la creació plàstica tridimensional.
1.2 Interès per les relacions entre factors formals, funcionals i estètics en formes naturals i artificials.
2.1 Reconeixement de la utilitat del llenguatge plàstic tridimensional i de les seves possibilitats comunicatives.
2.2 Actitud oberta i crítica sobre qualsevol manifestació plàstica tridimensional.
3.2 Interès pel treball creatiu i per als processos de recerca de solucions tridimensionals pròpies.
3.3 Actitud positiva i crítica envers la producció pròpia i la dels companys/es.
3.5 Cura de materials i utillatge.
Demostrar agudesa perceptiva respecte al medi ambient i els objectes quotidians, i identificar les seves qualitats visuals, estructurals i matèriques.
Establir relacions correctes i/o expressives amb la proporcionalitat i l'escala del cos humà.
Experimentar alternatives de configuració tridimensional, d'ordenació de formes i interrelació buit-ple, de materialització, i descobrir-ne les possibilitats expressives i comunicatives.
Utilitzar el comportament del material com a desencadenant del projecte tridimensional i determinant metodològic.
Realitzar composicions tridimensionals en baixa tecnologia, emprant tècniques d'addició, subtracció i/o pressió, sobre materials rígids o tous, amb acabats que permetin interpretar els resultats amb correcció.
Realitzar composicions tridimensionals en baixa tecnologia, plàsticament expressives, equilibrades i originals, amb l'organització i descomposició de formes lineals, laminars i volumètriques, i amb ús de tècniques i acabats suficients que permetin interpretar els resultats amb correcció.
Representar tridimensionalment formes de l'entorn quotidià amb diferent grau de realisme o d'esquematització.
Construir modulacions de poca complexitat que permetin estructurar l'espai de manera lògica, racional i variable, aplicant tècniques de repetició, ordenació i entropia.
Planificar i seguir, d'una manera activa i responsable, processos de treball d'acord amb una intenció o proposta prefixada, tot desenvolupant conscientment les fases necessàries: recollida d'informació, maduració de la idea, esborranys, proves tècniques i de materials, prototips, realització de l'obra definitiva, si escau, i valoració de resultats i processos.
Identificar diferents sistemes elementals de reproducció manual, mecànica, informàtica i industrial de la forma tridimensional i valorar, mitjançant l'experimentació i/o la reflexió, les aplicacions i les aportacions expressives d'aquests sistemes.
Expressar idees mitjançant la narració plàstica tridimensional, amb sistemes discursius com associacions, comparacions, analogies i metàfores amb materials objectes i referents diversos.
Seleccionar d'entre les diferents metodologies processals, tècniques, materials i tractaments cromàtics, els més adients per a l'elaboració d'una determinada proposta i per a l'expressió personal.
Distingir les aplicacions pràctiques o estètiques de les manifestacions plàstiques tridimensionals quotidianes, i identificar les característiques més notables de la seva configuració i que determinen la funció principal.
Comportar-se en l'aula-taller de manera responsable especialment evidenciada en la cura d'estris i materials propis, d'altre alumnat i del centre, en l'ús conscient de les instal·lacions, i en el respecte envers els treballs dels companys i les companyes.
Per això, tot i que la majoria dels objectius generals són coincidents amb els de la matèria de matemàtiques de la modalitat d'humanitats i ciències socials, caldrà prioritzar-ne aquells que el seu assoliment fomenti en l'alumnat el convenciment de la utilitat de l'aplicació de les matemàtiques a les ciències.
De fet, els continguts procedimentals que es troben en les matemàtiques en aquestes modalitats del batxillerat es basen en una ampliació dels procediments esmentats i la seva generalització a partir de processos d'abstracció adequats a l'edat.
Pel que fa al material de suport i als llenguatges emprats, s'ha d'insistir en l'ús de tots els recursos a l'abast, tot admetent que la diversificació de llenguatges i suports facilita una adaptació a les característiques diverses dels alumnes.
Tant la calculadora com l'ordinador són eines que cal usar de manera equilibrada per fer tot allò que fan més ràpid i millor, i també com a suport didàctic per visualitzar conceptes o simular processos.
Desenvolupar procediments de càlcul aritmètic, tant emprant els ginys de càlcul a l'abast i controlar-ne els resultats com aplicant procediments de càlcul mental immediat.
Usar la calculadora i l'ordinador de manera habitual i amb soltesa per fer totes les tasques que els mitjans tecnològics realitzen millor o de manera més ràpida i segura, i tenir coneixement i control de les seves limitacions.
El pla i l'espai com a conjunts de punts: R2 i R3.
8.2 La relació intuïtiva entre dues variables numèriques.
Identificar i representar vectors al pla donats gràficament o a través de les seves components i reconèixer la seva dependència o independència de manera intuïtiva.
Aplicar, tant al pla com a l'espai, el producte escalar de dos vectors i les seves propietats, i calcular- lo tant en coordenades com a partir del mòdul i de l'angle que formen els vectors.
Distingir i representar rectes i plans, expressats a partir de les seves equacions, extraient-ne els elements que els determinen i, recíprocament, calcular les equacions de rectes i plans a partir dels elements que els determinen.
La biologia en el batxillerat pren com a punt de partida els continguts i objectius de l'àrea de ciències de la naturalesa de l'educació secundària obligatòria i capacita per incorporar-se, en acabar el batxillerat, als estudis universitaris o bé als cicles formatius de grau superior.
Té com a finalitats bàsiques que l'alumnat complementi, ampliï i aprofundeixi el coneixement i la comprensió dels principis i els fets biològics més significatius.
L'ensenyament de la matèria ha de permetre de situar els coneixements biològics en el marc de la ciència i la tècnica en particular, i de la cultura en general.
A més, ha de tractar els problemes que la humanitat té plantejats i als quals la biologia pot fer aportacions per a la seva solució.
Caldrà que, al tractament científic aplicat, s'hi afegeixi la reflexió ètica que aquest temes comporten.
També caldrà evidenciar que els coneixements biològics estan sotmesos a canvis continus, ja que la ciència és un conjunt de sabers i de pràctiques provisional que rep influències del context social i històric, així com dels efectes de la seva aplicació a la societat.
Aquest currículum ha estat dissenyat amb la finalitat d'aconseguir que l'alumnat adquireixi i construeixi, amb els continguts bàsics de la biologia, un coneixement rigorós del funcionament de la natura, i incorpori també les habilitats i la metodologia de recerca i raonament propis d'aquesta ciència experimental.
Es pretén, doncs, que des de la biologia, però també amb el concurs de les altres matèries que integren el batxillerat, s'adquireixi un coneixement més integrat de la biosfera, sense oblidar que l'espècie humana també és objecte d'estudi de les ciències biològiques.
El nivell de maduresa de l'alumnat de batxillerat permet la realització d'observacions sistemàtiques, tant de caire qualitatiu com quantitatiu, la formulació de preguntes fonamentades, el plantejament d'hipòtesis, el disseny i la realització d'experiències de diferent tipologia i nivell, l'obtenció de conclusions, l'extrapolació i aplicació dels coneixements adquirits a nous problemes i situacions.
Si bé a l'etapa d'educació secundària obligatòria l'alumnat argumenta opinions i s'inicia en la seva valoració, en el batxillerat ha d'aprofundir-ne més, fer una anàlisi crítica i adquirir una visió més global de la ciència en general.
Sobre la distribució de la matèria, mentre que els continguts conceptuals es presenten per cursos, els continguts procedimentals, actitudinals i els objectius terminals es presenten en una llista única per a tot el cicle, igual com els objectius generals.
Els continguts de fets, conceptes i sistemes conceptuals parteixen del nivell d'observació més ampli: la biosfera, i després d'un itinerari per la constitució i l'organització dels éssers vius i el seu funcionament, s'arriba al material hereditari i l'evolució.
Al llarg de tot el recorregut es proposa emfasitzar els processos biològics, tenir en compte una visió evolutiva i, a més a més, fer referència i relacionar (sempre que sigui possible) els continguts de la biologia amb els problemes quotidians i altres de més abast que té plantejats la humanitat.
Els continguts de procediments posen l'accent en les diverses formes d'observació i anàlisi; en el recull, el tractament i la utilització de la informació i en l'establiment de relacions entre els processos biològics i les seves aplicacions pràctiques.
El maneig dels instruments i aparells científics propis de les ciències biològiques ha de quedar consolidat al llarg del cicle.
Els continguts de valors, normes i actituds tenen com a objectiu fonamental desvetllar en l'alumnat l'interès per estar ben documentat i poder fer valoracions crítiques de la ciència o de la informació científica en general i de la biologia en particular, i de les seves aplicacions i repercussions en la societat.
És per això que es refereixen a continguts conceptuals, procedimentals i actitudinals.
El desplegament d'aquest currículum ha de tenir en compte els principis de l'aprenentatge significatiu mitjançant la variació metodològica i la disposició seqüencial dels continguts, d'acord amb cada circumstància.
També s'ha de tenir present que una de les funcions fonamentals de l'avaluació és de caire formatiu, la qual cosa requereix flexibilitat en el plantejament de la programació, a fi de facilitar la millora del procés d'ensenyament-aprenentatge de la biologia.
Comprendre els principis i els fets biològics més significatius, així com la seva organització en teories i models.
Analitzar i valorar críticament els coneixements biològics i ser conscient dels seus límits i dels canvis continus a què són sotmesos els coneixements científics.
Interpretar i resoldre problemes de la vida quotidiana, seleccionant i aplicant els coneixements biològics teòrics i pràctics rellevants.
Formular hipòtesis per tal d'explicar els fets observats i programar i realitzar experiències per contrastar-les.
Analitzar metòdicament els fets biològics i exposar per escrit i/o oralment els resultats d'una manera clara expressant-los amb la terminologia adequada.
Explicar el funcionament dels instruments científics emprant la terminologia adequada, en particular els relacionats amb les ciències biològiques, i conèixer el seu maneig per tal d'utilitzar-los en les diferents experiències pràctiques.
Utilització i aplicació de les habilitats bàsiques, les tècniques i les estratègies intel·lectuals per a l'anàlisi dels fets i els processos biològics.
1.2 Planificació i realització d'observacions d'organismes i fenòmens.
1.3 Selecció i maneig adequat del material comú de laboratori i del de l'equip informàtic.
1.4 Utilització de la lupa binocular i el microscopi òptic, així com de les tècniques específiques que els són pròpies.
1.6 Realització de dibuixos i d'esquemes a partir de les imatges, i relacionar-los amb l'objecte tridimensional.
Recerca, comentari, ús i referència de bibliografia.
2.1 Recerca, valoració, utilització i referència de material bibliogràfic i telemàtic.
3.2 Utilització i construcció de taules numèriques i de gràfics de diferents tipus, usant, si escau, programes informàtics.
4.1 Expressió, oralment o per escrit, de la informació obtinguda a partir de l'anàlisi dels processos biològics.
4.3 Elaboració i presentació de treballs, utilitzant mitjans audiovisuals, informàtics i telemàtics.
Interès, rigorositat i constància a documentar-se davant dels fets biològics.
Actuació amb cura i responsabilitat envers el material, els organismes i el medi i el treball de laboratori.
1.2 La classificació dels organismes: moneres, protoctists, fongs, vegetals i animals.
1.7 Els éssers humans i la biosfera.
2.1 La composició química de la matèria viva: mètodes d'anàlisi.
2.3 Les biomolècules inorgàniques i orgàniques i la seva funció biològica.
3.1 Visió històrica de la formulació de la teoria cel·lular.
3.2 Tècniques d'estudi de la cèl·lula.
Diferenciació cel·lular (diversitat i especialització).
La mitosi i el seu significat biològic.
4.1 Les característiques i les funcions generals del metabolisme.
Estructures cel·lulars implicades.
Els enzims i les reaccions metabòliques.
4.2 Les vies metabòliques de degradació.
Fermentació i respiració de la glucosa.
4.3 Les vies metabòliques de síntesi.
Vies dels heteròtrofs: gluconeogènesi i síntesi dels àcids grassos.
Vies dels autòtrofs: fotosíntesi i quimiosíntesi.
4.4 Els models metabòlics dels diferents tipus cel·lulars en funció de les fonts de carboni i d'energia.
4.5 Microorganismes i processos industrials d'importància econòmica.
5.1 La meiosi: característiques citològiques i significat biològic.
Reproducció sexual i cicles biològics.
5.2 Les experiències de Gregor Mendel i les lleis que se'n deriven.
5.3 La teoria cromosòmica de l'herència.
Reinterpretació de les lleis de Mendel.
5.5 Herència del sexe i herència lligada al sexe.
5.6 L'ADN: reconstrucció històrica de les investigacions sobre la seva funció i estructura.
5.7 Replicació i expressió del material genètic.
5.8 Alteracions de la informació genètica: causes i conseqüències.
5.9 Enginyeria genètica: aplicacions i valoracions ètiques.
6.1 Història de les idees evolucionistes: Lamarck i el lamarquisme, Darwin i el darwinisme, el neodarwinisme i la Teoria Sintètica.
Proves clàssiques de l'evolució.
6.2 Causes del canvi de les freqüències gèniques: mutació, selecció, deriva genètica i migració (flux genètic).
7.1 Funcions del sistema immunològic.
Òrgans i cèl·lules de la immunitat.
7.2 Defensa específica de l'organisme: resposta cel·lular i humoral.
7.3 Tipus d'immunitat natural (innata i adquirida), artificial (activa i passiva).
7.4 Trastorns i malalties relacionades amb la immunitat.
Definir, relacionant-los, els conceptes següents: biosfera, ecosistema, biòtop, biocenosi, població, comunitat, nínxol ecològic, cadena alimentària, piràmide i xarxa tròfica, nivell tròfic, biomassa, producció primària, producció secundària, com també reconèixer el caràcter quantificable d'alguns d'aquests conceptes.
Identificar i explicar, prenent com a exemple un ecosistema proper, les relacions tròfiques que s'estableixen entre els seus components, considerant que el seu equilibri és dinàmic i alterable.
Reconèixer el caràcter de la biosfera com a ecosistema i identificar els problemes que l'activitat humana hi genera, analitzant el seus trets històrics, biològics i socials, i valorant la responsabilitat que la humanitat té en la seva conservació.
Calcular experimentalment el contingut d'aigua en diferents mostres animals i vegetals.
Observar fenòmens d'osmosi al microscopi òptic.
Identificar i interpretar les principals estructures de les biomolècules, descrivint la seva funció i reconeixent el caràcter específic que algunes tenen en l'ésser viu.
Diferenciar qualitativament i quantitativa els elements químics, els components inorgànics i els components orgànics que es troben en les cèl·lules i els organismes.
Identificar experimentalment glúcids, lípids i proteïnes en mostres animals i vegetals.
Utilitzar experimentalment la cromatografia per separar els components d'una mescla de pigments vegetals o altres biomolècules.
Estudiar experimentalment l'activitat d'alguns enzims com l'amilasa salival o la catalasa.
Analitzar i relacionar la disminució o absència de determinades biomolècules amb les deficiències i els trastorns que aquest fet pot determinar.
Enumerar i diferenciar les diverses tècniques que s'utilitzen en l'estudi de la cèl·lula, tot dedicant especial atenció a l'ús del microscopi òptic.
Realitzar algunes tincions específiques com la de Gram.
Realitzar observacions de diferents cèl·lules i organismes unicel·lulars (eucariotes i procariotes) amb tècniques de microscopia òptica calculant la grandària real, descrivint la seva forma i observant algunes de les seves estructures.
Establir les diferències i les semblances entre els nivells d'organització cel·lular.
Reconèixer la funció dels microorganismes en els cicles biogeoquímics, processos industrials i medi ambient, així com el seu possible caràcter patogen.
Realitzar cultius de microorganismes.
Descriure els diferents components estructurals i ultraestructurals de la cèl·lula, procariota i eucariota, i explicar la seva funció.
Fer observacions de cèl·lules en mitosi, descriure les fases d'aquest procés cel·lular, així com reconèixer el seu paper en el creixement dels organismes.
Explicar la composició i la ultraestructura dels virus, i el seu paper com a paràsits intracel·lulars, així com el caràcter d'agents causals de determinades malalties humanes, i valorar la responsabilitat de l'ésser humà en la seva transmissió.
Definir, tot relacionant-los, els conceptes següents: metabolisme extracel·lular, metabolisme intracel·lular, anabolisme i catabolisme, via metabòlica i metabòlit intermediari.
Esquematitzar les vies principals de degradació i de síntesi de les biomolècules orgàniques.
Comparar les tres vies principals d'obtenció d'energia per part de les cèl·lules: la fermentació, la fotosíntesi i la respiració aeròbica, i situar-les en els organismes que les realitzen.
29 Comprovar experimentalment algunes de les vies metabòliques més representatives com la fotosíntesi i algun tipus de fermentació.
Comparar i interpretar els processos de mitosi i meiosi, el seu significat biològic, i situar-los en el cicle cel·lular i en el cicle biològic.
Caracteritzar els processos de reproducció asexual i sexual, comparant els seus respectius avantatges i inconvenients i diferenciar, tot utilitzant exemples il·lustratius, la reproducció de la sexualitat.
Valorar la importància de les aportacions de la biologia en els camps de la biotecnologia i l'enginyeria genètica.
Descriure els experiments de Mendel, i enunciar les lleis que se'n dedueixen i les ampliacions posteriors més significatives d'aquestes lleis.
Definir, tot relacionant-los, els següents conceptes: caràcter hereditari, cromosoma, locus (loci), cariotip, fenotip, genotip, gen, al·lel, homozigot, heterozigot.
Analitzar el paper de les mutacions en l'evolució, així com les conseqüències de les mateixes en l'espècie humana.
Aplicar el model evolutiu per explicar canvis produïts en els organismes.
Analitzar els mecanismes de defensa que desenvolupen els éssers vius davant d'un antigen així com deduir, a partir d'aquests coneixements, com es pot incidir per reforçar i estimular les defenses naturals.
Alguns enfocaments de la matèria podrien posar més èmfasi en la contribució de la física als avenços tecnològics que no en els aspectes pròpiament científics abans esmentats i, en tots els casos, es tractarà de presentar d'una manera atractiva l'aventura de la progressió en el coneixement del món físic.
La finalitat educativa bàsica de l'ensenyament de la física al batxillerat és que l'alumnat adquireixi els continguts conceptuals bàsics de manera qualitativa i que els arreli en el seu bagatge conceptual general; que aquesta adquisició de continguts conceptuals vagi acompanyada d'un reconeixement de determinats valors que s'espera que progressivament vagi afermant, i que continuï consolidant un seguit de procediments (estratègies de resolució de problemes, utilització de material experimental elemental, lectura comprensiva de les indicacions dels aparells de mesura) l'aprenentatge dels quals es va iniciar a l'ensenyament obligatori.
1.1 Expressió de conceptes físics de manera matemàtica.
Comprendre i enunciar correctament les lleis de la dinàmica i adonar-se del caràcter vectorial de la segona llei, relacionant la direcció i el sentit de la força resultant sobre un cos amb els de l'acceleració i diferenciant-los de la direcció i sentit del moviment.
Definir el concepte d'intensitat de camp, remarcant-ne el caràcter vectorial, i el concepte de potencial, i el caràcter escalar.
Ser conscient que el creixement de la física, com el de la ciència en general, no és lineal, sinó que es produeix de manera irregular, amb períodes d'estancament, passos enrera i grans salts endavant que obliguen a trencar amb les concepcions establertes i exigeixen, a vegades, una remodelació total del cos teòric d'aquesta ciència.
Alhora, també caldrà establir una relació entre la química i la tecnologia; evidenciar allò que la química aporta a la societat; remarcar l'ús de materials diversos –palesant la relació entre la seva constitució interna i les seves propietats–; aplicar els conceptes i les tècniques a l'estudi de processos industrials propers i senzills i tots els processos quotidians que ens mostri la química.
Descriure la composició, estructura, propietats i procés d'obtenció d'alguns materials i productes químics en el món actual i ser conscient de la seva importància en la millora de la qualitat de vida de les persones.
Formular i anomenar els ions poliatòmics més comuns i formular i anomenar compostos inorgànics i orgànics senzills d'acord amb les normes de la IUPAC: òxids, hidròxids, hidrurs, àcids i sals en els cas de compostos inorgànics; i hidrocarburs, alcohols, aldehids, cetones, àcids, sals, esters, amines i amides per a compostos orgànics.
Explicar de manera qualitativa l'entropia com a mesura del desordre espacial i energètic d'un sistema i predir qualitativament l'espontaneïtat d'un canvi en funció de la variació d'entropia total i de la variació de l'entalpia i l'entropia del sistema.
Explicar els factors que regulen la velocitat dels canvis químics i interpretar-los de forma qualitativa mitjançant les teories que expliquen la velocitat de les reaccions.
Aquesta matèria del batxillerat se centra en l'estudi dels sistemes terrestres del medi físic i les seves interrelacions amb l'activitat humana.
Pretén aportar el coneixement de la dinàmica d'aquests sistemes per tractar posteriorment els canvis que s'hi produeixen amb l'acció humana.
Té un important enfocament interdisciplinari i de síntesi, ja que considera la terra com un sistema global en què els components físics –aire, aigua, substrat sòlid– interactuen amb els components biològics –els éssers vius– i, a causa del paper dominant i cada vegada més decisiu de l'espècie humana, amb els components socioculturals.
Aquesta perspectiva implica tenir en compte, d'una banda, les aportacions que actualment s'articulen en les anomenades ciències de la terra i que corresponen a la geologia i matèries afins –meteorologia, climatologia, hidrologia, edafologia– i també, de les altres ciències experimentals –biologia, química, física–, pel que respecta al conjunt de coneixements bàsics necessaris per entendre el funcionament dels sistemes.
I, de l'altra banda, disciplines de l'àmbit de les ciències socials –geografia, història, economia, ètica–, que donen la visió referent a les actuacions humanes damunt el territori.
La matèria ofereix, doncs, oportunitats per iniciar en l'ensenyament secundari una visió holística de la realitat.
L'educació ambiental és present en moltes àrees del currículum i les ciències de la terra i del medi ambient hi han de contribuir, incidint en els components físics del medi que són base dels sistemes vius i antròpics.
La gamma potencial de relacions que els nous elements d'informació tenen respecte dels que ja existeixen a l'estructura cognitiva de l'alumnat és elevada, ja que hi ha continuïtat entre els continguts d'aquesta matèria i els treballats en les àrees de l'educació secundària obligatòria i els que es treballaran en el batxillerat.
L'edat dels alumnes de batxillerat permet conferir un pes important als continguts relatius a conceptes i sistemes conceptuals.
La metodologia escollida per assolir els objectius d'aquesta matèria es basa en el desenvolupament d'activitats d'investigació, de simulació i de resolució de problemes en un context rellevant per a l'alumne/a, procés que recolza l'aprenentatge significatiu i que l'exercita en els mecanismes socials de presa de decisions.
L'organització i participació en activitats col·lectives de divulgació o defensa dels valors ambientals es plantegen com a necessàries per assolir una actitud responsable i activa envers l'entorn.
Es tracta de tenir en compte l'educació de valors –responsabilitat i solidaritat– en el disseny de les activitats d'aquesta matèria, perquè l'assimilació de coneixements no implica necessàriament una millora d'actituds i de conductes, i perquè cal orientar-se envers el desenvolupament integral de la persona, evitant una concepció purament tecnocràtica dels problemes del medi ambient.
L'ensenyament-aprenentatge d'actituds i de conductes, però, s'ha d'unir a la reflexió col·lectiva sobre les raons d'aquestes.
Així plantejat, l'aprofundiment en conceptes i procediments científics permetria consolidar hàbits i actituds responsables davant dels grans reptes que el medi ambient planteja a la humanitat.
Adquirir una concepció sistèmica de la terra per entendre els trets fonamentals del funcionament dels sistemes que conformen el medi físic, i com hi interactua l'espècie humana.
Descriure les característiques, els processos i els models que la ciència actual té del funcionament de l'atmosfera, hidrosfera, geosfera i pedosfera.
Tenir una visió històrica dels grans canvis naturals de l'evolució del planeta terra.
Conèixer els recursos que utilitzem i avaluar les característiques geològiques, edafològiques i climàtiques del territori que determinen la seva disponibilitat.
Relacionar la dinàmica dels sistemes terrestres amb l'existència de riscos naturals, que condicionen l'ocupació i l'ús del territori.
Avaluar l'impacte de les activitats humanes sobre el medi, a escala local i a altres escales geogràfiques.
Conèixer i emprar aparells i tècniques per al treball de camp i de laboratori relacionats amb l'estudi del medi físic.
Utilitzar diverses fonts d'informació del territori, i especialment mapes de temàtica diversa, per extreure i comunicar informació sobre el medi, com a eina en la resolució de problemes.
Comprendre que l'actual ritme i forma d'explotació dels recursos de la Terra té unes repercussions sobre l'entorn i que cal planificar les activitats humanes que impliquen un impacte sobre el medi ambient.
Entendre que molts problemes ambientals tenen abast global, i que les solucions s'han de cercar en un marc de cooperació entre comunitats i països.
Aplicar els coneixements adquirits a l'anàlisi i resolució de problemes concrets del territori, reals i simulats, i participar en avaluar les solucions proposades, mostrant respecte, tolerància i esperit crític que permeti el consens.
Valorar i respectar els elements naturals i zones del territori que mereixen ser preservats per llur interès científic i cultural.
1.2 Identificació de roques, d'estructures geològiques, de formes de relleu i de l'ocupació del territori.
1.3 Recollida de mostres geològiques, hídriques i edàfiques; i realització de mesures de paràmetres que caracteritzen l'estat del medi: cabussament, cabal, i altres.
1.4 Identificació i recollida d'informació en l'entorn de: llocs d'explotació de recursos, zones afectades per riscos i efectes derivats d'impactes.
2.2 Identificació de roques i minerals.
2.3 Conèixer i emprar algunes tècniques d'anàlisi d'aigües i sòls.
2.4 Conèixer i/o realitzar experimentacions relacionades amb impactes sobre el medi.
2.5 Ús de l'equip informàtic en la presa i mesura de dades.
3.1 Interpretació de mapes temàtics relacionats amb el medi, en particular els mapes topogràfics, meteorològics, geològics.
3.2 Fonaments i aplicacions de fotografies aèries, teledetecció, satèl·lits meteorològics i d'informació mediambiental.
3.3 Interpretació de gràfics multivariables, climogrames, blocs-diagrames, talls geològics.
3.4 Lectura i interpretació de textos, gràfics i taules de dades.
3.5 Ús de mitjans audiovisuals, informàtics i telemàtics en la cerca d'informació.
4.2 Elaboració de talls geològics, mapes temàtics senzills, gràfics i climogrames.
4.3 Cartografia i anàlisi de riscos, impactes ambientals i recursos.
4.4 Coneixement de programes informàtics de simulació mediambiental.
4.5 Ús de mitjans audiovisuals, informàtics i telemàtics en el tractament de dades i en l'elaboració de treballs.
1.4 Reflexió sobre els hàbits de consum.
1.5 Valoració positiva de l'estalvi de recursos en la vida quotidiana.
2.2 Valoració crítica sobre el que significa salut ambiental i qualitat de vida.
3.1 Valoració positiva del criteri d'optimització i de la recerca de solucions per als problemes mediambientals.
3.2 Participació activa, tolerant i crítica en les possibles activitats col·lectives destinades a la millora del medi escolar i local.
3.3 Consciència de la desigualtat entre els països en relació amb l'explotació dels recursos i amb la qualitat de vida.
3.4 Compromís d'analitzar objectivament la informació sobre els problemes del medi ambient que es plantegin.
4.1 Rigor en la confecció i presentació dels treballs.
4.2 Comportament respectuós amb el medi en les sortides de camp.
Les ciències de la terra i la geologia com a ciències.
Els sistemes terrestres: generalitats.
La representació de la terra: sistemes cartogràfics i noves tecnologies.
La terra com a sistema: el cicle geològic, la interacció amb l'activitat humana.
Els minerals: propietats fonamentals, classificació i identificació.
Els minerals formadors de roques.
Les roques: ígnies, sedimentàries i metamòrfiques.
Origen, composició, textura, classificació i identificació.
Tectònica de plaques: de la deriva continental a l'expansió oceànica.
Estructures de deformació de l'escorça.
Energia solar i balanç energètic a la superfície terrestre.
Aigua oceànica: característiques fisicoquímiques i dinàmica oceànica.
Aigua continental: aigües superficials i sistema conca; aigües subterrànies i aqüífers.
Processos geològics externs: gravitatoris, fluviotorrencials, d'aigües subterrànies, glaciars, eòlics i costaners.
El registre sedimentari: estrat i estratificació.
Components, propietats i perfil del sòl.
Formació i principals tipus de sòls.
La taula i divisions del temps geològic.
Els fòssils: procés de fossilització i ús com a indicadors.
Els grans trets de la història del planeta terra.
Evolució de l'atmosfera i canvis climàtics.
Trets geològics de Catalunya i la Península Ibèrica.
Aplicació de la teoria general de sistemes a l'estudi del medi.
Recursos, riscos naturals, residus, impactes i gestió ambiental.
Associats a processos geològics interns: sísmics, volcànics.
Associats a fenòmens meteorològics.
Associats a processos geològics externs: inestabilitat de vessants, d'avingudes-inundació, per esfondraments, costaners, moviment de dunes.
Associats a materials: expansibilitat de les argiles.
Previsió i prevenció de riscos.
Recursos energètics: energies convencionals i energies alternatives.
Recursos de derivats de l'ús del sòl: forestals i agrícoles.
L'esgotament i l'optimització de recursos.
Impactes derivats de l'explotació de recursos.
Contaminació de l'aire i mesures de control.
Principals canvis a l'atmosfera.
Qualitat i contaminació de l'aigua.
L'avaluació de l'impacte ambiental.
Models de gestió del medi ambient.
Ordenació i planificació del territori.
Estudis d'avaluació d'impacte ambiental.
Conservació, millora del medi, qualitat de vida, educació i consciència ambiental.
Aplicar el concepte de sistema a l'estudi de la dinàmica terrestre i de les interaccions amb l'activitat humana.
Explicar els models que la ciència actual utilitza per entendre el funcionament de l'atmosfera, hidrosfera, geosfera i pedosfera.
Conèixer la teoria de la tectònica de plaques com a marc per entendre les manifestacions de la dinàmica interna terrestre.
Explicar les interrelacions entre els sistemes terrestres, sobretot entre els sistemes fluids externs de la terra i la superfície terrestre.
Interpretar adequadament el cicle geològic com a expressió de la dinàmica terrestre, que genera a partir de processos geològics i al llarg del temps, materials i estructures en canvi constant.
Relacionar els processos geològics externs amb els tipus de sediments i també identificar i delimitar els principals ambients sedimentaris existents a la superfície de la terra.
Relacionar els processos geològics amb les estructures de deformació i amb la formació de les serralades de muntanyes.
Analitzar la incidència dels agents geològics en el modelat del paisatge.
Caracteritzar i valorar les diferents temptatives per a la mesura del temps geològic, i conèixer la taula i divisions del temps geològic fins al nivell de període i èpoques del període terciari.
Conèixer el procés de fossilització i l'ús dels fòssils com a indicadors.
Situar correctament en l'escala del temps geològic els canvis més rellevants d'origen natural succeïts al llarg de la història del planeta i els canvis que tenen el seu origen en actuacions humanes.
Reconèixer els grans trets de l'evolució geològica de Catalunya i les unitats actuals de relleu.
Analitzar un paisatge, tot situant-lo en l'espai i en el temps, i identificant les característiques dels seus components.
Saber utilitzar els conceptes de recursos, riscos i impactes per analitzar les relacions entre els sistemes naturals terrestres i l'activitat humana.
Relacionar recursos i riscs geològics amb els materials i processos geològics que els originen.
Identificar i classificar els recursos amb diferents criteris, tot considerant l'impacte ambiental de la seva explotació i el perjudicis del seu esgotament.
Relacionar les propietats dels diferents recursos amb el seu ús, tot assenyalant el concepte canviant de recurs.
Localitzar la disponibilitat d'alguns recursos geològics a Catalunya i avaluar els problemes ambientals derivats de la seva explotació.
Descriure els diferents tipus de riscs geològics i els seus efectes, tot localitzant-los en l'espai i el temps.
Identificar els factors naturals i d'origen antròpic que influeixen en el danys causats per la dinàmica del medi físic terrestre.
Analitzar l'abast, les causes i les conseqüències dels diferents tipus de contaminació i també, les condicions del medi que agreugen la contaminació
Indicar algunes variables que incideixen en la capacitat de l'atmosfera per a difondre contaminats, i raonar quines són les condicions meteorològiques que agreugen la contaminació.
Relacionar algunes activitats humanes que interfereixen en el cicle hidrològic, modifiquen els volums d'aigua en circulació i emmagatzemada i la contaminen, i analitzar possibles solucions per una millor gestió dels recursos hídrics.
Conèixer les variables que condicionen la degradació del sòl i els problemes de desertització en el nostre entorn, i valorar mesures raonades per pal·liar els seus efectes.
Relacionar els problemes ambientals amb les activitats humanes que els generen i les seves possibles solucions.
Conèixer el tipus de residus que es generen i els problemes associats al seu tractament i gestió.
Raonar sobre els usos del sòl, relacionant-los amb les seves característiques i els problemes que generen.
Interpretar la història geològica o un problema geològic a partir de les observacions de camp.
Interpretar i valorar la informació continguda en un mapa i tall geològic.
Elaborar talls geològics senzills a partir de mapes geològics simplificats.
Identificar en els mapes geològics de Catalunya els tipus de materials (litologia i edat) i estructures tectòniques.
Recollir diferents tipus de mostres, sense malmetre l'entorn, utilitzant la metodologia i els estris adequats i enregistrant les dades de manera acurada.
Dissenyar i realitzar amb rigor científic enquestes senzilles sobre temes ambientals, seguint les normes elementals de respecte a les persones, per tal de conèixer l'opinió pública en aquestes qüestions.
Conèixer les possibilitats d'aplicació de les noves tecnologies a l'estudi del medi ambient.
Analitzar i interpretar dades de diversa procedència i naturalesa i realitzar càlculs numèrics i estadístics senzills, així com representar les conclusions de manera adequada amb diferents mètodes.
Reflexionar sobre el propi codi ètic en relació amb els problemes ambientals i els hàbits de consum, adaptant una posició personal respecte del que significa la qualitat de vida.
Identificar els elements i les vivències que ens fan gaudir en els espais naturals, i prendre aquestes vivències com a referència per tal de definir el que significa "qualitat de vida".
Òbviament, els continguts conceptuals encapçalats com a Llenguatge gràfic i geomètric es corresponen i s'operativitzen especialment en el conjunt de procediments "Ús del llenguatge gràfic i geomètric".
És un curs on es focalitza el coneixement i aplicació de les formes geomètriques planes, la codificació de vistes dièdriques i la representació perspectiva de formes tridimensionals.
En acabar aquest primer curs, haurà de ser capaç de descriure, tant de forma oral com escrita, els processos de construcció de formes geomètriques i també a interpretar representacions tècniques codificades amb els sistemes de representació, especialment en perspectives, aplicant les normes i la simbologia pròpies del dibuix tècnic.
Apreciar la universalitat del dibuix tècnic en, i per a la transmissió i comprensió de les informacions.
Superfícies polièdriques de revolució.
Modalitat d'humanitats i ciències socials
L'ensenyament de la matèria llatí no pot fer-se en abstracte, com si fos un element extern i llunyà, com si els continguts objecte d'estudi no tinguessin cap vinculació amb l'alumnat.
Al contrari, s'ha de desenvolupar a partir del coneixement que els estudiants tenen de la primera gran civilització que ocupà el nostre territori i que ens llegà llengua, costums, cultura i tot allò que té a veure amb una concepció del món que s'ha anomenat tradicionalment humanisme.
La constatació de la pervivència no solament material sinó també espiritual d'alguns aspectes de la civilització romana fins als nostres dies conduirà l'alumnat a reflexionar sobre la propagació, la transformació i la permanència de les cultures, tot i que les persones que n'han estat els artífexs desapareguin.
La consciència de pertinença a un passat, comú amb altres pobles peninsulars i extrapeninsulars, que els estudiants deuen haver intuït en el decurs del seu ensenyament obligatori, cal refermar-la des d'aquesta matèria.
El terme llatí humanitas, que tradueix el grec philantropia, fou encunyat pels romans per significar, entre altres coses menys nobles, l'actitud de respecte que cal tenir envers els altres.
Malgrat que, en el món romà, aquesta actitud no comportà cap canvi en les regles morals que regiren la república i l'imperi, sí que fou un motor de canvi total de costums i de forma de pensar en altres èpoques històriques, la més insigne de les quals fou el Renaixement.
En l'actualitat, hem de pretendre que l'estudi de les humanitats contribueixi, d'una banda, a provocar una reflexió profunda sobre l'ésser humà i, d'una altra, a adoptar una actitud coherent de respecte i estima per les seves diverses manifestacions ètniques, culturals, religioses, lingüístiques, i de lluita contra les desigualtats.
L'estudi del passat romà ha de servir també per constatar la secular relació de pobles ben diversos i afavorir un positiu interculturalisme.
L'estudi de la matèria llatí preveu dues grans vessants: la llengua i la literatura, i la civilització.
Pel que fa als continguts de llengua i de literatura, cal assenyalar alguns dels plantejaments que han guiat la formulació dels objectius i dels continguts que proposa aquest currículum:
El llatí, com qualsevol altra llengua, és bàsicament una eina de comunicació, per tant, ha de ser tractada com a tal, tot i les mancances evidents que els usuaris tenen quant als aspectes orals i a l'expressió escrita.
En aquest sentit, la competència en lectura comprensiva de textos de dificultat adequada, basada en primer terme en el coneixement que l'estudiant té de la llengua pròpia i de les altres que domina, serà l'objectiu principal que caldrà aconseguir.
Secundàriament, les llengües clàssiques, i preferentment el llatí, són bons instruments per estimular la reflexió sobre la llengua pròpia i, per extensió, sobre el funcionament de qualsevol sistema lingüístic, ja que la comprensió d'un text llatí comporta en força ocasions un exercici de traducció més o menys conscient que implica la comparació d'estructures lingüístiques diferents.
Igualment, l'estudi del llatí serveix per reforçar el coneixement etimològic no sols de la llengua pròpia, sinó també d'altres llengües romàniques i àdhuc no romàniques.
La literatura llatina mereix un tractament singular per dues raons.
Primerament, perquè la lectura de les obres més importants dels autors llatins augmenta el cabal cultural de l'alumne de batxillerat amb vista a esdevenir un lector adult ben format o, si és el cas, un universitari amb una base imprescindible a l'hora de fer front a estudis d'humanitats o de ciències socials.
Segonament, perquè la influència de la literatura llatina en la literatura i l'art occidentals ha estat determinant i, per tant, el seu coneixement contribueix a comprendre molts aspectes del nostre entorn cultural passat i present.
Però aquest currículum no pretén només que els estudiants assoleixin uns continguts de llengua i de la literatura, sinó que estableix les condicions necessàries per tal d'aconseguir un equilibri òptim entre els continguts estrictament lingüisticoliteraris i els culturals, i pretén deixar de banda la visió d'aquests dos apartats com compartiments aïllats i sovint oposats.
En aquest sentit, pel que fa als continguts de civilització llatina, cal tenir en compte tres raons principals que aconsellen la seva integració inexcusable:
a) La concepció del món antic clàssic com un tot i no com un conjunt de parcel·les deslligades les unes de les altres.
Aquesta concepció global ha estat la forma habitual com els intel·lectuals i els investigadors s'han apropat a l'antiguitat clàssica al llarg de tots els segles.
Només potser a partir de les dècades intermèdies del segle passat es va produir una parcel·lació del coneixement deguda al creixent volum d'informació que s'anava acumulant i que no permetia formar professionals competents en totes aquestes àrees del saber.
En el camp de la recerca s'ha posat remei a aquesta parcel·lació integrant en un mateix grup investigadors de diverses disciplines com ara la filologia llatina i grega, l'arqueologia, la història antiga, l'epigrafia, la numismàtica, les ciències i les tècniques historiogràfiques, etc. L'aportació més genuïna que es pot fer des de l'àrea de la filologia llatina és el tractament rigorós de les fonts escrites antigues i medievals, en la mesura que poden informar amb molta precisió de fets i situacions que no sempre resulten diàfans a partir del tractament de les fonts materials.
b) La influència que tota la cultura llatina –i per extensió, la cultura grega, que fou assimilada pels romans– ha tingut i continua tenint en el món occidental.
Destaquem-hi, entre altres camps, la literatura clàssica, que ha influït constantment al llarg de totes les èpoques; i la mitologia, que forma part del bagatge cultural d'avui, en el teatre, en el cinema, en la iconografia, en la publicitat, etc.
c) El caràcter de multiús que té aquest currículum, en el sentit que pot ser cursat per estudiants amb interessos força diferents que van des d'acabar la seva primera etapa formativa fins a cursar cicles formatius o estudis superiors diversos, no estrictament filològics.
Per tot això, és evident que l'estudi de la civilització romana, igualment com el de la llengua, ha de ser present en el currículum del batxillerat.
Finalment, ens cal assenyalar que l'estudi de la cultura i de la llengua llatines ha d'iniciar els nois i les noies de Catalunya a construir models d'anàlisi de la realitat que els envolta a partir del coneixement d'un món i d'una llengua acabats, que per això permeten ser mirats des de múltiples perspectives com qui contempla un calidoscopi, aplicant-hi sempre, però, pautes de rigor.
En un marc més general, els elements d'aquest currículum també tenen en compte la reflexió endegada les darreres dècades sobre què implica el fet d'ensenyar, considerant que en el procés d'ensenyament-aprenentatge no solament és important el que s'ensenya o s'aprèn, sinó també el com, el perquè i el quan s'aprèn i s'ensenya.
Quin valor té, en l'actualitat, aprendre llatí?
Quin al·licient pot representar per a un o una jove del segle XXI conèixer els trets més importants d'una cultura antiga?
La matèria es desenvolupa en dos cursos: llatí I i llatí II.
El primer, ofereix un apropament elemental a la llengua llatina i una primera aproximació a la cultura i a la civilització romanes.
El segon, esdevé una ampliació i un aprofundiment, dels aspectes tractats en el primer curs, amb una insistència especial en els aspectes literaris i de tradició.
Interpretar, d'una manera coherent, el contingut d'un text de dificultat mitjana, preferentment en prosa, aplicant els coneixements morfosintàctics i lèxics bàsics de la llengua llatina.
Relacionar fets lingüístics del llatí (flexió nominal, pronominal i verbal) amb altres de les llengües que en derivaren, principalment del català, del castellà i de l'aranès si hi escau.
Reflexionar, en general, sobre els conceptes morfosintàctics i semàntics propis d'un sistema lingüístic i establir relacions entre àmbits lingüístics diversos.
Identificar les principals realitzacions històriques, sociopolítiques, literàries i culturals del poble romà i assenyalar la seva repercussió a la història d'Occident.
Obtenir informació a partir de l'estudi de fonts literàries i de tota mena, relacionades amb la cultura llatina, i analitzar-la críticament.
Adonar-se i valorar que la llengua i la cultura llatines han perllongat la seva influència en el temps i han esdevingut un model imitable per a generacions posteriors.
Reconèixer alguns elements de l'herència llatina i apreciar-los com una de les claus per interpretar els esdeveniments posteriors.
Valorar positivament l'esperit eclèctic i pragmàtic romà com un element integrador de diferents corrents de pensament i actituds (ètiques i estètiques) que conformen l'àmbit cultural d'Occident.
Extreure informació de textos llatins diversos en traducció pertanyents als diferents gèneres literaris, tot distingint-ne llurs trets essencials.
Traducció i comentari de textos llatins, preferentment en prosa, amb anàlisi morfosintàctica implícita, i explícita quan calgui.
Ús de la llengua llatina per comprendre millor la llengua pròpia.
Confrontació de fets lingüístics entre el llatí i la llengua pròpia, i de fets culturals clàssics amb realitzacions posteriors.
Maneig de fonts d'índole diversa, tradicionals o digitals, sobre civilització i cultura llatines.
Consideració dels valors positius del poble romà (eclecticisme i pragmatisme).
1.2 Etapes, àmbit i registres del llatí fins al segle VI dC.
1.3 La fragmentació lingüística de l'imperi romà.
1.4 L'evolució del llatí a les llengües hispàniques.
1.5 El llatí medieval i el llatí humanístic.
2.2 Nocions bàsiques de fonètica, prosòdia i escriptura llatines.
2.3 Introducció a la morfologia nominal i pronominal.
2.4 Introducció a la morfologia verbal.
2.6 Introducció a la sintaxi oracional.
2.7 Partícules d'ús més freqüent.
3.1 Aprenentatge de lèxic llatí.
3.3 Expressions llatines en el registre estàndard de la llengua pròpia.
4.1 Etapes de la història de Roma dels segles VIII aC al VI dC.
4.2 Aspectes d'organització política, social i religiosa a Roma.
4.4 Nocions bàsiques sobre tècnica i art.
4.5 Vigència d'usos i costums romans a la societat actual.
Iniciació a les tècniques de traducció.
Aproximació a la subordinació d'aparició més freqüent en llatí.
3.1 Aprofundiment en la sintaxi i semàntica.
3.2 Aproximació als conceptes de composició i derivació en llatí.
3.3 El lèxic d'origen grecollatí propi de les matèries de batxillerat.
3.4 Expressions llatines en el registre culte de la llengua pròpia.
4.1 Aproximació als gèneres literaris llatins: teatre, historiografia, oratòria, èpica, lírica i elegia.
4.2 La transmissió de la literatura clàssica.
4.3 Referències culturals clàssiques: literatura, art (pintura, música, escultura, arquitectura, cinema), mitjans de comunicació, publicitat, etc.
4.4 La cultura material romana a Hispània.
Empúries, Bàrcino, Tàrraco i Ilerda.
Aprofundiment en les tècniques de traducció.
Analitzar l'evolució del llatí al català i al castellà.
Identificar en textos llatins de dificultat mitjana els morfemes nominals, pronominals i verbals de formes regulars –i, si escau, irregulars– i el seu valor sintàctic.
Reconèixer en textos llatins de dificultat mitjana les estructures sintàctiques més freqüents de la llengua llatina.
Assenyalar els fets sociopolítics més importants de la història del poble romà.
Descriure alguns aspectes de la vida quotidiana dels romans com ara la religió, l'oci i la família.
Assenyalar les realitzacions tècniques, urbanístiques i artístiques més importants del món romà.
Indicar alguns aspectes d'organització política i administrativa que han perdurat al llarg de la història d'Occident fins als nostres dies.
Traduir a la llengua pròpia i comentar textos llatins de dificultat mitjana pertanyents a diversos gèneres literaris, preferentment en prosa.
Relacionar els conceptes lingüístics emprats en l'aprenentatge de la llengua llatina amb els de les llengües que l'alumne coneix.
Relacionar i comparar la morfosintaxi i el lèxic llatí amb els del català i els de les llengües romàniques més properes.
Deduir regles de derivació a partir d'unes constants observades prèviament en el pas del llatí a les llengües romàniques.
Reconèixer un corpus de vocabulari d'unes mil paraules.
Incloure mots o sintagmes en un context donat i adequar-los a la coherència morfosintàctica de l'oració.
Transformar estructures de la llengua llatina –i, eventualment, de la llengua pròpia– en altres d'equivalents en llatí (per exemple, de la veu activa a la passiva, oracions de relatiu en construccions de participi concertat, construccions d'infinitiu en oracions completives introduïdes per conjunció).
Assenyalar les característiques essencials que diferencien estructuralment els principals gèneres literaris a partir de la lectura de textos traduïts dels autors llatins més importants.
Comparar obres artístiques i literàries llatines amb obres posteriors que s'hi hagin inspirat per tal de veure-hi les semblances i diferències, i poder-ne extreure conclusions senzilles.
Aplicar les tècniques d'anàlisi, síntesi i comentari en l'elaboració de treballs monogràfics senzills referents a la llengua i a la cultura llatines.
Comentar i relacionar, amb l'ajut del professorat, coneixements adquirits a partir del maneig de fonts arqueològiques i literàries i d'estudis posteriors sobre algun aspecte elemental de la influència de Roma en l'entorn immediat de l'alumne, usant, si s'escau, eines digitals.
El plantejament de les matèries de matemàtiques, pel paper central que tenen en la majoria de modalitats, ha d'atendre diverses finalitats que coincideixen amb les del batxillerat.
L'una és la necessitat d'atendre a finalitats formatives generals d'acord amb l'opcionalitat que afavoreix l'especialització de l'alumnat; l'altra, és la voluntat de conjugar la formació preuniversitària amb la preprofessional, i una tercera, a centrar els objectius de l'aprenentatge de l'alumnat a generar capacitats per aprendre i fomentar actituds de valoració de la potència i la utilitat dels models i procediments matemàtics per conèixer i prendre decisions en els camps social i econòmic, més que dotar-los de continguts estàtics propis d'èpoques més monòtones en l'àmbit social i productiu en particular, i en l'entorn cultural en general.
La matemàtica entra en aquesta aposta de futur amb un paper prou destacat i creixent en la modalitat d'humanitats i ciències socials.
Cal tenir present que els currículums de batxillerat es dissenyen pensant en una ampliació de la base social a la qual van adreçats i tendeixen a retardar el seu tractament més aprofundit en els currículums postsecundària, ja sigui universitaris o professionalitzadors.
El marc en què es desenvolupa aquesta matèria ve condicionat per la modalitat a la qual va dirigida i per la intencionalitat d'aplicació a les ciències socials que es manifesta en el mateix nom de la matèria.
Per això, tot i que la majoria dels objectius generals són coincidents amb els de la matèria de matemàtiques de les modalitats científica i tecnològica, caldrà prioritzar-ne aquells que el seu assoliment fomenti en l'alumnat el convenciment de la utilitat de l'aplicació de les matemàtiques a les ciències socials.
Per això, la seva contribució als objectius generals del batxillerat se centra en el seu paper d'instrument per a una comprensió, adequada a l'edat, de l'entorn econòmic i social.
De tota manera, el treball sistemàtic i ordenat, la constància, la recerca de millors solucions, l'aprofundiment en la interpretació de la realitat, la precisió en el raonament que, entre d'altres, caracteritzen el treball en la matemàtica, contribueixen especialment a la formació general de l'alumnat i el doten d'estratègies de què, d'alguna manera, hauria de disposar tot l'alumnat d'aquest cicle.
Els continguts que es detallen en aquest currículum pretenen servir per dotar l'alumnat d'un instrument imprescindible per introduir-se de manera autònoma i creativa en els models matemàtics que s'utilitzen en el món de l'economia i de les ciències socials.
A més, l'edat dels nois i noies en aquest cicle aconsella una introducció a l'abstracció, bàsica però sistemàtica, i que prendrà cos, fonamentalment, en la recerca, conceptualització i aplicació dels models als quals abans ens referíem per poder fer la interpretació de fenòmens econòmics i de contingut social.
La necessitat de plantejar aprenentatges que es produeixin en un marc al més globalitzat possible, aconsella tenir especial cura per treballar, al màxim possible, amb forta coordinació amb la resta de matèries de l'entorn curricular, especialment de la modalitat, encara que no exclusivament.
En aquest sentit, cal observar que l'alumnat, en començar el batxillerat, ja s'ha introduït en els procediments generals d'identificació, ordenació, representació i càlcul amb nombres, en l'obtenció, el tractament i la interpretació de dades, en la identificació, la interpretació i l'ús de funcions en les seves formes més elementals, en els procediments de mesura, interpretació i representació de les formes i en la resolució de problemes emprant el llenguatge aritmètic i algèbric.
De fet, els continguts procedimentals que trobem en la matemàtica en aquesta modalitat del batxillerat es basen en una ampliació dels procediments esmentats i la seva generalització a partir de processos d'abstracció adequats a l'edat.
Així, els conceptes bàsics i exemples més senzills del model funcional i els conceptes bàsics de l'aritmètica, l'àlgebra i l'estadística elemental ens permeten desenvolupar amb garanties els conceptes de la programació lineal, de les funcions, de l'aritmètica real i de l'estadística que s'hauran de completar amb una introducció, adequada a l'edat, de l'estudi analític de funcions reals.
De la mateixa manera que en l'etapa anterior, els continguts referits a la història de la matemàtica, a més de permetre consolidar un bagatge cultural en l'àmbit de la història de la ciència i de la tècnica, ha de refermar el paper instrumental de la matemàtica en el camp de les ciències socials i la vinculació del seu desenvolupament a la resta de trets culturals i socials de les èpoques històriques en què es produeix.
El tractament metodològic que ha de guiar el disseny de les activitats d'aprenentatge en la matemàtica s'haurà d'inspirar en una selecció i seqüenciació acurada dels continguts a treballar, amb activitats d'aprenentatge estructurades i amb durades temporals raonables.
Pel que fa a l'organització de l'aula, cal procurar que sigui adequada a les característiques de l'activitat que es proposa i que, globalment, presenti un cert equilibri entre les diverses formes possibles, des del treball individual fins al treball amb grup cooperatiu.
Habituar-se a la discussió prèvia en la resolució de problemes i a la comprovació i interpretació de les solucions obtingudes en el context del problema mateix.
Cercar diversos procediments per a la resolució de problemes, i tendir a l'optimització dels processos.
6.3 Les funcions polinòmiques, de proporcionalitat inversa, exponencials i logarítmiques.
6.4 L'estudi local d'una funció: funció contínua, funció creixent, funció decreixent.
6.5 Asímptota horitzontal i vertical d'una funció.
6.6 Punts de tall amb els eixos de la gràfica d'una funció, punt de discontinuïtat, extrem absolut i extrem relatiu d'una funció.
6.7 Funcions donades per taules.
6.8 La taxa mitjana i la taxa instantània de variació.
6.9 La derivada d'una funció en un punt.
6.10 El càlcul infinitesimal i les funcions al llarg de la història.
Equacions lineals amb dues incògnites.
7.1 La recta com a gràfic d'una funció polinòmica de grau menor o igual que 1.
Paràmetres de la fórmula: pendent i ordenada a l'origen.
7.2 La recta com a punts del pla que són solució d'una equació lineal amb dues incògnites.
7.4 Sistemes d'equacions lineals amb dues incògnites.
9.1 Inequacions lineals amb dues incògnites.
9.2 Sistemes de n inequacions lineals amb dues incògnites.
10.1 Funció objectiu d'un problema de programació lineal amb dues variables.
10.2 Restricció d'una funció objectiu.
10.3 Solució de la funció objectiu.
10.4 El teorema de localització de solucions.
11.1 Freqüència relativa i probabilitat.
11.2 Mostra aleatòria i població total.
11.3 Mitjana i esperança matemàtica.
11.4 Distribucions estadístiques i models teòrics de probabilitat.
11.5 Distribucions discretes: la distribució binomial.
12.1 Agrupament de dades en classes.
12.3 Un model de distribució de probabilitat: la llei normal
13.1 La relació entre variables qualitatives.
13.2 La relació intuïtiva entre dues variables numèriques.
13.3 Diagrames de dispersió o núvols de punts.
13.4 Mesures de dependència: covariància i coeficient de correlació lineal.
13.6 Prediccions estadístiques si s'escau l'ajust lineal.
Les etapes en un treball estadístic: concreció del caràcter i la població, recollida de dades, buidat i organització de les dades en taules, elecció del gràfic més apropiat, càlcul de paràmetres estadístics de posició i dispersió, tipificació de la variable, comparació amb una distribució teòrica de probabilitat i, si s'escau, inferència estadística.
3.4 Ús de l'ordinador per mecanitzar càlculs en processos d'interès compost.
5.2 Estudi del signe, continuïtat, monotonia d'una funció en un punt, asímptotes horitzontals i, en el cas de funcions de proporcionalitat inversa i logarítmiques, asímptotes verticals.
Càlcul de taxes mitjanes de variació.
5.5 Estudi global i local de les funcions reals utilitzant eines informàtiques.
Càlcul amb funcions polinòmiques, de proporcionalitat inversa, exponencials i logarítmiques.
6.2 Obtenció de valors desconeguts en funcions donades per una taula.
6.4 Càlcul de la derivada d'una funció en un punt.
6.5 Ús de l'ordinador en procediments relatius a anàlisi matemàtica.
7.2 Operacions bàsiques (en matrius 3 x 3 com a màxim): suma, producte, producte per un escalar.
7.3 Càlcul del rang d'una matriu.
7.4 Resolució de sistemes d'equacions lineals amb dues o tres incògnites.
Interpretació geomètrica de les equacions lineals amb dues incògnites.
8.1 Representació d'una recta com a conjunt de punts que són solució d'una equació lineal amb dues incògnites.
8.2 Càlcul de l'equació d'una recta coneixent-ne un punt i el pendent o dos punts.
8.3 Determinació de les posicions relatives de dues o més rectes.
Planificació, realització i anàlisi crítica de les diferents fases d'un treball estadístic.
10.1 Preparació i realització de la recollida de dades.
10.2 Elaboració de taules que facilitin l'anàlisi de les dades.
10.3 Elecció i realització del tipus de gràfic que faciliti l'anàlisi de les dades.
10.4 Càlcul i interpretació dels paràmetres estadístics de posició i de dispersió, univariants i bivariants, que convinguin al treball estadístic.
11.1 Caracterització del model binomial.
11.2 Aproximació de la distribució binomial per la distribució normal.
11.3 Distribució de les dades en intervals a priori o a posteriori de la recollida de dades.
11.4 Interpretació i representació d'histogrames d'àrees.
11.5 Comparació de la distribució estadística amb el model teòric de la llei normal.
11.6 Tipificació de la variable.
11.7 Càlcul de probabilitats o intervals a partir de la llei normal en el cas que s'escaigui l'ajust al model teòric.
Anàlisi de la relació entre dues variables estadístiques.
12.1 Anàlisi de la relació entre variables qualitatives.
Ús de gràfics per analitzar intuïtivament la relació entre una variable numèrica i una qualitativa.
12.2 Valoració intuïtiva del tipus i grau de dependència entre dues variables numèriques a partir de l'observació del diagrama de dispersió.
12.3 Representació de les dades en un diagrama de dispersió.
12.4 Càlcul i interpretació de la covariància i el coeficient de correlació lineal.
12.5 Traçat a ull de la recta de regressió, si s'observa correlació lineal.
12.6 Càlcul de l'equació de la recta de regressió lineal.
12.7 Ús de la recta de regressió per a la predicció de dades.
Anàlisi crítica de les prediccions segons el grau de correlació i el tipus de variables en casos pràctics.
14.1 Selecció dels conceptes, sistemes conceptuals i procediments a emprar en la resolució de problemes d'optimització (tant funcional com de programació lineal), de matemàtica comercial, d'ajust a la llei normal i de prediccions en la correlació lineal.
14.2 Discussió de l'existència de possibles solucions.
14.3 Plantejament del problema i obtenció de les possibles solucions al problema.
14.4 Comprovació, anàlisi de la validesa i interpretació pràctica de les solucions obtingudes a partir de les condicions inicials del problema.
El llenguatge de les funcions, taules, fórmules i gràfics, aplicat a fenòmens i situacions pràctiques de les ciències socials i l'economia.
Les característiques locals i globals de les funcions elementals: polinòmiques, exponencial, logarítmica i de proporcionalitat inversa.
Aprofundiment en el model lineal: interpolació lineal, taxa mitjana de variació, equacions lineals amb dues incògnites.
Progressions geomètriques i interès compost com a processos exponencials en comparació amb processos de comportament lineal.
Processos de capitalització i amortització.
Interpretació i aplicació de casos pràctics.
Revisió dels elements bàsics d'un estudi estadístic, ja treballats a l'ESO (població, tipus de caràcter, variables estadístiques, freqüències absolutes i relatives, gràfics –diagrames de sectors, diagrames de barres, diagrames de caixa, pictogrames–, paràmetres de posició –mode, mediana, centils i mitjana–, paràmetres de dispersió –la desviació mitjana i la desviació tipus).
Aprofundiment en l'organització, el tractament i la interpretació crítica de dades, gràfics i paràmetres.
L'ajust d'una distribució estadística a un model de probabilitat: la llei normal.
Programació lineal amb dues variables.
La derivada en un punt i la funció derivada i la seva interpretació en variables socials o econòmiques.
Calcular valors per interpolació lineal en una funció donada per una taula corresponent a una situació pràctica, i discutir, a partir del gràfic i del tipus de situació, la conveniència de l'ajust lineal.
Reconèixer i interpretar a la pràctica les asímptotes horitzontals i verticals en les funcions exponencials, logarítmiques i de proporcionalitat inversa.
Calcular les derivades successives d'una funció i relacionar el seu signe en un punt amb el creixement, el decreixement i l'existència d'extrem relatiu de la funció en aquest punt.
Usar amb soltesa programes informàtics i calculadores gràfiques per generar el gràfic d'una funció i estudiar-ne les característiques.
Reconèixer i aplicar a situacions pràctiques les funcions polinòmiques i de proporcionalitat inversa.
Tenir soltesa amb el càlcul amb polinomis, manualment i amb programes de càlcul simbòlic, i aplicar tots els procediments d'estudi de les funcions als models polinòmic i de proporcionalitat inversa.
Plantejar, discutir, resoldre i interpretar la solució de sistemes d'equacions lineals amb dues o tres incògnites, i amb un paràmetre com a màxim en els sistemes amb dues incògnites.
Interpretar, a la pràctica, la solució o les solucions obtingudes.
Valorar la potència de les eines i models estadístics com a instruments necessaris per a l'anàlisi de dades i per a la presa fonamentada de decisions en diferents camps de les ciències socials i l'economia.
Vigilar les limitacions i els errors que es poden cometre en les diferents fases d'un treball estadístic, des de la selecció d'una mostra, passant per la interpretació de gràfics i paràmetres, l'ajust a un model teòric i, si s'escau, arribant a la inferència estadística.
Planificar i realitzar un treball estadístic complet, començant per la recollida de dades, la seva tabulació, la representació gràfica, el càlcul de paràmetres estadístics, la seva interpretació i acabant per la inferència estadística.
Interpretar i elaborar taules de contingència, i analitzar la relació entre les variables representades.
Elaborar gràfics per a l'estudi de la relació entre una variable numèrica i una qualitativa.
Millorar els procediments apresos anteriorment de manera que no impliqui subestimar ni oblidar els nivells d'aprenentatge anteriors i acostumar-se a cercar-ne aplicacions a altres àrees, copsant que així ha evolucionat la ciència en general, i la matemàtica en particular.
Valorar els processos inductius i deductius com a eines fonamentals en el treball matemàtic i insistir-hi per tal d'emprar-los amb el nivell de complexitat adequat.
Valorar les aportacions pròpies i les dels companys/es en les diverses formes de treball col·lectiu i observar les normes que el regulen.
economia i organització d'empresa
L'economia i organització d'empresa ha estat dissenyada d'acord amb dues finalitats principals: estudiar globalment l'empresa actual –com s'organitza, com es gestiona– i ajudar l'alumnat a avançar en el seu procés de desenvolupament personal.
Respecte a la primera finalitat, cal remarcar que l'empresa és avui una realitat bàsica i fonamental en el sistema econòmic i en el sistema d'organització social en què estem immergits.
L'alumnat de batxillerat, que en un futur més o menys proper es podrà integrar com a treballador/a d'una empresa o convertir-se en empresari, ha de conèixer el món empresarial i preparar-se per esdevenir una persona multifuncional, adaptable, efectiva, eficient, que treballa en equip i que té clar que forma part intrínseca d'aquesta organització.
Tots aquests aspectes possiblement es valoraran a l'hora de la seva contractació en el futur.
En relació amb la segona finalitat, cal que aquesta matèria esdevingui un ajut a l'alumnat per avançar en el seu procés de desenvolupament integral com a persona i com a futur treballador o empresari.
Millorar els seus esquemes de raonament personal, potenciar la iniciativa personal, exercitar el procés de presa de decisions, obtenir i tractar informació, avançar en la millora de l'organització del treball personal, aprendre a treballar en equip, són alguns continguts que es proposen treballar des de la matèria, aplicant-los a les situacions reals que es donen en les empreses, però que d'alguna manera han de permetre modificar la seva personalitat i ajudar-lo a assolir el grau de maduresa propi de l'edat.
Els continguts conceptuals d'aquesta matèria se centren en l'estudi de l'empresa des de diferents perspectives: com a unitat econòmica, que produeix béns i serveis i que gestiona tot el sistema empresarial; com una unitat que necessita una organització per assolir els objectius que s'ha fixat; com una entitat amb el seu funcionament i les seves funcions internes (planificació, organització, gestió i control de gestió), en què destaquen el procés de presa de decisions i de direcció de l'empresa.
També tracten de la informació de caire econòmic i financer que proporciona la comptabilitat amb la finalitat de prendre decisions empresarials.
Tots aquests continguts s'enfoquen per estimular la capacitat d'adaptació a un entorn canviant, que és un aspecte determinant per a la supervivència de l'empresa.
Després d'aquests continguts conceptuals, es fa un recorregut per les diferents àrees funcionals de l'empresa (proveïment i gestió d'existències, producció, comercialització, inversió, finançament i recursos humans).
L'alumnat ha d'entendre que aquestes àrees, per bé que tenen objectius particulars, a la vegada han de col·laborar i contribuir conjuntament a l'objectiu general de l'empresa.
L'apartat conceptual es completa amb l'estudi de l'impacte de les noves tecnologies de comunicació en l'empresa i les repercussions que l'activitat productiva provoca en el medi ambient.
Cal que l'alumnat prengui consciència que un medi ambient en condicions acceptables per a la vida humana és, ara per ara, un bé escàs i, en aquest sentit, s'ha de considerar com un bé econòmic que necessita una transformació i que, en conseqüència, genera un cost.
Davant d'aquesta situació, l'empresa compta amb dues funcions noves: esdevenir una organització que tracta el medi natural com un bé escàs i ser productora de nous productes i serveis relacionats amb la protecció del medi ambient.
Pel que fa als continguts procedimentals, es proposa treballar un conjunt de tècniques i d'habilitats que, aplicades convenientment, permetrà a l'alumnat de donar resposta a diverses situacions que es poden plantejar en l'empresa.
Aquests procediments han estat organitzats considerant dos aspectes: les tècniques específiques d'aplicació en les empreses, i els canals d'obtenció, registre, tractament i transmissió de la informació en l'empresa.
Cal destacar el procediment de transmissió de la informació escrita mitjançant la redacció d'informes, ja que constitueix un vehicle d'informació molt utilitzat dins de l'empresa i té el seu caràcter de síntesi en el procés de tractament i transmissió de la informació gràfica, de l'econòmica, de la financera i de tota aquella més general.
Aquest instrument de transmissió d'informació es pot utilitzar de manera generalitzada, però també com a instrument complementari al de l'anàlisi i resolució de casos, ja que sempre és convenient redactar el corresponent informe en acabar l'anàlisi.
L'alumnat que cursa aquesta matèria coneix tot un seguit de continguts procedimentals sobre la realització de treballs, però sobretot ha de saber aplicar-los en aquest cas concret.
Entre els continguts procedimentals s'inclou també tot un seguit de tècniques en relació amb la descripció, la classificació, la localització, el càlcul, la representació gràfica i la interpretació de diverses variables empresarials.
L'anàlisi, la simulació i la resolució de casos tenen un caràcter de procediments integradors i sintètics de tots els sabers d'aquesta matèria, de manera que esdevindran els instruments per exercitar el procés de direcció i la presa de decisions i per utilitzar la informació que proporciona la comptabilitat.
L'aplicació del procés de direcció s'ha de treballar bàsicament mitjançant la resolució de casos.
Convé, per tant, que en els exemples utilitzats per a aquesta finalitat quedi molt clar que dirigir consisteix a aplicar els mitjans humans, tècnics i materials disponibles, realitzar les funcions internes de planificació, organització, gestió i control de gestió, i tot això amb la finalitat d'assolir els objectius proposats.
Els procediments sobre la planificació d'un projecte d'iniciativa empresarial han de permetre a l'alumnat d'exercitar tot el procés que comprèn el disseny, la planificació i l'estudi de la viabilitat d'un petit projecte d'iniciativa empresarial.
Els continguts de valors, normes i actituds constitueixen un conjunt de coneixements relacionats amb l'aprenentatge de destreses personals respecte a les diferents tasques proposades, la sensibilització respecte d'actituds concretes, la relació amb els altres, l'adaptació a situacions diverses i la valoració d'altres situacions.
S'ha remarcat especialment la reflexió sobre els canvis que la nova economia ha comportat en la gestió empresarial i la sensibilització envers els canvis derivats de l'aplicació de les noves tecnologies i de la globalització de l'economia.
La distribució de continguts en dos cursos s'ha fet d'acord amb el nivell de profunditat i complexitat dels continguts; la relació dels continguts amb altres matèries del batxillerat i els coneixements previs de l'alumnat de batxillerat.
Adquirir una visió global de l'empresa com un organisme amb objectius definits, una organització determinada amb mitjans naturals, materials i humans a la seva disposició, i que es mou en un entorn concret i canviant.
Mostrar iniciativa i autonomia personal i participar activament en el disseny, la planificació i l'organització d'un petit projecte empresarial.
2.1 L'estructura organitzativa.
2.2 L'organització formal i informal.
4.1 La comptabilitat com a font d'informació sobre el patrimoni i la gestió empresarial.
4.3 Els comptes anuals: el balanç, el compte de pèrdues i guanys i la memòria.
La qualitat com a objectiu de producció.
El màrqueting i les variables del màrqueting total.
L'empresa i les noves tecnologies.
7.1 Nous negocis en relació amb Internet i les noves tecnologies de comunicació.
7.2 Canvis en la comunicació interna i externa de l'empresa.
7.3 Canvis en l'activitat comercial: el màrqueting digital, el comerç electrònic.
2.1 Obtenció de la informació en l'empresa a partir de fonts externes (premsa escrita, estudis estadístics, enquestes, bases de dades, visites a empreses, informes econòmics), i de fonts internes (registres comptables, informes interns, balanços i comptes de pèrdues i guanys) tant per mitjà de suports tradicionals com informàtics.
3.4 Hàbit de recerca i consulta d'informació a través de fonts bibliogràfiques i informàtiques.
5.1 Sensibilització respecte a l'impacte de les noves tecnologies en la gestió interna de l'empresa i en la seva relació amb l'entorn.
5.2 Interès i valoració dels canvis que suposa la globalització de l'economia en l'empresa.
La responsabilitat social de l'empresa.
Creixement extern i creixement intern.
El funcionament i l'organització de l'empresa.
2.1 L'empresa com a sistema de gestió.
La teoria de sistemes i l'empresa.
Funcions internes de l'empresa: la planificació, l'organització, la gestió i el control de gestió.
2.4 L'estructura organitzativa: els organigrames.
2.5 L'organització formal i informal.
La comunicació en les empreses.
La dinàmica de grups en les organitzacions i el treball en equip.
3.1 Els objectius del departament de recursos humans.
3.2 Àmbits d'actuació de la gestió de recursos humans.
El procés de selecció del personal.
L'administració de personal: contractes, nòmines.
La motivació dels treballadors.
El proveïment i la gestió d'existències.
4.1 La funció de proveïment, el flux de materials i de productes i la necessitat d'emmagatzemament.
Objectius de la funció de proveïment.
Els costos de la gestió d'existències.
4.3 La valoració de les existències.
4.4 La gestió de les existències.
La direcció de producció: eficiència i eficàcia.
5.2 El pla de producció i la gestió de la producció.
Mètodes i tècniques de planificació de la producció.
Formes d'adquisició de tecnologia.
La recerca i el desenvolupament de nous productes (R+D).
5.4 La qualitat com a objectiu de la producció.
La funció de producció: factors fixos i variables.
Productivitat dels factors i rendibilitat.
6.3 Sistemes d'assignació de costos: Full Costing i Direct Costing.
6.4 La decisió de produir o no produir.
Relacions amb altres subsistemes o funcions.
7.4 El concepte de màrqueting i les variables del màrqueting total.
La promoció o comunicació: estratègies de comunicació.
L'impacte de les noves tecnologies de la comunicació en la funció comercial: el comerç electrònic, la comunicació a Internet.
1.1 La comptabilitat com a font d'informació sobre el patrimoni i la gestió empresarial.
La normalització comptable: el Pla General Comptable.
Comptes de gestió i comptes de balanç.
1.3 Els comptes anuals: el balanç, el compte de pèrdues i guanys i la memòria.
2.1 La importància de l'anàlisi dels estats comptables.
2.2 Anàlisi d'estats comptables: variacions absolutes i relatives.
2.3 L'anàlisi economicofinancera mitjançant les ràtios.
3.2 Classificació de les inversions.
3.3 Els mètodes de selecció d'inversions.
4.2 Les classes de finançament i el seu cost.
El període mitjà de maduració de l'empresa.
5.1 L'aparició de nous negocis.
En relació amb el medi ambient.
En relació amb les noves tecnologies.
La idea, els promotors, els requisits previs.
L'estudi de mercat i anàlisi DAFO.
Determinació de la inversió necessària.
La constitució formal de l'empresa.
Descriure l'empresa com una organització que ha estat creada per assolir unes finalitats concretes, identificar els factors més destacats de l'entorn (mercat, clientela, proveïdors, conjuntura econòmica, institucions, marc legal, canvis tecnològics) i analitzar la influència que tots i cadascun d'ells exerceixen en el seu funcionament.
Elaborar i analitzar balanços i comptes de pèrdues i guanys, de manera que permeti, per a casos senzills, conèixer i interpretar l'estat econòmic i financer de l'empresa, valorant la informació que proporciona la comptabilitat.
Descriure la logística com a sistema d'organització i control del flux de materials que inclou i interrelaciona les activitats de proveïment, emmagatzemament i producció.
Determinar els costos d'emmagatzemament que l'empresa ha de suportar i analitzar la problemàtica derivada de la gestió de magatzems.
Determinar, mitjançant casos senzills, la comanda òptima i l'estoc de seguretat, i valorar la seva importància en la gestió dels magatzems.
Descriure l'activitat productiva de l'empresa com un subsistema empresarial, amb entrades (factors productius) i sortides (producte) relacionades entre si mitjançant la funció de producció.
Calcular el preu de venda d'un producte o servei (considerant el seu cost, el preu fixat per la competència i la sensibilitat dels consumidors a les variacions del preu), el marge comercial, la rendibilitat d'un producte i el punt mort o llindar de rendibilitat d'una empresa, i interpretar-ne els resultats.
Assenyalar les característiques dels diferents mètodes de comunicació o promoció de l'empresa.
Descriure i classificar les fonts de finançament i les inversions d'una empresa, i establir la correspondència entre inversions i finançaments.
Analitzar, en casos concrets d'empreses, la seva organització, l'estil de direcció, el tipus de clientela, el conjunt de proveïdors, l'estructura financera, i l'estructura econòmica, i els possibles conflictes entre els objectius d'aquestes àrees funcionals.
Manifestar iniciativa personal, capacitat organització i eficiència en els treballs i tasques realitzades individualment i col·lectivament aportant idees, prenent decisions i valorant el treball ben fet.
Habituar-se a fer consultes via Internet, bibliogràfiques, documentals o personals per tal d'aclarir dubtes o solucionar problemes i trametre les respostes de manera intel·ligible usant un vocabulari tècnic adient.
Mostrar interès pels canvis que suposa en la dimensió i l'organització de l'empresa l'impacte de les noves tecnologies de comunicació i la globalització de l'economia.
La diversitat de situacions i problemes econòmics que ha d'afrontar qualsevol persona al llarg de la seva vida ha esdevingut, en les societats occidentals, cada vegada més complexa.
L'individu ha de prendre multitud de decisions en l'exercici de diversos rols com a consumidor, treballador, empresari, inversor o estalviador, i moltes d'aquestes decisions són d'una gran transcendència per a la seva vida personal i familiar.
Aquestes propostes, en una societat democràticament avançada, demanen dels ciutadans una valoració raonada i sovint un posicionament davant de les diferents alternatives.
Les consideracions anteriors justifiquen la necessitat d'una formació econòmica bàsica per a tothom.
Però a més de les raons esmentades, raons de caràcter propedèutic justifiquen també la presència d'aquesta matèria al batxillerat.
L'estudi de l'economia contribueix a preparar i a orientar per a un ampli ventall d'estudis superiors, estudis que constitueixen un dels grups amb més demanda dins dels conjunt dels estudis superiors.
Una de les primeres qüestions que es plantegen, a l'hora de definir el currículum d'economia, és la de quina és l'economia que s'ha d'ensenyar.
És a dir, quina selecció de continguts ha de constituir el cos d'aquesta matèria i quins són els objectius que hauria d'assolir l'alumnat en acabar l'etapa.
L'enfocament adoptat té per finalitat la consecució de dos objectius bàsics: proporcionar una visió global del funcionament del sistema econòmic, i iniciar l'alumnat en el raonament econòmic.
Per tant, cal iniciar l'alumnat en la utilització d'una certa capacitat de raonament econòmic; és a dir, en aquell tipus de raonament expert que utilitzen els economistes: anàlisi de dades, anàlisi d'oferta-demanda.
El currículum proposat pretén defugir, així, dos enfocaments contraposats, però igualment estèrils.
D'una banda, un enfocament purament acadèmic i formalista, que proporciona una gran quantitat de conceptes, però amb una dèbil capacitat explicativa dels problemes reals.
De l'altra, un enfocament merament descriptiu dels fets econòmics, que proporciona una gran quantitat d'informació, però que perd validesa ràpidament, amb un escàs poder explicatiu de les causes dels problemes econòmics.
Els continguts conceptuals seleccionats es poden agrupar en els grans àmbits de la ciència econòmica.
El primer, és l'estudi del funcionament del mercat.
L'anàlisi del mercat és un aspecte clau dins de l'anàlisi econòmica, i la majoria dels conceptes que inclou són bàsics per a l'estudi d'altres continguts.
Aquest estudi del mercat s'ha de centrar en els aspectes amb més poder explicatiu, i més propers a la realitat, i no tant en els aspectes més formals o acadèmics.
El segon és l'estudi del funcionament de l'economia nacional.
Aquest apartat inclou l'estudi dels principals indicadors de l'activitat econòmica, els components de l'oferta i la demanda agregades i el paper de la política monetària o fiscal per regular el cicle econòmic.
I el tercer fa referència als aspectes internacionals i al creixement econòmic.
En un món com l'actual, amb un alt nivell d'integració econòmica, l'estudi de la realitat més propera, l'economia de Catalunya o d'Espanya, no es pot entendre sense l'estudi simultani de les relacions que s'estableixen amb els altres països, siguin propers (UE o OCDE), o més allunyats (Tercer Món, Europa de l'est).
Pel que fa als procediments, n'hi ha de caràcter general, relacionats amb la comunicació i expressió: la lectura i el comentari de textos, bàsicament premsa, elaboració de textos propis, síntesi d'informació, i procediments relacionats amb el tractament, l'anàlisi i la representació gràfica de dades.
L'aplicació d'aquests procediments a l'estudi dels temes econòmics ha de servir no sols com a mitjà de coneixement econòmic, sinó també per consolidar i aprofundir en el seu propi domini.
També s'inclouen procediments de caràcter específic, relacionats amb el raonament econòmic.
Per raonament econòmic entenem el conjunt d'habilitats i procediments caracteritzats per l'aplicació dels principis i conceptes econòmics a l'anàlisi de casos i problemes reals.
Aquesta capacitat de raonament requereix un coneixement real, significatiu, dels conceptes, però sobretot una capacitat per relacionar-los entre si i per seleccionar-ne els més adients en cada cas.
Tots els problemes econòmics tenen una important vessant social davant de la qual existeixen diferents punts de vista, amb fonaments ètics, filosòfics i polítics propis, que cal que l'alumnat conegui i sobre els quals ha de construir el seu propi criteri.
Per això, un adequat tractament dels valors, normes i actituds que es proposen en el currículum (relativisme, entorn econòmic i social, i mètode de treball) és fonamental perquè la matèria d'economia serveixi, tant a la formació professional o universitària posterior, com també per formar persones capaces d'afrontar, amb coneixement i responsabilitat, els problemes econòmics i socials de la vida adulta.
Mostrar opinió sobre fets econòmics o socials d'actualitat, i argumentar els punts de vista propis a partir de conceptes i principis econòmics elementals.
Entendre el funcionament del sistema d'economia de mercat, essent conscient dels seus avantatges i inconvenients, i de les interrelacions entre el sistema econòmic i els fenòmens socials.
Mostrar una actitud crítica i solidària en la valoració de determinades mesures de política econòmica, essent conscient com les decisions impliquen l'elecció entre objectius en part contradictoris, com són reflex d'interessos econòmics i polítics diversos i com imposen costos i beneficis als diferents sectors de la població.
Analitzar i valorar críticament les repercussions de l'activitat econòmica sobre el medi ambient i la qualitat de vida de les persones, així com sobre el diferent grau de desenvolupament entre regions o països.
2.3 Competència imperfecta, béns públics, externalitats i desigualtats.
2.4 Assignació de recursos i regulació del mercat.
6.1 El pressupost: instrument de la política econòmica.
7.1 Avantatges i desavantatges del comerç: lliure canvi versus proteccionisme.
Tractament i representació gràfica de dades mitjançant la utilització de calculadores o programari estàndard (fulls de càlcul i bases de dades).
2.3 Interpretació i anàlisi de les relacions entre dues variables o més.
4.4 Exposicions orals amb suport de mitjans tecnològics de presentació i debats.
1.1 Valoració de l'economia com a ciència social amb els seus mètodes d'anàlisi propis.
1.2 Consciència de les possibilitats i limitacions de la política econòmica per modificar el comportament del sistema econòmic.
1.3 Actitud crítica raonada davant de les diferents opcions de política econòmica.
2.3 Interès per conèixer societats amb estructures socioeconòmiques diferents de la nostra.
2.4 Interès per formar-se una opinió davant de les diferents alternatives als problemes econòmics del món actual.
Actitud participativa i responsable davant dels problemes econòmics i socials.
Aplicar els conceptes de cost (individual o social) i cost d'oportunitat en l'estudi de casos senzills que afectin interessos individuals o col·lectius, essent conscient dels judicis de valor implícits que sovint impregnen qualsevol decisió.
Descriure situacions senzilles en les quals l'assignació de recursos realitzada pel mercat no és desitjable (manca de competència, externalitats, desigualtats) i valorar els instruments amb què compta el sector públic per modificar-la.
Utilitzar les eines elementals de càlcul (raons, proporcions, taxes de creixement, índex base 100) per comparar, en l'espai i en el temps, dues magnituds o més, el pes d'una magnitud dins d'un agregat més ampli o la seva variació dins d'una sèrie temporal.
Ser conscient de la necessitat d'homogeneïtzar les unitats de mesura, utilitzant les tècniques necessàries per passar de valors monetaris a valors reals i de valors globals a valors per càpita.
Identificar, a partir de dades històriques sobre l'economia catalana, espanyola o mundial, la tendència de creixement a llarg termini, així com les fluctuacions cícliques a curt termini.
Analitzar la composició de la producció, la renda i la despesa, a partir de les dades de fonts documentals de diferent procedència, i realitzar comparacions d'aquestes dades en l'espai (regions o països) i en el temps.
Reconèixer les limitacions de la comptabilitat nacional per mesurar l'activitat econòmica i el benestar d'una societat.
Identificar les principals macromagnituds que componen l'oferta i la demanda agregades, i interpretar, a partir d'exemples concrets, com el canvi d'un d'aquests components afecta els altres.
Analitzar, a partir de dades relatives als fluxos comercials i financers internacionals, l'estructura i l'evolució del comerç mundial, mostrant opinió sobre les causes i conseqüències de la creixent interdependència i de les desigualtats d'intercanvis nord-sud.
Reconèixer els arguments que fonamenten les posicions favorables al lliure comerç o al proteccionisme, i relacionar-los amb els processos d'integració econòmica (per exemple, Unió Europea) i les seves conseqüències.
Ser conscient de la repercussió de l'activitat econòmica del creixement econòmic en el medi (recursos naturals, residus) i valorar, a partir de casos concrets, mesures de política econòmica mediambiental tot analitzant els seus efectes a curt i llarg termini.
En el currículum de ciències socials de l'etapa de l'educació secundària obligatòria, els continguts sobre geografia s'han centrat especialment en aspectes generals d'aquesta matèria.
El batxillerat, en canvi, és el cicle més adient per introduir els continguts més específics de geografia, com són la relació de l'espai natural amb les activitats humanes i l'estudi dels àmbits econòmic, polític, social i cultural com a fets i processos de caràcter geogràfic.
L'estudi d'aquestes relacions i processos pot facilitar una visió global de les interaccions entre l'ésser humà i la naturalesa, així com la comprensió de les causes mediambientals, sociològiques, culturals i econòmiques d'aquestes interaccions, i pot servir també per preveure les conseqüències que comporta cada decisió que es pren sobre l'ús de l'espai.
També cal destacar els valors ecològics que resulten de l'estudi d'aquesta matèria, entesos en el sentit més ampli de la paraula, és a dir, com els valors que promouen el manteniment de l'equilibri dinàmic entre la natura i l'acció humana, derivats de la identificació i coneixement dels riscos més importants per a la sostenibilitat del medi.
Les diferents escoles o enfocaments geogràfics han centrat la seva atenció en aspectes diversos i complementaris de la geografia.
Aquest fet permet que el currículum de geografia al batxillerat es pugui enriquir amb les aportacions més interessants de les diferents escoles i especialitats geogràfiques.
Amb tot, caldrà evitar que un enfocament eclèctic d'aquesta matèria pugui desorientar l'alumnat.
En aquest sentit cal assenyalar que la selecció d'objectius i continguts i l'organització d'aquest currículum de geografia per al batxillerat ha estat feta partint de dos principis fonamentals:
a) Els fets i processos geogràfics es relacionen estretament amb la realitat social i econòmica.
b) Els processos geogràfics tenen una expressió local o regional.
Aquests dos principis s'adeqüen a les capacitats logicoformals dels alumnes i les alumnes d'aquest cicle, les quals es poden sintetitzar en: comprendre l'organització espacial i la seva pluralitat, percebre els problemes des d'un punt de vista territorial, reunir informació, analitzar fenòmens complexos i formular hipòtesis o interpretacions, i fer prediccions i buscar solucions alternatives.
Aquestes capacitats d'interpretació i de síntesi permetran adquirir a l'alumnat una visió geogràfica de fenòmens diversos.
El caràcter global dels fenòmens geogràfics es tradueix en l'anàlisi geogràfica d'un territori, tant en l'existència d'una xarxa molt densa de relacions interactives entre els diversos elements i factors geogràfics, com en l'extensió –més enllà del territori estudiat– de les influències dels fenòmens geogràfics.
No només les variables físiques –com la circulació atmosfèrica o els corrents marins– tenen un caràcter global: les variables humanes –com ara el traspàs de primeres matèries, l'existència de fluxos demogràfics, o la circulació de capital o d'informació– han assolit una dimensió cada vegada més global, especialment intensa a les darreres dècades.
Amb aquest plantejament, al batxillerat es prioritza l'assoliment del mètode d'anàlisi geogràfica sense restringir els seus continguts a un àmbit territorial concret, sinó alternant d'una manera coherent l'aplicació d'aquest mètode a diversos i complementaris àmbits territorials.
Amb tot, l'àmbit territorial espanyol i, dins d'ell, l'àmbit territorial català, constituiran per raons de proximitat els marcs on s'exemplificaran les dimensions d'anàlisi i interpretació de l'espai.
En aquesta matèria s'utilitzen els conceptes d'espai i territori perquè els dos termes són prou importants.
El concepte de territori, que concreta aquest espai en un lloc determinat, implica l'existència d'uns límits a partir de l'acció de diferents agents, des de l'Estat fins a la persona.
Comprendre que el medi natural està afectat per l'activitat de les societats humanes, i que el paisatge constitueix la manifestació perceptible d'aquesta acció.
Caracteritzar els diferents tipus de paisatge del món, fent especial referència a Catalunya i a Espanya, segons el grau d'incidència de l'activitat de les societats humanes i la forma en què aquestes han explotat els recursos i ordenat les activitats socials i econòmiques.
Conèixer i sistematitzar els elements que fan divers, contrastat i plural alguns paisatges com a resultat de l'anàlisi de factors naturals, històrics i d'organització de l'espai que hi han modelat les societats, cultures de forma interdependent, aplicant-ho al territori català i espanyol entre d'altres.
Analitzar les relacions entre els principals problemes d'abast geogràfic que té plantejats el món i el desigual control i repartiment dels recursos, esmentant d'una manera especial la posició de Catalunya i d'Espanya dins de la Unió Europea.
Reconèixer els principals problemes geoestratègics actuals relacionats amb la divisió política del món i de la competència interestatal per a la creació i el manteniment de zones d'influència, i les fronteres resultants.
Analitzar i entendre la població com un recurs essencial i comprendre que les desigualtats socials i econòmiques entre les persones i els grups socials generen percepcions diferents i conflictes d'interessos per a l'apropiació i l'ús de l'espai amb una especial referència al territori català i espanyol.
Processar, interpretar i comunicar adequadament la informació espacial, aplicant les tècniques de representació cartogràfica.
Adquirir consciència de la globalitat dels problemes mediambientals per tal d'actuar amb prudència, eficàcia i solidaritat en les decisions que afectin a l'ordenació del territori.
1.6 El medi natural i el medi ambient a Espanya.
2.5 La mundialització de l'economia.
2.6 L'espai econòmic de Catalunya i d'Espanya en el context de la Unió Europea i el món.
3.2 L'organització politicoadministrativa d'Espanya.
3.3 Catalunya i la dinàmica regional europea.
La població a Catalunya i a Espanya.
4.2 Dinàmica i diversitat cultural en el món actual.
4.5 La societat catalana i espanyola en el context de la Unió Europea i mundial.
1.6 Lectura de dades estadístiques procedents d'anuaris, censos, bases de dades, premsa periòdica, cercades o recuperades de la xarxa Internet o CD-ROM.
1.3 Valoració del patrimoni geogràfic (paisatgístic, urbanístic, mediambiental).
Analitzar, a través de l'estudi de casos concrets, el concepte i l'estat dels recursos naturals a Espanya, el seu nivell d'explotació, aprofitament o malbaratament, en funció de la cultura, les estructures socials i el desenvolupament econòmic de la societat.
Analitzar les conseqüències espacials, econòmiques i ambientals que pot comportar l'agreujament d'alguns dels problemes ecològics que té plantejats avui la societat a tres àmbits espacials (català, espanyol i mundial): contaminació atmosfèrica, acumulació de residus, destrucció de la capa d'ozó, desertització, sobreexplotació de la terra.
Mostrar responsabilitat envers la utilització humana dels recursos naturals a partir de la consciència ecològica de la Terra com un tot interdependent i, per tant, de l'impacte ambiental de les activitats humanes damunt del territori.
Definir i sistematitzar els principals elements del medi natural i els tipus de paisatges de Catalunya i d'Espanya i d'Europa atenent a les seves característiques naturals i el seu grau d'humanització.
Identificar la xarxa de parcs i d'espais especials d'interès natural de Catalunya i llur problemàtica de conservació.
Apreciar el valor de la diversitat geogràfica i de les societats humanes, valorar-ne el patrimoni paisatgístic, urbanístic i mediambiental, i contribuir a llur defensa i conservació.
Relacionar els grans espais rurals i de producció agrícola amb els fluxos comercials i l'especialització productiva a escala catalana, espanyola i mundial.
Explicar les causes de la localització de la indústria, la importància de la percepció del lloc i els efectes de les innovacions tecnològiques en l'adopció o la variació de criteris de localització industrial exemplificant-ho en l'àmbit espacial català i en el territori espanyol.
Analitzar els mecanismes de diferenciació morfològica i funcional així com la segregació espacial que es produeixen als espais urbans, interrelacionant-los amb variables com ara la planificació urbanística, el valor del sòl, la percepció del lloc, les qualitats ambientals, interpretant a partir d'aquesta anàlisi el procés d'urbanització espanyol, i dins d'aquest del català, així com la transformació del medi rural.
Analitzar la importància econòmica i la diversificació de les activitats terciàries i la seva implicació en l'estructuració del territori, exemplificant-ho en els àmbits territorials català i espanyol.
Utilitzar mitjans gràfics en la presentació de resultats i conclusions d'un treball: mapes (temàtics, anamòrfics) taules i gràfics estadístics, croquis paisatgístics i cartogràfics, presentacions informàtiques, audiovisuals.
Utilitzar la tecnologia de la informació per a l'obtenció, tractament i presentació d'informació geogràfica.
Caracteritzar els trets de l'espai econòmic mundial i les característiques essencials de la Unió Europea per tal de sintetitzar els factors que expliquen la situació d'Espanya en general i de Catalunya en particular en un àrea geoeconòmica determinada i les seves conseqüències espacials.
Descriure, a partir de casos concrets referits a Catalunya, Espanya i Europa, les diferents jerarquies d'organització politicoterritorial, administrativa, militar, judicial, electoral i econòmica, i destacar-ne les conseqüències derivades de l'existència de fronteres.
Aplicar aquests elements a l'anàlisi d'algunes de les comunitats autònomes espanyoles.
Analitzar l'organització politicoterritorial de l'Estat espanyol –autonomies, províncies, municipis– i els diferents nivells de competències i de presa de decisions, identificant i distingint els principals contrastos territorials entre comunitats autònomes i els desequilibris territorials existents a Espanya.
Reconèixer els diferents àmbits territorials d'actuació a Catalunya de la Generalitat de Catalunya i del Govern espanyol en la planificació, gestió i administració del territori, així com les polítiques europees de desenvolupament regional.
Relacionar alguns conflictes amb la divisió política del territori –irredemptisme, divisió cultural, minorització lingüística– centrant, preferentment, l'estudi en un conflicte d'actualitat.
Interpretar l'evolució, dinàmica natural i migratòria, estructura i distribució espacial de la població catalana i espanyola en relació amb l'estructura econòmica, social i cultural, fent-se ressò de les polítiques demogràfiques postulades per l'ONU.
Explicitar la influència en l'estructuració del territori que tenen –tant des del punt de vista geopolític com geoeconòmic– el grau de diferenciació lingüística, religiosa, ètnica i cultural del món actual.
Comparar el paper de la dona en l'actualitat en diferents àrees culturals, destacant el seu paper dins de l'estructura familiar i productiva.
Analitzar les formes de lleure i llurs conseqüències sobre el territori i les societats –el fenomen del turisme, la terciarització del territori– en relació amb altres països europeus.
Explicar les característiques de la societat catalana –estructura social, repartiment de la riquesa, nivells de vida i nivell cultural– en relació amb els altres països europeus.
Comparar i verificar dades geogràfiques procedents de diverses fonts (elaboració pròpia, mitjans de comunicació, institucions, bibliogràfiques, recollides de la xarxa) o recollides en el treball de camp.
Extreure informació geogràfica de diferents documents gràfics –fotografies, gravats i elements iconogràfics–, de dades estadístiques –anuaris, censos, bases de dades, premsa periòdica– i de documents textuals.
Tenir present el paper de la subjectivitat en la investigació científica i ser conscient de la multicausalitat dels fenòmens geogràfics i, per tant, de la complexitat que requereix la seva anàlisi.
Analitzar en profunditat una àrea geogràfica ben delimitada –per exemple, un grup de municipis, una comarca o una regió– interrelacionant els diversos factors geogràfics (configuració del medi natural, població i poblament, usos del sòl, aprofitament i gestió de recursos, xarxes de comunicacions, organització territorial, formes de vida i cultura), emprant els diversos procediments geogràfics d'anàlisi i expressió de la informació.
L'estudi de la llengua i la cultura gregues en el batxillerat contribueix a assolir diversos objectius generals d'etapa, ja que es tracta d'una matèria que, entre altres coses, aporta a la formació dels alumnes:
D'altra banda, el coneixement dels mecanismes lingüístics d'una llengua clàssica com la grega contribueix a la reflexió sobre els elements i les estructures lingüístiques de les llengües que l'alumne/a coneix.
En aquest sentit, val la pena recordar que un dels trets més característics de la cultura hel·lènica, com la paidéia i la philantropia, traduïdes més tard en la humanitas ciceroniana, són el punt de partida de tot allò que anomenem humanitat i humanisme.
Les actituds de tolerància i de respecte envers les altres persones, de perseverança en l'esforç per tal de progressar, i de participació il·lusionada en les tasques col·lectives aparegueren d'una manera definida en el món grec antic.
De tot això es pot deduir l'interès de la presència de la llengua i la cultura gregues en el currículum de tots els alumnes que comencen a introduir-se en el camp de la lingüística, en les ciències socials, en el de les humanitats i en l'aprofundiment de les arrels de la ciència i de l'art occidentals.
Com que l'aprenentatge del grec és gairebé simultani amb el del llatí, la possibilitat de dur a terme activitats interdisciplinàries ha de ser contemplada amb molta cura per tal d'evitar repeticions improductives i desenvolupar un seguit d'aprenentatges organitzats d'una manera coherent.
Els continguts seleccionats per a aquesta matèria es fonamenten en la finalitat de proporcionar als alumnes els coneixements bàsics de llengua grega, del procés cultural de l'Hèl·lade i dels principals gèneres literaris mitjançant la lectura en traducció d'obres significatives i de la lectura de textos originals en prosa àtica i, circumstancialment, en prosa de la koiné, d'una dificultat adequada al nivell assolit per l'alumnat.
Per aconseguir la finalitat esmentada, és desitjable aprofitar també els elements grecs del nostre patrimoni, la qual cosa servirà alhora per reforçar la connexió amb altres àrees.
Així, un treball sobre Empúries pot servir per a la matèria de llatí, ja que aquesta colònia fou la porta per on es canalitzaren les relacions peninsulars amb els romans, dels quals hem heretat un notable bagatge cultural (llengua, dret, costums i altres) que entronquen el poble català en l'àrea cultural grecoromana.
D'altra banda, el currículum incorpora una visió breu i sinòptica dels gèneres literaris i l'estudi sistemàtic d'alguns d'ells (com l'èpica i la dramàtica) a partir de la lectura en la pròpia llengua d'algunes obres senceres.
En tot això no es tracta només d'adquirir uns coneixements literaris, sinó de contribuir a millorar l'actuació lingüística de l'alumne/a, d'avivar el gust per la lectura, de fer-li prendre consciència del fenomen literari com una manifestació cultural en la qual es combinen el context sociopolític amb el personal i artístic i de mostrar com es va crear a l'Hèl·lade un model imitat per la literatura llatina i per les literatures de les llengües de cultura d'Europa.
La literatura grega no s'ha de considerar, doncs, d'una manera aïllada, sinó en relació amb altres literatures.
Cal veure'n la pervivència en la literatura i en altres manifestacions artístiques a través del temps ja sigui en la recreació dels mites, dels tòpics, de les convencions formals, etc. Amb el seu estudi, l'alumnat, desenvolupant i consolidant la seva sensibilitat artística, es formarà i enriquirà culturalment.
En la pràctica docent de la llengua i cultura de Grècia seria bo incorporar-hi tendències pedagògiques innovadores, de bona tradició entre nosaltres: podem servir-nos de traduccions al nostre abast tant de caire científic, de reconegut prestigi, com les de caire divulgatiu, més assequibles als estudiants.
A les traduccions, s'hi poden afegir una quantitat remarcable d'altres eines didàctiques (llibres, material audiovisual i informàtic i altres materials de suport per a visites a museus i a jaciments arqueològics) que seria bo no ignorar.
Així doncs, el professorat de grec disposa de nombroses possibilitats pedagògiques amb les quals s'ha comptat a l'hora de fixar els objectius de la matèria.
Si en l'ensenyament d'una llengua que es parla en l'actualitat es potencia el domini de les quatre habilitats bàsiques: escoltar, parlar, llegir i escriure, en l'ensenyament de les llengües clàssiques cal fomentar d'una manera especial l'habilitat de la lectura de textos originals adients.
Per arribar a aquest estadi, cal insistir en l'aprenentatge dels paradigmes més productius, de les estructures bàsiques i del vocabulari d'un índex elevat de freqüència en la prosa clàssica.
Conèixer la llengua és conèixer la seva organització, el significat i la posició dels seus elements, l'arquitectura oracional, la concordança, les condicions de règim, etc. Tot això, l'alumnat ho ha de descobrir i d'aprendre amb la pràctica.
Per tant, cal privilegiar els exercicis de reconeixement, de comprensió, i, en darrer lloc, d'anàlisi.
Insistim en el fet que l'estudi del vocabulari mitjançant exercicis de tota mena, a més de ser indispensable per a la comprensió de qualsevol text, desenvolupa el domini del vocabulari científic, tècnic, filosòfic i literari de la llengua pròpia i de totes les llengües de cultura occidentals.
La distribució dels continguts que sembla més aconsellable és la distribució cíclica, de tal manera que els continguts de cada unitat didàctica siguin equilibrats tant pel que fa a la quantitat d'informació gramatical i lèxica com pel que fa a la cultura.
A mesura que l'aprenentatge avança, s'han d'ampliar els aspectes assenyalats abans, d'acord amb la capacitat mitjana dels components del grup-classe.
L'alumnat, en acabar la matèria, ha de se capaç de:
Interpretar el contingut d'un text senzill en prosa, preferentment en dialecte àtic, aplicant i utilitzant els coneixements bàsics del lèxic i de morfosintaxi de la llengua grega.
Aplicar els coneixements morfosintàctics i lèxics en la transformació d'estructures gramaticals o d'unitats lingüístiques en grec.
Identificar les principals realitzacions històriques, sociopolítiques, literàries i culturals de l'antiga Hèl·lade i assenyalar la seva pervivència en la cultura occidental.
Extreure informació de les fonts clàssiques en traducció pertanyents als diferents gèneres literaris per tal de comentar-ne el contingut i extreure'n conclusions.
Tenir una visió humanitzadora de l'entorn mitjançant el contacte amb les llengües i cultura clàssiques, i reconèixer i respectar els valors dels autors antics com a font del pensament occidental.
Traducció de textos grecs senzills de prosa àtica i de temàtica cultural grega, amb anàlisi sintàctica implícita, i explícita només quan calgui.
Procediments de derivació etimològica dels cultismes procedents dels grec.
Lectura de textos traduïts –totals o parcials, quan calgui– preferentment de les obres més representatives del gènere èpic i del dramàtic.
Maneig de fonts i d'estudis sobre civilització i cultura del món hel·lènic amb suports tradicionals o digitals.
Comentari de textos traduïts d'autors clàssics.
Interès per descobrir, tenint com a base el grec, la formació de paraules catalanes i de les llengües modernes per enfortir la nostra identitat.
Consciència del fet que la llengua, la cultura i civilització hel·lèniques són un dels punts bàsics de la cultura occidental.
Valoració positiva de la literatura i de l'art com a expressió de la subjectivitat de l'autor i, alhora, com a manifestació cultural d'un poble en el seu entorn sociocultural.
Respecte a la diferenciació dels pobles i de les seves cultures i llengües.
Estimació dels valors assolits a l'Hèl·lade clàssica: tolerància, convivència democràtica, amor al civisme, a la llibertat i a la bellesa.
1.2 Àmbit i varietats dialectals.
1.4 L'alfabet (origen i evolució) i els signes de puntuació.
2.3 Morfologia verbal que presenta un índex de freqüència més elevat (oposició present/aorist a l'indicatiu, a l'infinitiu i al participi).
2.6 Introducció a la sintaxi verbal.
4.1 Interpretació de textos narratius originals de prosa en àtic i, circumstancialment, en koiné.
4.2 Tècniques de traducció i comentari.
5.3 La sensibilitat artística i literària dels grecs i la seva vigència.
5.4 La religió i la mitologia dels grecs.
5.5 La vida quotidiana i l'esport.
2.1 Revisió de la morfologia nominal i pronominal.
Formes considerades irregulars que apareixen en un índex alt de freqüència.
2.2 Aprofundiment de la morfologia verbal en els modes més freqüents en textos de prosa narrativa.
2.3 Aproximació als temes de futur i de perfet.
2.4 Aproximació als usos modals (subjuntiu, optatiu i imperatiu).
2.5 Ampliació de la sintaxi oracional.
3.1 Aprofundiment en l'estudi de les arrels gregues.
3.2 La transcripció raonada dels termes grecs.
3.3 Intensificació de la pràctica dels camps semàntics i de les famílies lèxiques.
4.1 Interpretació i comentari de textos originals de prosa en àtic i, circumstancialment, en koiné.
4.2 Aprofundiment en les tècniques de traducció.
6.1 Visió històrica de l'evolució sociopolítica de Grècia.
6.3 Aproximació al teatre grec.
La tragèdia: Sòfocles i Eurípides.
6.4 Breu aproximació a la lírica.
6.5 Breu aproximació als gèneres literaris en prosa: la història, la filosofia, l'oratòria i el sistema judicial, i la novel·la.
6.6 Revisió i amplificació dels cicles mítics presents en els temes literaris.
Identificar els morfemes nominals, pronominals i verbals, i el seu valor sintàctic bàsic.
Reconèixer les estructures sintàctiques elementals de la llengua grega en un text donat.
Transformar estructures proposades en altres equivalents (per exemple, de la veu activa a la passiva, oracions de relatiu en oracions de participi concertat, oracions substantives introduïdes, etc.).
Reconèixer el significat del lèxic bàsic, format per uns set-cents mots.
Justificar la grafia de mots d'origen grec transcrits al català.
Reconèixer l'ètim grec en mots de la llengua pròpia.
Assenyalar l'ètim grec de mots cultes de llengües modernes.
Descriure alguns aspectes de la vida quotidiana dels grecs (religió i mitologia, educació i esport).
Interpretar el contingut dels textos sobre cultura grega traduïts o bé originals.
Llegir correctament un text grec d'acord amb la pronunciació erasmiana.
Traduir a la llengua pròpia un text senzill de prosa d'un autor grec, preferentment de caire narratiu.
Incloure paraules o sintagmes en un context donat i adequar-los a la coherència morfosintàctica de l'oració.
Emprar el diccionari per tal d'obtenir la màxima informació semàntica i morfosintàctica.
Utilitzar la transliteració de mots grecs i la seva transcripció a la nostra llengua, de manera que pugui justificar la grafia correcta.
Mostrar interès per conèixer els fets culturals, polítics i socials del passat per comprendre el present.
Lectura total o parcial d'algunes de les obres més representatives de la literatura grega, preferentment pertanyents al gènere èpic i dramàtic.
Distingir i caracteritzar els principals personatges que protagonitzen la Ilíada i l'Odissea.
Explicitar els arguments i els principals personatges de les obres més representatives de Sòfocles, Eurípides i Aristòfanes.
Identificar els trets característics de la tragèdia i la comèdia gregues.
Constatar la influència del teatre grec en el teatre posterior.
Assenyalar les característiques de la lírica.
Enumerar i descriure els gèneres literaris escrits en prosa.
Relacionar els autors més importants de la literatura grega amb el principal gènere que cultivaren.
Situar les obres llegides en la seva totalitat o en part en el seu context sociopolític.
Comparar obres literàries i artístiques gregues amb obres posteriors que s'hi hagin inspirat per constatar semblances i diferències i extreure'n conclusions senzilles.
Comentar algun aspecte literari o historicocultural d'un text d'un autor grec original o en traducció.
Aplicar tècniques d'anàlisi, de síntesi i de comentari en l'elaboració de treballs senzills referits a la civilització grega i a la seva pervivència a través dels temps a partir del maneig de fonts arqueològiques, bibliogràfiques, informàtiques, audiovisuals.
Interessar-se per la llengua i la cultura de l'Hèl·lade, perquè el seu estudi ajuda a comprendre fets culturals i lingüístics posteriors.
El propòsit fonamental consisteix a facultar l'alumnat per llegir obres d'art de manera progressiva amb unes guies que li facilitin l'autonomia i la introducció a la terminologia específica de la disciplina.
D'acord amb això, i amb el que indiquen els objectius terminals, el primer i el quart blocs de continguts conceptuals s'han de desenvolupar obligatòriament, i dels altres dos, a judici del professorat, se seleccionaran els continguts que es creguin més oportuns segons el context educatiu en què s'hagin de desenvolupar.
Identificar, analitzar i diferenciar alguns dels estils principals de la història de l'art occidental; descobrir-ne les connexions explicatives amb el medi social i històric en el qual es van desenvolupar, i explicar-ne les significacions i els processos diacrònicament observables, i relacionar-los amb els estils precedents i consegüents.
2.1 Els inicis: el llegat de la prehistòria.
3.1 El renaixement (I): la concepció de l'espai arquitectònic.
3.2 El renaixement (II): l'art de la imatge.
3.3 El barroc (I): la concepció de l'espai arquitectònic.
3.4 El barroc (II): l'art de la imatge.
4.4 Les avantguardes abans de la segona guerra mundial.
2.3 Normalització del propi lèxic respecte als continguts específics de la història de l'art.
3.5 Valoració positiva per l'obtenció d'una actitud empàtica respecte a les obres d'art en la història.
Explicar el concepte d'art resumint algunes de les funcions que aquest ha tingut al llarg de la història i posant-ne exemples concrets.
Analitzar una obra artística i també l'evolució de l'obra d'un autor o autora que no sigui de l'època contemporània, assenyalant-hi les peculiars relacions entre el rol de l'artista i la societat en el cas estudiat i els canvis respecte d'èpoques precedents o consegüents.
Explicar el concepte de patrimoni artístic i esmentar i comentar algunes de les actuacions de la UNESCO en aquest sentit a títol d'exemplificació.
Descriure una ruta historicoartística comentant les obres que s'hi poden observar i la importància social i econòmica de la seva explotació.
Resumir els components determinants i les línies bàsiques de les formes, els temes i les funcions d'una de les èpoques de la història de l'art (llevat de la contemporània), establir les ruptures i continuïtats pertinents i situar-ho amb la màxima precisió possible en la seva cronologia històrica.
Identificar diverses obres arquitectòniques d'una de les èpoques de la Història de l'art que no sigui la contemporània, comentar-les estilísticament i explicar-les en relació amb el seu context històric d'acord amb les pautes pertinents d'un esquema complet i rigorós de lectura.
Explicar de manera resumida les continuïtats i canvis observables dels estils pictòrics vuit-centistes (romanticisme, realisme, impressionisme, simbolisme), així com el tractament dels temes i les actituds de l'imaginari col·lectiu que s'hi poden observar a través d'alguns exemples paradigmàtics.
Identificar, argumentant les raons de la tria, la pertinença d'un quadre representatiu d'un dels estils pictòrics del segle XIX i de dues obres plàstiques representatives dels estils i propostes del segle XX (una anterior i una posterior a la segona guerra mundial) assenyalant els precedents i consegüents de l'estil i la seva situació cronològica aproximada.
Identificar, comentant-los, alguns quadres dels pintors catalans més significatius del segle XIX i del segle XX.
Comentar els elements del contingut d'un film (guió, temps, gènere, argument, situació espaciotemporal, missatge o finalitat, idees principals, punt de vista del director/a, valors promoguts, condicionaments del moment històric de la seva realització) tot resumint una valoració personal de la seva significació.
La matèria història del món contemporani contribueix de manera important a fer comprensible la naturalesa diversa dels fenòmens socials en els quals estem immergits i pot ajudar també a adoptar decisions personals raonades.
Cal donar, doncs, una atenció prioritària al coneixement dels processos que han construït la realitat immediata de la qual l'alumnat forma part.
El coneixement històric, a més, al situar les seves indagacions en el temps, forneix com cap altra disciplina el sentit de procés, i ofereix un marc explicatiu –per incomplet i provisional que sigui– dels fenòmens de naturalesa social, els quals apareixen així relacionats amb causes i decisions personals del passat i sobre els quals, en el present, hi ha diverses maneres d'actuar.
La indagació, reflexió analítica amb diverses variables i la comunicació de síntesis estructurades faciliten també el creixement de les capacitats cognitives pel que fa a l'ampli ventall cobert per les ciències humanes i socials.
Amb l'estudi de la història del món contemporani es contribueix al fet que l'alumnat prengui consciència de la seva pròpia dimensió humana en un món sotmès a canvis accelerats a causa dels progressos científics i de les noves tecnologies.
En la tasca de potenciar aquestes capacitats, la matèria d'història del món contemporani hi té realment un paper rellevant en la mesura que el coneixement històric permet entendre la realitat social present a través dels mecanismes que li són propis: la indagació de l'origen i l'evolució dels fenòmens i l'anàlisi de les relacions que s'hi poden establir.
De les diverses funcionalitats atorgades a la història en general, la història del món contemporani dóna prioritat a la comunicació informativa dels fets rellevants que ajuden a explicar l'entrellat del segle XX, aporten diverses explicacions –sempre insuficients i propiciades des de diversos punts de vista– de les accions humanes col·lectives més immediates, proporcionen alguns procediments o estratègies cognitives derivades del mètode de l'historiador o la historiadora d'alt valor intel·lectual i educatiu i poden ajudar a fonamentar valors progressistes com un cert relativisme cultural –tot i la justa valoració dels valors implícits en l'humanisme i en el model laic occidental– i la lluita contra el masclisme, el racisme i la xenofòbia.
L'àmbit cronològic d'aquesta matèria s'ha situat fonamentalment en el segle XX tot i que es considera convenient resumir les grans línies de força que arrenquen de la crisi de l'antic règim, de la construcció dels estats liberals i de l'inici del procés d'industrialització tot posant, però, l'èmfasi principal, pel que fa a l'inici, en la segona fase de la revolució industrial situada en el darrer terç del segle XIX.
El segle XIX fins a la primera guerra mundial no hauria d'ocupar més d'un terç de l'horari lectiu, de manera que el segle XX —en especial els blocs 3 i 4, separats pel gran trasbals de la segona guerra mundial— ocupés la resta de la temporització.
El contingut del bloc 5, a banda de l'estudi de la dissolució de la URSS i de la dinàmica que ha abocat a la Unió Europea, ha de ser necessàriament més resumit i ha de tenir com a fil conductor la síntesi dels principals problemes actuals des d'una perspectiva històrica.
El primer apartat de Fets, conceptes i sistemes conceptuals està relacionat amb el mètode històric i en aspectes bàsics de l'epistemologia de la disciplina.
A la pràctica docent això no s'ha de traduir necessàriament en un apartat específic de la programació, sinó que ha d'estar present en el decurs de la didàctica específica dels Fets, conceptes i sistemes conceptuals de la matèria al llarg de les activitats d'aprenentatge concretes que es vagin proposant.
Els altres apartats conceptuals s'han estructurat d'una manera diacrònica i se centren sobretot a Europa.
Tanmateix, el coneixement històric del segle XX implica tenir una perspectiva d'abast no únicament europeu, sinó també universal, la qual cosa, òbviament, no vol pas dir que s'hagi d'impartir tot, sinó només aquells fets més rellevants susceptibles de proporcionar claus de comprensió de la dinàmica històrica de la contemporaneïtat.
Encara que l'apartat de Fets, conceptes i sistemes conceptuals estigui estructurat de manera diacrònica, això no implica que no es pugui desplegar en l'ordre que el professorat estimi convenient (temàtic, des de problemes del present, o d'altres).
Els continguts procedimentals s'han articulat en quatre parts.
Després d'una part referida a les aplicacions derivades de la temporalitat històrica, s'estructuren els grups d'estratègies i tècniques implícites en el mètode de la història a partir dels tres eixos que semblen, analíticament parlant, comuns a la producció de coneixement: l'obtenció, el processament i la comunicació d'informació.
Aquestes parts dels continguts de procediments tenen els mateixos enunciats que els de la matèria comuna d'història, ja que les estratègies intel·lectuals amb què es produeix el coneixement històric són les mateixes en totes les etapes històriques.
És a dir, difereixen només en qüestió de grau, però no pas de gènere.
Es tracta, doncs, que l'alumnat de la matèria d'història del món contemporani, de caràcter menys instrumental que la matèria comuna, aprofundeixi més en els procediments a fi de familiaritzar-se amb el mètode de la disciplina, o bé hi actuï, si fa al cas, amb una major complexitat de les accions.
No es pretén, però, que necessàriament aquestes quatre parts es plantegin separadament com a objectes propis d'estudi deslligats del coneixement factual i conceptual.
És desitjable que en la planificació dels aprenentatges de la matèria, les estratègies i tècniques derivades del mètode de l'historiador o la historiadora, així com les argumentacions dels marcs explicatius de diverses historiografies hi estiguin presents, en especial pel que fa al tractament de fonts primàries i secundàries.
És en les preguntes a les fonts, i en els exercicis de contrast i reflexió sobre la seva fiabilitat –sempre de manera adequada al nivell de l'alumnat concret– on gairebé totes les tècniques esmentades en el capítol de procediments troben el seu lloc i les possibilitats d'utilització i aplicació.
Finalment, pel que fa a l'apartat de Valors, normes i actituds s'ha conjugat la presència de valors comuns a totes les matèries impartides en un context democràtic amb d'altres que, sense ser-ne exclusius, són facilitats a l'aprenentatge d'una manera particular per la història.
I també d'altres relacionats més íntimament als valors que es fan intervenir o es deriven més directament del coneixement històric, com ho poden ser l'adopció de posicions crítiques a través del coneixement històric, la sensibilització del fet cultural històric, i, en especial, el relativisme cultural que, en cap cas, s'entén aquí com a radical, sinó com a contrapès per valorar críticament les cultures foranes i les del temps passats, així com per negar validesa a qualsevol forma d'etnocentrisme.
Els enunciats generals de valors coincideixen amb els de l'àrea de ciències socials de l'educació secundària obligatòria i de la matèria comuna d'història (solidaritat en defensa de la llibertat, lluita pels drets humans i defensa dels valors democràtics entre d'altres).
Això és així perquè l'aprenentatge i consolidació d'aquesta part del contingut necessita un temps clarament més llarg que no pas el conceptes i procediments per tal d'assentar-se i consolidar-se.
Utilitzar i aplicar alguns dels procediments de treball propis de la història, com la localització, identificació, obtenció, processament i interpretació de les fonts.
Exposar, situant-los adequadament en el temps i l'espai, alguns fets i esdeveniments rellevants de la història del segle XIX i especialment del segle XX, valorant la seva significació en el procés històric i les seves repercussions en el present, manifestant així una visió global del món contemporani i superant enfocaments localistes.
Exposar, interpretar i interrelacionar alguns dels principals processos econòmics, socials, polítics i culturals que configuren la història recent com a resultants de l'encadenament causal, tot identificant la interdependència de distints processos de canvi i superant visions reduccionistes.
Exposar i interrelacionar alguns dels fets i factors polítics, econòmics, socials, culturals i ideològics del segle XX, situant-los en el seu context històric tant a través de la inducció a partir de fonts primàries i secundàries com en l'aplicació de relacions conegudes a noves informacions proposades o en l'elaboració d'activitats d'indagació i síntesi.
Identificar i relacionar les formes de vida socials i les idees que mouen individus i col·lectivitats al llarg del segle XIX i, en especial del XX amb instruments de poder, producció i intercanvi.
Interpretar i aplicar correctament representacions icòniques del temps històric –de successió i simultaneïtat– manifestant un domini suficient de la cronologia i identificant realitats històriques de llarga i curta durada.
Aplicar correctament el vocabulari propi de la història tant en situacions conegudes com davant de noves propostes d'informació o d'interpretació.
Comportar-se amb solidaritat davant de les desigualtats socioeconòmiques del món d'avui, rebutjar les actituds intolerants i valorar la pau com un dret fonamental de tots els éssers humans.
Valorar el coneixement històric com una ciència oberta als canvis de les noves tecnologies així com a una eina útil per adoptar posicionaments i actituds crítiques personals, argumentar les pròpies idees sobre la societat i revisar-les a partir de les noves informacions, corregir-ne estereotips i prejudicis.
Respectar les aportacions de les civilitzacions que ens han precedit, així com les d'altres cultures diferents i/o alternatives, relativitzant degudament els valors de la pròpia cultura sense tanmateix considerar-los erronis o inferiors.
1.1 Concepte i funció de la història.
1.2 Les fonts de la història contemporània i la seva utilització.
1.3 L'anàlisi i les explicacions dels fets i processos històrics: les historiografies importants del segle XX.
Balanç del segle XIX fins al 1914.
2.1 De l'antic règim a la revolució industrial.
2.2 La revolució liberal i els principals canvis polítics, culturals i ideològics durant els dos primers terços del segle XIX.
2.3 La segona fase de la industrialització i les seves conseqüències socials.
2.4 Les grans potències europees i el colonialisme: les seves repercussions en les relacions internacionals.
3.1 La primera guerra mundial i les seves conseqüències.
3.5 La segona guerra mundial i les seves conseqüències.
El món després de la segona guerra mundial.
4.1 La formació dels blocs i la guerra freda.
La fundació de l'ONU i el seu paper internacional.
La Declaració Universal dels Drets Humans.
Evolució de les relacions internacionals fins a la dissolució de l'URSS.
4.3 El món comunista: evolució de la URRS i de les "democràcies populars".
La Xina: de la revolució maoista a l'actualitat.
4.4 L'evolució econòmica a la segona meitat del segle XX.
4.5 L'evolució de les mentalitats.
5.1 La dissolució de la URSS i el nou ordre mundial.
5.3 El desenvolupament tecnocientífic i l'impacte de les noves tecnologies.
5.4 Perspectiva històrica dels principals problemes del món d'avui: l'explosió demogràfica, els problemes del creixement econòmic, la pobresa, la sostenibilitat i la globalització.
5.5 L'evolució de les idees polítiques i l'aplicació de la democràcia i dels drets humans.
1.3 Identificació argumentada d'estructures o fets de diferents durades (temps llarg, mitjà i curt), així com de diversos ritmes.
1.5 Elaboració de quadres-resum o bases de dades de caire cronològic sobre determinats aspectes i/o etapes de l'esdevenir històric.
2.1 Utilització de fonts primàries i secundàries, siguin textuals, documentals, gràfiques, cartogràfiques, informàtiques o numèriques per a l'obtenció de la informació de naturalesa històrica, com la lectura de textos, la interpretació de mapes i gràfics.
2.2 Utilització de tècniques d'observació directa per a l'obtenció d'informació de naturalesa històrica, com les visites a museus, monuments, arxius, treballs de camp.
2.3 Utilització de tècniques d'observació indirecta per a l'obtenció d'informació de naturalesa històrica, com la visualització de diapositives, vídeos i films.
2.4 Utilització de mitjans informàtics i de la xarxa per obtenir informació de naturalesa històrica.
2.5 Formulació i plantejament de preguntes o hipòtesis.
4.5 Formulació coherent de dues o més explicacions d'uns mateixos esdeveniments històrics segons les diferents teories prèvies.
3.1 Acceptació dels drets i deures com a ciutadans i ciutadanes.
4.1 Sensibilització davant de les manifestacions historicoculturals de les diferents èpoques.
4.2 Respecte i apreciació pel llegat historicocultural del passat.
Valoració de les cultures foranes i les dels temps passats.
Valoració negativa de qualsevol etnocentrisme.
Identificar conceptes bàsics per a la comprensió de l'esdevenidor humà i que permetin fer distintes classificacions de les durades del temps històric, i comentar algunes funcionalitats de la Història al llarg del temps a partir de fonts primàries o secundàries.
Utilitzar diverses fonts primàries i secundàries, contrastar-les, valorant la rellevància i detectant la seva relació amb els coneixements adquirits per tal de deduir-ne fets i conceptes, i identificar i argumentar també la pluralitat de percepcions i interpretacions d'una mateixa realitat històrica.
Sintetitzar les principals transformacions econòmiques, socials, culturals i polítiques operades a Europa durant els primers dos terços del segle XIX com a base de partença de l'evolució històrica posterior i fent referència als principis i les característiques bàsiques de l'antic règim.
Identificar les causes de la primera guerra mundial, comentar fonts històriques i descriure a grans trets l'evolució del conflicte i les seves conseqüències immediates.
Descriure la nova situació politicoterritorial d'Europa i la nova organització econòmica mundial sorgida després de la primera guerra mundial, especialment pel que fa al declivi del vell continent i a l'aparició d'un estat socialista i la seva evolució.
Descriure la situació de la condició femenina com a conseqüència de la revolució industrial, tot plantejant les primeres arrels dels moviments emancipadors decimonònics, les seves conseqüències, les modificacions que s'hi van concretar com a conseqüència de la Primera Guerra Mundial i al llarg de la segona meitat del segle XX.
Comentar l'evolució dels principals valors, actituds humanes col·lectives, formes de vida quotidiana i creences religioses que es produeixen al llarg del segle XX a partir de l'anàlisi d'algunes fonts i documents de caràcter literari, filosòfic o artístic (incloent-hi el cinema) de l'època i establint les relacions explicatives pertinents amb el context històric general.
Elaborar una síntesi sincrònica de la situació política, econòmica i social d'Europa a les vigílies de la segona guerra mundial acompanyada, si hi escau, dels pertinents registres gràfics, estadístics i cartogràfics.
Descriure l'impacte de la segona guerra mundial a l'economia planetària diferenciant els instruments de política econòmica per a la refeta postbèl·lica en els dos blocs i les dependències que s'establiren entre els centres i les respectives perifèries.
Realitzar un petit treball d'indagació o bé sintetitzar els trets principals de l'evolució històrica d'algun dels països que durant el segle XX han experimentat un procés de descolonització, tot identificant els seus principals problemes de tipus cultural, econòmic, social i polític, així com les seves causes i destacar la solidaritat i el respecte envers les diversitats socioculturals i les diferències socioeconòmiques del món d'avui.
Explicar la dissolució de l'URSS i els principals canvis esdevinguts als països de l'exbloc socialista, i emmarcar-los en una nova configuració geoestratègica del món a partir de la caiguda del mur de Berlín (1989).
Distingir alguns dels trets tècnics més significatius, impactes socioambientals i diferents estadis d'implantació del "desarrollisme" industrial a escala mundial, manifestant una actitud solidària envers les desigualtats del món d'avui i plantejant-se els problemes derivats del creixement indefinit en l'àmbit demogràfic.
Analitzar el funcionament dels sistemes polítics del segle XX: les democràcies amb els seus matisos institucionals (monarquies, repúbliques, presidencialismes) i les diverses formes que adopten les dictadures, i valorar la importància i necessitat de la formació històrica per tal d'adoptar un posicionament social crític propi.
Analitzar algun conflicte bèl·lic del final del segle XX o bé d'actualitat amb dimensió internacional, a partir de la informació dels mitjans de comunicació social, valorar críticament els diversos enfocaments, cercar els seus antecedents i les seves explicacions històriques, argumentar les pròpies idees com a individu social que viu en un temps i espai concret i valorar la pau com a dret fonamental de totes les persones.
Representar esquemàticament, mitjançant mapes conceptuals o resums, continguts treballats i, especialment, l'encadenament causal de fets o fenòmens, i distingir les relacions de causalitat i les motivacions intencionals dels processos de canvi polític, econòmic i socioideològic.
Emprar amb correcció enciclopèdies, diccionaris històrics, llibres i altres recursos tradicionals o informàtics per contextualitzar qualsevol fet o fenomen; realitzar exposicions orals o debats i establir prèviament una selecció del material més adient.
Plantejar-se preguntes i formular hipòtesis explicatives d'una realitat històrica, cercant i analitzant les fonts primàries i secundàries més adients per treure conclusions i adquirir una opinió pròpia i fonamentada sobre el tema.
Utilitzar recursos informàtics adients així com les possibilitats de la Xarxa (Internet) per a l'adquisició i ordenació d'informació històrica o historiogràfica.
Apreciar la validesa del mètode històric com a eina d'anàlisi en l'època actual i ser rigorós en les pròpies anàlisis de situacions històriques, evitant les interpretacions simplistes i personalistes.
Practicar el diàleg i els valors democràtics en les relacions personals i en grup.
Apreciar la realitat historicocultural a la qual pertany, i respectar les diferents realitats culturals.
Això implica, d'entrada, establir lligams amb les altres matèries de literatura.
També la globalitat i complexitat dels fets culturals aconsellen de tenir present la coordinació, fins allà on sigui possible, amb altres matèries, com la història del món contemporani, la història de Catalunya, la història de l'art o la història de la filosofia.
Amb la intenció d'apropar l'alumnat a la matèria s'ha optat per centrar els continguts conceptuals a la realitat més concreta de les obres i els autors/es.
Per això s'han seleccionat les figures i les obres cabdals, representatives de la literatura catalana, des dels orígens fins a l'actualitat, especialment de les dues èpoques més significatives, l'edat mitjana i el segle XX.
La tria de les sis obres es farà de manera coordinada amb les corresponents a la literatura castellana, procurant buscar les interconnexions entre autors/es i obres.
Cal no oblidar, a més, que no tan sols es tracta d'ajudar l'alumnat a adquirir uns coneixements, en aquest cas literaris, sinó també i sobretot, en consonància amb els objectius generals d'etapa, de contribuir a l'ús correcte de les tècniques de comunicació i, doncs, de fer valorar la pròpia expressió com a indicativa del nivell cultural i com a possible font de gaudi personal en l'elaboració de textos.
En altres paraules, cal fer de la literatura catalana al batxillerat una matèria viva, dinàmica i flexible que, tot i que ha d'acomplir la tasca de situar en el seu context els principals autors/es i obres, també ha de tenir sempre present que allò fonamental és estimular en l'alumnat el gust per la literatura.
Conèixer els principals autors/es i obres de la literatura catalana contemporània.
Fer treballs de recerca bibliogràfica, degudament documentats, sobre autors/es i obres de la literatura catalana.
Valorar críticament un autor/a o una obra, amb criteris raonats.
Desenvolupar la pròpia capacitat crítica en la discussió i el contrast de punts de vista sobre obres i autors/es diversos.
De l'edat mitjana a la renaixença.
1.4 La novel·la de cavalleries: Tirant lo Blanc, Curial e Güelfa.
1.5 Del renaixement a la il·lustració: Francesc Fontanella, Francesc Vicenç Garcia.
La Renaixença: romanticisme i realisme.
3.2 La novel·la: Raimon Casellas, Joaquim Ruyra, Prudenci Bertrana, Caterina Albert (Víctor Català).
5.2 La poesia: Joan Oliver (Pere Quart), Salvador Espriu, Gabriel Ferrater, Miquel Martí i Pol, Pere Gimferrer.
Establiment de la poètica d'un autor/a o d'un corrent literari a través de textos, literaris o programàtics.
Consulta de fonts bibliogràfiques, tradicionals o digitals.
Valoració positiva de la literatura en tant que expressió de la subjectivitat de l'autor/a i, alhora, manifestació cultural emblemàtica dels pobles.
Interès per conèixer els grans autors/es i la tradició literària.
Exposar una visió, sintètica, però clara, de la literatura catalana.
Relacionar els autors/es fonamentals de la literatura catalana amb les èpoques i els moviments als quals pertanyen.
Comparar textos d'èpoques o orientacions literàries diferents, tot subratllant-ne, amb els arguments pertinents, tant les diferències com les possibles similituds.
Per altra banda, l'ordenació cronològica facilita les interconnexions amb matèries afins (història, història de l'art, filosofia...) i, sobretot, amb les altres literatures.
Tanmateix, no es tracta de fer història de la literatura en el sentit de descriure amb profusió de dades el desenvolupament dels moviments literaris, el conjunt d'autors/es i obres que els integren, sinó de centrar-se en la lectura i estudi d'unes quantes obres i, partint d'elles, reconstruir el context històric, cultural i literari en què van néixer i fora del qual perden bona part del seu sentit.
La lectura, l'anàlisi i la contextualització de sis obres prescriptives han de ser la base per accedir al conjunt de la literatura castellana.
La tria de les sis obres es farà de manera coordinada amb les corresponents a la literatura catalana, procurant buscar les interconnexions entre autors/es i obres.
L'alumnat podrà prendre consciència del fenomen literari com una manifestació cultural en la qual es combinen el context sociopolític i ideologicocultural, els episodis biogràfics, el tarannà psicològic i les idees estètiques.
També, analitzant aquesta literatura, l'alumnat descobrirà com els gèneres i estils es poden entrecreuar, com interessen més els grans eixos culturals que no l'estricta periodització cronològica, com la literatura –sigui castellana, catalana o universal– és molt més que un poema, una peça teatral o una obra narrativa.
En aquest sentit, cal observar que el fet de citar autors/es a l'apartat de conceptes, no vol dir ni que s'hagin de treballar tots ni que s'hagin d'aprofundir tots igualment.
L'aprenentatge d'aquesta matèria possibilitarà en molts moments l'ús dels recursos bàsics del llenguatge literari per aplicar-los a millorar l'actuació lingüística, que és un dels objectius generals del batxillerat.
Actualment hi ha una tendència, en la didàctica de la literatura, a canviar el seu enfocament: si primer es basava en la història literària i després en l'estilística, ara se centra sobretot en el text, la seva lectura, comprensió i recreació, amb tot el que suposa de referències contextuals.
Gaudir de la lectura, i considerar-la una activitat gratificant per al temps d'oci, i entendre ensems que l'obra literària és un mitjà per accedir a noves visions del món i a noves experiències.
Conèixer les principals obres de la literatura castellana des de l'edat mitjana fins a l'actualitat.
5.1 De principi de segle fins a 1939.
5.2 Dels anys quaranta a l'actualitat.
Utilització de les diferents fonts bibliogràfiques tradicionals o informàtiques que permeten d'accedir amb rigor a l'estudi de la literatura.
Confecció i interpretació de quadres cronològics i esquemes que permetin relacionar els autors/es amb els corresponents moviments literaris i amb el context sociohistòric i cultural.
Reconeixement de textos dels diferents moviments i autors/es per mitjà dels seus trets característics.
Producció de textos literaris, a la manera de determinats autors/es i seguint l'estructura del gènere corresponent, però alhora cercant un estil propi d'expressió.
Redacció d'un treball monogràfic sobre una obra literària.
Valoració positiva del fet literari, atenent als aspectes lingüístic, cultural i estètic.
Sensibilitat estètica davant de les obres literàries, valorant-ne els elements innovadors i creatius.
Formulació de judicis objectius amb referència als llibres llegits, respectant les opinions d'altri en dialogar sobre ells.
Consultar la bibliografia pertinent en biblioteques, emprant tècniques de cerca digital o integrant, si fa al cas, les informacions procedents de diferents fonts sobre el mateix tema.
Relacionar obres, autors/es i moviments literaris amb el context cultural i sociohistòric.
Analitzar les analogies i diferències entre dos escriptors/es o entre dos textos de moviments literaris diferents, bo i comparant-ne els elements essencials que els caracteritzen.
Relacionar obres i corrents de la literatura castellana amb altres corresponents de la literatura catalana i universal, i assenyalar-ne les influències mútues.
Identificar textos de diferents moviments literaris i autors/es, per mitjà dels seus trets característics.
Comentar un text, explicar-ne el tema, l'estructura i els recursos estilístics, mètrics i tècnics significatius.
Analitzar, com a mínim, sis obres íntegres, i valorar-ne l'enriquiment personal aportat.
Crear textos breus, partint d'altres preexistents, però modificant el gènere literari o d'altres elements (personatges de diferent classe social, estructura i final, localització, època, canvi d'enfocament narratiu).
L'alumnat que cursi la matèria d'història de la música en el batxillerat tindrà una bona oportunitat d'adquirir una visió del fet musical que sigui global i, alhora, respectuosa amb la diversitat geogràfica, cronològica i estilística que presenten els productes musicals en l'actualitat.
L'audició musical –sempre que sigui atenta, activa i reflexiva, i estigui fonamentada en el coneixement del llenguatge de la música i del context de cada un dels productes musicals que s'escolten– és la via més habitual per assolir el coneixement de músiques gestades en societats i cultures diverses.
Per bé que aquest és el procediment bàsic, l'accés al coneixement de la música s'haurà de fer també per mitjà de la lectura de partitures, assistència a concerts, la visualització de vídeos, el contacte amb els instruments propis de cada estil, la lectura i comentari de textos, la recerca bibliogràfica i la consulta de les fonts de documentació més adients.
A l'etapa d'educació secundària obligatòria el fet musical s'ha tractat seguint la cronologia històrica.
Al batxillerat, els continguts musicals s'han organitzat temàticament, però es pot respectar l'ordenació cronològica ja coneguda per l'alumnat.
En cada un dels apartats de què consta la matèria, l'alumnat podrà observar l'evolució experimentada per un mateix gènere o estil musical al llarg dels diferents períodes històrics.
Les obres musicals han de ser l'eix vertebrador de la matèria.
També s'haurà d'incidir de manera especial en la historicitat del fet musical, que fa que cada obra tingui molts contextos diferents, aquells per als quals va ser creada i tots aquells que han ofert la possibilitat que fos recreada.
Aquesta matèria haurà de contribuir a la consecució dels objectius generals del cicle des de diversos fronts.
L'accés i l'assimilació a la vegada sensorial, sensible i intel·lectualitzada de productes i fets musicals diversos, haurà de constituir una font d'enriquiment cultural i de formació, especialment de la sensibilitat artística.
Alhora, l'alumnat haurà d'aprendre a posar la seva capacitat de comunicació verbal oral i escrita al servei d'un llenguatge que no és verbal, amb les consegüents dificultats que això comporta.
Dins d'aquesta visió àmplia, caldrà posar especial interès en els elements, moments o circumstàncies en què el fet musical a Catalunya hagi tingut unes peculiaritats especials.
Aquesta recepció activa haurà de menar l'alumnat a configurar el seu propi judici sobre la música.
Un judici autònom, respectuós i tolerant que condueixi a respectar el patrimoni musical propi i aliè, sense que això exclogui la necessitat d'esdevenir crític, aplicar criteris amplis i adequats a cada realitat musical i cultural que s'estudia i desenvolupar la capacitat de captar els valors i els continguts estètics, estilístics i comunicatius de l'obra musical.
Aquesta matèria ha de donar a l'alumnat la possibilitat d'interrelacionar diversos productes, obres, fets i contextos musicals possiblement ja coneguts anteriorment.
Unes interrelacions que seran sobretot de caire cronològic, però també, a la vegada, sociològic, geogràfic, estètic i estilístic.
En acabar la matèria, l'alumnat ha de ser capaç de:
Percebre la música com una manifestació artística que forma part de la història, considerant la influència de factors de tipus cultural, religiós, econòmic i polític en el procés creatiu.
Reconèixer de manera auditiva i visual els trets específics més genuïns de realitats i contextos musicals diversos.
Valorar la incidència de l'anàlisi, la reflexió, la discussió i la recerca documental, i saber utilitzar-les per assolir una comprensió més adequada i global dels productes musicals als quals s'accedeix per mitjà de l'audició, la interpretació o la lectura de partitures.
Utilitzar un vocabulari musical que li permeti expressar de manera oral i escrita cada fet, obra, procés musical i la seva relació amb l'entorn cultural.
Desenvolupar la sensibilitat musical i valorar-la com una part important de l'enriquiment cultural propi.
Reflexionar sobre les moltes manifestacions musicals que es produeixen en la societat i avaluar les seves aportacions.
1.1 La música com a fet cultural i social.
1.2 Evolució en la funció social del músic.
1.3 La dona dins la història de la música.
1.5 La música als àmbits populars de les societats occidentals.
1.6 La divisió en períodes del fet musical a les societats occidentals.
2.1 Funció i evolució de la música instrumental.
2.2 Organologia dels principals instruments.
2.3 Anàlisi sociològica de les agrupacions instrumentals al llarg de la història.
2.4 Formes instrumentals des del renaixement fins a l'actualitat.
3.1 Música religiosa i profana a l'edat mitjana i al renaixement.
3.3 La cançó i el lied romàntic.
La música coral durant el romanticisme.
3.4 La música vocal del segle XX.
4.1 Els escenaris, el públic, l'espectacle.
4.2 L'òpera com a fenomen social: origen i evolució.
4.3 La música teatral i els seus diferents gèneres segons els països.
La música en la societat contemporània.
5.1 Les avantguardes històriques i els llenguatges actuals.
5.2 Nous gèneres musicals del segle XX.
5.3 El so enregistrat i la seva incidència en la societat.
6.2 Els solistes vocals i instrumentals.
6.3 La difusió de la música: les discogràfiques, els mitjans de comunicació, les xarxes telemàtiques.
Percepció/recepció d'obres musicals per mitjà de l'escolta i de la lectura de partitures.
1.1 Audició d'obres i fragments musicals que meni a la comprensió de l'obra en el seu context.
1.2 Audició d'obres i fragments musicals en directe.
1.3 Audició d'obres i fragments musicals seguint la partitura corresponent.
Anàlisi d'obres i fragments musicals.
2.1 Anàlisi d'obres i fragments escoltats.
2.2 Anàlisi d'obres i fragments llegits en partitura.
2.3 Aplicació de les tècniques d'anàlisi més adients a l'estil i a l'obra analitzada.
Ús de fonts per a l'obtenció i processament de la informació referida al fet musical.
3.1 Ús selectiu de la discografia disponible.
3.2 Ús de l'oferta musical a l'abast.
3.3 Utilització de fonts escrites i enregistrades, àudio, multimèdia (CD-ROM, DVD) i en diversos tipus de suport paper (manuscrit o imprès), informàtic, videogràfic, que complementi i contextualitzi la informació que prové del discurs musical propi.
3.4 Recerca documental ben articulada i completa que complementi la recepció de l'obra musical i en permeti el ple coneixement.
3.5 Processament de la informació que procedeix de les fonts documentals i relació crítica amb l'obra musical estudiada.
4.1 Ús del vocabulari específic de la matèria.
4.2 Elaboració i formulació dels trets principals de les músiques treballades i de les relacions d'aquestes amb els seus contextos.
Valoració del coneixement de la música en el seu context com a enriquiment cultural personal.
Motivació per conèixer millor la música que la nostra societat ha creat.
Hàbit d'apropar-se a productes i fets musicals diversos amb desig de gaudi, actitud receptiva, voluntat de comprensió i capacitat crítica.
Reconeixement de la música com a manifestació artística universal i alhora representativa de cadascuna de les cultures.
Valoració de la diversitat de realitats musicoculturals i consciència del relativisme dels valors musicals acceptats com a més importants.
Actitud respectuosa cap a fets i productes musicals diversos.
Valoració del paper de l'intèrpret en la recreació i difusió musical.
Capacitat crítica davant la gran quantitat de productes musicals que existeixen avui.
Practicar l'escolta de músiques diverses i incloure-la als hàbits culturals i d'oci propis per tal d'ampliar el ventall de productes musicals que pot proporcionar gaudi i enriquiment personal.
Practicar la reflexió i la discussió tolerant i ben argumentada per aprofundir en la comprensió i valoració de l'obra i del fet o fenomen musical estudiats.
Fer un ús adequat del vocabulari musical i aplicar-lo a la interpretació i anàlisi de les obres i realitats musicals treballades.
Identificar auditivament i visualment els principals instruments, agrupacions instrumentals i llurs sonoritats, en relació amb els seus contextos i les famílies a les quals pertanyen.
Identificar auditivament els principals gèneres de la música vocal i saber relacionar-los amb el seu context.
Identificar el context (període, zona, cultura, escola, estil, corrent) al qual pertany una determinada música aplicant criteris d'anàlisi diversos i selectius.
Reconèixer un nombre significatiu d'obres o fragments majoritàriament considerats punts culminants de la creació musical.
Reconèixer els principals trets de la música de les grans cultures no occidentals, amb referència al seu passat i a l'actualitat.
Establir una relació entre qualsevol producte musical escoltat o llegit i la divisió en períodes més freqüent de la música occidental.
Mostrar una opinió crítica sobre la qualitat de la creació musical estudiada i sobre la qualitat de la versió utilitzada.
Identificar els aspectes o moments de la música de Catalunya en què aquesta mostra unes peculiaritats especials o un nivell de qualitat excepcionals respecte al seu entorn immediat.
Mostrar coneixement dels elements més importants de la música tradicional i popular a les societats occidentals.
Valorar el paper de l'intèrpret en la recreació i difusió musical.
Valorar la importància dels avenços tecnològics per a la música.
Interpretar correctament l'actualitat musical més propera, en la qual conviuen músiques que provenen de contextos històrics, geogràfics i socials molt diversos, a la llum dels continguts d'aquesta matèria.
Alguns enfocaments de la matèria podrien posar més èmfasi en la contribució de la física als avenços tecnològics que no en els aspectes pròpiament científics abans esmentats i, en tots els casos, es tractarà de presentar d'una forma atractiva l'aventura de la progressió en el coneixement del món físic.
La finalitat educativa bàsica de l'ensenyament de la física al batxillerat és que l'alumnat adquireixi els continguts conceptuals bàsics de forma qualitativa i que els arreli en el seu bagatge conceptual general; que aquesta adquisició de continguts conceptuals vagi acompanyada d'un reconeixement de determinats valors que s'espera que progressivament vagi afermant, i que continuï consolidant un seguit de procediments (estratègies de resolució de problemes, utilització de material experimental elemental, lectura comprensiva de les indicacions dels aparells de mesura) l'aprenentatge dels quals es va iniciar a l'ensenyament obligatori.
1.1 Expressió de conceptes físics de forma matemàtica.
Comprendre i enunciar correctament les lleis de la Dinàmica i adonar-se del caràcter vectorial de la segona llei, relacionant la direcció i el sentit de la força resultant sobre un cos amb els de l'acceleració i diferenciant-los de la direcció i sentit del moviment.
Enunciar el principi de conservació de la quantitat de moviment d'un sistema de partícules de massa constant, i evidenciar-ne el caràcter vectorial i aplicar-lo a l'estudi dels xocs.
Definir el concepte d'intensitat de camp, remarcar-ne el caràcter vectorial, i el concepte de potencial, i el caràcter escalar.
Ser conscient que el creixement de la física, com el de la ciència en general, no és lineal, sinó que es produeix de forma irregular, amb períodes d'estancament, passos enrera i grans salts endavant que obliguen a trencar amb les concepcions establertes i exigeixen, a vegades, una remodelació total del cos teòric d'aquesta ciència.
Per això, tot i que la majoria dels objectius generals són coincidents amb els de la matèria de matemàtiques de la modalitat d'humanitats i ciències socials, caldrà prioritzar-ne els que el seu assoliment fomenti en l'alumnat el convenciment de la utilitat de l'aplicació de les matemàtiques a les ciències.
De fet, els continguts procedimentals que es troben en la matemàtica en aquestes modalitats del batxillerat es basen en una ampliació dels procediments esmentats i la seva generalització a partir de processos d'abstracció adequats a l'edat.
Aquesta dificultat justifica una notable coincidència en els continguts presents en les diverses etapes, i observa una certa tendència als més actitudinals i de valors en el batxillerat respecte a una més gran insistència en els continguts normatius en les etapes anteriors.
Desenvolupar procediments de càlcul aritmètic, tant emprant els ginys de càlcul a l'abast i controlant-ne els resultats, com aplicant procediments de càlcul mental immediat.
Copsar les relacions entre les diverses parts de la Matemàtica, i observar la necessitat d'aplicar-les de manera conjunta en el tractament de les situacions més complexes.
5.1 El pla i l'espai com a conjunts de punts: R2 i R3.
2 La relació intuïtiva entre dues variables numèriques.
Aplicació de la derivada a l'estudi d'una funció i a problemes d'optimització
Distingir i representar rectes i plans, expressats a partir de les seves equacions, extreure'n els elements que els determinen i, recíprocament, calcular les equacions de rectes i plans a partir elements que els determinen.
Millorar els procediments apresos anteriorment de manera que no impliqui subestimació ni oblit dels aprenentatges anteriors i cercar-ne aplicacions a altres àrees, i copsar que així ha evolucionat la ciència en general i la matemàtica en particular.
Aquesta matèria presenta a l'alumnat un panorama de conjunt de tot allò que conforma la modalitat de tecnologia del batxillerat i les possibles continuacions del seu estudi.
L'essencial de la tecnologia industrial és l'adquisició de cultura tecnològica, entesa com la capacitat de comprendre i emprar diferents tecnologies i com la capacitat d'interrelacionar-les, usar els procediments que els són propis, conèixer-ne els orígens i l'evolució, les implicacions econòmiques i el seu impacte social i ambiental.
L'essencial de la matèria de tecnologia industrial és que l'alumnat aprengui a utilitzar i treballar els procediments de la tecnologia, i alhora a integrar les diverses vessants amb la finalitat que adquireixi una visió global integrada de la tecnologia.
En les matèries de mecànica, electrotècnia, física o dibuix tècnic ja s'aprofundirà en els aspectes teòrics i aplicats que són propis de cadascuna.
Així, la matèria de tecnologia industrial esdevé un espai d'integració i de treball interdisciplinari respecte de les altres matèries de la modalitat de tecnologia.
Si bé la formulació dels continguts pot semblar repetitiva respecte al currículum de tecnologia de l'educació secundària obligatòria, en el batxillerat cal ampliar aquests continguts de manera concèntrica, utilitzar les eines que la resta de matèries del batxillerat posa en mans de l'alumnat i tractar els temes amb rigor epistemològic.
L'entorn i el disseny global que s'hagi fet del batxillerat en el projecte curricular de centre determinarà el sector o sectors específics sobre els quals exemplificar i treballar.
Sobre la primera matèria que es prengui com a exemple segons l'entorn o disseny fet, caldrà detallar els processos d'obtenció i transformació, les seves propietats, els assajos que condueixen a determinar-les, les formes comercials de presentació i el seu transport i embalatge.
A partir d'una d'aquestes fonts, es pot veure la producció, la transformació, el transport, la distribució industrial i domèstica, la normalització i els efectes secundaris.
Les exigències d'estructuració, sistematització i globalització que comporta el treballar amb la regulació i el control és una bona oportunitat per dominar uns procediments i una capacitat d'abstracció que després seran d'aplicació en diferents entorns tecnològics.
Caldrà insistir també en els sistemes de tractament de la informació i la comunicació a l'empresa, tant en els processos de producció com en els de disseny i gestió.
Així mateix, s'incidirà en els aspectes vinculats amb el medi ambient i la necessitat d'establir mesures per controlar la contaminació tant a escala local com global.
Finalment es recomana que el treball de recerca que l'alumnat ha de fer sigui, en el cas de la modalitat de tecnologia, un projecte tecnològic centrat en els continguts d'aquesta matèria.
Aprofundir en els elements de cultura tecnològica per millorar el seu coneixement sobre qualsevol camp industrial concret, i valorar críticament les repercussions de l'activitat industrial en la vida quotidiana.
Descriure les propietats dels materials d'ús industrial i les seves aplicacions.
Analitzar l'organització i el desenvolupament dels processos tecnològics, el comportament dels sistemes i les respostes dels instruments.
Projectar i construir sistemes, circuits o peces, cercant, seleccionant i interpretant la informació tècnica adient.
Manipular amb destresa i precisió materials, instruments i eines, tot aplicant les normes de seguretat adients.
Valorar l'impacte i les limitacions que comporta el cost econòmic, mediambiental i social d'un projecte pel que fa tant a rendibilitat com a viabilitat.
1.1 La tècnica i l'evolució de l'ésser humà.
Interacció entre ciència, tecnologia i societat (CTS).
Elements d'organització industrial.
2.3 Operacions unitàries de transformació de la matèria.
2.5 Impacte ambiental produït per l'obtenció, la transformació i el rebuig dels materials.
1.2 Realització de càlculs i expressió amb notació específica.
1.3 Ús de les eines informàtiques per a la captació, emmagatzematge, anàlisi i tractament de la informació; per a la simulació de processos; l'execució d'ordres de comandament; la redacció de memòries, la confecció de plànols i la comunicació.
1.4 Anàlisi dels fenòmens tecnològics des del punt de vista històric, sociològic i econòmic.
2.1 Identificació de materials bàsics i realització d'assajos.
3.2 Realització d'un projecte tècnic complet des de la definició de l'objectiu fins a l'obtenció i avaluació del producte final.
1.4 Respecte a les convencions i normes internacionals sobre normalització i unitats de mesura.
2.3 Voluntat de diàleg i intercanvi crítics.
1.1 L'evolució de l'ésser humà i la tecnologia.
2.3 Operacions unitàries de la transformació de la matèria: mòlta i tamisat, filtrat, destil·lació i reacció.
2.5 Impacte ambiental produït per l'obtenció, transformació i rebuig dels materials.
Els estudis de ciència, tecnologia i societat (CTS).
Elements d'organització industrials.
Automatismes, regulació i control.
Reconèixer i descriure les relacions entre l'avenç de la tecnologia i l'evolució de les civilitzacions.
Descriure elements del patrimoni tecnològic i indicar-ne l'ús i l'època.
Elaborar i realitzar projectes senzills, redactant les memòries i dibuixant els plànols necessaris.
Utilitzar les normes vigents sobre normalització i sistemes d'unitats.
Descriure els processos d'obtenció i transformació de les primeres matèries.
Descriure els sistemes de tractament d'aigües.
Descriure l'impacte ambiental de les activitats industrials estudiades i les corresponents formes de prevenció.
Identificar i descriure les principals energies per les seves utilitats, fonts de producció i xarxes de distribució.
Identificar i prescriure mesures d'estalvi energètic.
Analitzar, relacionar i emprar les dades procedents de les especificacions tècniques de materials i maquinària.
Descriure, croquitzar i muntar mecanismes de transmissió i transformació de moviment, sistemes de suport i unió d'elements mecànics, circuits pneumàtics i circuits elèctrics.
Desmuntar artefactes i identificar-ne les peces i subconjunts principals i secundaris; descriure el funcionament del diferents dispositius que hi són presents.
Mesurar, amb els instruments adequats, paràmetres mecànics i elèctrics bàsics.
Fer càlculs de paràmetres tecnològics mecànics i elèctrics bàsics.
Descriure els procediments bàsics de fabricació mecànica.
Descriure els procediments bàsics d'obtenció i transformació de plàstics.
Informar-se dels danys que es poden produir en cada lloc de treball concret i de les mesures de prevenció.
Descriure el funcionament i corba característica d'un motor tèrmic.
Descriure el funcionament de les màquines elèctriques més usuals: motor de corrent altern, dinamo, alternador, motor pas a pas.
Descriure el funcionament de les màquines frigorífiques i bombes de calor.
Realitzar càlculs senzills de motors tèrmics i màquines elèctriques.
Realitzar, en relació amb les màquines estudiades, càlculs bàsics d'energia útil, potència, pèrdues i rendiment.
Reconèixer i descriure les aplicacions bàsiques dels automatismes.
Escriure i realitzar projectes d'automatismes d'instal·lacions mecàniques, elèctriques i pneumàtiques bàsiques.
La multiplicitat d'elements artificials dels quals s'ha envoltat l'ésser humà per millorar la seva qualitat de vida ha necessitat un procés d'elaboració abans d'arribar als usuaris.
Òbviament, els continguts conceptuals encapçalats com a Llenguatge gràfic i geomètric es corresponen i s'operativitzen especialment en el conjunt de procediments Ús del llenguatge gràfic i geomètric.
Valorar el llenguatge gràfic del dibuix tècnic com un mitjà de comunicació, d'investigació i de coneixement universal, que permet desenvolupar activitats de tipus tecnicocientífic i de tipus expressiu, creatiu i estètic.
Conèixer les normes i la simbologia pròpies de la matèria i emprar-les adequadament.
Interpretar construccions i representacions tècniques, i identificar-ne la seqüència de traçat implícita.
Alhora, també caldrà establir una relació entre la química i la tecnologia; evidenciar allò que la química aporta a la societat; remarcar l'ús de materials diversos –palesant la relació entre la seva constitució interna i les seves propietats–; aplicar els conceptes i les tècniques a l'estudi de processos industrials propers i senzills i tots aquells processos quotidians que ens mostri la química.
Descriure la composició, l'estructura, les propietats i el procés d'obtenció d'alguns materials i productes químics en el món actual i ser conscient de la seva importància en la millora de la qualitat de vida de les persones.
Formular i anomenar els ions poliatòmics més comuns i formular i anomenar compostos inorgànics i orgànics senzills d'acord amb les normes de la IUPAC; òxids, hidròxids, hidrurs, àcids i sals en els cas de compostos inorgànics i hidrocarburs, alcohols, aldehids, cetones, àcids, sals, esters, amines i amides per a compostos orgànics.
Explicar de forma qualitativa l'entropia com a mesura del desordre espacial i energètic d'un sistema i predir qualitativament l'espontaneïtat d'un canvi en funció de la variació d'entropia total i de la variació de l'entalpia i l'entropia del sistema.
Explicar els factors que regulen la velocitat dels canvis químics i interpretar-los de manera qualitativa mitjançant les teories que expliquen la velocitat de les reaccions.
L'electrotècnia estudia les aplicacions pràctiques dels fenòmens elèctrics i magnètics i les seves relacions amb vista a la utilització en els àmbits industrials i científics.
La finalitat d'aquesta matèria en el batxillerat és proporcionar una bona formació de base a l'alumnat, tant per aquell que decideix cursar estudis universitaris a les escoles d'enginyeria, com per aquell que decideix estudiar cicles formatius de grau superior.
L'estudi dels fenòmens elèctrics i electromagnètics es basa en un conjunt de coneixements de mecànica, electricitat i magnetisme que en el batxillerat figuren també en els currículums de les matèries de física i de tecnologia industrial.
En cada una de les matèries, aquests continguts s'han de tractar en la forma i la profunditat que li són propis.
En la física es fonamenta el coneixement científic i en la tecnologia industrial els aspectes aplicats a instal·lacions i màquines.
En l'electrotècnia, la mecànica, l'electricitat i el magnetisme han de ser tractats de manera integrada per tal d'aprofundir en la constitució dels dispositius elèctrics i en les seves aplicacions, tot emfasitzant la importància de les normes de seguretat nacionals i internacionals.
Pel que fa als continguts conceptuals, la matèria s'estructura en tres parts, que constitueixen els aspectes comuns de les aplicacions de l'electricitat: electricitat i magnetisme, màquines elèctriques i circuits i aplicacions elèctriques i electròniques.
A electricitat i magnetisme, s'hi tracten els continguts introductoris relacionats amb els principis que regeixen aquests fenòmens, i, atès que s'inclouen en aquesta matèria, s'orienten més cap a les aplicacions que es desenvoluparan al llarg de la matèria que no pas cap a qüestions abstractes i expectatives.
També s'hi treballen els fonaments en què es basa el funcionament dels dispositius i dels circuits des del punt de vista qualitatiu i quantitatiu, emfasitzant els aspectes de la transferència d'energia i el seu balanç energètic.
A màquines elèctriques es fa referència a les màquines implicades en la generació, el transport i la distribució i la conversió de l'energia elèctrica en energia mecànica i els circuits de maniobra i comandament associats.
S'hi estudien la dinamo i l'alternador com a màquines generadores de corrent continu i de corrent altern; el transformador, element bàsic en el transport i la distribució de l'energia elèctrica, i els motors de corrent continu i de corrent altern, especialment els asíncrons trifàsics.
A circuits i aplicacions elèctriques i electròniques es tracten els instruments i els mètodes de mesura, l'anàlisi de circuits simples d'instal·lacions elèctriques bàsiques, tant d'aplicacions domèstiques com industrials, així com l'estudi dels elements i circuits d'utilització general en electrònica.
En aquesta matèria, el saber fer electrotècnic i els continguts de procediments hi tenen un pes important.
En efecte, els procediments s'estructuren en quatre parts: obtenció i tractament de la informació, representació i interpretació gràfica, anàlisi d'aparells i circuits, i muntatge d'aparells i circuits.
Els procediments d'experimentació i mesura aporten un valor afegit, ja que contribueixen a la millora de la comprensió dels fenòmens elèctrics i electromagnètics, atès que, per la seva naturalesa, requereixen un grau elevat d'abstracció.
A obtenció i tractament de la informació, s'aborden aspectes d'ús de diferents fonts d'informació i els procediments per a l'elaboració d'informes, incloent-hi l'ús d'eines informàtiques com a suport de treball.
La representació i interpretació gràfica són comunes a totes les disciplines tecnològiques, ja que la representació gràfica és el llenguatge tècnic per excel·lència.
A anàlisi d'aparells i circuits elèctrics, s'hi treballen les tècniques d'anàlisi i càlcul aplicades a les màquines i als circuits, i s'hi inclouen aspectes didàctics per facilitar la comprensió dels fenòmens.
S'incideix en els procediments de càlcul aplicat i mesura orientats a la contrastació de resultats experimentals, amb el recolzament de les tecnologies de la informació, i així es fa la iniciació de l'alumnat en les tècniques de diagnòstic d'avaries.
A muntatge d'aparells i circuits elèctrics, s'hi inclouen els procediments de construcció, tant d'aparells com de circuits, incidint de nou en la mesura de paràmetres elèctrics.
Els continguts d'aquesta part permeten treballar de manera integrada els continguts conceptuals i procedimentals treballats anteriorment.
També s'hi inclou el respecte a les mesures i normes de seguretat, des de la vessant de la manipulació.
Els valors, les normes i les actituds s'organitzen en tres parts que fan referència a la tecnologia, el treball i l'entorn.
Cal fer esment especial al respecte que hom ha de tenir de les normes elementals de seguretat en les instal·lacions, especialment pel que fa a les persones.
Els continguts actitudinals es treballen de manera integrada amb els altres continguts al llarg de tota la matèria.
Identificar i analitzar la funció i el comportament dels circuits elèctrics i dels seus elements dins del seu entorn d'aplicació –generadors, receptors, aparells de mesura, de control i de comandament–, tot considerant les seves característiques tècniques.
Aplicar les lleis generals de l'electricitat i de l'electromagnetisme per tal de realitzar els càlculs i les representacions gràfiques d'aparells i circuits elèctrics.
Expressar les solucions a un problema amb un nivell de precisió coherent i fent ús de les unitats indicades en el sistema legal d'unitats de mesura obligatori al nostre país, que és el sistema internacional d'unitats.
Mesurar les magnituds elèctriques dels circuits i aparells elèctrics utilitzant els instruments i connexions adients i expressar els resultats amb les unitats corresponents del sistema internacional.
Usar les eines, els aparells i els instruments, en les instal·lacions electrotècniques, respectant les reglamentacions tècniques i les normes de seguretat corresponents.
Participar activament i coordinada en la realització de treballs en equip.
Analitzar i interpretar esquemes de circuits i plànols d'instal·lacions i equips elèctrics característics, respectant i emprant la normativa internacional sobre l'ús de la terminologia, els símbols i les representacions gràfiques.
1.1 Conceptes i fenòmens elèctrics.
1.2 Conceptes i fenòmens electromagnètics.
2.4 Generadors de corrent continu i de corrent altern: la dinamo i l'alternador.
3.1 Instruments i mètodes de mesura.
3.4 Circuits simples d'aplicació: instal·lacions interiors, il·luminació, calor i fred, tracció, i automatització.
1.2 Elaboració d'informes referents a l'estudi de circuits, aparells o instal·lacions elèctriques.
1.4 Ús de les eines informàtiques per a l'obtenció i el tractament de la informació.
3.3 Anàlisi i contrastació de magnituds en elements i circuits, entre valors calculats i mesurats.
Muntatge d'aparells i circuits elèctrics.
4.1 Muntatge i desmuntatge de conjunts i circuits.
4.2 Experimentació i aplicació de circuits.
3.1 Respecte a la seguretat de les persones, dels aparells i de les instal·lacions.
Expressar les magnituds en unitats del sistema internacional.
Enunciar les lleis bàsiques del magnetisme i l'electromagnetisme.
Analitzar quantitativament i qualitativa un circuit elèctric en corrent continu fent ús de les lleis i els procediments bàsics per a la seva resolució.
Mostrar coneixement de les propietats elèctriques i magnètiques dels materials utilitzats en electrotècnia.
Analitzar qualitativament i quantitativa el comportament de circuits simples en corrent altern, en sistemes monofàsics i trifàsics equilibrats, aplicant els mètodes numèrics i gràfics d'anàlisi de circuits.
Mostrar coneixement dels tipus, les característiques i la representació de la potència elèctrica en corrent altern, de la interdependència amb el factor de potència i de la manera de millorar-lo.
Interpretar les mesures efectuades sobre circuits elèctrics o sobre els seus components per verificar el seu correcte funcionament, localitzar avaries elementals i identificar possibles causes.
Analitzar i interpretar esquemes i plànols d'instal·lacions i equips elèctrics característics i identificar la funció d'un element o grup funcional dels elements al conjunt.
Realitzar el muntatge i l'experimentació de circuits elèctrics a partir d'esquemes, amb identificació de la simbologia dels elements, dels aparells, dels circuits i de les instal·lacions.
Representar gràficament en un esquema de connexions o en un diagrama de blocs la composició i el funcionament d'una instal·lació o equip elèctric senzill i d'ús comú.
Utilitzar eines informàtiques per a la simulació de circuits elèctrics.
Interpretar les característiques tècniques d'elements o dispositius elèctrics en catàlegs, manuals tècnics, i, si escau, en les plaques de característiques.
Analitzar i contrastar els resultats obtinguts en el càlcul, la simulació i el muntatge i l'experimentació de circuits.
Elaborar informes referents a l'estudi de circuits, aparells o instal·lacions elèctriques.
Mostrar coneixement de les aplicacions de l'electrònica analògica i digital i de les diferències i relacions entre les dues.
Analitzar circuits simples amb els components electrònics bàsics: díode, transistor, tiristor i amplificador operacional.
Mostrar coneixements elementals sobre circuits electrònics bàsics: rectificadors, amplificadors, multivibradors, fonts d'alimentació, circuits de control de potència i de control de temps.
Analitzar circuits digitals combinacionals formats per les portes lògiques bàsiques.
Construir un circuit electrònic senzill a partir de l'esquema, i identificar-ne els components i la seva funció.
Analitzar el funcionament del transformador elèctric.
Distingir entre els tipus principals d'excitació en màquines rotatives de corrent continu i analitzar els seus comportaments.
Descriure les característiques bàsiques dels alternadors.
Mostrar coneixement sobre les característiques i el funcionament dels motors asíncrons trifàsics i dels seus circuits bàsics de maniobra, i, a un nivell més elemental, dels monofàsics tant de l'universal com de l'asíncron.
Explicar qualitativament el funcionament de circuits i aparells simples d'aplicació assenyalant les relacions i interaccions entre els fenòmens que s'hi produeixen i, si s'escau a un nivell elemental, les reglamentacions i normes de seguretat aplicables.
La mecànica té bàsicament caràcter de ciència aplicada.
Normalment fa ús de les lleis científiques establertes i les aplica a l'estudi de l'equilibri i el moviment de cossos rígids, elàstics o fluids sotmesos a forces i/o moments.
El seu objecte és analitzar les aplicacions més concretes, respectant les limitacions pròpies del nivell i del seu caràcter marcadament d'introducció.
Una de les activitats més apassionants i alhora complexes és el procés de disseny i construcció d'una màquina que compleixi unes determinades característiques i prestacions.
El procés de creació de ginys que fa servir la mecànica és multidisciplinari i aplicat, el qual inclou, entre altres, els coneixements com: la teoria de les màquines i els mecanismes, el càlcul i la simulació, les solucions constructives, els accionaments i el seu control, l'aplicació dels materials industrials, les tècniques de construcció i fabricació, les tècniques de representació gràfica i escrita, l'ergonomia, la seguretat, la reciclabilitat, etc. Tot això s'integra en el que, normalment, és el projecte mecànic.
En el desenvolupament d'aquesta matèria caldrà tenir en compte les relacions amb d'altres matèries de la modalitat de tecnologia, especialment la física, el dibuix tècnic, les matemàtiques i la tecnologia industrial.
Els continguts conceptuals s'estructuren en quatre apartats: estudi i moviment de màquines i mecanismes; estàtica i dinàmica de màquines i mecanismes; introducció a l'elasticitat i resistència de materials; i introducció a la mecànica dels fluids.
L'estudi de màquines i mecanismes, des dels vessants teòrics i pràctics, és una introducció de les característiques que defineixen un sistema mecànic senzill.
Són especialment útils per a aquesta funció els conjunts mecànics que realitzen funcions de guiatge i de transmissió.
La teoria de màquines i mecanismes ha de tractar de manera senzilla les relacions entre la geometria i el moviment dels elements d'una màquina o mecanisme, les forces que hi intervenen i l'energia associada al seu funcionament.
Cal aprofitar els recursos educatius que ofereixen per afermar els continguts conceptuals: els processos de creació i disseny, de construcció, de reparació o manipulació de ginys i de sistemes mecànics.
La resistència de materials tracta els aspectes més bàsics que defineixen les relacions entre les tensions i les deformacions, i des del punt de vista experimental els diferents tipus de situacions amb estats de càrregues més simples.
Les situacions plantejades han de donar una visió general de tot el procés tecnològic que permet donar la forma final a peces, mecanismes, enllaços, unions, bigues, etcètera.
L'ús d'eines informàtiques específiques actuals pot representar un ajut per donar una visió més global de tot l'entorn.
La mecànica de fluids ha de tenir un plantejament d'introducció senzilla de les característiques dels fluids líquids i gasos.
La hidrostàtica, la hidrodinàmica i les aplicacions més significatives que tinguin relació amb màquines i mecanismes en seran els continguts representatius.
Pel que fa als procediments, s'han estructurat en quatre blocs: a obtenció i tractament de la informació es treballen els procediments bàsics de cerca, interpretació i elaboració d'informació aplicats a l'àmbit de la mecànica.
Es destacaran els aspectes d'interpretació de documents, taules de característiques, esquemes, plànols, dades tècniques, entre d'altres, utilitzats com a eines en el plantejament i la solució de problemes teòrics i pràctics, així com l'ús de les eines multimèdia i telemàtiques.
A la representació i interpretació gràfica, els procediments se centren en la presentació gràfica de la informació, la qual constitueix una eina insubstituïble en el procés mecànic, ja que ajuda l'alumnat a adquirir una cultura molt important i insubstituïble de l'entorn tecnològic.
A l'anàlisi de sistemes mecànics, es treballen els procediments d'anàlisi, mesura i contrastació de valors de problemes en tant que es consideren intuïtius i afavoreixen la cultura mecànica.
Altres procediments més relacionats amb la síntesi de mecanismes hi han de ser presents, però només a nivell de petita introducció, ja que requereixen de molta més experiència i formació.
L'experimentació i construcció s'orienta cap al muntatge i l'experimentació sobre models més o menys idealitzats de màquines, mecanismes i estructures, i es realitzen les mesures adients a cada situació plantejada i avaluant-ne el funcionament i comportament.
Els continguts actitudinals s'organitzen en tres parts: la tecnologia, el treball i l'entorn.
Cal fer esment sobre el compliment de les normatives que hi fan referència, les magnituds, les unitats, representacions gràfiques, normes de seguretat, entre altres, ja que formen una part necessària de la cultura de les persones que volen conèixer o desenvolupar-se en l'entorn tècnic.
No es pot oblidar en el context del batxillerat que cal utilitzar tots els continguts actitudinals que respectin la sostenibilitat dels processos tècnics i del medi ambient.
Desenvolupar actituds d'anàlisi i observació de forma qualitativa del medi tècnic, que desenvolupin la "intuïció mecànica" necessària per facilitar l'estudi o ajudar a plantejar propostes de sistemes mecànics.
Resoldre qualitativament i quantitativament problemes de situacions habituals i senzilles de l'entorn tecnològic en l'àmbit de la mecànica, fent ús de les lleis teòriques i utilitzant les representacions gràfiques i les eines de càlcul més adients.
Seleccionar i interpretar informacions tècniques en l'àmbit de la mecànica consultant els diferents suports.
Realitzar el procés de disseny i construcció de sistemes mecànics senzills a partir d'un requeriment.
Assajar sistemes en l'àmbit de la mecànica per tal de contrastar-ne i verificar-ne el funcionament.
Valorar el procés tecnològic en l'àmbit de la mecànica com un tot integrat, amb una actitud de sostenibilitat dels recursos naturals i aprofundir en la valoració crítica de les relacions entre l'ésser humà i el medi ambient.
Prendre consciència del desenvolupament de la ciència i la tecnologia i les necessitats d'adaptar-se al canvis humans i socials que comporta.
Utilitzar de manera apropiada i significativa els recursos que ofereixen les noves tecnologies d'automatització i de la informació, tant els d'ús general com els propis de la mecànica.
Estudi i moviment de màquines i mecanismes.
1.1 Introducció a l'estudi dels vectors.
1.2 Màquines, mecanismes i estructures.
Elements d'enllaç, parells cinemàtics.
1.3 Graus de llibertat d'un mecanisme.
Aplicacions a la mobilitat de mecanismes en pla.
1.5 Trajectòria i posició del punt.
Trajectòria, posició i orientació del sòlid rígid.
1.6 Velocitat i acceleració del punt i del sòlid rígid.
Velocitat i acceleració angular del sòlid.
Velocitats i acceleracions en mecanismes senzills en el pla.
1.7 Accionament de mecanismes, anàlisi de mecanismes de transmissió de moviment.
Mecanismes articulats, corretges, cadenes, engranatges, rosques com a transmissió de moviment, cables.
1.8 Característiques de la transmissió del moviment.
1.9 Introducció a la síntesi de mecanismes: tipus de mecanismes a utilitzar, elements i enllaços necessaris i mides dels elements.
Estàtica i dinàmica de màquines i mecanismes.
2.2 Forces a distància, forces d'enllaç i resistències passives.
2.4 Equilibri de sòlids, mecanismes i estructures.
2.6 Dinàmica del punt material, lleis de Newton.
Dinàmica del sòlid rígid, moviment de translació i rotació.
Quantitat de moviment, energia, treball, potència i rendiment de màquines i mecanismes.
Introducció a l'elasticitat i resistència de materials.
3.1 Tensió, tensions normal i tangencial i deformacions longitudinal i angular.
Relacions i diagrames tensió-deformació.
Límits elàstics, fluència i trencament.
3.3 Introducció als diferents tipus de càrregues reals i coeficients de seguretat.
3.4 Elasticitat i resistència en esforços de tracció i compressió simple, cisallament, flexió i torsió.
3.5 Càlcul de seccions senzilles sotmeses a esforços simples en màquines, mecanismes i estructures.
Introducció a la mecànica de fluids.
Teorema de Pascal; forces sobre superfícies; condicions de flotació.
Equacions fonamentals; conservació de la massa, quantitat de moviment i energia.
Circulació de fluids per un tub, potència hidràulica, pèrdues de carrega i transferència d'energia.
4.4 Aplicacions dels fluids a màquines i mecanismes: accionaments, premses, frens i/o bombeig.
1.1 Obtenció i interpretació de dades d'elements mecànics extretes de diferents fonts i suports: llibres, promptuaris, catàlegs, llibres, xarxes telemàtiques i d'informació.
1.2 Elaboració de documents tècnics i memòries escrites de màquines, mecanismes, estructures o instal·lacions, utilitzant de manera acurada la terminologia pròpia de la matèria.
1.3 Aplicació de models teòrics de sistemes mecànics en forma més o menys simplificada o idealitzada per deduir el seu comportament, emprant tot tipus d'eines teòriques, pràctiques, automatitzades.
2.1 Realització d'esquemes i representacions gràfiques de sistemes mecànics a escala, utilitzant les eines informàtiques adients.
2.2 Realització de representacions gràfiques i polígons vectorials de trajectòries, velocitats, acceleracions, forces, pressions i parells, incloent-hi sistemes de referència i escales representatives, com ajut a la comprensió i al plantejament de problemes en sistemes mecànics.
2.3 Interpretació i utilització de les normatives obligatòries en esquemes i representacions gràfiques simplificades.
3.1 Interpretació dimensional i aplicació correcta de magnituds i unitats en l'àmbit de la mecànica.
3.2 Resolució de problemes relatius a la mecànica aplicada, utilitzant mètodes analítics que impliquin processos d'anàlisi de dades i variables de representació gràfica a escala o en forma esquematitzada, i donant la proposta de solució.
3.3 Modelització de sistemes mecànics de manera simplificada o idealitzada per deduir-ne el comportament, tot emprant les eines teòriques pròpies o els models automatitzades.
4.1 Realització d'experiències de construcció i simulació en l'àmbit de la mecànica aplicada.
4.2 Construcció de petits mecanismes i estructures representatives.
4.3 Assaig i realització de mesures, contrastació entre els resultats calculats i els mesurats.
4.4 Identificació i prevenció de les situacions de perill pròpies de les operacions de construcció, muntatge-desmuntatge, observant la seva incidència en les reglamentacions tècniques.
1.1 Atenció als lligams del conjunt de les matèries de l'àmbit tecnològic.
1.2 Atenció a les relacions de la mecànica aplicada amb les disciplines de l'àmbit científic.
1.3 Sensibilització pel progrés tecnològic i pels antecedents històrics.
1.4 Riquesa i rigor en l'ús del lèxic propi de la mecànica.
2.1 Observació, constància, responsabilitat i respecte per les normes de seguretat i autocrítica en el treball individual i de grup.
2.2 Iniciativa per proposar solucions i projectes i receptivitat envers les propostes dels altres.
2.3 Correcció en l'ús i el manteniment d'eines, instruments i aparells.
3.1 Actitud d'anàlisi i observació envers els fenòmens i aplicacions de la mecànica pertanyent a l'entorn immediat.
3.2 Valoració de la incidència de les activitats relacionades amb la mecànica en l'activitat econòmica, la qualitat de vida i el medi ambient.
Reconèixer les relacions entre coneixement científic i el mecànic, atenent a les seves diferents activitats i a les seves interdependències.
Realitzar els càlculs a partir del plantejament i resolució de les equacions algebraiques pertinents amb l'ajut de les representacions gràfiques i utilitzant les magnituds i unitats normalitzades corresponents.
Reconèixer i aplicar les característiques i operacions bàsiques dels vectors relacionades amb la mecànica en el pla.
Emprar i realitzar els diagrames vectorials en referències absolutes i/o relatives que siguin necessaris per l'estudi de màquines, mecanismes i estructures.
Reconèixer, descriure i desmuntar els elements, elements d'enllaç, parells cinemàtics en el pla, determinant els graus de llibertat dels mecanismes.
Reconèixer i aplicar les lleis de moviment de la cinemàtica de mecanismes senzills en el pla, calculant posicions, trajectòries, velocitats i acceleracions tot representant-les gràficament.
Analitzar i realitzar càlculs de màquines i mecanismes de transmissió del moviment.
Dissenyar mecanismes senzills utilitzant el procés de síntesi de mecanismes: partint d'unes funcions de moviment o de forces, determinar-ne la solució constructiva que les compleix.
Determinar analíticament les condicions d'equilibri de cossos amb formes geomètricament simples, emprant les lleis de l'estàtica.
Reconèixer i aplicar les lleis de moviment de la dinàmica de translació i rotació per a màquines i mecanismes senzills en el pla, calculant acceleracions, forces, moments i/o quantitat de moviment.
Interpretar i aplicar de manera global l'anàlisi de màquines i mecanismes en propostes senzilles amb fricció i rodolament de mecanismes reals basats en el frec.
Realitzar balanços energètics de màquines i mecanismes senzills, reconeixent les transformacions energètiques i calcular-ne treballs, potències i/o rendiments.
Identificar i relacionar les tensions normals i tangencials i les corresponents deformacions longitudinals i angulars, interpretant els corresponents diagrames de tensions i deformacions.
Distingir i descriure els diferents tipus de càrregues que poden actuar en màquines, mecanismes i estructures, i reconèixer la necessitat de l'ús de coeficients de seguretat.
Identificar i analitzar estructures isostàtiques i mecanismes senzills amb les càrregues simples de: tracció i compressió simple, cisallament pur, flexió o torsió.
Interpretar les dades relatives a les propietats de materials a partir de la consulta de taules o catàlegs, suports informàtics; i aplicar-los en el disseny de màquines, mecanismes i estructures.
Analitzar i avaluar esforços o tensions en relació amb les formes i seccions de bigues i membres de mecanismes en casos de les càrregues simples, utilitzant només els materials més importants de taules i segons les seves propietats i aplicacions.
Construir, mesurar i assajar la funcionalitat de mecanismes i estructures senzilles o utilitzant, si cal, models idealitzats que en destaquin les característiques.
Identificar les propietats i característiques bàsiques que defineixen els fluids líquids i gasos.
Interpretar i determinar diferents situacions senzilles de l'hidrostàtica de fluids, calculant forces i pressions sobre superfícies.
Reconèixer i aplicar de manera senzilla les lleis de dinàmica de fluids, calculant velocitats, forces, pressions, cabals, energies i potències; en fluids que es puguin considerar incomprensibles i en règim laminar i estacionari.
Identificar i assajar la funcionalitat d'aplicacions senzilles de la mecànica de fluids en: accionaments de màquines, premses, frens o bombeig.
Obtenir dades i variables d'elements i sistemes mecànics a partir de la interpretació d'àbacs, diagrames i nomogrames utilitzant diferents suports.
Resoldre problemes d'anàlisi, numèric i gràfic; i obtenir i tractar les dades mitjançant l'ús d'aplicacions informàtiques generals i específiques de la mecànica aplicada.
Mesurar i expressar totes les característiques en l'àmbit de la mecànica aplicada utilitzant correctament les magnituds i unitats.
Observar i aplicar les normes d'ús, manteniment i seguretat d'instruments, eines i materials a l'aula de tecnologia.
Valorar la rigorositat, la creativitat i la metodologia emprada en la resolució de problemes i en l'avaluació dels resultats.
Realitzar individualment o en equip els treballs i assaigs propis de la mecànica.
Mantenir una actitud de curiositat envers les aplicacions que l'entorn immediat ofereix en l'àmbit de la mecànica.
Valorar les realitzacions reals en l'àmbit de la mecànica com un tot integrat, des del disseny fins al reciclatge, mantenint una actitud positiva envers la sostenibilitat dels recursos naturals.
Reconèixer les formes de prevenció de l'impacte ambiental de les activitats pròpies de la mecànica.
Plantejar-se la formació en llengua catalana i en llengua castellana d'un noi o d'una noia d'entre 16 i 18 anys que, en acabar els estudis de Batxillerat, pot accedir a la universitat, cursar un cicle formatiu o incorporar-se al món laboral, suposa analitzar a fons les necessitats comunicatives que en qualsevol dels camps puguin tenir els nois o noies d'aquestes edats.
D'aquesta anàlisi, se'n desprendria la necessitat d'afavorir clarament un enfocament de la matèria que potenciés l'ús de totes dues llengües i l'estudi de textos literaris cabdals, per tal que tots els joves i totes les joves adquirissin un bagatge instrumental i cultural i una sensibilitat literària suficients per poder desenvolupar la seva tasca professional o d'aprenentatge en qualsevol dels camps esmentats.
Des d'aquestes dues matèries, el professorat ha de posar els fonaments per tal que es pugui sistematitzar i adquirir les bases per a l'ús correcte de les principals tècniques de comunicació oral i escrita i fer conèixer els recursos bàsics (lèxics, morfosintàctics, textuals) dels llenguatges tècnic, literari, científic o icònic.
Aquesta és fonamentalment la seva finalitat i així és com es podrà contribuir a assolir, des de les dues matèries, l'objectiu general que fa referència a l'ús de totes dues llengües i alhora la tasca de formació general que té encomanada el Batxillerat.
Amb aquest mateix criteri, cal tenir en compte que les matèries de Llengua catalana i literatura i Llengua castellana i literatura presenten un mateix currículum.
Pretenent, doncs, assolir objectius similars o idèntics, convindria que el professorat d'ambdues matèries, actuant dins del mateix Departament, es coordinés al màxim per optimitzar ensenyaments i afavorir aprenentatges significatius.
Tot amb tot, cal pensar que la metodologia i els punts de partida poden ser diferents, atesa la diferent consideració de les dues llengües: essent el català llengua pròpia i el castellà llengua cooficial per ser-ho de l'Estat.
És més, seria desitjable que la coordinació abracés també les altres llengües estudiades en el Batxillerat, ja que totes tenen punts de reforç mutu, tant si es tracta de llengües clàssiques com modernes, des de l'etimologia als neologismes, passant per la fonètica, la sintaxi, la producció textual i els recursos comunicatius, entre d'altres.
D'altra banda, atès que la llengua és un mitjà instrumental i la literatura un aspecte de la cultura general, caldria treballar també conjuntament amb les altres matèries en aspectes específics, com poden ser els vocabularis especialitzats, la toponímia, el comentari de text o les situacions socials capaces de contextualitzar els fets literaris i lingüístics.
Per establir els objectius i els continguts de Llengua i literatura (catalana i castellana) s'han tingut en compte diferents criteris: l'evolució psicològica de la joventut, els aspectes sociològics, sociolingüístics i epistemològics i l'òptica pedagògica.
En efecte, l'evolució psicològica dels joves i de les joves indica que es troben en una etapa vital en què és possible plantejar la comprensió de continguts d'un nivell d'abstracció raonable, que els suposi nous reptes mentals i els faci avançar gradualment en el desplegament del pensament abstracte.
D'altra banda, l'edat vivencial dels nois i de les noies també fa necessari d'oferir-los possibilitats de conèixer a fons obres literàries que els ajudin a definir la seva sensibilitat, a conèixer-ne d'altres o a millorar l'expressió de sentiments, vivències o experiències personals.
És aquesta la primera raó que ha mogut a incloure en el currículum continguts relacionats amb la literatura.
L'altra raó és proporcionar a l'alumnat, mitjançant la pràctica lectora, l'anàlisi i la reflexió, uns elements bàsics perquè, un cop acabat el cicle, tingui l'autonomia suficient per llegir amb interès i profit, per comprendre i, si cal, valorar críticament el discurs literari.
Des de l'òptica sociològica, les necessitats comunicatives de l'alumnat poden ser vistes en dos vessants: aquelles necessitats que mentre cursen els estudis de Batxillerat els pot ajudar a satisfer la matèria de Llengua i literatura (catalana i castellana); i aquelles altres que, en un futur més o menys immediat, puguin tenir.
En el primer cas, és obvi que l'alumnat haurà de redactar treballs, expressar coneixements per a altres matèries en les llengües que ja han estudiat i que ara estan aprofundint.
El que facin en totes dues matèries els pot ajudar a expressar-se amb més claredat, ordre i concisió (tot i que, com s'ha dit, no hauria de ser només motiu de treball de la matèria de Llengua i literatura, aconseguir aquesta fita).
Tanmateix, no és solament per a l'expressió lingüística durant el període d'estudis de Batxillerat que cal que l'alumnat practiqui les habilitats de comprensió i expressió de textos (formals), és també perquè aquells i aquelles alumnes que continuïn estudiant (un cicle formatiu de nivell superior o a la universitat) o aquells i aquelles altres que s'incorporin a la vida activa, necessitaran dominar la capacitat de processar i expressar el seus coneixements de manera formal.
Els estudis de prospectiva ens indiquen que una de les habilitats més valorades en el futur serà la de saber expressar-se oralment amb eficàcia davant d'un públic reduït o nombrós.
Caldrà tenir en compte aquest punt per tal de treballar els aspectes bàsics de l'expressió oral: comprendre, participar i dirigir debats, col·loquis; saber exposar un informe, fer un discurs.
És a dir, saber expressar-se oralment en un nivell formal.
Pel que fa a l'aspecte sociolingüístic, cal no oblidar la situació de recuperació i potenciació de la llengua catalana que viu el país, tendent a fer de la llengua pròpia una eina de comunicació a tots els nivells, amb plenitud de funcions.
Tot i que aquesta tasca és obra de tota la societat, les matèries de llengua, aplicant els objectius que li són propis, hi tenen un paper especial, afavorint aquells aspectes positius de valoració i d'ús en activitats comunicatives, en un context de respecte i interacció multilingüe i multicultural propi de la societat actual.
En l'aspecte epistemològic, les àrees de coneixements en què es basen els continguts de la matèria són la lingüística i la crítica literària.
L'evolució d'ambdós camps en els darrers temps permet de seleccionar aspectes que es consideren bàsics per tal que l'alumnat avanci en el seu domini.
Però sobretot s'ha tingut en compte que es tracta de seleccionar alguns elements que han de ser bàsics per a tot l'alumnat i no solament per a aquells i aquelles que hagin de continuar estudis en aquestes branques; per tant, s'han defugit els continguts excessivament especialitzats (descripció científica de la llengua, coneixement erudit de la cronologia literària), que es reserven per a altres matèries del Batxillerat i per a aquells alumnes i aquelles alumnes que posteriorment cursin estudis universitaris de filologia.
Pel que fa a les metodologies i els aprenentatges propis de la matèria, cal tenir molt en compte que l'aprenentatge de la llengua passa sobretot pel seu ús; només l'ús permet de verificar la seva assimilació i reconèixer que s'han après de manera efectiva els elements lingüístics: habilitats, estructures, paraules, significats.
L'objectiu essencial de l'aprenentatge de la llengua per part de tot l'alumnat no és el coneixement del funcionament del codi lingüístic, sinó molt més: aplicar-lo, expressar-hi coneixements i vivències, influir amb la utilització de la llengua en la realitat que l'envolta.
Dels postulats anteriors es dedueixen alguns principis metodològics que caldrà tenir en compte: treball amb textos, creació de situacions d'expressió, observació de l'ús que els alumnes i les alumnes fan de la llengua per a corregir-los en allò que poden millorar, induir els elements de reflexió necessaris per conèixer els mecanismes normatius que permetin millorar l'expressió, etc.
Al Batxillerat els textos han de ser preferentment els que corresponen a la capacitat de l'alumne/a i al que se li demana en altres àrees: registre formal, estructura lògica, coherència, ordenació d'idees, argumentació i exposició.
El tipus de treball ha de permetre induir regularitat, observar i formular regles, aplicar amb eficàcia la normativa establerta, saber consultar els llibres necessaris per resoldre dubtes.
Quant a la diversitat de l'alumnat, convé recordar que es treballa amb nois i noies de 16 a 18 anys, molts i moltes dels quals i de les quals probablement continuaran estudiant, però d'altres no.
Convé plantejar-se quin és el mínim comú que necessita tot estudiant o estudianta tant si, en acabar el Batxillerat va a la universitat, a un cicle formatiu o s'incorpora al món laboral.
A partir d'aquest plantejament, caldrà veure quins elements de diversificació curricular podem trobar.
Recollir, seleccionar i processar informació, amb sentit crític.
Llegir de manera expressiva textos de caràcter formal en la varietat estàndard, i textos literaris, amb la pronúncia i entonació adequades.
Comprendre textos escrits de caràcter formal, literaris o no.
Escriure textos de caràcter formal en la varietat estàndard de la llengua i, quan calgui, en altres variants adaptades a la situació particular de l'alumne/a.
Utilitzar amb correcció les normes que regulen l'ortografia en textos formals escrits, i la pronunciació i l'entonació en textos formals orals.
Fer un ús correcte de les normes gramaticals i conèixer les regles de la morfologia i la sintaxi.
Usar un lèxic adequat a cada text i situació, i analitzar-lo, tenint en compte les relacions formals i semàntiques.
Redactar textos amb adequació i coherència, usant, si cal, processadors informàtics.
Adquirir coneixements suficients sobre el marc sociolingüístic i històric de la llengua.
Col·laborar en la normalització de la llengua catalana.
Analitzar, comparar i interpretar textos literaris en prosa, en vers o teatrals.
Analitzar, comentar i valorar obres significatives de la literatura catalana i castellana, des del punt de vista formal i de contingut.
Valorar la llengua i la literatura com una herència cultural i com un mitjà de comunicació personal i social.
1.1 Aspectes de la comunicació: situació, intencionalitat, missatge, interlocutors/es i codi.
1.3 Tipus de textos orals i escrits: característiques.
El text com a unitat de sentit.
2.5 Correcció en l'escrit: ortografia, morfosintaxi i lèxic.
2.6 Correcció en l'oral: fonètica, entonació, lèxic i altres aspectes formals.
3.1 Els gèneres: narrativa, poesia, teatre, assaig, dietari, memòria, periodisme literari.
3.2 L'obra literària com a missatge: emissor/a, receptor/a, personatges, temes, tòpics, lloc, temps, interpretació.
3.3 Trets essencials dels períodes, moviments i corrents més destacats de les literatures catalana i castellana, especialment els referits a les obres significatives que es llegeixin.
3.4 La llengua literària aplicada a l'estudi d'una obra: recursos fònics, morfosintàctics, lèxics i semàntics.
4.1 La variació lingüística: social, *geogràfica i estilística.
4.2 Realitat plurilingüe i pluricultural del món contemporani, amb especial atenció al marc legal i la realitat sociolingüística de Catalunya.
4.3 Fenòmens de contacte entre llengües. *Els processos de normalització lingüística.
4.4 L'ús públic de la llengua i en els mitjans de comunicació.
Recollida, selecció i processament d'informació.
Interpretació de discursos o missatges orals formals.
Interpretació i resum de textos escrits formals.
Producció de missatges orals formals en la varietat estàndard.
Producció de textos escrits de caràcter formal en la varietat estàndard; si cal, mitjançant processador de textos.
Comentari de textos literaris i no literaris, segons unes pautes prefixades.
Anàlisi i interpretació de textos literaris significatius, tenint en compte els contextos en què se situen.
Anàlisi de la situació sociolingüística de Catalunya.
Predisposició per a l'intercanvi d'informacions i coneixements.
Respecte a les normes de cada situació de comunicació a l'hora de participar-hi.
Participació en activitats orals i en diverses manifestacions culturals.
Valoració de les pròpies produccions en relació amb l'adequació, la coherència, la cohesió i la correcció de textos orals i escrits.
Sensibilitat per la lectura i la literatura, com a mitjà de coneixement intra i extrapersonal, d'obertura a altres àmbits, de desvetllament estètic i imaginatiu.
Interès per conèixer les produccions lingüístiques i literàries autòctones.
Desenvolupament de la capacitat crítica i autocrítica.
Valoració de la llengua com a mitjà de reflexió, de comunicació personal, de comprensió i anàlisi, de programació de l'acció.
Valoració de la llengua i la literatura com a herència cultural viva, i com a mitjà d'expressió d'una comunitat i d'interpretació de la realitat.
Interès per la situació sociolingüística de Catalunya, i valoració de les actituds diglòssiques i del coneixement de diverses llengües com a factor d'enriquiment i promoció personals.
Consultar diccionaris, enciclopèdies, i altres fonts de documentació en biblioteques, arxius i mediateques.
Informar-se sobre les produccions lingüístiques i literàries autòctones.
Comprendre i analitzar els principals elements que formen part del procés de comunicació: interlocutors/es, missatge, intencionalitat, situació comunicativa, canal i codi.
Aplicar correctament les diferents possibilitats funcionals que ofereix el llenguatge a l'hora de produir textos orals i escrits.
Analitzar i interpretar textos orals de caràcter formal en la varietat estàndard (conferències, discursos, exposicions acadèmiques, comunicacions, informes) i en les principals varietats geogràfiques i socials de la llengua.
Llegir, recitar i dramatitzar textos de tipologia diversa amb bona entonació i prosòdia adequada.
Comprendre textos escrits en les principals varietats geogràfiques de la llengua.
Comprendre i resumir el contingut d'un text periodístic, administratiu, tècnic i científic (de divulgació), identificant-ne el tema, establint-ne les idees claus i organitzant-les correctament en un esquema.
Analitzar els principals recursos morfosintàctics d'un text.
Reconèixer i comentar aspectes lèxics i semàntics d'un text.
Escriure textos formals d'àmbit acadèmic, periodístic, d'ús personal i administratiu amb estructura adequada a la finalitat i situació comunicativa.
Redactar textos amb adequació, coherència, cohesió i correcció lingüística, seguint les fases que integren el procés de creació d'un text: planificació, escriptura i reescriptura.
Produir i corregir textos mitjançant processadors informàtics.
Aplicar els registres lingüístics més usuals d'acord amb els factors que els determinen: tema, canal, grau de formalitat i intencionalitat.
Reflexionar sobre la situació plurilingüe del món contemporani i d'Espanya, amb especial atenció a la realitat sociolingüística de Catalunya partint de l'entorn més proper.
Comprendre els factors socials i legals que condicionen el contacte de llengües i els processos de desplegament i de normalització de la llengua catalana.
Aplicar a la situació actual de la llengua els conceptes de bilingüisme, diglòssia, prejudici, conflicte, minorització, substitució i normalització, per superar les actituds diglòssiques i per explicar els canvis que s'hi estan produint.
Analitzar com a mínim al llarg del Batxillerat tres obres fonamentals de la literatura catalana i tres de la literatura castellana, tot valorant-ne l'enriquiment personal aportat.
Comparar textos literaris i no literaris molt semblants amb la finalitat de contribuir a una millor caracterització del fet literari.
Contextualitzar una obra literària dins de la producció de l'autor/a, el marc polític, social i cultural de l'època i la seva importància en la literatura catalana o castellana.
Analitzar una obra literària tenint en compte l'autor/a, el gènere i el lector/a, tot relacionant-la amb les estructures de gènere i els procediments retòrics utilitzats.
Fer comentaris de textos lingüístics i literaris, servint-se de criteris objectivables, segons esquemes i tècniques predeterminats, i redactar-los de manera coherent.
Confeccionar i interpretar quadres cronològics i esquemes que permetin relacionar diverses manifestacions literàries entre elles i amb la situació de la societat en què es produïren.
Crear textos amb intenció literària imitant models estudiats i aplicant-hi recursos literaris analitzats.
Valorar la llengua com a mitjà de comunicació interpersonal, de comprensió, d'anàlisi i de programació de l'acció.
Participar activament en activitats escolars i extrascolars, respectant les normes de cada situació comunicativa.
Valorar la llengua i la literatura com una herència cultural viva, com un mitjà d'expressió d'una comunitat i d'interpretació de la realitat.
Els continguts i objectius marcats amb un asterisc (*) són més propis per ser treballats des de la matèria de Llengua Catalana i Literatura, mentre que els marcats amb un punt() ho són a partir de la matèria de Llengua Castellana i Literatura.
L'aprenentatge d'una llengua estrangera, a més de tenir una funció instrumental important, en la mesura en què es proposa l'assoliment d'uns sabers i d'unes habilitats necessaris per comunicar eficaçment, té també una funció formativa, ja que permet de desenvolupar tots els aspectes de la persona: perceptius, corporals, afectius, cognitius, socials, etc. Alhora és un instrument privilegiat per apreciar i valorar la diversitat cultural i la pròpia identitat, i desenvolupar una actitud oberta, crítica i de relativització dels valors culturals.
A això s'afegeix la funció de desenvolupar la consciència lingüística, la reflexió sobre les llengües i el llenguatge, la qual cosa ha de contribuir en l'aprenentatge de les llengües pròpies i altres llengües estrangeres.
Una llengua és fonamentalment un mitjà de comunicació, i l'aprenentatge d'una llengua estrangera ha de permetre a l'alumnat de sensibilitzar-se sobre les diferents manifestacions de la comunicació humana, tant socials com culturals.
Aprendre una llengua estrangera implica una reorganització del repertori verbal de l'aprenent, el qual esdevé plurilingüe i ha de gestionar adequadament l'aprenentatge i l'ús de les diferents llengües del seu repertori.
El fet de pertànyer a la Unió Europea i, doncs, la perspectiva real d'una major mobilitat pels diferents països europeus fa que l'ús efectiu de les llengües estrangeres com a mitjà de comunicació, i de comprensió entre els pobles sigui cada cop més important.
Com que l'ensenyament-aprenentatge d'una competència comunicativa va més enllà de l'aprenentatge de les formes lingüístiques, ensenyar una llengua ha d' incloure també el coneixement dels valors, les normes i les representacions col·lectives socials i culturals que comparteixen els interlocutors.
En aquest sentit, s'entén per 'cultura' una àmplia xarxa de convencions i costums actuals però arrelats en el passat, que es basa en un saber fer quotidià i es configura en les conductes socials i en la selecció i la interpretació dels enunciats.
Per tant, aquest fet no es redueix a l'ensenyament-aprenentatge dels elements del patrimoni cultural corresponent, sinó que defuig els estereotips sobre les comunitats que parlen la llengua estrangera i se centra en aquells aspectes necessaris per a les interaccions verbals.
Els objectius i els continguts de la Llengua estrangera al Batxillerat continuen l'enfocament comunicatiu d'aquesta llengua a l'Educació secundària obligatòria i reforcen l'aspecte globalitzador.
Pel que fa als fets, conceptes i sistemes conceptuals, s'ha agrupat el contingut lingüístic en sis 'macrofuncions': la descripció, la narració, l'explicació, l'argumentació, la instrucció i l'intercanvi social.
Aquesta opció permet d'elaborar activitats de comprensió i d'expressió, i de planificar tasques integrades, perquè aquestes macrofuncions es consideren el suport de tots els elements lingüístics necessaris per realitzar-les en els diferents discursos, com ara els elements fonètics i gràfics, els elements morfosintàctics, els lèxics i els elements de gramàtica textual.
La tipologia de textos i documents a emprar ha de ser molt variada, i ha de tenir en compte un suport divers.
Els continguts conceptuals també donen una especial importància als aspectes culturals, i de manera rellevant als moviments literaris i artístics contemporanis.
Quant als procediments, que tenen com a finalitat el desenvolupament de les estratègies comunicatives, cal aprofundir la comprensió de textos i l'anàlisi del discurs, que permeti a l'alumnat anar més enllà dels aspectes formals, així com enriquir els recursos propis d'expressió.
S'ha de tenir en compte que l'alumnat d'aquest cicle és més capaç de reflexionar sobre la llengua i sobre el propi procés d'aprenentatge, i també de copsar més recursos expressius i estilístics de l'idioma.
Pel que fa als valors, normes i actituds, continuen tenint importància aquelles actituds referides a la interacció comunicativa i a la diversitat cultural; tanmateix, la principal diferència en relació amb l'Educació secundària obligatòria resideix en la necessitat de revisar constantment el procés, per tal d'arribar a productes finals més acurats i a una postura més madura enfront de l'aprenentatge d'una llengua.
Valorar la llengua estrangera com a mitjà per comunicar i per accedir a d'altres coneixements.
Expressar-se eficaçment en llengua estrangera oralment i per escrit emprant les estratègies comunicatives adients en situacions diverses de la vida personal i professional.
Mostrar una competència de comprensió basada en l'hàbit de buscar les informacions que necessita, de realitzar inferències i d'interpretar elements rellevants.
Comprendre els elements essencials i copsar la funció i organització discursiva de textos de temàtica general extrets dels mitjans de comunicació, així com literaris, científics i humanístics, i d'altres adequats als interessos de l'alumnat d'aquesta edat.
Desenvolupar una actitud de reflexió sobre la llengua i la comunicació, mostrant una capacitat de raonament pròpia i esperit crític per enfocar els fets lingüístics i culturals, no de manera aïllada sinó interrelacionats.
Prendre consciència del propi procés d'aprenentatge, de les estratègies per aprendre i dels recursos a l'abast, i desenvolupar un cert grau d'autonomia, que li permetrà prosseguir més tard l'aprenentatge de la llengua estrangera, i iniciar el d'altres llengües.
Reconèixer la importància que té el coneixement de la llengua estrangera com a mitjà per a una millor comprensió de la llengua i cultura pròpies, i com a llenguatge de comunicació i entesa internacional en un món intercultural.
Valorar diferents expressions artístiques i culturals lligades a la realitat lingüística i social de les comunitats que parlen la llengua estrangera, i respondre-hi d'una manera personal.
Cooperar amb els/les companys/es en la gestió i realització de tasques d'aprenentatge.
Macrofuncions per a la comunicació oral i escrita, amb el contingut lingüístic que se'n deriva.
1.1 La descripció de persones, de coses, de l'entorn i de situacions diverses.
1.2 La narració, en seqüències coherents, d'esdeveniments i fets presents, passats i futurs; puntuals i habituals.
1.3 L'exposició i explicació de fets o d'idees, amb un discurs ordenat i organitzat.
1.4 L'argumentació: opinions, raonaments i justificacions per tal de convèncer, en situacions d'intercanvi i de negociació.
1.5 La instrucció: des del suggeriment a la prohibició.
2.1 Afectivitat en l'expressió oral i escrita.
2.2 Recursos estilístics més freqüents.
3.1 Aspectes sociolingüístics: registres i connotacions.
3.2 Els hàbits, les tradicions, les maneres de pensar, viure i relacionar-se en les diferents comunitats lingüístiques estudiades, i especialment les europees; correspondències en la cultura pròpia dels alumnes.
3.3 Punts de referència socials, institucionals, geogràfics, històrics i científics presents o implícits en els suports i documents de treball, especialment aquells que permeten d'entendre la complexitat del món actual i de situar-s'hi.
3.4 Principals moviments literaris i artístics, especialment els contemporanis: característiques generals a través de textos i d'obres.
Textos i documents de diversa naturalesa, procedència i suports.
4.3 Textos i documents escrits.
4.4 Textos i documents amb suport informàtic.
1.1 Percepció, localització i identificació d' elements significatius.
1.2 Deducció, inferència i formulació d'hipòtesis.
1.3 Interrelació i globalització dels elements significatius.
1.4 Adequació de diferents tipus de lectura a la diversitat d'intencions del lector i de les funcions dels textos.
2.1 Transposició de textos i adequació de l'expressió segons les situacions de comunicació.
2.3 Reformulació de textos i documents, des de l'enunciat fins al text.
2.4 Organització d'un text o exposició.
2.5 Producció a partir de suports i pautes lingüístiques i textuals.
2.6 Creació de textos lliures orals i escrits.
3.1 Conceptualització de fets de llengua i comunicació.
3.2 Observació i comparació de:
diferents varietats lingüístiques;
aspectes puntuals entre llengües.
3.3 Reconeixement de fets estilístics i de la polivalència del llenguatge i la comunicació.
3.4 Conscienciació de l'aprenentatge lingüístic.
4.1 Recerca d' informacions i de documentació, i utilització d'eines de treball per a l'aprenentatge de l'idioma.
4.2 Elaboració i organització del propi material de treball.
4.3 Negociació d'objectius i continguts temàtics.
4.4 Reflexió sobre les pròpies característiques com a aprenent d'una llengua estrangera.
4.5 Autoavaluació i coavaluació de l'aprenentatge.
4.6 Participació a la dinàmica de la classe.
2.2 Cooperació i responsabilitat.
Utilitzar estratègies i recursos per qüestionar-se, consultar i resoldre problemes de comprensió i d'expressió relatius als continguts lingüístics i comunicatius bàsics.
Prendre la iniciativa del propi procés d'aprenentatge identificant les necessitats i proposant-se objectius que li permetin progressar, i practicar l'autoavaluació.
Adaptar-se a diferents situacions de treball, individual i en grup, prenent-hi part activa.
Ser conscient del que representa aprendre llengües, les habilitats i les estratègies cognitives i comunicatives a desenvolupar, bo i acceptant el joc i la simulació, la implicació personal i la interacció amb els altres.
Relacionar els components paralingüístics i extralingüístics amb els lingüístics i textuals per accedir a la comprensió oral i escrita.
Identificar la temàtica i les informacions principals dels documents orals i escrits dels mitjans de comunicació no especialitzats i dels textos de divulgació.
Identificar les idees principals d'exposicions orals i escrites en llengua estrangera sobre temàtiques d'interès general i de divulgació de diferents camps del saber.
Comprendre converses en condicions determinades: situacions de la vida quotidiana, en llengua estàndard, amb unes condicions d'audibilitat i intel·ligibilitat favorables.
Realitzar inferències a partir del context, especialment en els textos escrits.
Seguir el fil narratiu de textos orals i escrits, literaris o dels mitjans de comunicació.
Adequar els tipus de lectura a diferents intencions (consulta, recerca d'informació, lectura detallada, plaer).
Reconèixer estratègies comunicatives utilitzades pels interlocutors i fer ús de les més adequades per fer-se entendre oralment i per escrit.
Expressar-se en llengua estrangera en situacions (escrites i orals) de la vida quotidiana (relacions personals, estades i visites, estudis), acceptant les normes i convencions exigides per comunicar-se de manera eficaç.
Realitzar breus exposicions orals sobre temes prèviament preparats.
Fer resums de textos i síntesis de diversos documents, esquemes, guions, és a dir, eines d'estudi i d'exposició, tant oralment com per escrit.
Redactar textos en llengua estrangera amb coherència discursiva, a partir de suports diversos: apunts, esquemes, gràfiques, resums, sobre temes d'interès general.
Expressar-se en llengua estrangera amb la creació de textos personals a partir de suports diversos: documents icònics, musicals, audiovisuals, guions, eslògans, entre d'altres.
Utilitzar la llengua estrangera com a llengua vehicular a classe, amb el professor/a i durant les activitats amb els companys/es.
Identificar grans trets de moviments contemporanis literaris, artístics i socials especialment significatius, a través d'obres o fragments d'autors i artistes representatius.
Distingir les característiques discursives i formals de la llengua oral i de la llengua escrita.
Reconèixer algunes característiques de diferents varietats lingüístiques.
Utilitzar eines i punts de referència lingüístics (gramaticals, lèxics, ortogràfics, fonètics, textuals) per facilitar la sistematització de l'aprenentatge.
Utilitzar eines d'estudi i de consulta (diccionaris, gramàtiques, enciclopèdies, material propi) de manera habitual i personalitzada.
Observar en la llengua estrangera aspectes comuns i diferenciats en relació amb el català i el castellà, i reflexionar sobre el funcionament de les diferents llengües del propi repertori verbal, i sobre el llenguatge en general.
Valorar positivament la varietat de la comunicació humana.
Valorar positivament les coses desconegudes o poc habituals, les altres maneres de viure i de pensar, i les diferències entre pobles.
Manifestar en les activitats d'aprenentatge esperit crític i raonament propi.
Valorar l'interès de la creativitat per a la producció personal.
La presència de la filosofia entre les matèries comunes del batxillerat obliga a considerar la qüestió de la seva funcionalitat en els estudis de secundària, el tipus de capacitats que hauria de desenvolupar en l'alumnat i els grans nuclis de contingut a través dels quals desenvolupar-les.
Cal, doncs, plantejar quin és el potencial formatiu de la filosofia i com el seu ensenyament pot contribuir a la maduració intel·lectual i humana de l'alumnat.
Tanmateix, aquesta reflexió no pot fer-se amb independència de les característiques i funcions del batxillerat.
En efecte, un batxillerat que pretén alhora ser polivalent i específic, terminal i, a la vegada, propedèutic, i que incorpora elements per atendre la diversitat d'interessos i capacitats dels/de les alumnes, és un model que demana de cada matèria un esforç d'adaptació a aquestes funcions i una articulació coherent i equilibrada del conjunt de matèries.
Com s'ha d'entendre l'ensenyament de la filosofia en aquest context?
Quina ha de ser la seva funció?
Com a matèria comuna, la Filosofia ha de col·laborar en la tasca de formació general que té encomanada el batxillerat, proporcionant tècniques i estratègies perquè els/les alumnes puguin avançar en l'adquisició de nous sabers i habilitats que els permetin actuar de forma responsable i autònoma.
Però a més d'aquesta funció formativa de caràcter genèric, la Filosofia també ha d'ajudar a adquirir una visió integrada dels diferents sabers i oferir un àmbit de reflexió que equilibri la tendència cap a l'especialització del currículum.
Des d'aquest punt de vista, aquesta matèria ha de veure's com una contribució a l'esforç de connectar coneixements que provenen de terrenys més específics, tot mostrant els lligams que posen en relació mútua els diversos sabers especialitzats.
Simultàniament, la Filosofia ha d'ajudar a l'anàlisi i valoració crítica dels moviments i canvis socials i culturals del nostre temps, així com de les seves implicacions morals i polítiques.
En aquest sentit, la matèria de Filosofia ha de ser un recurs perquè l'alumnat comprengui les realitats del món contemporani i consolidi la seva maduresa moral i social.
Així doncs, una introducció a la filosofia -que és, en definitiva del que estem parlant- hauria de ser fonamentalment un espai de reflexió filosòfica, és a dir, de pensament autònom, crític i integrador, on l'alumna/e es reconegui com a subjecte de coneixement i d'acció.
Es tractaria de familiaritzar l'alumnat amb l'activitat específicament filosòfica de reflexionar -mitjançant l'anàlisi, la crítica i l'argumentació racional- sobre qüestions i problemes teòrics i pràctics del grau més alt d'abstracció, en aquest cas, referits a l'ésser humà, el coneixement i l'acció humana, amb una clara intencionalitat:
millorar la capacitat natural de l'alumne/a per a l'anàlisi, la reflexió, l'argumentació i la decisió raonada,
capacitar-lo per aplicar el llenguatge i la metodologia adients per a tractar problemes filosòfics,
desenvolupar en l'alumne/a un seguit d'actituds favorables de cara al creixement intel·lectual i la maduració com a persona: obertura a nous coneixements, racionalitat, flexibilitat de plantejaments, sentit crític, tolerància, imparcialitat, coherència, rigor, responsabilitat i solidaritat.
Des d'aquest punt de vista, l'assignatura de Filosofia hauria de:
proporcionar a l'alumnat un bagatge conceptual que li permeti organitzar en contextos delimitats els diferents coneixements adquirits al llarg dels estudis, mostrar-li els fonaments comuns dels diferents sabers i habilitats de l'ésser humà i les correlacions que es donen entre els plantejaments teòrics i la presa de decisions pràctiques,
familiaritzar-lo amb els recursos que donen suport als sabers, les creences, els fins, els valors i les accions pròpies i alienes, apropar-lo als grans models d'anàlisi, justificació i crítica de la naturalesa de l'ésser humà, el coneixement humà, l'acció humana i la societat, elaborats al llarg de la història del pensament,
integrar sòlidament aquests conceptes filosòfics i models d'anàlisi en la pràctica de la reflexió, la crítica i l'argumentació racional,
promoure entre els/les alumnes l'obertura a nous coneixements, l'esperit crític i la racionalitat com a actituds favorables a l'hora de construir les pròpies opinions i prendre decisions individuals i col·lectives, i crear l'espai i el clima adient per fer de la reflexió filosòfica una experiència de l'autonomia i la crítica personals.
Aquestes intencions poden articular-se a partir del següent esquema de continguts: en primer lloc, un recorregut conceptual pels temes de l'ésser humà, el coneixement humà, l'acció humana i la societat; en segon terme, un conjunt de tècniques bàsiques per millorar la capacitat d'observació, anàlisi, raonament, expressió i síntesi dels/de les alumnes i, finalment, un conjunt d'actituds i hàbits que, tot i no sent específics de la matèria, poden treballar-se des de la Filosofia.
Comprendre i explicar els components naturals i culturals de l'ésser humà, així com la seva dimensió social i històrica, en tant que factors de l'activitat cognoscitiva i productiva.
Integrar els diversos àmbits de l'experiència humana, relacionant conceptes i problemes de diferents camps de la cultura, del saber i de l'acció.
Analitzar i distingir diferents teories sobre la naturalesa humana, la societat, el coneixement, la ciència, la tecnologia, l'acció i la interacció humanes, i la dimensió ètica i política de l'ésser humà.
Mostrar una actitud crítica, alhora que flexible i coherent, en relació a les possibilitats i límits de l'activitat cognoscitiva i productiva de l'ésser humà.
Ser conscient que el saber de la humanitat és incomplet i permanentment revisable, així com de la relativitat de les creences i opinions i codis normatius.
Argumentar i expressar, adoptant un punt de vista filosòfic, el pensament propi -de forma oral i escrita- amb claredat i coherència, i contrastar-lo amb altres posicions i argumentacions.
Valorar la racionalitat com un mitjà per assolir una concepció del món oberta i flexible, i com un recurs per a regular l'acció humana, individual i col·lectiva, i orientar les relacions socials per la via de la lliure expressió i contrast d'idees.
Utilitzar procediments bàsics per al treball intel·lectual, especialment la recerca, contrastació, anàlisi, síntesi i avaluació crítica d'informació, valorant positivament el rigor intel·lectual en el plantejament dels temes.
Analitzar textos filosòfics, o textos que suscitin problemes filosòfics, tot identificant els temes i tesis que presenten, així com els arguments i solucions que proposen.
Manifestar una actitud crítica i racional en la conducta pròpia i aliena, tot rebutjant conductes injustificadament discriminatòries i adoptant comportaments solidaris.
1.1 L'espècie humana: evolució i cultura.
1.3 L'animal simbòlic: llenguatge, ciència, art i religió.
1.4 L'animal polític: individu, societat i estat.
2.1 Naturalesa, origen, formes, possibilitat i límits del coneixement.
2.2 Estructura lògica del coneixement.
La ciència: noció, classes i metodologia.
2.4 La dimensió social del coneixement.
Ciència, tecnologia i societat.
3.1 Components individuals i socials de l'acció humana.
Causes i motius; llibertat i responsabilitat.
3.2 Àmbits de l'acció: acció individual i col·lectiva; acció productiva.
Avaluació d'accions: criteris d'avaluació.
3.3 Racionalitat de l'acció: creences i actituds; mitjans, fins i conseqüències.
3.4 Racionalitat ètica i estètica: valors, principis i normes.
Definició dels conceptes bàsics de la matèria i caracterització d'algunes teories sobre l'ésser humà, la societat, el coneixement, la ciència, l'acció i els valors.
Confecció de fitxes, esquemes, diagrames i resums.
Aplicació de la terminologia de la matèria a l'anàlisi i avaluació crítica de discursos informatius i d'argumentacions sobre el món, la vida, l'ésser humà, la societat i l'activitat humanes.
Lectura i comentari d'obres i fragments senzills relatius a la matèria.
Anàlisi i elaboració d'escrits argumentats, i identificació de fal·làcies.
Preparació i realització d'exposicions orals i debats orientats a fomentar la coherència i el rigor en l'expressió i argumentació d'idees, en l'escolta activa i en la presa de decisions.
Realització de treballs d'expressió escrita -individuals i en equip-, segons criteris, suggeriments i orientacions prèviament donades.
Realització de treballs de síntesi a partir de diferents fonts d'informació i consulta.
Entendre la unitat fonamental de l'univers i de la naturalesa viva i la corresponent ubicació de l'espècie humana.
Entendre els mecanismes evolutius bàsics i diferenciar allò que és natural i allò que és cultural en l'ésser humà.
Valorar el paper del llenguatge, la sociabilitat, la tradició i la història en la configuració de la identitat personal i col·lectiva.
Reconèixer el valor adaptatiu per a l'espècie humana de les diverses formes de comportament i, en especial, de les facultats cognitives.
Entendre els vincles i les diferències entre els nivells orgànic, psíquic i conductual.
Identificar els principals elements que configuren l'estructura psíquica humana.
Reconèixer la funció, la naturalesa i les varietats de la creació simbòlica.
Reconèixer la funció i les característiques de les varietats d'associació humana i la seva naturalesa comuna.
Analitzar la relació individu-societat i les dificultats i guanys aconseguits en l'afany per construir una societat justa, democràtica i solidària.
Distingir i caracteritzar diferents concepcions sobre la fonamentació del dret i les formes de poder.
Analitzar les relacions entre dret i justícia.
Distingir entre diferents concepcions sobre la naturalesa, origen, formes i límits del coneixement.
Delimitar el significat de 'conèixer', 'saber' i 'creure'.
Distingir i caracteritzar diferents concepcions sobre la possibilitat de la veritat.
Reconèixer la veritat o falsedat d'un enunciat en relació als principals criteris de veritat.
Identificar els trets distintius del coneixement científic i diferenciar-los d'altres models explicatius o predictius no considerats científics (mite, pseudo-ciència, profecia).
Diferenciar entre ciències formals, de la naturalesa i humanes o socials pel que fa als seus objectes d'estudi i mètodes.
Explicar els trets fonamentals del mètode de les ciències empíriques.
Exemplificar i aplicar la validació d'hipòtesis i teories científiques.
Establir relacions entre els diferents sabers i activitats humanes, tot reconeixent els components socials del coneixement.
Analitzar i avaluar el sentit i l'abast de la ciència i de la tecnologia, i llur paper en la societat.
Qüestionar l'organització de la ciència i la tecnologia contemporànies des de la perspectiva de la seva influència, poder i ús envers la societat.
Destriar els elements descriptius, interpretatius i avaluatius del discurs sobre l'acció humana.
Identificar i analitzar les funcions i característiques de l'acció humana, particularment la seva dimensió productiva i transformadora de la realitat i les seves dimensions ètiques i estètiques.
Entendre la naturalesa i els límits de l'acció humana lliure.
Avaluar accions i institucions, i analitzar els criteris utilitzats.
Analitzar els trets de racionalitat de les accions humanes, i de les creences i finalitats que són la raó d'aquestes accions.
Incorporar aquests trets de racionalitat a la pròpia conducta.
Distingir els diversos components de l'acció racional.
Distingir, analitzar i aplicar els conceptes fonamentals de l'acció moral.
Entendre i distingir diferents concepcions sobre els valors i, en especial, sobre els valors morals i estètics, en especial el bé i la bellesa.
Entendre i distingir diferents concepcions de la moral.
Comentar sota diferents perspectives fragments o textos breus relatius a la matèria, distingint, segons els casos, entre exemples modèlics d'una temàtica exposada ja a classe; exemples d'expressions polèmiques; d'informació i estil objectiu; d'opinió i estil subjectiu; de definicions; d'introducció d'una nova tesi/visió; d'argumentació i justificació.
Sintetitzar amb coherència i rigor, tant per escrit com oralment, les diferències/coincidències entre dos o més formulacions que tractin d'un mateix problema.
Resumir diferents informacions/opinions caracteritzant-ne els trets principals.
Preparar i realitzar exposicions orals i debats.
Mostrar en tot moment una actitud tolerant, imparcial i solidària.
Aplicar en tot moment els coneixements adquirits als àmbits adients de manera no repetitiva ni trivial.
La Història és una matèria que gairebé arreu vertebra, en les etapes reglades de formació no universitària, el conjunt de les Ciències Socials.
Intenta donar resposta a algunes de les preguntes essencials plantejades per l'espècie humana sobre el passat i sobre els fonaments explicatius del present.
Sembla reconegut que la Història comunica informacions rellevants del passat i facilita la comprensió i l'acció social responsable en el present, a més de contribuir a fer créixer les capacitats d'anàlisi, reflexió i comunicació sobre les estructures i els processos dels diversos entorns socials.
En aquest sentit constitueix una matèria social que, pel mateix objecte del seu coneixement, situa els esdeveniments en el temps i intenta proporcionar un marc explicatiu complex i a l'hora globalitzador des d'una perspectiva dinàmica, és a dir, des de la persona al grup social i des de la concreció de la font a la construcció dels models abstractes.
Aquesta matèria, com a obligatòria en totes les modalitats de Batxillerat, sembla convenient que s'orienti vers la contemporaneïtat més recent sense oblidar, lògicament, una síntesi de les seves arrels més immediates anteriors al segle XX, que en tot cas no ha d'ocupar més d'un terç de l'horari lectiu.
Tot i que, com sovint s'ha dit, la Història Contemporània es relaciona forçosament amb un àmbit universal cada cop més interdependent, també és cert que els contextos més immediats constitueixen el marc de referència imprescindible per a la significativitat del seu aprenentatge.
És per això que en el Batxillerat la matèria comuna per a tot l'alumnat es refereix a l'àmbit que defineix el marc nacional de Catalunya, relacionat d'una manera estructural i dinàmica, dins de l'Espanya contemporània, considerada aquesta última com a patrimoni històricament configurat de caràcter plural i compartit per tots els habitants del seu estat.
Certament que l'àmbit català i hispànic tampoc no pot ser comprès sense algunes referències als fets claus esdevinguts dins dels espais internacionals, fets que d'alguna manera caldrà tenir presents, en especial en plantejar l'estudi dels temps més recents.
L'àmbit cronològic d'aquest currículum d'Història se situa en la contemporaneïtat i, dins d'aquesta, amb un èmfasi dominant en el segle XX.
Això no exclou que el professorat dediqui una atenció més o menys àmplia als trets específics de la Història anterior en funció del seu criteri i de les necessitats de formació que adverteixi en l'alumnat.
L'apartat de procediments ha estat estructurat en quatre parts.
La primera fa referència a les competències temporals genèriques i a l'aplicació intel·lectual de la temporalitat pròpia de la disciplina històrica.
Els altres tres apleguen les estratègies cognitives fonamentals de tota àrea de coneixement -obtenció, procés i comunicació de la informació- aplicades als processos mentals propis del mètode de l'historiador o historiadora.
Al llarg de l'aprenentatge de tots els temes, de manera transversalitzada, cal oferir a l'alumnat algunes de les diverses tècniques de la producció del coneixement històric com ho poden ser totes les activitats pràctiques referides a les fonts, siguin aquestes primàries o secundàries.
De manera explícita bona part dels objectius terminals fan referència no només al grau de coneixement sinó al tipus o manera de manifestar-ne la competència que s'hi descriu.
El mateix succeeix amb el contingut actitudinal o de valors.
És a través del coneixement, és a dir, de l'aprenentatge dels fets, conceptes i procediments que l'alumnat serà capaç d'incorporar determinats valors i actituds.
Es pot observar que els grans apartats actitudinals establerts en aquest currículum presenten una continuïtat respecte de l'àrea de ciències socials de l'etapa anterior, però en la mesura que s'aprofundeix en el coneixement del passat, també es poden adoptar posicions crítiques i fonamentades i tenir una major consciència de la complexitat dels processos històrics.
Explicar, situant-los adequadament en el temps i l'espai, alguns fets i esdeveniments rellevants de la Història del segle XIX i, sobretot, del segle XX, tant en l'àmbit d'Espanya com de Catalunya valorant la seva significació en el procés històric i les seves repercussions en el present.
Interpretar els principals processos econòmics, polítics i socio-ideològics que configuren la història recent de Catalunya i d'Espanya com a resultants de l'encadenament causal i dialèctic de distints processos i factors.
Analitzar l'ordre econòmic i polític espanyol i català de la segona meitat del segle XX, valorant alguns dels problemes i projectes col·lectius històrics més importants i encara vigents, mantenint una actitud dialogant i democràtica per resoldre'ls i dur-los a terme i superant visions uniformistes i localistes tot respectant la plurinacionalitat de l'estat.
Referenciar, en el context de la història europea, els principals processos històrics esdevinguts a Catalunya i a Espanya durant el segle XX tot relacionant-los, quan calgui, a les arrels més pròximes del segle XIX.
Manejar el bagatge conceptual bàsic propi de la Història a fi de poder extreure informació històrica de fonts directes, valorar interpretacions historiogràfiques i realitzar algunes activitats d'indagació i síntesi.
Aplicar correctament tècniques de treball relatives a la sistematització de tot tipus d'informació històrica -gràfica, plàstica, textual, oral, audiovisual, informàtica i multimèdia- com a l'esquematització de processos i conceptes abstractes.
Participar activament, democràticament i críticament, en la cultura, la societat civil i les institucions democràtiques de Catalunya, tot emprant l'anàlisi i el coneixement del territori i la història de la nació catalana contemporània.
Comportar-se amb solidaritat enfront de les diversitats sòcio-culturals i les diferències socio-econòmiques de la societat d'avui, tot rebutjant les actituds intolerants i valorant la pau i la convivència com un dret fonamental.
Valorar la situació personal com a individu social d'un temps i espai concrets per tal d'adoptar posicionaments i actituds crítiques personals argumentant les pròpies idees sobre la societat i revisant-les a partir de les noves informacions tot corregint estereotips i prejudicis.
Les arrels contemporànies del segle XX.
1.1 De l'Antic Règim a la implantació del liberalisme en el segle XIX: continuïtats i canvis fonamentals.
1.2 Cultura, consciència i identitat nacional catalana durant el segle XIX.
1.3 La industrialització i les transformacions socials durant la segona meitat del segle XIX.
1.4 El sistema polític de la Restauració.
1.5 El catalanisme polític fins a la Segona República.
Poder i conflicte al primer terç del segle XX.
2.1 Poder econòmic i moviment obrer al segle XX.
2.3 La Generalitat de Catalunya en el context de la Segona República espanyola fins el 1936.
Revolució social i conflictes polítics a Catalunya.
2.5 Els catalans i la Guerra Civil: vida quotidiana i adscripcions ideològiques.
3.1 Gènesi i fonaments del règim franquista.
3.2 Des de la fi de la guerra al Pla d'Estabilització.
Els canvis socials i econòmics a Catalunya.
3.5 Societat, política i cultura a Catalunya durant el franquisme.
La resistència a la descatalanització:
l'oposició democràtica catalana durant la dictadura.
La consolidació de la democràcia a Espanya de la dècada dels 80 ençà.
4.2 La Constitució de 1978 i l'Estatut d'Autonomia de 1979.
4.3 La història recent (I): la segona Generalitat del segle XX.
La construcció de la democràcia a Espanya.
4.4 La història recent (II): el procés de normalització lingüística i cultural a Catalunya.
4.5 La història recent (i III): l'economia i la societat catalana dels anys 80 ençà en el marc espanyol.
Els reptes de la integració a la Unió Europea.
2.3 Formulació i plantejament de preguntes o d'hipòtesis.
3.1 Identificació, selecció, comparació, organització i classificació de diversos fets històrics segons la seva naturalesa (polític, militar, social, econòmic, ideològic, cultural o artístic) i a partir de criteris explícits.
4.1 Consciència de les desigualtats en el marc del desenvolupament econòmic.
4.3 Solidaritat i cooperació en els aspectes d'interès comú i en aquells que beneficien la comunitat.
Situar cronològicament alguns esdeveniments rellevants de la història d'Espanya i de Catalunya al segle XIX tot comunicant la relació existent de continuïtats i canvis entre l'Antic Règim i la implantació del liberalisme.
Establir relacions entre les formes de cultura i la consciència i identitat nacional catalana al llarg del segle XIX a partir de diverses fonts primàries o secundàries.
Explicar de manera resumida el procés d'industrialització de Catalunya en el marc de la industrialització a Espanya tot analitzant alguns dels canvis i crisis socials provocades per aquest fenomen i el naixement i evolució del moviment obrer al segle XIX.
Descriure el sistema polític de la Restauració analitzant-ne alguns fets significatius.
Explicar els fonaments ideològics, els personatges, les obres principals i els fets més rellevants de govern (Mancomunitat) del catalanisme polític fins a la proclamació de la Segona República.
Explicar, tot analitzant-les a partir de fonts històriques o a propòsit d'alguns conflictes socials concrets, les principals ideologies i formes de vida del moviment obrer a Catalunya i Espanya durant el segle XX.
Analitzar el procés polític i social que va permetre el pas de la monarquia a la Segona República.
Explicar l'evolució de la situació demogràfica i econòmica a Espanya i a Catalunya fins a l'esclat de la Guerra Civil.
Analitzar el període de la Segona República i resumir les aportacions de la Generalitat de Catalunya així com les continuïtats i els canvis respecte dels períodes anteriors.
Interpretar les causes i explicacions que van motivar la Guerra Civil i, en especial, les que fan referència a Catalunya.
Relacionar els esdeveniments de la Guerra Civil amb la situació política i ideològica del marc europeu, analitzant d'una manera especial la mentalitat del socialisme i del anarquisme espanyol.
Distingir l'evolució al llarg del segle XX dels conceptes bàsics de les ideologies polítiques i socials: liberalisme, nacionalisme, socialisme, anarquisme, feixisme, tot identificant imatges paradigmàtiques de la història del segle XX i fent referència al desenvolupament d'aquestes ideologies al nostre país.
Descriure els principals problemes (lluites pel poder, revolució social, crisi econòmica, col·lectivitzacions) durant la Guerra Civil a Catalunya, tot valorant-los críticament a través de fonts contraposades.
Explicar la gènesi ideològica, els fonaments socials i econòmics i la naturalesa del règim franquista i les característiques de la repressió exercida sobre la societat espanyola.
Elaborar una síntesi de les diverses etapes del franquisme a Espanya a partir de diverses fonts primàries i secundàries, tot relacionant les seves repercussions econòmiques i demogràfiques a Catalunya, en especial al llarg de la dècada dels 60.
Resumir els intents de desnacionalització i repressió cultural de Catalunya al llarg del període franquista, així com també la resistència cultural i la lluita de l'oposició democràtica, tot analitzant-ne alguns fets significatius.
Realitzar un petit treball d'indagació a partir de fonts orals, com ara algun aspecte de l'etapa franquista a Catalunya o de la transició democràtica i d'alguns dels seus fets o crisis més significatius.
Analitzar el procés de la transició espanyola des de la mort de Franco fins a les primeres eleccions efectuades d'acord amb la Constitució de 1978.
Identificar, tot comentant-los, aspectes rellevants de la Constitució de 1978 i de l'Estatut de 1979, interpretant alguns dels textos a la llum del context històric del moment.
Situar els fets més rellevants de caire polític, econòmic i social de la segona Generalitat del segle XX des del 1980 fins ara i efectuar-ne un balanç crític en el marc de l'evolució política espanyola.
Relacionar a grans trets la intensificació del procés d'industrialització amb l'evolució demogràfica, les grans migracions, l'organització urbana i els mitjans de transport, les organitzacions obreres i les seves principals reivindicacions a Catalunya i a Espanya des de la Segona República fins a l'actualitat.
Manejar les divisions convencionals que s'utilitzen per dividir la història contemporània i identificar-les a la història de Catalunya, tot interrelacionant els trets bàsics d'ordre econòmic, social, polític i cultural que els caracteritzen a fi de prendre consciència de la realitat nacional catalana.
Valorar el dinamisme de la societat catalana i les aportacions des del punt de vista humà i cultural que ha rebut al llarg del segle, tot respectant les diversitats sòcio-culturals, rebutjant les actituds intolerants i prenent partit per la pau i la convivència.
Comportar-se amb solidaritat enfront les desigualtats sòcio-econòmiques de la societat d'avui.
Descriure l'evolució, continuïtats i canvis al llarg del segle XX de la condició femenina, assenyalant-ne el procés concret a Catalunya.
Manifestar de manera oberta una sensibilitat democràtica tot acceptant de canviar prejudicis o estereotips davant d'informació que pot qüestionar-los.
Obtenir de fonts diverses informació sobre el passat tot valorant-ne la seva rellevància i detectant la seva relació amb els coneixements adquirits i reconeixent la pluralitat de percepcions i interpretacions d'una mateixa realitat històrica.
L'Educació física al batxillerat té com a finalitat fonamental facilitar a l'alumnat els elements necessaris per desenvolupar l'autonomia personal en l'organització i la pràctica de la pròpia activitat física, així com en l'adequació d'aquesta a les seves característiques personals.
L'exercici físic s'ha de practicar amb assiduïtat durant tota la vida, tenint un ventall de coneixements el suficientment ampli com per saber determinar què és positiu i/o negatiu per a la persona, adequant la pràctica esportiva a les característiques personals facilitant, així, que l'exercici físic esdevingui font de plaer en l'ocupació del temps de lleure, contribueixi a la millora de la salut i, per tant, de la qualitat de vida.
L'alumnat ha de conèixer i valorar de forma crítica la contribució positiva dels hàbits higiènics en la salut.
Des del punt de vista de l'OMS (Organització Mundial de la Salut), la salut es defineix com 'un estat de benestar físic, mental i social'.
L'Educació física, en el batxillerat, ha de contribuir considerablement a aquests aspectes del benestar i fins i tot a harmonitzar-los.
Els conceptes propis d'aquesta matèria han de permetre-li formular judicis crítics davant dels fenòmens sòcio-culturals relacionats amb les activitats físiques i esportives entenent-los com un mitjà més de relació entre la diversitat de pobles.
Ara bé, en l'àmbit escolar, la competició també forma part de la formació individual i col·lectiva ja que aquella estimula i encoratja a participar i millorar el nivell físico-esportiu de l'alumnat.
En aquest sentit i parlant de condició física no s'ha de posar tant d'èmfasi en la seva millora sinó en el fet que l'alumnat pugui experimentar i comprovar la contribució de les diferents activitats físico-esportives a aquesta millora per tal d'aconseguir una bona salut.
Ateses les característiques psico-fisiològiques d'aquesta etapa, l'expressió i comunicació corporal té un indubtable interès per les seves implicacions d'integració social i de millora en les relacions interpersonals, ja que el grau d'acceptació i coneixement del propi cos és diferent en cada noi i noia.
Per tal que l'alumnat tingui un bon coneixement del cos s'ha d'interrelacionar l'Educació física amb d'altres disciplines que donin una visió del cos humà no només com una màquina sinó amb una visió més integradora, tenint en compte els aspectes emocionals i la seva incidència en l'estat físic corporal.
Així doncs, la matèria d'Educació física ha de permetre que l'alumnat tingui recursos personals per omplir el temps de lleure i no sols amb activitats fonamentalment físiques sinó també mitjançant activitats de tipus formatiu que el motivin i li donin l'accés tant a les activitats físiques tradicionals com a d'altres activitats alternatives, bé a la natura o en altres medis, i propiciar l'adquisició d'una actitud crítica davant els beneficis o repercussions negatives que aquestes li poden aportar, tot adaptant la seva pràctica a les pròpies necessitats i interessos.
En aquesta etapa educativa, recollint els aspectes ja treballats en etapes anteriors, es donen eines per a la planificació d'activitats a la natura que impliquen la cooperació i convivència de tots els membres del grup incidint en la importància del respecte i preservació del medi natural.
Després del Batxillerat els alumnes s'incorporaran a d'altres estudis o al món laboral.
L'Educació física ha d'incidir en la implantació d'hàbits de pràctica permanent en tot l'alumnat, dedicant una especial atenció als grups d'alumnes que encara mostren actituds reticents a l'hora de realitzar activitats físiques fora de l'escola, animant-los a tenir iniciatives pròpies que els permetin generalitzar la pràctica esportiva en la vida adulta.
Utilitzar les activitats físico-esportives, tot valorant-les com un element important per afavorir el desenvolupament personal i social i, per tant, una millor qualitat de vida.
Organitzar i realitzar l'activitat física-esportiva per a la millora de la condició física, tot valorant les pròpies necessitats i interessos.
Així mateix, utilitzar aquesta activitat física per a la millora de la salut i com a pràctica permanent que li permeti omplir de forma gratificant el seu temps de lleure i evitar riscos innecessaris.
Utilitzar activitats físico-esportives i activitats d'expressió i comunicació corporal que permetin el coneixement del propi cos i contribueixin tant a l'autoacceptació com a la relació amb altres persones, respectant la seva diversitat.
Formular judicis crítics davant dels fenòmens sòcio-culturals relacionats amb les activitats físiques i esportives i amb la cura del propi cos.
Planificar activitats físico-esportives recreatives que afavoreixin la convivència i la cooperació, tot respectant i preservant el medi natural o urbà on es realitzin.
Aplicar els coneixements teòrics i pràctics de l'Educació física en les activitats d'oci i en les futures activitats laborals, per tal de mantenir una adequada salut física.
1.2 Els sistemes d'entrenament al servei de la planificació de la pròpia condició física.
Les activitats físico-esportives.
2.1 Diferents vessants de l'activitat físico-esportiva en el context social actual.
2.2 Les activitats físico-esportives en les diferents etapes i situacions de la persona.
2.3 Les activitats físico-esportives tradicionals i d'altres alternatives en el medi urbà i en el medi natural, com a possibilitat d'ocupació del temps de lleure.
Realització d'activitats físico-esportives.
1.1 Utilització d'habilitats motrius específiques dels esports col·lectius en situacions sòcio-motrius de complexitat creixent, prenent les corresponents decisions estratègiques.
1.3 Pràctica d'activitats físico-esportives recreatives i tradicionals.
2.2 Planificació i aplicació de la pròpia condició física tenint en compte la seva influència en la salut.
Convivència i integració social
2.1 Valoració de la cooperació en les activitats físico-esportives com a mitjà de comunicació i de relació interpersonal i d'integració social.
Comprovar la incidència d'una bona condició física en la pràctica d'activitats físico-esportives, així com dels hàbits higiènics, en la millora de la qualitat de vida i en la salut.
Comparar i analitzar críticament les característiques de les diferents vessants de l'activitat físico-esportiva en el context social actual.
Desenvolupar estratègies de joc en situacions sòcio-motrius de complexitat creixent utilitzant habilitats motrius especifiques adients i valorant la cooperació entre diferents persones.
Perfeccionar les habilitats motrius específiques en els esports individuals amb oposició o sense, valorant l'esforç físic com a mitjà d'aprenentatge motor i de superació personal.
Emetre judicis respecte als riscos i avantatges de les activitats físiques que s'ofereixen a la societat, tot valorant les pròpies necessitats i interessos per a la millora de la salut.
Practicar activitats físico-esportives alternatives en el medi urbà i natural tot respectant l'entorn on es realitzin.
Elaborar individualment i en grup una composició expressiva, amb acompanyament musical i sense, tot valorant les seves possibilitats comunicatives i cooperatives.
Utilitzar, de forma autònoma, tècniques de relaxació corporal en diverses situacions com a mitjà d'autoconeixement i auto-control.
Conèixer el cos humà pel que fa a la seva anatomia i fisiologia i les conseqüències que té sobre elles la pràctica esportiva.
El currículum d'aquesta matèria és la concreció feta pels bisbes de les diòcesis de Catalunya, d'allò establert pel Reial Decret 1178/1992 de 2 d'octubre i l'Ordre ministerial de 5 d'octubre de 1993.
La legislació vigent del nostre país, garanteix el dret de tots els ciutadans i ciutadanes a l'ensenyament religiós escolar com a part del seu creixement i formació integral.
Aquest ensenyament, pel fet de realitzar-se en l'àmbit escolar, no exigeix la confessionalitat dels seus destinataris, ja que aquests no seran avaluats per les seves creences sinó pels objectius del currículum.
La confessionalitat d'aquest currículum i del professorat que l'ha d'impartir asseguren l'autenticitat del que s'ensenya que correspon, en aquest cas, a la Religió Catòlica.
Aquí rau la diferència de l'ensenyament religiós escolar amb la pura cultura religiosa -que no pressuposaria continguts i professors confessionals- i de la catequesi que exigeix confessionalitat també en els seus destinataris i no és pròpia de l'ensenyament escolar.
Convé matisar però que la matèria de religió en el batxillerat incidirà d'una manera important en el desenvolupament global de la persona i alhora realitzarà una aportació específica.
Efectivament, pel seu rigor científic i pel plantejament d'objectius i continguts i també per la seva integració en el currículum escolar, ajuda no solament a descobrir la fonamental dimensió religiosa de l'ésser humà sinó també a comprendre més la història, la cultura, l'art i la llengua de la nostra terra.
La importància específica i significativa de l'ensenyament religiós escolar, rau en les finalitats següents:
a) La matèria de Religió Catòlica ofereix un coneixement seriós i crític del fet religiós i les seves expressions, estudiant les grans religions i explicitant particularment la catòlica;
b) La matèria de Religió aporta un coneixement de la Bíblia real i científic ajudant a la seva lectura i a interpretar-la des de la perspectiva de la història;
c) La matèria de Religió presenta i aprofundeix la figura i el missatge de Jesucrist, amb un estudi sistemàtic i orgànic del cristianisme, especialment a través de la vida i la història de l'Església Catòlica;
d) La matèria de Religió planteja una resposta concreta, coherent i transcendent als grans interrogants existencials que caracteritzen la persona humana i el seu món;
e) La matèria de Religió estructura i sistematitza els continguts de la fe catòlica tot fent possible el diàleg i la síntesi entre la fe i la cultura.
D'acord amb aquestes finalitats, amb el currículum de l'àrea en altres etapes, i amb l'especificitat del batxillerat, s'han dissenyat i organitzat els continguts de la Religió, tot combinant tres criteris:
En primer lloc, l'oferta d'una síntesi dels elements bàsics del cristianisme i l'aprofundiment d'allò més significatiu de les grans tradicions religioses.
En segon lloc, la potenciació clara i manifesta de la capacitat crítica de l'alumne/a atenent la consolidació d'una maduresa personal d'aquesta etapa.
Fer ús freqüent i sistematitzat de la documentació existent sobre el fet religiós per tal de contrastar o d'aprofundir qualsevol aspecte d'aquesta temàtica en el desplegament del currículum de les diverses matèries del Batxillerat.
Prendre consciència del marc sòcio-cultural de les grans tradicions i esdeveniments religiosos, i la necessària aproximació interdisciplinària que cal fer per tal d'aprofundir en la seva complexitat.
Reconèixer la importància i la universalitat del fet religiós en les diferents cultures, tot potenciant l'anàlisi i valoració crítica de la seva mútua relació.
Relacionar els conceptes de Déu, Jesucrist, església i home a la llum de l'Evangeli.
Analitzar diferents projectes d'humanització adquirint una actitud de respecte, de valoració i de diàleg, descobrint-ne les aportacions en ordre a la pau, la convivència i la solidaritat.
Identificar els trets de la missió de l'església com a responsabilitat en ordre a l'humanització.
Veure la relació de tot el que ha après al Batxillerat amb la vida quotidiana present i futura amb actitud esperançada.
2.2 L'església, poble de Déu en el món.
L'acció de l'església i els diversos compromisos dels cristians en el món.
El pensament social de l'església.
En relació a l'adquisició de coneixements específics.
2.3 Identificació i formulació de qüestions i problemes de caire religiós, conflictes sòcio-culturals i de valors del món actual i plantejament de respostes tenint en compte allò que ofereix el cristianisme.
1.2 Esperit tolerant davant els valors d'altres formes de pensament, culturals i religioses.
2.3 Esperit crític i de recerca davant la visió científico-tècnica de la realitat.
2.5 Valoració de les diferents aportacions que l'església fa a la societat contemporània.
2.7 Valoració de l'estudi com a eina per a créixer com a persona i per a entendre millor el món.
3.2 Interès per conèixer la presència, estructuració i missió de l'església en el propi entorn.
3.3 Actitud respectuosa davant les actuacions de l'església en la seva missió.
Localitzar i contextualitzar informació relacionada amb el fet religiós tant en mitjans escrits com audiovisuals.
Expressar amb cert fonament la pròpia postura davant el problema de Déu.
Identificar la presència d'una religió en el si d'una cultura i les relacions que s'hi estableixen.
Conèixer l'abast del concepte Regne de Déu a la llum de l'evangeli.
Relacionar alguns dels problemes que afecten la societat amb el projecte cristià de Regne de Déu i amb la missió evangelitzadora de l'església.
Mostrar interès i curiositat per conèixer les activitats socials que porta a terme l'església tant al propi entorn com a nivell mundial.
Reconèixer l'estructura que l'església utilitza per a la seva missió.
Escoltar amb respecte les opinions dels altres, exposant i defensant públicament les pròpies quan convingui.
Concordant amb la riquesa i la finalitat comunicativa que la imatge té en el context sòcio-cultural actual, el Dibuix Artístic, entès com a fonament de l'expressió gràfico-plàstica, possibilita la producció d'imatges en dues vessants diferenciades per raó del seu caràcter icònic i funcional.
Una, la componen imatges gràfico-plàstiques d'intenció predominantment analítica, realitzades sota pautes de pensament objectiu i racional que pretenen descriure i informar.
Altres imatges evidencien com el Dibuix Artístic també permet superar la mecànica transcriptiva i representacional.
Aquestes característiques duals en el Dibuix Artístic tenen el seu correlat en les aptituds i facultats que la matèria ha de desenvolupar en l'alumnat.
Per una banda, el pensament lògic i analític en la utilització d'informació, control de mitjans i procediments, construcció d'hipòtesis i projectació.
Per l'altra banda, la intuïció, l'emotivitat i especialment l'empatia, com a qualitats de pensament que participen en l'activitat i experiència artística, que són determinants de la creativitat.
Els aprenentatges de formació artística iniciats per l'alumnat en l'etapa anterior es continuen i tenen el seu eix en aquesta matèria la qual esdevé matèria troncal d'assoliment amb plena operativitat del llenguatge visual i plàstic; reprèn un procés d'afinament de capacitats perceptives i de sensibilització estètica; aprofundeix l'educació del judici envers les manifestacions artístiques i de comunicació visual; i connecta l'alumnat amb aquelles professions i estudis en els quals la imatge artística és protagonista d'expressió i de comunicació.
Les situacions didàctiques han de girar a l'entorn de la investigació.
Per aconseguir-ho s'impliquen materials, instruments i tècniques, se simulen necessitats comunicatives en les propostes, s'obtenen respostes personals i diversificades, però, sobretot, és necessari incidir en la consecució d'aprenentatges significatius i autònoms sota un guiatge progressivament més obert.
En la realització i materialització d'imatges bidimensionals, les tècniques gràfico-plàstiques vehiculen un seguit d'habilitats i de destreses que permeten a l'alumne/a d'expressar el seu pensament visual, la seva intuïció i el seu sentiment, tot desenvolupant la seva personalitat.
Aquesta delimitació de tècniques que comporta la matèria complementa i no dificulta altres suports informatius, emotius i expressius, constituïts per imatges bidimensionals i tridimensionals materialitzades amb altres mitjans i treballades en altres matèries de la modalitat.
En resum, es proposa conduir l'alumne/a a través de l'expressió artística, tot emprant el dibuix, la pintura i d'altres mitjans gràfico-plàstics, en un itinerari d'aprenentatges d'observació, selecció, deducció, memorització, enginy, plantejament i elaboració de missatges definitius amb imatges bidimensionals.
Aplicar una sistemàtica en la percepció visual que particularitzi i seleccioni dades de la realitat, com a instrument de coneixement general, enriquidor del potencial expressiu personal.
Representar en el pla gràfic formes, espais, ambients, naturals i artificials, amb diferents finalitats comunicatives, implicant-hi els corresponents continguts gràfico-plàstics.
Realitzar composicions gràfico-plàstiques bidimensionals, integradores de factors observats, proposats o imaginats, i com a projecció i exteriorització de sentiments, emocions, sensacions.
Adquirir consciència de la riquesa expressiva que possibiliten les diverses tècniques gràfico-plàstiques manuals i tecnològiques, valorar l'adequació a finalitats preestablertes, i utilitzar-les amb propietat i autonomia.
Demostrar fluïdesa ideacional, projectiva i/o representativa, fent un ús espontani i segur de mitjans gràfico-plàstics i aconseguint expressions intel·ligibles i adequades al moment.
Mostrar conductes actives i responsables pel que fa a les propostes d'expressió i creació gràfico-plàstica, ja sigui individualment o en grup.
Analitzar i interpretar missatges gràfico-plàstics, amb coherència i sistemàtica, tant en el pla del significant com en el del significat, com a font d'exemples susceptibles d'ésser incorporats al propi bagatge expressiu.
Prendre consciència de les funcions comunicatives de les imatges en contextos artístico-culturals diversos, valorar-les críticament i ésser-ne especialment sensible als valors estètics.
Mostrar bona disposició per la recerca de plantejaments innovadors i esforçar-se per superar creativament dificultats, estereotips i fins i tot les realitzacions reeixides.
Emprar amb propietat i riquesa de termes el vocabulari propi de la matèria.
1.1 Del sensible al visual-plàstic.
Els elements visuals i llur expressivitat.
Relació i organització d'elements: sintaxi visual.
Valors estructurals i valors expressius: significació plàstica.
Components del missatge gràfico-plàstic.
3.1 La imatge gràfico-plàstica.
Metodologies per a la creació en el pla.
Imatge objectivada, imatge subjectivada.
Codificació i descodificació de missatges gràfico-plàstics.
Interpretació de significances plàstiques i temàtiques.
Elaboració d'imatges gràfico-plàstiques.
Manipulació de materials, suports, utillatges i aparells.
1.1 Actitud oberta i receptiva envers l'entorn natural i artificial.
1.2 Interiorització d'experiències i empatia.
1.3 Curiositat i intuïció plàstica.
1.4 Valoració i respecte envers el patrimoni artístic i cultural proper i general.
2.1 Estima de la pròpia personalitat i obra, i valoració i respecte per la dels altres.
2.3 Valoració de funcionalitats del dibuix artístic.
2.4 Discriminació ètica i estètica de missatges dels mass media.
3.4 Cura de materials i utillatges.
Manifestar interès per les qualitats estètiques del medi natural i de l'artificial, a partir de la seva valoració, i exterioritzar-les especialment amb actitud de respecte i cura.
Mostrar una versatilitat perceptiva en la recerca gràfico-plàstica, evidenciada com a pluralitat d'alternatives de formes visuals en resposta a un determinat problema.
Estudiar i preparar formes i espais amb intencions preestablertes, i obtenir conjunts interessants que propiciïn descripcions i interpretacions gràfico-plàstiques reeixides.
Escollir punts de vista d'elements referencials reals i delimitar-ne enquadraments adients a determinades intencions comunicatives.
Exterioritzar i configurar amb fluïdesa per mitjà del grafisme i la plasticitat, imatges mentals fruit del record, de la ideació, de la fantasia, de l'emoció o del sentiment.
Descriure gràfico-plàsticament i/o verbalment, formes i espais observats directament o de memòria, aplicant un procés d'anàlisi, per tal d'evidenciar-ne tant l'estructuració general i l'organització interna, com els aspectes externs i visibles.
Representar en el pla gràfic, objectivament i subjectivament, formes i espais, sintetitzant factors de clarobscur, cromàtics, de posició, de proporció, de perspectiva i de característiques de superfície.
Fer composicions bidimensionals concordants amb regles o factors compositius, expressivitat i/o temàtica predeterminats, així com també unes altres de lliures, impulsades per la necessitat personal d'exterioritzar sentiments i inspiracions.
Explicitar, tant en les composicions bidimensionals pròpies com alienes, les interrelacions sintàctiques d'elements del llenguatge visual i plàstic i els valors expressius.
Aplicar els continguts conceptuals i procedimentals apresos en la creació de missatges gràfico-plàstics a partir de requeriments funcionals preestablerts.
Interpretar amb mètode i explicitar organitzadament, els valors semàntics d'obres artístiques, de missatges visuals dels media i de l'entorn, amb diferent finalitat, autor, estil i/o època.
Reinterpretar i transformar imatges complementant i/o alterant valors estructurals o expressius, o semàntics, en processos d'investigació plàstica pautats o lliures.
Crear missatges gràfico-plàstics comunicativament equivalents a d'altres emesos en diferent mitjà, o en altres llenguatges.
Establir i seguir de manera organitzada i ordenada la projectació i realització d'una idea i obra, des d'una primera fase de maduració i creació fins a la d'expressió amb materials i tècniques, la de presentació, i concloure amb una reflexió i autocrítica sobre el resultat i sobre la pròpia actuació.
Superar creativament les pròpies realitzacions com a resposta responsable i conscient a aprenentatges gràfico-plàstics en el procés de formació artística que desenvolupa.
Comprometre's de manera activa i responsable amb les empreses d'investigació i creació gràfico-plàstica, individuals i col·lectives, que implica la matèria.
Emprar amb correcció i destresa tècniques gràfico-plàstiques de totes les característiques bàsiques (seques, humides, grasses, encolats, fotogràfiques, reprogràfiques, infogràfiques), amb els materials i utillatges adients, i amb adequació a unes intencions expressives personals o requerides.
Valorar la presentació adequada i requerida pel que fa als resultats de les diferents propostes de treball, com a component del contingut visual d'un missatge gràfico-plàstic.
Òbviament, els continguts conceptuals encapçalats com a "Llenguatge gràfic i geomètric" es corresponen i s'operativitzen especialment, en el conjunt de procediments "Ús del llenguatge gràfic i geomètric"
3.5 Contribució activa a la bona dinàmica de l'aula.
3.7 Esperit creatiu en la resolució de problemes i en la projecció.
Emprar adequadament les normes i simbologia pròpies de la matèria.
L'alumnat que opti en el seu currículum per ensenyaments tècnics i artístics, troba en aquest cicle i des d'aquesta matèria, les capacitacions adients per accedir a estudis superiors d'aquestes característiques.
També per a aquell alumnat que ha escollit aquesta matèria com resposta a altres interessos, constitueix un complement òptim pel seu desenvolupament com individu, perquè afavoreix el potencial crític i els judicis de valor respecte de tot allò que l'envolta.
A l'etapa anterior, l'Àrea d'Educació Visual i Plàstica ha constituït una introducció a l'àmbit del Disseny, i ha comportat experiències senzilles de projectació i d'anàlisi.
Ara, els objectius i els continguts d'aquesta matèria de Batxillerat defineixen de manera clara els seus trets fonamentals i l'espai disciplinari en relació a les altres matèries curriculars de la modalitat.
La matèria de Fonaments del Disseny aprofundeix les experiències i accions educatives sintetitzadores d'aspectes tecnològics, funcionals, estètics i comunicatius en productes i obres.
Per a l'alumnat inexpert, però que, malgrat això, comença a definir les seves capacitats i preferències, la matèria pretén potenciar els valors de maduresa proposats pels objectius generalss del batxillerat i contribuir a desenvolupar-los.
El disseny té un ventall de branques que es manifesten en diferents àmbits professionals i especialitats: disseny gràfic, industrial, interiorisme.
Si bé la matèria presenta certa amplitud, també aquest gran abast propicia la globalització dels continguts conceptuals i afavoreix actuacions genèriques de creació i projectació.
Els continguts que inclou la matèria condueixen l'alumnat a adquirir destreses i habilitats en la producció d'allò que és propòsit del disseny.
A més comporten un procés de desenvolupament de l'agudesa visual que li permet comparar i diferenciar allò real dels elements abstractes o inexistents, i també, de les operacions simbòliques, com relacionar, adequar, reflexionar, aïllar, seleccionar i d'altres que signifiquin participació activa i actitud heurística.
El món del disseny ofereix un marc cultural comú de referència, molt a l'abast de l'alumnat perquè els elements amb què treballa són principalment de l'entorn proper.
L'estudiant/a els reconeix i el fet de modificar, produir, i relacionar-los per trobar noves possibilitats és, per si mateix, estimulant.
El procés que segueix l'alumne/a en la realització de les propostes és tant o més important que els resultats obtinguts.
Aquests variaran d'un alumne/a a l'altre i haurà de ser el professor/a qui adapti els mètodes d'ensenyament a les característiques individuals.
En resum, en la matèria de Fonaments del Disseny, l'alumne/a descobreix un medi que equilibra coneixements intel·lectuals i realitzacions pràctiques, ja que integra conceptualització i producció, de forma coherent i significativa.
En conjunt, la matèria dóna a conèixer els mecanismes del disseny dels espais, dels objectes i de les imatges que ens envolten, entre els quals l'alumnat troba les eines per ser protagonista.
Comprendre el fet del disseny com a implicació bàsica de relacions de forma-funció, diferenciant-lo d'altres manifestacions tecnològiques, mecàniques, artesanals o artístiques.
Valorar els aspectes tècnics, funcionals, comunicatius i estètics dels productes de disseny.
Resoldre projectes elementals de disseny, i trobar solucions adients i creatives.
Elegir i utilitzar els mitjans, eines i recursos adequats per a la projectació i la presentació d'obres de disseny.
Adquirir hàbits d'investigació que potenciïn la generació d'idees creadores de solucions de disseny.
Reconèixer obres i autors dels moments cabdals de la història del disseny, i relacionar-los amb els fets i canvis socials i tecnològics que els han propiciat.
El disseny i l'ésser humà: factors fisiològic, psicològic i sociològic.
El disseny com a convergència de tècnica, funcionalitat i estètica.
Interrelacions a l'entorn: espais i objectes.
1.2 Procés històric del disseny.
Components del disseny bi i tridimensional.
2.1 Fonaments morfològics i sintàctics.
Elements del llenguatge visual i plàstic.
Recursos gràfico-plàstics d'ideació, descripció i presentació.
La forma útil: dimensió i escala humana.
La innovació i la transformació.
Procés de projectació: intuïció i mètode.
Originals, prototipus i maquetes.
Mitjans gràfico-plàstics manuals i tecnològics.
3.2 Condicionaments tècnico-científics.
Disseny gràfic: productes, aplicacions i contextos.
L'espai habitable: interiorisme i entorn urbà.
Reconeixement de qualitats formals, funcionals, i estètiques.
1.1 Observació directa o mediatitzada de productes dissenyats.
1.2 Observació i valoració d'elements i condicionaments que intervenen en processos de disseny.
1.3 Reconeixement de manifestacions de Disseny de moments històrics i tendències estilístiques diverses.
Estudi dels components del disseny bi i tridimensional.
2.1 Ús del Llenguatge en el disseny bi i tridimensional.
Descripció dels elements del llenguatge visual i plàstic copsats en productes de disseny.
Experimentació i aplicació de principis compositius.
Aplicació de codis tècnics i recursos de descripció i representació en el pla.
2.2 Anàlisi i valoració de productes.
Anàlisi de factors tecnològics, funcionals, comunicatius i estètics en productes de disseny.
Interpretació de signes i símbols gràfics.
Realització de productes de disseny.
Utilització de mètodes per a la generació d'idees.
Planificació i seguiment de processos de projectació en diferents àmbits de disseny.
Utilització d'instruments de validació.
3.2 Utilització de tècniques, materials, utillatges i tecnologies.
Experimentació de qualitats físiques i expressives de materials.
Reconeixement i ús dels mitjans gràfico-plàstics manuals i tecnològics propis del disseny.
Sensibilització pels valors funcionals, comunicatius i estètics.
1.1 Actitud oberta i receptiva vers les manifestacions de disseny actuals i històriques.
1.2 Reflexió sobre la influència del disseny en l'actitud i el comportament social.
1.3 Interès per copsar habitualment relacions de funcionalitat, tecnologia i estètica en els objectes i l'entorn.
Disposició interpretativa i crítica de productes de disseny.
2.1 Conscienciació crítica envers el consumisme, la divulgació i els canvis en el gust.
2.2 Conscienciació de la importància actual del disseny des dels vessants comunicatiu, artístic, econòmic i sòcio-cultural.
Interès en l'activitat creativa i productiva.
3.1 Comportament actiu, organitzat i responsable tant en el treball individual com en grup.
3.2 Predisposició per imaginar noves solucions en processos de recerca i d'investigació.
3.3 Valoració de la incidència de materials, tecnologies i processos en l'activitat creativa i productiva.
3.5 Respecte i interès pel treball propi i dels companys i companyes.
Reconèixer la rellevància del disseny com a activitat condicionadora del comportament de l'ésser humà, en les seves relacions amb els espais i objectes de l'entorn.
Mostrar coneixement dels fets històrics i els canvis socials, context de l'origen del disseny.
Analitzar productes de disseny atenent a factors tecnològics, funcionals, comunicatius i estètics, i valorar-ne l'adequació a una determinada finalitat.
Reconèixer l'abast comunicatiu del disseny gràfic i la importància de la indústria gràfica, així com identificar els processos i tècniques de producció més rellevants implicats.
Mostrar coneixement, a grans trets, de processos de disseny industrial, especialment pel que fa a moments d'ideació, projectació, assaig, validació, que aboquen a la producció seriada.
Observar manifestacions de disseny en espais habitables, identificant aspectes ergonòmics, d'utilització, de tractament de materials i d'il·luminació.
Realitzar projectes elementals de disseny, establint el procés com vincle entre la idea i la materialització del producte, tot desenvolupant intencionadament les fases: recollida d'informació, maduració de la idea, esborranys, selecció d'eines, proves tècniques i de materials, prototipus, realització del producte, si s'escau, i valoració de resultats i procés.
Reconèixer i integrar elements i relacions compositives de llenguatge visual i plàstic, tècniques i materials, com a factors que organitzen i desencadenen una solució de disseny.
Aplicar modulacions de poca complexitat, que permetin organitzar formes i estructurar espais de manera lògica, funcional i variable.
Mostrar actituds creatives respecte a propostes de millora i innovació d'objectes, imatges, espais i/o ambients.
Elegir i utilitzar amb nivell suficient de destresa, tècniques, materials, eines i recursos gràfico-plàstics a l'abast, en l'elaboració i presentació de les solucions de disseny.
Relacionar amb freqüència la pròpia activitat d'aprenentatge amb els camps professionals del disseny, i/o amb els principals moments històrics i les tendències actuals.
Manifestar conductes de crítica raonada envers els missatges publicitaris i el consumisme.
Comportar-se en l'aula-taller de manera responsable respecte al col·lectiu, especialment evidenciada en la cura d'estris i materials propis, d'altre alumnat i del centre, en l'ús conscient de les instal·lacions, i en el respecte envers els treballs dels companys i companyes.
4.2 Els principals corrents arquitectònics del segle XX:
modernisme, racionalisme, organicisme i estil internacional.
Identificar, tot argumentant les raons de la tria, la pertinença d'un quadre representatiu d'un dels estils pictòrics del segle XIX i de dues obres plàstiques representatives dels estils i propostes del segle XX (una anterior i una posterior a la segona guerra mundial) assenyalant els precedents i consegüents de l'estil i la seva situació cronològica aproximada.
En el context sòcio-cultural actual s'imposa que la comunicació visual i audiovisual esdevingui matèria d'ensenyament.
Concordant amb la preponderància que la imatge tecnològica té a l'àmbit de la comunicació de masses, es justifica que l'espai pedagògic d'aquesta matèria de la modalitat d'Arts, focalitzi els objectius i els continguts en les imatges produïdes tecnològicament, que si bé són força familiars, són també d'expressivitat i significació complexes, i en continuada evolució.
L'àrea d'Educació Visual i Plàstica de l'Educació Secundària Obligatòria ha ofert una aproximació al món de la comunicació i autoexpressió amb imatges, i ha comportat experiències simples de lectura i elaboració de missatges visuals i audiovisuals, inclosos els produïts tecnològicament, com fotografies, fotocòpies, gravacions videogràfiques, imatges infogràfiques.
Aquest bagatge educatiu, més les pròpies experiències perceptives, comunicatives i simbòliques acumulades, constitueixen l'estadi des d'on avançar cap a models més personals, menys gratuïts, més conscients i més abstractes, d'anàlisi i de creació de missatges visuals i audiovisuals.
En aquesta matèria d'Imatge l'alumnat reprèn el bagatge assolit anteriorment i aprofundeix de manera més conceptualitzada i especialitzada les seves competències en l'expressió i comunicació amb les diferents variants dels llenguatges visual i audiovisual en què es codifiquen les imatges tecnològiques fixes i mòbils.
El conjunt d'aquests aprenentatges contribueix específicament a l'assoliment dels Objectius generalss de Cicle que referencien capacitacions relacionades amb l'ús correcte de les diferents tècniques de comunicació i el desenvolupament de la capacitat crítica.
La matèria d'Imatge és integradora de diferents llenguatges.
A més dels visuals intervenen els verbals, els escrits, els sonors, els gestuals.
L'alumnat adquireix la visió complexa i integradora de les diferents disciplines que intervenen en l'elaboració d'un producte visual o audiovisual, i amplia el seu bagatge de referències per a una futura elecció professional.
Salvant les especificitats tècniques i processuals que les diferents tecnologies impliquen en l'elaboració de les imatges i de les respectives codificacions específiques en variants de llenguatge visual i audiovisual, s'evidencia la connexió i interdependència entre els processos de creació i de reflexió promoguts per altres matèries de la modalitat d'Arts, especialment pel que fa a capacitats perceptives i selectives sobre la realitat, i de codificació i descodificació d'imatges amb el llenguatge visual i plàstic.
La matèria d'Imatge és força singular en el potencial formatiu d'actituds d'iniciativa, de col·laboració i de responsabilitat que potencia el treball en equip.
Si en altres matèries el treball en equip representa una experiència interessant i estimulant, en l'espai pedagògic de la matèria d'Imatge esdevé fonamental, fins al punt que activitats pròpies de la matèria no podrien ser executades si no és en una actuació planificada i conjunta de grups d'alumnes.
Utilitzar la tecnologia de captació, de generació i de tractament d'imatges per descobrir i emfasitzar aspectes de l'entorn natural, artificial i social.
Emprar amb creativitat recursos bàsics de les tecnologies de la imatge i el so, en la producció de missatges visuals i audiovisuals.
Reflexionar de forma crítica sobre diferents aspectes del món de la comunicació actual, incidint especialment en els canals que empren imatges tecnològiques.
Participar de manera creativa, activa, autònoma i responsable, en la realització de projectes de comunicació visual i audiovisual, especialment en equips de treball.
Valorar les manifestacions artístiques visuals i audiovisuals, i les perspectives de desenvolupament tecnològic i expressiu.
Imatge tecnològica fixa i mòbil: elements de llenguatge i expressivitat.
Imatge única i imatge seqüenciada.
Producció i expressió amb imatges tecnològiques.
Tecnologia fotogràfica: utillatges, suports, espais, i processos de producció, reproducció i transmissió.
Suports fotoquímics i suports electromagnètics.
Definició d'elements de llenguatge i de relacions sintàctiques en missatges visual i audiovisuals.
Identificació de funcions comunicatives de missatges visual i audiovisuals.
Sensibilització envers l'entorn natural i sòcio-cultural.
1.2 Receptivitat envers esdeveniments comunicables visualment o audiovisual.
Predisposició interpretativa i crítica de comunicació visuals i audiovisuals.
2.4 Presa de posició respecte als missatges dels mass media.
3.4 Hàbit en la correcta utilització i cura d'utillatges i materials.
Demostrar agudesa perceptiva evidenciada en la selecció de fragments de realitat per comunicar visualment amb imatges tecnològiques.
Preparar models i escenografies pel que fa a il·luminació, composició i so, emprar utillatges adients, com focals, filtratges, materials sensibles, i també les tècniques de laboratori o de postproducció, per aconseguir determinats valors expressius en les imatges produïdes.
Analitzar amb certa profunditat missatges visuals o audiovisuals, inventariant elements de llenguatge, relacions sintàctiques fixes o temporals, valors expressius i valors semàntics.
Produir imatges fixes i mòbils amb correcció tècnica i expressiva, emprant tecnologia fotogràfica, videogràfica i altres tecnologies a l'abast.
Mostrar coneixement dels orígens i els fonaments de les tecnologies de la imatge i el so, les seves interrelacions, la seva evolució i la seva influència en el context social i artístic, i fer-se una idea aproximada del respectiu espai comunicatiu actual, incloent els nous entorns multimèdia.
Aplicar coneixements de producció d'imatges tecnològiques en la realització de projectes, desenvolupant diferents dinàmiques de treball individual i en grup 100e manera activa, planificada i responsable.
Mostrar una actitud de crítica raonada envers els missatges visuals i audiovisuals dels mass media, especialment els estereotipats, tant del punt de vista d'emissor-creador, com de receptor-consumidor.
Evidenciar la conscienciació respecte de la preponderància dels missatges visuals i audiovisuals que hom rep a través dels mass media.
Demostrar interès per les obres de creació realitzades en part o completament amb mitjans tecnològics.
Comportar-se a l'aula-plató i als laboratoris de manera responsable, especialment evidenciada en la cura i bona utilització de materials, estris i màquines propis, dels companys i del centre, i en el manteniment en bones condicions per al treball, de les instal·lacions i dels espais.
Tècniques d'expressió gràfico-plàstica
Amb la denominació de Tècniques d'Expressió Gràfico-Plàstica es globalitzen els diferents tractaments que, a partir dels més diversos materials, instruments i màquines, possibiliten la realització d'obres gràfico-plàstiques amb finalitats comunicatives, expressives i artístiques.
A partir de la matèria de Tècniques d'Expressió Gràfico-Plàstica es pretén facilitar a l'alumnat de la modalitat d'Arts, les capacitacions teòrico-pràctiques sobre tècniques aplicables en la producció d'imatges, especialment les de caràcter artístic, siguin tècniques noves o siguin tradicionals.
Des d'aquesta matèria es proposa a l'alumnat que recorri un itinerari d'experimentació i recerca pels diferents recursos i mitjans gràfico-plàstics que possibiliten la producció de les imatges i la creació artística, perquè vagi descobrint la multitud de qualitats que es poden aconseguir amb aquests components materialitzadors, amb els quals sempre és possible superar límits des de la innovació i la creativitat.
Aquesta matèria s'ha d'impartir considerant, en tot moment, els nous avenços en materials i tecnologies per a l'expressió gràfico-plàstica, i també, altres materials no convencionals que últimament s'han incorporat a la creació artística, sense descurar els inicis ni el procés que ha portat a la situació actual.
Un aspecte complementari de la matèria se centra en l'anàlisi de les obres artístiques més remarcables de la història, referida especialment als valors expressius de determinades solucions formals que van ésser materialitzades amb determinades tècniques gràfico-plàstiques.
En aquest anàlisi cal que s'hi vinculin les reflexions respecte les pròpies experiències i resultats i els dels companys i companyes.
Els mitjans i les tècniques gràfico-plàstiques constitueixen un espai disciplinari complex i inabastable en un currículum de Batxillerat, i per tant, s'imposa prioritzar.
Dos són els factors bàsics per seleccionar les tècniques que s'experimentaran: l'un es basa en la consideració dels interessos de l'alumnat manifestats, o que el docent prevegi adequats a les necessitats expressives detectades; l'altre, en l'ampliació de coneixements i capacitacions en l'ús de les tècniques, materials i utillatges que l'alumnat ja empra o ha emprat en altres matèries de la modalitat d'Arts.
Per això, convé emprar metodologies que facilitin el treball de grup, i que les experiències que es generin a l'aula no enriqueixin únicament els seus directes protagonistes sinó també als seus companys i companyes.
En resum, l'aprofundiment en el coneixement dels elements materialitzadors de les obres gràfico-plàstiques, l'anàlisi del comportament que defineix cada tècnica, l'apreciació dels valors tècnico-formals en el patrimoni artístic, la investigació de les possibilitats expressivo-comunicatives, i finalment, la familiarització i adopció de tècniques com a mitjà d'exteriorització de la personalitat de cada alumne/a, constitueixen les finalitats generals i bàsiques de la matèria de Tècniques d'Expressió Gràfico-Plàstica.
Utilitzar materials, suports i tècniques tradicionals i tecnològiques, tot aconseguint resultats gràfics i plàstics, expressius i comunicatius interessants.
Realitzar treballs gràfico-plàstics seleccionant la tècnica i els recursos més adients per a funcions o intencions predeterminades.
Aconseguir resultats creatius i vies per a l'expressió personal, a partir de l'experimentació de tècniques gràfico-plàstiques.
Dur a terme treballs d'experimentació de materials, suports i tècniques, a nivell individual i col·lectiu, tot seguint processos coherents i responsables.
Identificar en les imatges els recursos tècnics emprats i els elements de llenguatge que aquells han materialitzat.
Conèixer els materials, els suports i les tècniques d'expressió gràfico-plàstica bi i tridimensional més usuals i a l'abast.
Emprar amb propietat la terminologia referent a materials gràfico-plàstics, suports, utillatges i tècniques, tant tradicionals com tecnològics.
La presència dels mitjans gràfico-plàstics.
1.2 Naturalesa i expressivitat pròpia dels materials gràfico-plàstics.
2.1 Materialització dels elements del llenguatge visual i plàstic.
Materials, utillatges i tècniques rellevants.
Aproximació als mitjans gràfico-plàstics.
2.3 Establiment de relacions entre l'ús dels mitjans gràfico-plàstics i l'expressivitat.
2.4 Anàlisi tècnico-fenomenològica d'obres d'art en relació amb estil i època.
Experimentació de tècniques gràfico-plàstiques.
3.3 Realització de treballs gràfico-plàstics únics i seriables amb tècniques tradicionals i tecnològiques.
1.2 Respecte envers el patrimoni natural i l'artístico-cultural.
2.1 Valoració dels avenços propis i dels companys/es, en l'aplicació de tècniques.
Interès en l'activitat gràfico-plàstica.
3.2 Autoexigència en la realització dels treballs gràfico-plàstics.
3.5 Utilització conscient i segura de materials i utillatges.
Seleccionar adequadament els mitjans gràfico-plàstics i les eines adients per realitzar un determinat treball gràfico-plàstic, amb finalitat o intenció preestablerta.
Emprar, amb certa fluïdesa, materials i utillatges introduïts en les pràctiques, especialment els que millor encaixin amb la pròpia personalitat.
Investigar les diferents possibilitats expressives dels mitjans gràfico-plàstics, tot aconseguint resultats plàstics interessants.
Experimentar tècniques que impliquin les noves tecnologies de producció, tractament i de reproducció d'imatges, prenent consciència dels processos, de les qualitats específiques dels resultats i dels nous valors estètics que promouen.
Assenyalar els valors expressius i formals patents en imatges gràfico-plàstiques bi i tridimensionals, especialment els atribuïbles a materials i a tècnica.
Identificar materials, instruments i tècniques utilitzats en la producció d'una obra gràfico-plàstica bi o tridimensional.
Raonar l'estil i l'època d'obres d'art a partir de la valoració dels mitjans gràfico-plàstics que s'han emprat en la seva execució.
Emprar la terminologia pròpia de la matèria, tant pel que fa als materials, tècniques i utillatges emprats, com respecte als valors expressius que se'n desprenen.
Demostrar interès en la participació activa i responsable en experiències i recerques sobre materials i tècniques de creació d'imatges, tan grupals com individuals.
Planificar un projecte visual i artístic, organitzant les fases de realització, tot seleccionant materials, tècniques i utillatges.
Mostrar respecte envers les persones i les seves obres, i també valorar la pròpia producció gràfico-plàstica.
Utilitzar, de manera responsable i segura, materials i utillatges personals, d'altres companys i del centre, així com contribuir a la conservació d'instal·lacions i espais de treball.
Relacionar i aplicar les capacitacions assolides en la matèria de Tècniques d'Expressió Gràfico-Plàstica en els aprenentatges promoguts per altres matèries curriculars.
La matèria Volum de la modalitat d'Arts, pretén introduir l'alumnat en els mecanismes reflexius i productius de la realitat tridimensional.
Per això es creu necessari partir de l'estudi i de la intervenció directa en aquesta realitat tridimensional, entesa com l'entorn immediat.
Aquesta penetració en el propi espai circumdant es proposa fer des de la percepció visual, tàctil i motriu, i mitjançant la reflexió de tots aquells aspectes que ampliïn els coneixements que l'alumnat ja té interioritzats del seu entorn.
Per tant, seria convenient establir relacions amb altres àrees del coneixement per complementar aquesta reflexió.
La matèria es dirigeix cap al coneixement dels sistemes processuals de la creació artística tridimensional i a l'experimentació de les metodologies productives del fet tridimensional, entenent aquest fet, no tant sols com la realització objectual, sinó també com l'actuació en l'espai i com a procés amb finalitat per si mateixa.
Per poder treballar la tridimensió és necessari que l'alumnat conegui els elements bàsics del llenguatge plàstic tridimensional, que adquireixi sistemes d'anàlisi i síntesi, i que valori la importància dels mecanismes tecnològics i sistemes productius envers el material com un dels factors determinants de l'expressivitat de l'obra resultant.
Per aprendre a valorar aquests sistemes i mecanismes, cal recórrer, a més a més del propi bagatge experimental, a les formes culturals de les manifestacions plàstiques tridimensionals.
D'aquest fet sorgeix la dificultosa classificació de tipologies segons la funció: escultura, arquitectura, urbanisme, jardineria, disseny objectual, interiorisme, escenografia, figurinisme, disseny de modes; i la valoració de les aportacions que aquestes disciplines han fet al llarg de la història, destacant per les seves referències a la concepció de l'espai, l'escultura i l'arquitectura.
En conseqüència, els continguts d'aquesta matèria de Volum es presenten en tres apartats:
El primer contempla aquells aspectes que es refereixen a l'aproximació a l'entorn per part de l'alumnat: percepció i exploració de l'entorn.
El segon contempla els aspectes referents al llenguatge plàstic tridimensional: els elements bàsics del llenguatge i les metodologies de creació en l'espai.
El tercer contempla les manifestacions plàstiques tridimensionals: des dels resultats obtinguts en l'experimentació de l'alumnat i des del coneixement de les manifestacions culturals.
En síntesi, la matèria de Volum es proposa aconseguir nivells d'aprenentatge que permetin a l'alumnat conèixer i aplicar els elements que configuren el llenguatge plàstic tridimensional, sense pretendre especialitzacions, sinó donar una visió de l'activitat artística com un mitjà per establir un diàleg enriquidor amb l'entorn físic i cultural, propi d'un ample ventall d'activitats professionals que d'una manera o altra incideixen en el paisatge: art, arquitectura, enginyeria, urbanisme, medi ambient, geologia i mitjans de comunicació.
Practicar diferents metodologies d'actuació creativa en la forma tridimensional i a l'espai.
Reconèixer els valors que aporten les manifestacions plàstiques tridimensionals, especialment les del patrimoni artístic proper, i la seva incidència social: informativa, comunicativa i cultural.
Distingir les tipologies que es configuren per la diferent aplicació del llenguatge plàstic tridimensional, segons la funció a què estan destinades.
Reflexionar sobre les aportacions concretes d'àmbits com l'escultura i l'arquitectura contemporànies en la concepció de la forma tridimensional i de l'espai.
La racionalització de la forma tridimensional i de l'espai:
L'estructura, determinant de la forma i nexe d'elements.
El buit i el ple, configuradors de l'espai.
El projecte en l'espai i la projectació de la forma tridimensional.
La intervenció de l'atzar en el procés de creació.
El joc com estratègia creativa.
L'obra artística i la voluntat expressiva.
El material, indicador del projecte tridimensional i condicionant en la resolució procedimental i tècnica.
Anàlisi seqüencial de l'entorn.
Identificació de la relació forma-funció en els objectes.
Aplicació del paisatge com a referent per a la creació plàstica tridimensional.
2.1 Reflexió sobre l'activitat creativa i productiva en l'espai.
Reconeixement de l'expressió a través de la matèria.
Aplicació de codis i recursos de descripció i representació en el pla, amb eines comuns i recursos informàtics.
2.3 Reflexió sobre l'obra artística tridimensional.
Reconeixement de les diferents tipologies.
Anàlisi d'obres d'escultura i arquitectura, especialment actuals.
Aplicació dels elements geomètrics: la línia, el pla i el volum.
3.2 Experimentació de sistemes de disposició de la forma tridimensional en l'espai.
Utilització de formes geomètriques: lineals, laminars i volumètriques.
Aplicació de tècniques de repetició per modulació, seqüenciació o seriació, i tècniques d'ordenació i entropia per estructuració o atzar, sobre materials i objectes.
3.3 Experimentació de sistemes reproductius d'una forma tridimensional.
3.4 Experimentació de sistemes discursius en l'actuació plàstica tridimensional.
1.2 Predisposició a la interiorització d'experiències espacials rebudes de l'entorn natural i artificial.
1.3 Conscienciació dels valors estètics de la natura i del medi ambient.
2.1 Reconeixement de la utilitat del llenguatge plàstic tridimensional i de les seves possibilitats informatives i expressives.
2.2 Reconeixement de la importància de les manifestacions artístiques tridimensionals en la diversitat que planteja el món actual.
2.3 Actitud crítica raonada sobre qualsevol manifestació plàstica tridimensional.
2.4 Interès per saber copsar relacions entre factors formals, funcionals i estètics en formes naturals i artificials.
3.2 Interès pel treball creatiu i en la recerca de solucions tridimensionals pròpies.
3.3 Estima de la pròpia producció i de la dels companys, i autocrítica.
3.4 Valoració de la importància del procés en el desenvolupament de l'obra o activitat.
3.5 Organització i mètode en el treball.
3.6 Cura de materials i utillatges.
Demostrar agudesa perceptiva respecte al medi ambient i els objectes quotidians, tot descobrint i apreciant les seves qualitats visuals, estructurals i matèriques.
Racionalitzar les observacions de l'entorn i identificar-ne els elements propis del llenguatge plàstic tridimensional.
Comprendre l'estructura formal dels referents.
Valorar el comportament del material com a desencadenant del projecte tridimensional i determinant metodològic.
Conèixer la importància de l'espai buit i de l'espai ple en la definició d'una forma tridimensional i també en les relacions entre formes en un espai.
Valorar l'escala, en relació amb el cos humà, com a factor determinant de la funció i la significació d'una forma tridimensional.
Operar amb diferents metodologies d'actuació creativa i de recerca plàstica en l'espai, i descobrir les seves possibilitats expressives i comunicatives.
Realitzar composicions tridimensionals en baixa tecnologia, emprant tècniques d'addició, subtracció i/o pressió sobre materials rígids o tous, amb acabats que permetin interpretar els resultats amb correcció.
Planificar i seguir, de manera activa i responsable, processos de treball d'acord amb una intenció o proposta prefixada, tot desenvolupant conscientment les fases necessàries: recollida d'informació, maduració de la idea, esborranys, proves tècniques i de materials, prototipus, realització de l'obra definitiva, si s'escau, i valoració de resultats i processos.
Descobrir que el procés, en la creació plàstica tridimensional, pot esdevenir obra per si mateix.
Realitzar composicions tridimensionals, en baixa tecnologia, amb formes lineals, laminars i volumètriques, amb ús de tècniques i acabats suficients que permetin interpretar els resultats amb correcció.
Construir modulacions, de poca complexitat, que permetin estructurar l'espai de manera lògica, racional i variable, aplicant tècniques de repetició, ordenació i entropia.
Reconèixer diferents sistemes elementals de reproducció manual, mecànica, informàtica i industrial de la forma tridimensional i valorar, mitjançant l'experimentació i/o la reflexió, les aplicacions i les aportacions expressives d'aquests sistemes.
Expressar idees mitjançant la narració plàstica tridimensional, amb sistemes discursius habituals.
Seleccionar d'entre les diferents metodologies processuals, tècniques i materials, les més adients per a l'elaboració d'una determinada proposta i per a l'expressió personal.
Esforçar-se per superar creativament les pròpies realitzacions plàstiques tridimensionals.
Distingir les aplicacions pràctiques o estètiques de les manifestacions plàstiques tridimensionals, tot identificant les característiques que determinen la funció principal.
Comportar-se en l'aula-taller de manera responsable respecte a allò col·lectiu, especialment evidenciada en la cura d'estris i materials propis, d'altre alumnat i del centre, en l'ús conscient de les instal·lacions, i en el respecte envers els treballs dels companys i companyes.
Per això, la seva contribució als Objectius generalss del Cicle es centra en el seu paper d'instrument per una comprensió, adequada a l'edat, de l'entorn tecnològic i científic que cada vegada ocupa més parcel·les de la cultura actual.
Pel que fa a l'organització de l'aula, cal procurar que sigui adequada ales característiques de l'activitat que es proposa i que, globalment, presenti un cert equilibri entre les diverses formes possibles, des del treball individual al treball amb grup cooperatiu.
L'alumne, en acabar el cicle, ha de ser capaç de:
El binomi de Newton.Factorització de polinomis.
La matèria de Biologia, en el batxillerat, té com a finalitats bàsiques que l'alumnat complementi, ampliï i aprofundeixi en el coneixement i comprensió dels principis i els fets biològics més significatius.
L'especialització que s'ha de donar a aquesta matèria ha de permetre de situar els coneixements biològics en el marc de la ciència i la tècnica en particular, i de la cultura en general.
A més s'haurà de fer referència als problemes que la humanitat té plantejats i als quals la biologia pot fer aportacions per a la seva solució tant directament com indirecta, i que al tractament científic aplicat s'hi afegeixi la reflexió ètica que aquest temes comporten.
També caldrà evidenciar que els coneixements biològics estan sotmesos a canvis continus ja que la ciència és un conjunt de sabers i de pràctiques provisional, que rep influències del context social i històric, així com dels efectes de la seva aplicació a la societat.
El nivell de maduresa de l'alumnat de batxillerat ha de permetre la realització d'observacions sistemàtiques tant de caire qualitatiu com quantitatiu; la formulació de preguntes fonamentades, el plantejament d'hipòtesis, el disseny i la realització d'experiències de diferent tipologia i nivell, l'obtenció de conclusions, i l'extrapolació i aplicació dels coneixements adquirits a nous problemes i situacions.
Si bé a l'etapa d'ensenyament secundari obligatori l'alumnat argumenta opinions i s'inicia en la seva valoració crítica, és al batxillerat on ha d'aprofundir més i fer-ne una anàlisi crítica tot adquirint una visió més global de la ciència en general.
A nivell instrumental, el maneig dels instruments i aparells científics propis de les ciències biològiques ha de quedar consolidat al llarg del cicle.
El currículum de la Biologia del batxillerat pren com a punt de partida els continguts i objectius de l'àrea de Ciències de la naturalesa de l'ensenyament secundari obligatori i té present la formació que l'alumnat necessita per incorporar-se, en acabar el batxillerat, als estudis universitaris o bé als cicles formatius de grau superior.
Aquest currículum ha estat dissenyat amb la finalitat d'aconseguir que l'alumnat adquireixi i construeixi, amb els continguts bàsics de la biologia, un coneixement rigorós i crític del funcionament de la natura, i incorpori també les habilitats i la metodologia de recerca i raonament propis d'aquesta ciència experimental.
Es pretén, doncs, que des de la biologia, però també amb el concurs de les altres matèries que integren el batxillerat, s'adquireixi un coneixement més global i integrat de la biosfera, sense oblidar que l'espècie humana també és objecte d'estudi, directament o indirecta, de les ciències biològiques.
Els continguts s'han formulat tenint en compte les característiques psicològiques de l'alumnat i el seu estadi evolutiu mitjà.
Així en el fets, conceptes i sistemes conceptuals, es parteix del nivell d'observació més ampli: la biosfera, i després d'un itinerari per la constitució i l'organització dels éssers vius i el seu funcionament, s'arriba a un nivell més concret: el material hereditari i l'evolució.
Al llarg de tot el recorregut es proposa emfasitzar els processos biològics, tenir en compte una visió evolutiva, i a més a més fer referència i relacionar (sempre que sigui possible) els continguts de la Biologia amb els problemes quotidians i altres de més abast que té plantejats la humanitat.
Els continguts de procediments posen l'accent en les diverses formes d'observació; en el recull, tractament i utilització de la informació i en l'establiment de relacions entre els processos biològics i les seves aplicacions pràctiques en els diferents camps del saber i del saber fer.
Els continguts de valors, normes i actituds tenen com objectiu fonamental desvetllar en l'alumnat l'interès per estar ben documentat i poder fer valoracions crítiques, de la ciència o de la informació científica en general i de la biologia en particular, i de les seves aplicacions i repercussions en la societat.
És per això que es refereixen a continguts específics i responen als criteris bàsics utilitzats pel currículum.
El desplegament d'aquest currículum ha de tenir en compte els principis de l'aprenentatge significatiu i l'atenció a la diversitat de l'alumnat mitjançant la variació metodològica i la disposició seqüencial dels continguts, d'acord amb cada circumstància.
També s'ha de tenir present que una de les funcions fonamentals de l'avaluació al llarg del cicle és de caire formatiu, la qual cosa requereix flexibilitat en el plantejament de la programació, a fi de facilitar la millora del procés d'ensenyament-aprenentatge de la biologia.
Comprendre els principis i els fets biològics més significatius, tot expressant-los amb la terminologia adequada.
Fer una anàlisi i valoració crítica dels coneixements biològics i ser conscient dels seus límits i dels canvis continus a què són sotmesos els coneixements científics.
Formular hipòtesis factibles per tal d'explicar els fets observats i programar i realitzar experiències per a contrastar-les.
Analitzar metòdicament els fets biològics i exposar per escrit i/o oralment els resultats d'una manera clara.
Explicar el funcionament dels instruments científics emprant la terminologia adequada, en particular els relacionats amb les ciències biològiques, i conèixer el seu maneig per tal d'utilitzar-los en les diferents pràctiques.
1.2 La classificació dels organismes: Moneres, protoctists, fongs, vegetals i animals.
1.8 Els éssers humans i la biosfera.
2.1 La composició química de la cèl·lula: mètodes d'anàlisi.
3.1 Visió històrica de les tècniques d'estudi de la cèl·lula.
3.5 La cèl·lula i els organismes unicel·lulars i pruicel·lulars.
4.1 Els models metabòlics de la cèl·lula en funció de les fonts de carboni i d'energia.
4.2 Les característiques i les funcions generals del metabolisme.
4.3 Les vies metabòliques de degradació.
4.4 Les vies metabòliques de síntesi.
5.1 Les experiències de Gregor Mendel i les lleis que se'n deriven.
5.2 Les ampliacions a les lleis de Mendel.
5.3 La meiosi: característiques citològiques i significat genètic.
5.4 La teoria cromosòmica de l'herència.
5.5 Replicació i expressió del material genètic.
5.6 Introducció a la biotecnologia: implicacions ètico-socials.
Les funcions de reproducció a la cèl·lula i els organismes.
6.1 Els conceptes de reproducció i sexualitat.
6.4 Els cicles biològics i la meiosi.
6.5 La reproducció mèdicament assistida: implicacions ètico-socials.
Utilització i aplicació de les habilitats bàsiques, les tècniques i les estratègies intel·lectuals per l'anàlisi dels fets i els processos biològics.
1.2 Diferenciació entre l'observació i l'exploració, així com entre les diferents formes d'observació d'organismes i fenòmens.
1.3 Selecció i maneig adequat del material comú de laboratori.
1.4 Utilització de la lupa binocular i el microscopi òptic, així com les tècniques específiques que li són pròpies.
1.6 Realització de dibuixos i d'esquemes a partir de les imatges tot relacionant-los amb l'objecte tridimensional.
Recerca, comentari i ús de bibliografia.
2.1 Recerca, valoració i utilització de material bibliogràfic i documental, local o remot.
3.2 Utilització i construcció de taules numèriques i de gràfics de diferents tipus, usant, si s'escau, programes informàtics.
4.1 Expressió, oral o per escrit, de la informació obtinguda a partir de l'anàlisi dels processos biològics.
4.3 Elaboració i presentació de treballs.
Interès, rigorositat i constància en documentar-se davant dels fets biològics.
Actuació amb cura i responsabilitat envers el material, els organismes i el treball de laboratori.
Definir, tot relacionant-los, els conceptes següents: biosfera, ecosistema, biòtop, biocenosi, població, comunitat, nínxol ecològic, cadena alimentària, xarxa tròfica, nivell tròfic, biomassa, producció primària, producció secundària.
Així com també reconèixer el caràcter quantificable d'alguns d'aquests conceptes.
Identificar i explicar, prenent com exemple un ecosistema proper, les relacions tròfiques que s'estableixen entre els seus components tot considerant que el seu equilibri és dinàmic i alterable.
Argumentar algunes de les teories sobre l'origen de la vida i reconèixer el seu caràcter científic o no científic.
Reconèixer el caràcter de la biosfera com ecosistema i identificar els problemes que l'activitat humana hi genera, analitzant el seus trets històrics, biològics i socials, tot valorant la responsabilitat que la humanitat té en la seva conservació.
Identificar i interpretar les principals estructures de les biomolècules tot descrivint la seva funció i reconeixent el caràcter específic que algunes d'elles tenen en l'ésser viu.
Diferenciar qualitativament i quantitativa els elements químics, els components inorgànics i els components orgànics que es troben en la cèl·lula i els organismes.
Identificar experimentalment algunes de les biomolècules en mostres animals i vegetals.
Analitzar i relacionar l'absència de determinades biomolècules amb les deficiències i els trastorns que aquest fet pot determinar.
Enumerar i diferenciar les diverses tècniques que s'utilitzen en l'estudi de la cèl·lula tot dedicant especial atenció a l'ús del microscopi òptic.
Realitzar observacions de diferents cèl·lules i organismes unicel·lulars amb tècniques de microscòpia òptica calculant la grandària real, descrivint la seva forma i observant algunes de les seves estructures.
Establir les diferències i les semblances entre els diferents nivells d'organització cel·lular.
Descriure els diferents components estructurals i ultraestructurals de la cèl·lula tot explicant la seva funció.
Descriure el procés de divisió cel·lular per mitosi i reconèixer el seu paper en el creixement dels organismes.
Explicar la composició i l'ultrastructura dels virus i el seu paper com a paràsits intracel·lulars, així com el caràcter d'agents causals de determinades malalties humanes tot valorant la responsabilitat de l'home en la seva transmissió.
Definir, tot relacionant-los, els següents conceptes bàsics del metabolisme: metabolisme extracel·lular, metabolisme intracel·lular, anabolisme i catabolisme, via metabòlica i metabòlit intermediari.
Esquematitzar les vies principals de degradació i de síntesi de les bimolècules orgàniques.
Comparar les tres vies d'obtenció d'energia per part de les cèl·lules: la fermentació, la fotosíntesi i la respiració aeròbica, tot situant-les en els organismes que les realitzen.
Comprovar experimentalment algunes de les vies metabòliques més representatives.
Comparar i interpretar els processos de mitosi i meiosi, tot situant-los en el cicle cel·lular i en els organismes, així com el seu significat biològic.
Caracteritzar els processos de reproducció asexual i sexual, i els seus respectius avantatges i inconvenients.
Diferenciar, tot utilitzant exemples il·lustratius, la reproducció de la sexualitat.
Explicar el concepte de cicle biològic en relació a la meiosi a partir d'alguns exemples característics de cicles d' animals i de vegetals.
Valorar la importància de les aportacions de la biologia en els camps de la biotecnologia i la reproducció assistida.
Descriure els experiments de Mendel tot enunciant les lleis que se'n dedueixen i les ampliacions posteriors més significatives d'aquestes lleis.
Definir, tot relacionant-los, els següents conceptes de genètica: caràcter hereditari, cromosoma, locus (loci), cariotip, fenotip, genotip, gen, al·lel, homozigot, heterozigot, híbrid.
Analitzar el paper de les mutacions gèniques en l'evolució així com les conseqüències de les mutacions cromosòmiques a l'espècie humana.
Situar l'origen de l'ésser humà en el marc general de la teoria de l'evolució, tot argumentant algunes de les proves de què es disposa.
La Química, com a disciplina del batxillerat, correspon a uns estudis postobligatoris i, a diferència de les ciències de la naturalesa de l'etapa anterior, va adreçada a alumnes que tenen un interès especial en els temes científics;
s'espera aconseguir, així, un aprofundiment en la reflexió i les actituds més pròpies de la ciència fent un salt qualitatiu important respecte de l'ESO.
Es produeix un canvi important en la concepció de l'assignatura en passar d'una visió més integrada de la ciència a una visió més disciplinar.
En el batxillerat els alumnes són més madurs intel·lectualment i psíquicament per la qual cosa tenen un potencial d'iniciativa i d'autonomia personal més elevat que cal desenvolupar.
La capacitat de raonament abstracte ja està més perfilada i s'ha de consolidar, fer-la créixer i fer-ne una base de la seva evolució intel·lectual.
En els continguts conceptuals es proposa l'aprofundiment en alguns aspectes, especialment en el pas de l'estudi qualitatiu al quantitatiu, i també la introducció de conceptes nous.
A nivell conceptual es proposa també una reflexió sobre la relació entre la naturalesa dels conceptes químics i els fets experimentals que són la base de les diferents teories químiques.
La construcció d'aquestes teories implica la introducció de raonaments propis de la ciència: capacitat de formulació i verificació d'hipòtesis, la utilització de models per a interpretar situacions intangibles i l'establiment de relacions entre variables.
En el batxillerat es demana ja unes grans dosis d'iniciativa personal, de seguretat en les tasques que es realitzen, de relació entre l'experiència que es realitza i els conceptes que es volen treballar, etc.
Quant als valors, es proposa impulsar l'autonomia i la iniciativa, i l'adquisició d'una base científica que permeti l'argumentació en temes que relacionen la ciència amb la societat.
Mitjançant aquesta matèria es pretén col·laborar a que l'alumnat conegui millor l'entorn i la societat actual.
Caldrà presentar una relació constant de la química i la tecnologia i destacar allò que la química aporta a la societat.
En aquest sentit cal destacar l'ús de materials diversos, palesant la relació entre la seva constitució interna i les seves propietats, l'aplicació de conceptes i tècniques a l'estudi de processos industrials propers i senzills i tots aquells processos quotidians que ens mostri la química.
Un objectiu important és proporcionar als alumnes una base química sòlida, suficient per permetre el lligam amb les idees bàsiques d'altres matèries com ara la física, la biologia, la geologia i les ciències de la terra i del medi ambient.
El coneixement de substàncies químiques permet contribuir a comprendre l'estructura, les característiques i la reactivitat de compostos bioquímics, que són més complexos.
A més, l'estudi físico-químic dels sistemes materials permet interpretar fenòmens propis de la dinàmica dels materials geògics com són la sedimentació, la solubilitat i la meteorització.
Aquesta matèria es recolza en la física fonamentalment en qüestions energètiques, ondulatòries i electrostàtiques.
Es pretén que la química contribueixi al desenvolupament integral dels alumnes i, conjuntament amb la resta de les disciplines científiques del batxillerat, col·labori a la formació d'un tarannà científic bàsic que els permeti continuar estudis o desenvolupar tasques professionals d'aquest caire.
Com en les anteriors etapes de l'ensenyament, no s'ha de perdre de vista que l'aprenentatge es construeix progressivament a partir de la modificació i consolidació de coneixements.
Sempre s'ha de tenir present que els alumnes parteixen d'unes idees prèvies, que poden ser espontànies o adquirides en estudis anteriors i que s'ha d'ensenyar a l'alumne a ampliar-les, modificar-les o aprofundir-les.
Com en qualsevol sistema plural hi ha una diversitat d'esquemes de coneixement que cal tenir present a l'hora de plantejar l'actuació pedagògica.
Aquesta diversitat té un caire diferent respecte de l'etapa d'ESO perquè el batxillerat és un ensenyament postobligatori i especialitzat, però la diversitat existeix i s'ha de considerar.
Caldrà valorar positivament, en especial, la capacitat de justificació i globalització de les idees, sempre amb un grau més avançat que en l'etapa anterior.
Tots aquests plantejaments permeten contribuir des de la química a l'assoliment dels objectius generalss del batxillerat, tant pel que fa al creixement personal dels alumnes, com a la incorporació de nous continguts.
En resum, podríem dir que es pretén afavorir el desenvolupament psíquic en relació a la maduresa en el raonament, a la iniciativa per buscar informació i resoldre problemes, a l'adquisició d'un grau d'autonomia més elevat, a la millora en l'organització del propi treball, a la participació en el treball en equip, a la correcció i precisió en l'expressió, el lèxic i en els resultats obtinguts.
Es dóna la base perquè l'alumne pugui comprendre l'entorn i els canvis que es produeixen a la societat actual i perquè adquireixi una visió integrada de les diverses àrees del saber que li permetrà prendre consciència de la necessitat d'una posada al dia sistemàtica davant dels canvis previsibles; i també perquè conegui l'entorn professional en què es pot desenvolupar.
Relacionar els canvis que es produeixen en un sistema material amb l'energia implicada en el canvi i amb la constitució del sistema fent ús de les teories que expliquen el comportament dels sistemes químics.
Realitzar acuradament i amb autonomia, treballs experimentals prèviament dissenyats.
Demostrar capacitat d'organització, de sistematització i de raonament en tots els treballs que es proposin dintre de la disciplina de química.
Participar activament en equips de treball al laboratori, a l'aula i fora de l'escola, i assumir la responsabilitat que, com a membre del grup, li pertoca.
Relacionar els continguts apresos amb algunes aplicacions de la química a la vida quotidiana.
Mostrar determinades actituds característiques de la ciència lligades a l'observació, l'experimentació, l'ús de terminologia específica, el raonament i l'esperit crític.
Estructura interna de la matèria.
1.3 Propietats dels elements en relació a la Taula Periòdica.
1.5 Ions monoatòmics i poliatòmics.
L'organització de la matèria des del punt de vista microscòpic i macroscòpic.
2.1 Característiques i comportament dels gasos.
2.2 Teoria cinètico-molecular dels gasos.
2.3 Característiques i propietats dels líquids.
Xarxes cristal·lines iòniques, covalents, metàl·liques i moleculars.
2.5 Canvis de fase en substàncies pures.
Factors que regulen l'estabilitat dels sistemes i llurs canvis.
3.2 Modificació de l'estat energètic d'un sistema: calor i treball.
3.4 L'entropia com a magnitud que introdueix el factor de desordre d'un sistema.
3.5 L'energia de Gibbs com a magnitud que recull l'aspecte energètic i de desordre d'un sistema.
3.6 Factors que regulen la velocitat dels canvis químics: concentració de reactius, superfície de contacte entre ells, temperatura, presència de catalitzadors.
Estudi de les reaccions químiques.
4.2 Estequiometria de les reaccions químiques.
4.3 Reaccions químiques en equilibri.
4.4 Reaccions químiques que impliquen intercanvi d'ions.
4.5 Reaccions químiques que impliquen canvis en l'estat d'oxidació.
4.6 Aspectes generals sobre altres tipus de reaccions:
addició, eliminació i substitució.
La química com a ciència i com a tècnica.
5.1 La química com a ciència experimental.
Obtenció d'informació oral, escrita i experimental.
1.2 Extracció d'informació de diverses fonts: enquestes, entrevistes, llibres de text, revistes de divulgació i/o especialitzades.
2.2 Disseny d'experiències amb la concreció de les diferents fases: percepció del problema, identificació de les variables a mesurar, elecció del mètode de mesura, control de les variables.
2.3 Ús de tècniques experimentals i informàtiques.
3.5 Proposta de modificacions dels processos d'elaboració de treballs documentals o experimentals en base a les conclusions o resultats obtinguts.
Valors, normes i actituds en relació al treball en química.
Actituds crítiques respecte de la interacció química-societat.
Comparar els models atòmics clàssics amb les consideracions bàsiques que fa el model actual.
Simbolitzar configuracions electròniques d'àtoms polielectrònics, descriure'ls mitjançant consideracions energètiques, valorar-ne les modificacions que s'hi poden produir i comprovar experimentalment els canvis produïts.
Situar un element a la Taula Periòdica i explicar-ne les propietats més importants en base a la seva estructura atòmica: estats d'oxidació, energia d'ionització, afinitat electrònica, electronegativitat, volum atòmic i possibilitats de combinació.
Explicar la formació d'enllaços covalents senzills i múltiples en molècules senzilles.
Analitzar la polaritat d'enllaços covalents i la de molècules en relació a les interaccions intermoleculars, així com les propietats físiques i la reactivitat química que se'n puguin derivar.
Formular i anomenar compostos inorgànics i orgànics senzills d'acord amb les normes de la IUPAC: òxids, hidròxids, hidrurs, àcids i sals en el cas de compostos inorgànics; i hidrocarburs, alcohols, aldehids, cetones, àcids, sals, esters, amines i amides per a compostos orgànics.
Relacionar quantitativament les magnituds pressió, volum, temperatura i quantitat de substància en els gasos.
Descriure l'estructura microscòpica i macroscòpica de substàncies que formen xarxes iòniques, covalents, metàl·liques i moleculars, i explicar-ne les propietats elementals.
Reconèixer el paper important de les macromolècules en múltiples materials quotidians.
Descriure els processos de canvi de fase d'una substància pura.
Preparar solucions diverses en les que la seva composició s'expressi en unitats de concentració en massa, tant per cent en massa, concentració (mol/dm3) i fracció molar.
Aplicar el canvi d'entalpia d'un sistema com a mesura de la facilitat d'un procés.
Explicar de forma qualitativa l'entropia com a mesura del desordre d'un sistema i predir qualitativament l'espontaneïtat d'un canvi en funció de l'entalpia i l'entropia.
Explicar i interpretar el procés d'un canvi químic en base a consideracions cinètiques i termodinàmiques.
Predir el resultat de reaccions tipus a partir dels reactius i les condicions en les que es produeixen, i interpretar resultats que es puguin obtenir experimentalment en el laboratori o en casos quotidians.
Descriure processos químics en equilibri, els factors que el modifiquen i estudiar quantitativament reaccions en equilibri en casos senzills.
Descriure qualitativament i quantitativament els processos de dissociació iònica d'electròlits forts i febles en solució aquosa i aplicar-ho a processos àcid-base, redox i precipitació.
Preveure, en casos senzills, l'acidesa de solucions de concentració coneguda i mesurar-la experimentalment mitjançant una volumetria.
Interpretar reaccions d'oxidació-reducció, tant en casos on hi ha bescanvi net d'electrons com en els casos en els quals aquest bescanvi és parcial (especialment substàncies orgàniques), i igualar les primeres.
Relacionar la facilitat que es produeixin processos redox senzills amb els valors de potencial estàndard i aplicar-ho a cèl·lules electroquímiques.
Exemplificar reaccions d'addició, eliminació i substitució en casos senzills.
Descriure un procés químic industrial o domèstic, després d'haver-lo treballat a classe.
Reconèixer les diferents fases del procés científic de la química en un treball experimental o en el seguiment històric de l'evolució d'un sistema conceptual.
Comprovar experimentalment mitjançant el seguiment d'un guió, algunes de les propietats que caracteritzen les substàncies químiques més importants: solubilitat, caràcter oxidant i reductor, àcid-base, conductivitat, energia implicada en alguns canvis.
Portar a terme una investigació per a resoldre un problema plantejat per ell/a mateix/a o per altri de forma que requereixi dissenyar un procés experimental, utilitzant els seus coneixements conceptuals i procedimentals en matèria d'utillatge de laboratori i de normes de seguretat.
Interpretar el resultat d'una experiència o d'una resolució d'un problema teòrico-pràctic, avaluar-ne la coherència, les causes que el justifiquen i proposar-ne les modificacions si s'hi escauen.
Expressar amb coherència, oralment i per escrit, les conclusions extretes d'una reflexió davant d'un problema teòrico-pràctic.
Palesar en les tasques habituals, la incorporació dels valors propis del treball científic: curiositat, escepticisme, exactitud, precisió, organització, actualització, respecte per a un mateix i per als altres i col·laboració en tasques col·lectives.
Aquesta matèria del Batxillerat se centra en l'estudi de les interrelacions entre el sistema humà i els altres sistemes terrestres.
Té un important enfocament interdisciplinari i de síntesi, ja que considera la Terra com un sistema global en què els components físics -aire, aigua, substrat sòlid- interactuen amb els components biològics -els éssers vius- i, degut al paper dominant i cada vegada més decisiu de l'espècie humana, amb els components sòcio-culturals.
Aquesta perspectiva implica tenir en compte les aportacions de la Geologia i de matèries afins -Meteorologia, Climatologia, Hidrologia, Edafologia- així com d'altres Ciències experimentals -Biologia, Ecologia, Química-, i de disciplines de l'àmbit de les Ciències socials- Geografia, Història, Ètica-.
La matèria ofereix, doncs, oportunitats per a desenvolupar una visió holística de la realitat.
L'educació ambiental és present en moltes àrees del currículum i les Ciències de la Terra i del Medi Ambient han de contribuir a ella, incidint en els components físics del medi que són base dels sistemes vius i antròpics.
La gamma potencial de relacions que els nous elements d'informació tenen respecte dels que ja existeixen a l'estructura cognitiva de l'alumnat és elevada, ja que hi ha continuïtat entre els continguts d'aquesta matèria i els treballats en les àrees de l'Ensenyament Secundari Obligatori i els que es treballaran en el batxillerat.
L'edat dels alumnes de Batxillerat permet conferir un pes important als continguts relatius a conceptes i sistemes conceptuals.
La metodologia escollida per a assolir els objectius d'aquesta matèria es basa en el desenvolupament d'activitats d'investigació, de simulació i de resolució de problemes en un context rellevant per a l'alumne, procés que recolza l'aprenentatge significatiu i que l'exercita en els mecanismes socials de presa de decisions.
L'organització i participació en activitats col·lectives de divulgació o defensa dels valors ambientals es plantegen com a necessàries per assolir un tarannà responsable i actiu envers l'entorn.
Es tracta de tenir especialment en compte l'educació de valors -responsabilitat i solidaritat- en el disseny de les activitats d'aquesta matèria, perquè l'assimilació de coneixements no implica necessàriament una millora d'actituds i de conductes, i perquè cal orientar-se envers el desenvolupament integral de la persona, evitant una concepció purament tecnocràtica dels problemes del medi ambient.
L'ensenyament d'actituds i de conductes, però, s'ha d'unir a la reflexió col·lectiva sobre les raons d'aquestes.
Així plantejat, l'aprofundiment en conceptes i procediments científics permetria consolidar hàbits i actituds responsables davant dels grans reptes que el medi ambient planteja a la Humanitat.
Adquirir una concepció sistèmica del medi per a entendre com incideixen els components geològics en el funcionament dels sistemes naturals, i com interactua amb ells l'espècie humana.
Descriure els processos i les característiques geològiques que determinen la disponibilitat de recursos i l'existència de riscs geològics, tot condicionant l'ocupació i l'ús del territori.
Valorar i respectar elements geològics i zones del territori que mereixen ser preservats per llur interès científic i cultural.
Emprar tècniques i aparells per al treball de camp i de laboratori relacionats amb la geologia i l'estudi del medi ambient.
Utilitzar les diverses fonts d'informació sobre el territori i especialment mapes de temàtica diversa, per extreure i comunicar informació sobre el medi, i com a eina en la resolució de problemes.
Avaluar els recursos, els riscs geològics i els impactes de les activitats humanes sobre el medi, a escala local i a altres escales geogràfiques, reflexionant sobre la responsabilitat de l'espècie humana en la generació d'aquests impactes.
Comprendre que l'actual ritme i forma d'explotació dels recursos de la Terra té unes repercussions sobre l'entorn i que calen criteris científics per tal de planificar les activitats humanes que impliquen un impacte sobre el medi ambient.
Comprendre que els problemes ambientals són diversos i complexos, i la seva solució no és definitiva, sinó òptima obtinguda per acord entre les diferents perspectives acceptables.
Entendre que molts problemes ambientals tenen abast internacional o àdhuc global, i que les solucions s'han de cercar en un marc de cooperació entre països amb atenció especial envers les comunitats més pobres.
Aplicar els coneixements adquirits a la investigació i resolució de problemes concrets del territori, reals i simulats, tot reconeixent llurs limitacions, i participar segons les pròpies possibilitats en activitats col·lectives dissenyades durant aquesta aplicació, mostrant sempre un tarannà de respecte, tolerància i esperit crític que permeti el consens.
1.1 Concepte, elements i tipus de medi.
1.2 Aplicació de la teoria general de sistemes a l'estudi del medi.
1.3 L'espècie humana i el medi.
Components geològics del medi ambient.
2.1 L'espai i el temps en els fenòmens geològics.
2.2 Els sistemes terrestres: l'atmosfera, la hidrosfera, la pedosfera i la biosfera.
2.3 Processos geològics externs i interns que incideixen en el medi.
L'activitat humana i el medi geològic.
3.1 Recursos: minerals i roques, energètics, hídrics i edàfics.
3.2 Riscos: sísmics, volcànics, d'inundacions i avingudes, per esfondraments i per inestabilitat de vessants.
3.3 Impactes: contaminació de l'aire i de l'aigua.
La degradació dels sòls i del paisatge.
3.4 L'esgotament dels recursos.
Planificació, ordenació i gestió del medi.
4.1 Optimització de l'ús de recursos.
4.2 Previsió i prevenció de riscos: mapes de riscos.
4.3 Previsió i prevenció d'impactes: estudis d'integració ambiental.
1.2 Mesura de pendents i cabussaments.
1.3 Recollida de mostres geològiques, hídriques i edàfiques.
1.4 Identificació d'estructures, formes de relleu, d'afloraments de roques i de recursos.
1.5 Identificació de riscos i impactes.
2.2 Determinació de roques i minerals.
2.3 Tècniques d'anàlisi d'aigües i sòls.
3.1 Interpretació de mapes i fotografies aèries.
3.2 Interpretació de gràfics multivariables, climogrames, blocs-diagrames, talls geològics.
3.3 Lectura i interpretació de textos, gràfics i taules de dades.
4.2 Elaboració de talls geològics, plànols temàtics senzills i mapes de pendents, gràfics i climogrames.
4.3 Avaluació de riscos, impactes ambientals i recursos.
2.2 Valoració crítica sobre el que significa qualitat de vida.
Consciència de les responsabilitats davant la limitació dels recursos naturals i dels riscs provocats per activitats humanes.
3.1 Reflexió sobre els hàbits de consum.
3.2 Valoració positiva de l'estalvi de recursos en la vida quotidiana.
4.1 Valoració positiva del criteri d'optimització i de la recerca de solucions per als problemes mediambientals.
4.2 Participació activa, tolerant i crítica en les possibles activitats col·lectives destinades a la millora del medi escolar i local.
4.3 Consciència de la desigualtat entre els països en relació a l'explotació dels recursos i a la qualitat de vida.
4.4 Compromís d'analitzar objectivament la informació sobre els problemes del medi ambient que es plantegin.
5.1 Rigor en la confecció i presentació dels treballs.
5.2 Comportament respectuós amb el medi en les sortides de camp.
Aplicar el concepte de sistema a l'estudi d'un medi tot identificant els seus components, especialment els físics, i també les seves connexions.
Analitzar l'ús de la matèria i l'energia que han fet diferents societats, tot relacionant aquest ús amb els avantatges i inconvenients que generen.
Relacionar els problemes ambientals relacionant-los amb les activitats humanes que els generen i les seves possibles solucions.
Analitzar un paisatge tot situant-lo en l'espai i en el temps, i identificant les característiques dels seus components.
Identificar i classificar els recursos amb diferents criteris.
Relacionar les propietats dels diferents recursos amb el seu ús, tot assenyalant l'aspecte canviant del concepte de recurs.
Relacionar recursos i riscs geològics amb els processos geològics que els originen.
Avaluar i localitzar la disponibilitat de recursos geològics a Catalunya i els problemes ambientals que s'hi relacionen.
Relacionar algunes activitats humanes que interfereixen en el cicle hidrològic, modifiquen els volums d'aigua en circulació i emmagatzemada i la contaminen, tot analitzant possibles solucions per una millor gestió dels recursos hídrics.
Relacionar les activitats humanes amb el tipus de residus que generen i els problemes associats al seu tractament i gestió.
Analitzar l'abast, les causes i les conseqüències dels diferents tipus de contaminació.
Identificar els factors naturals i d'origen antròpic que influeixen en el danys causats per fenòmens geològics.
Descriure els diferents tipus de riscs geològics i els possibles danys tot localitzant-los en l'espai i el temps.
Raonar sobre els usos del sòl, tot relacionant-los amb les seves característiques i els problemes que generen.
Recollir diferents tipus de mostres, sense malmetre l'entorn, utilitzant la metodologia i els estris adequats i enregistrant les dades de forma acurada.
Dissenyar i realitzar amb rigor científic enquestes senzilles sobre temes ambientals, seguint les normes elementals de respecte a les persones, per conèixer l'opinió pública en aquestes qüestions.
Analitzar i interpretar dades de diversa procedència i naturalesa i realitzar càlculs numèrics i estadístics senzills, així com representar les conclusions de forma adequada amb diferents mètodes.
Reflexionar sobre el propi codi ètic en relació als problemes ambientals i als hàbits de consum, prenent posició personal respecte del que significa la qualitat de vida.
Identificar els elements i vivències que ens fan gaudir en els espais naturals, i prendre aquestes vivències com a referència per a definir el que significa 'qualitat de vida'.
Òbviament, els continguts conceptuals encapçalats com a "Llenguatge gràfic i geomètric" es corresponen i s'operativitzen especialment, en el conjunt de procediments 'Ús del llenguatge gràfic i geomètric'.
Aquesta matèria desenvolupa continguts propis de la biologia i la geologia amb voluntat d'integració, remarcant els seus aspectes comuns però també respectant els trets diferencials, la qual cosa suposa un elevat grau de flexibilitat a l'hora de programar-la.
La matèria va dirigida, en particular, a l'alumnat de Ciències de la naturalesa i de la salut, però tanmateix pretén també interessar a l'alumnat de les altres modalitats, interessat i motivat per temes científics.
Es pot cursar independentment de les altres matèries de la modalitat i de les matèries optatives, encara que evidentment hi està relacionada amb diferents graus.
Els continguts ofereixen un conjunt de centres d'interès que pretenen mobilitzar a l'alumnat cap aquestes dues matèries.
En aquest sentit, ofereix la possibilitat d'aproximar-se a alguns coneixements bàsics, com el treball científic en el laboratori i en el camp, tot ressaltant les característiques comunes i diferencials de les seves metodologies, i el rol que juguen les hipòtesis i les teories en la ciència, i també el paper canviant d'aquesta.
Així mateix vol ampliar i completar el coneixement de la Terra i dels organismes a través de dos paradigmes amb gran poder explicatiu: la teoria de la tectònica de plaques i la teoria de l'evolució.
S'hi pretén treballar algunes de les relacions que s'estableixen entre els éssers humans i els organismes, roques i minerals en el marc de la biosfera.
A més a més, els continguts seleccionats pretenen ser una font variada de recursos útils per a un ampli conjunt d'alumnes i que amb aquesta informació puguin valorar críticament i amb propietat algunes de les aportacions de la biologia i geologia a la ciència, la cultura i la societat.
Amb tots aquests continguts es vol ampliar la concepció global de la ciència, com un espai per contrastar la informació, la discussió raonada i la controvèrsia generadora de noves idees, i també el medi on es generen valors i es creen i modifiquen actituds.
Sense oblidar el treball experimental com un dels trets característics de la ciència.
D'altra banda s'emfasitzen les responsabilitats que té la humanitat en la conservació i degradació de la biosfera en general i en l'extinció d'espècies animals i vegetals, així com en la pèrdua o esgotament de recursos naturals de particular significació.
Explicar els trets que caracteritzen la Terra i la biosfera tot emfasitzant els tipus de relacions entre els diferents components.
Mostrar una concepció dinàmica de la Terra i la biosfera tant des del punt de vista geològic com biològic.
Valorar la responsabilitat dels éssers humans en l'extinció dels animals, plantes i en l'esgotament dels recursos naturals no renovables.
Mostrar un interès crític per les aportacions de les ciències biològiques i geològiques al conjunt de la cultura, i preocupació pel seu bon ús.
Adonar-se de la dependència que els éssers humans tenen dels recursos d'origen biològic i geològic.
Valorar críticament el treball científic i la ciència en general; conèixer i aplicar el llenguatge científic amb propietat.
Utilitzar i extrapolar amb autonomia els aprenentatges desenvolupats.
1.1 Característiques del treball científic en biologia i geologia: similituds i diferències.
1.2 El treball de laboratori i de camp.
Els experiments i el control de les variables.
1.3 Relacions i influències entre ciència, tecnologia i societat.
El temps i l'espai en geologia i biologia.
2.1 El temps en geologia i biologia.
2.2 L'origen i evolució de la Terra.
2.3 L'origen i evolució de la vida.
L'ésser humà en el si de la biosfera.
3.1 Origen i evolució de l'ésser humà.
3.2 Les activitats humanes i la conservació i degradació de la biosfera.
La biodiversitat i la classificació dels éssers vius.
Funcions bàsiques dels organismes.
4.2 Nomenclatura, taxonomia i classificació.
4.3 Biogeografia: la distribució de les plantes i animals.
4.4 Les plantes, animals i microorganismes i els seus usos.
Els minerals, les roques i els recursos energètics.
Origen i classificació dels minerals i les roques.
5.4 L'ésser humà i els recursos energètics.
Comparació de models, teories, hipòtesis sobre l'origen de la vida, l' evolució, la tectònica de plaques i altres.
Lectura i interpretació de dades a partir de models, mapes, gràfics, taules, quadres i calendaris.
Elaboració de models, mapes, gràfics, taules, quadres i frisos cronològics.
Recerca d'informació bibliogràfica.
Lectura, anàlisi, interpretació i valoració crítica de textos.
Resolució de problemes quantitatius i qualitatius.
Manipulació de materials biològics i geològics.
Anàlisi i valoració de l'impacte de l'activitat humana sobre l'entorn proper i llunyà, tant temporalment com espacial.
Ús de taules de determinació d'organismes, minerals i roques.
Estudi comparat d'analogies i homologies i anàlisi de la diversitat.
Realització de petites experiències.
Valoració crítica de les relacions entre ciència, tècnica i societat, i de les seves interaccions i mútues influències.
Interès per les capacitats manipulatives de l'ésser humà pel que fa als organismes i l'entorn, i valoració crítica d'aquestes intervencions.
Sensibilització per les raons biològiques i geològiques que aconsellen respectar l'entorn i la biosfera en general.
Presa de posició davant l'extinció d'organismes i l'esgotament i mal ús dels recursos naturals no renovables.
Perseverança i rigor en la recerca i reelaboració de la informació.
Comparar el treball de camp en biologia i geologia i explicitar el que tenen de genèric i específic en el treball de laboratori.
Valorar críticament algunes de les aportacions de les ciències biològiques i geològiques a la ciència i cultura en general.
Analitzar les relacions existents entre ciència, tecnologia i societat i les seves interaccions canviants amb exemples concrets.
Explicar alguns models, teories i hipòtesis i reconèixer el seu caràcter científic o no científic.
Exposar i diferenciar l'ús que es fa de les variables temps i espai en geologia i biologia.
Explicitar les teories sobre l'origen de la vida i l'evolució.
Precisar i comparar les teories de l'evolució i de la tectònica de plaques.
Situar l'origen de l'ésser humà en el marc evolutiu tot diferenciant el que són fets del que són hipòtesis i teories.
Comentar l'impacte de les activitats humanes sobre els organismes i la responsabilitat que tenim respecte l'extinció de les espècies animals i vegetals, i l'esgotament de recursos minerals.
Diferenciar els conceptes de recurs natural renovable, no renovable, reciclable, reutilitzable, limitant i limitat.
Reconèixer els trets característics de la biosfera i la importància de la biodiversitat.
Sintetitzar les característiques generals del cinc regnes i les funcions bàsiques dels éssers vius.
Raonar la importància i necessitat de classificar els éssers vius, minerals i roques.
Descriure i interpretar la distribució dels organismes en el temps i l'espai tot analitzant alguns dels canvis que l'espècie humana hi ha introduït, així com les conseqüències que se'n deriven.
Resumir els usos que es fa dels animals i plantes en general, i l'ús que se'n fa en biologia experimental.
Classificar les roques per algunes de les seves característiques físiques.
Analitzar i representar el cicle de les roques tot relacionant-les amb el seu origen i les seves característiques.
Descriure i interpretar la distribució dels fòssils, minerals i roques en l'espai i el temps.
Explicitar els usos més significatius que es fan dels organismes, minerals, roques i recursos energètics valorant el seu caràcter històric canviant.
Actitud crítica respecte a les activitats que degraden l'entorn.
Modalitats d'humanitats i ciències socials
L'ensenyament de la matèria de Llatí no pot fer-se en abstracte, com si fos un element extern i llunyà, com si els continguts objecte d'estudi no tinguessin cap vinculació amb l'alumnat.
Al contrari, s'ha de desenvolupar a partir del coneixement que els estudiants tenen de la primera gran civilització que ocupà el nostre territori i que ens llegà llengua, costums, cultura i tot allò que anomenem humanisme.
La constatació de la pervivència no solament material sinó també espiritual d'alguns aspectes de la civilització romana fins als nostres dies conduiran l'alumnat a reflexionar sobre la propagació, la transformació i la permanència de les cultures, tot i que les persones que n'han estat els artífexs desapareguin.
La consciència de pertinença a un passat, comú amb altres pobles peninsulars i extrapeninsulars, que els estudiants deuen haver intuït en el decurs del seu ensenyament obligatori, cal refermar-la des de la nostra matèria.
El terme llatí humanitas, que tradueix el grec philantropía, fou encunyat pels romans per significar l'actitud d'amistat que han de tenir unes persones amb les altres.
Malgrat que, en el passat, aquesta actitud no comportà cap canvi en les regles morals que regiren la república i l'imperi, sí que hem de pretendre que, en l'actualitat, l'estudi de les humanitats contribueixi, d'una banda, a provocar una reflexió profunda sobre l'ésser humà i, d'una altra, a adoptar una actitud coherent de respecte i estima per les seves diverses manifestacions ètniques, culturals, religioses, lingüístiques i de lluita contra les desigualtats derivades de la injustícia.
L'estudi del passat romà pot servir també per constatar la secular relació de pobles ben diversos i afavorir un positiu interculturalisme.
Aquests són alguns dels plantejaments que han guiat la formulació dels objectius i continguts de la matèria de Llatí, als quals convé afegir els que deriven de les noves concepcions pedagògiques, i que podem resumir així:
Enfocar l'ensenyament de la llengua com una eina de comunicació, aprofitant moltes de les tècniques que s'usen en l'aprenentatge de les llengües modernes, algunes de les quals ja han estat experimentades al nostre país.
Integrar a la programació de la matèria diverses activitats de caràcter obligatori relacionades amb la cultura i la història dels romans, aprofitant els materials i les ofertes culturals cada cop més abundoses que els centres escolars tenen a l'abast.
Introduir a la pràctica pedagògica experiències complementàries de caire voluntari (com és ara la simulació de situacions o activitats teatrals diverses), que serveixin per aproximar l'alumnat al món romà i afegir-los un element de motivació.
Aquest primer nivell de concreció pretén aconseguir un equilibri òptim entre els continguts estrictament lingüístics i els culturals, i pretén deixar de banda la visió d'aquests dos darrers apartats com a compartiments aïllats i sovint oposats.
En un marc més general, els elements d'aquest currículum han tingut també en compte la reflexió endegada durant l'última dècada sobre què implica el fet d'ensenyar, considerant que en el procés d'ensenyament - aprenentatge no solament és important el que s'ensenya o s'aprèn, sinó també el com, el perquè i el quan s'aprèn i s'ensenya.
Quin valor té, a l'actualitat, aprendre llatí?
Quin al·licient pot representar per a un jove del segle XXI conèixer els trets més importants d'una cultura antiga?
La resposta a aquestes preguntes ha de guiar les activitats que programem des del primer nivell de concreció.
Convé estimular els estudiants que s'habituïn a preguntar-se el perquè dels fenòmens, generals i particulars, que intervenen en el naixement, el desenvolupament i la desaparició d'una llengua.
Les llengües clàssiques, així, són bons instruments per estimular la reflexió sobre la llengua pròpia, i acabar de fixar-ne les nocions gramaticals, ja que la comprensió d'un text implica gairebé sempre un exercici de traducció més o menys conscient.
L'estudi del llatí pot servir, a més, per reforçar el coneixement etimològic no sols de la llengua pròpia, sinó també de les altres llengües romàniques i àdhuc no romàniques.
Pel que fa als continguts de civilització llatina, cal tenir en compte alguns plantejaments recents que s'han fet des de la mateixa àrea de llatí i que resumim a continuació.
Per una banda, la creixent importància de la interdisciplinarietat en el camp de la investigació.
La concepció del món antic com un tot i no com un conjunt de parcel·les comporta un treball en equip on hi ha representades la filologia llatina i grega, l'arqueologia, la història antiga, les tècniques historiogràfiques, l'epigrafia, la numismàtica, el dret, i sobre tot les ciències socials.
Aquest fet ha obligat els filòlegs a interessar-se per camps afins que fins ara havien estat descurats per no ser propis de la seva àrea de coneixement.
Els resultats en aquest tipus d'experiències han estat altament positius en el nostre país i ja fa temps que es duen a terme a altres països d'Europa.
L'aportació més genuïna que es pot fer des de l'àrea de la filologia llatina i grega és el tractament rigorós de les fonts antigues i medievals, en la mesura que poden informar amb molta precisió de fets i situacions que no sempre resulten diàfans a partir del tractament de les fonts arqueològiques.
Per una altra banda, la repercussió que tota la cultura clàssica ha tingut en el món occidental -idea ja esmentada prèviament.
Destaquem-hi, entre altres camps, la literatura clàssica, que ha influït constantment al llarg de totes les èpoques; i la mitologia, que forma part del bagatge cultural d'avui, en el teatre, en el cinema, en la iconografia, en la publicitat, entre d'altres.
És evident, doncs, que l'estudi de la civilització romana, igualment com el de la llengua, ha d'ésser present en el currículum de secundària, en els nivells adequats.
Finalment, ens cal assenyalar que l'estudi de la cultura i de la llengua llatines han d'iniciar els nois i les noies de Catalunya a construir models d'anàlisi de la realitat que els envolta a partir del coneixement d'un món i d'una llengua acabats, que per això permeten ser mirats des de múltiples perspectives com qui contempla un calidoscopi, aplicant-hi sempre, però, pautes de rigor.
Interpretar, d'una manera coherent, el contingut d'un text de dificultat mitjana aplicant els coneixements morfosintàctics i lèxics bàsics de la llengua llatina.
Relacionar fets lingüístics del llatí amb altres de les llengües que en derivaren, principalment del català, del castellà i de l'aranès si hi escau.
Reflexionar, en general, sobre els conceptes morfosintàctics i semàntics propis d'un sistema lingüístic.
Identificar les principals realitzacions històriques, sòcio-polítiques, literàries i culturals del poble romà, i assenyalar la seva repercussió a la història d'Occident.
Obtenir informació a partir de l'estudi de fonts literàries i de tota mena, relacionades amb la cultura clàssica, per tal d'extreure'n conclusions.
Adonar-se que la llengua i la cultura clàssiques han perllongat la seva influència en el temps i han esdevingut un model imitable per a generacions posteriors.
Apreciar el coneixement del món romà com una de les claus per interpretar els esdeveniments històrics posteriors.
Valorar positivament l'esperit eclèctic i pragmàtic romà com un element integrador de diferents corrents de pensament i productor de fets bàsics per a la història d'Occident.
1.2 Etapes, àmbit i registres de la llengua llatina.
1.3 La fragmentació lingüística dels pobles que formaven part de l'imperi romà.
1.4 L'evolució del llatí en les llengües hispàniques.
2.2 Nocions bàsiques de fonètica i prosòdia llatines.
2.5 Adverbis, conjuncions i preposicions.
Política i cultura en el món romà.
4.1 Etapes de la història de Roma.
4.2 Societat, política i religió.
La pervivència de la cultura clàssica a Europa.
5.2 Referències culturals clàssiques: literatura, art (pintura, música, escultura, arquitectura, cinema), mitjans de comunicació, publicitat, etc.
5.3 Vigència d'usos i costums romans a la societat actual.
5.4 Expressions llatines en el registre estàndard de la llengua pròpia.
Traducció de textos llatins, generalment en prosa, amb anàlisi morfosintàctica implícita, i explícita quan calgui.
Ús de la llengua llatina per a justificar fets de la llengua pròpia.
Confrontació de fets lingüístics entre el llatí i les llengües vehiculars, i de fets culturals clàssics amb realitzacions posteriors.
Maneig de fonts sobre civilització i cultura llatines.
Consideració dels valors positius del poble romà (pragmatisme, eclecticisme).
Deduir regles de derivació a partir d'unes constants observades prèviament, en el pas del llatí a les llengües romàniques.
Aplicar el concepte de canvi fonètic al llatí, i a l'evolució del llatí a les llengües romàniques.
Reconèixer els components d'una llengua flexiva (flexió, tema, cas, morfema desinencial) i les conseqüències morfosintàctiques que en deriven.
Reconèixer les estructures sintàctiques elementals de la llengua llatina.
Reconèixer un corpus de vocabulari d'unes mil paraules llatines.
Assenyalar els fets político-socials més importants de la història del poble romà.
Descriure alguns aspectes de la vida quotidiana dels romans (religió, oci, família, educació).
Assenyalar les realitzacions tècniques i artístiques (urbanisme, edificis públics) més importants del món romà.
Assenyalar les característiques principals de l'obra dels autors llatins més importants.
Indicar alguns aspectes d'organització política, administrativa i jurídica que han perdurat al llarg de la història d'Occident fins als nostres dies.
Traduir a la llengua pròpia un text de dificultat mitjana d'un autor llatí.
Transformar estructures proposades en altres d'equivalents (per exemple, oracions de relatiu en oracions de participi concertat, oracions d'infinitiu en oracions completives introduïdes per una conjunció).
Establir relacions entre els conceptes lingüístics emprats en l'aprenentatge de la llengua llatina amb els de les llengües que l'alumne coneix.
Comentar i relacionar coneixements adquirits a partir del maneig de fonts arqueològiques i literàries i d'estudis posteriors.
Comparar obres artístiques i literàries clàssiques amb obres posteriors que s'hi hagin inspirat per tal de veure-hi les semblances i diferències, i poder-ne extreure conclusions senzilles.
Emprar el lèxic bàsic de la llengua llatina en l'establiment de relacions, equivalències i oposicions semàntiques.
Aplicar les tècniques d'anàlisi, síntesi i comentari en l'elaboració de treballs senzills referents a la llengua i la cultura llatines.
Acceptar la validesa de diferents traduccions d'un mateix text original, fetes amb criteris diversos (escolars, literaris, divulgadors).
Un es concreta en la necessitat d'atendre a finalitats formatives generals en un entorn dissenyat en base a l'opcionalitat que afavoreix l'especialització dels alumnes; un altre, en la voluntat de conjugar la formació pre-universitària amb la pre-professional; un tercer en haver de centrar els objectius de l'aprenentatge dels alumnes a generar capacitats per aprendre, més que dotar-los de continguts estàtics propis d'èpoques més monòtones en l'àmbit social i productiu en particular, i en l'entorn cultural en general.
La Matemàtica entra en aquesta aposta de futur jugant un paper prou destacat i creixent en la modalitat d'Humanitats i Ciències Socials.
Cal tenir present que els currículums de batxillerat es dissenyen pensant en una ampliació de la base social a la qual van adreçats i tendeixen a retardar el seu tractament més aprofundit en els currículums post-secundària, ja sigui universitaris o professionalitzadors.
El marc en què es desenvolupa aquesta assignatura està més condicionat per les característiques pròpies de la matèria i de l'etapa que per la modalitat concreta a la qual és adscrita.
Així, el plantejament i, fins i tot, els objectius generalss de les Matemàtiques aplicades a les ciències socials no sembla justificat que siguin diferents dels que corresponen a les Matemàtiques en la modalitat de les Ciències de la Natura i de la Salut i en la de Tecnologia.
Aquesta és la raó que justifica una introducció pràcticament idèntica per a ambdues matèries i una mateixa redacció dels objectius generalss de la Matemàtica per a les tres modalitats.
Aquestes coincidències són conseqüència de la pròpia estructura del cicle i no s'han d'entendre com anecdòtiques o fruit d'una manca d'aprofundiment.
De fet, aquestes coincidències es manifestaran, també, en els nivells de concreció que es desplegaran en els centres per a les dues matèries.
Per això, la seva contribució als Objectius generalss del Batxillerat es centra en el seu paper d'instrument per a una comprensió, adequada a l'edat, de l'entorn econòmic i social.
En aquest sentit, els continguts que es detallen en aquest currículum pretenen servir per dotar l'alumnat d'un instrument imprescindible per introduir-se de manera autònoma i creativa en els models matemàtics que s'utilitzen en el món de l'economia i de les ciències socials.
A més, l'edat dels nois i noies en aquest cicle aconsella una introducció a l'abstracció, bàsica però sistemàtica, i que prendrà cos, fonamentalment, en la recerca, conceptualització i aplicació dels models als quals abans ens referíem per a poder fer la interpretació de fenòmens econòmics i de contingut social.
La necessitat de plantejar aprenentatges que es produeixin en un marc el més globalitzat possible, aconsella tenir especial cura per treballar, al màxim possible, amb forta coordinació amb la resta de matèries de l'entorn curricular, especialment de la modalitat, encara que no exclusivament.
En aquest sentit, cal observar que l'alumne/a, en començar el Batxillerat, ja s'ha introduït en els procediments generals d'identificació, ordenació, representació i càlcul amb nombres, en l'obtenció, tractament i interpretació de dades, en la identificació, interpretació i ús de funcions en les seves formes més elementals, en els procediments de mesura, interpretació i representació de les formes i en la resolució de problemes emprant el llenguatge aritmètic i algèbric.
De fet, els continguts procedimentals que trobem en la Matemàtica en aquesta modalitat del Batxillerat es basen en una ampliació dels procediments esmentats i la seva generalització a partir de processos d'abstracció adequats a l'edat.
Així, els conceptes i principis de la geometria sintètica i la trigonometria, els conceptes bàsics i exemples més senzills del model funcional i els conceptes bàsics de l'aritmètica i l'àlgebra ens permeten desenvolupar amb garanties els conceptes i principis de la geometria analítica plana, de la programació lineal, de les funcions i de l'aritmètica real, que hauran de completar-se amb una introducció, adequada a l'edat, de l'àlgebra vectorial i de l'estudi de funcions reals.
De la mateixa manera que en l'etapa anterior, els continguts referits a la història de la Matemàtica, a més de permetre consolidar un bagatge cultural en l'àmbit de la història de la ciència i de la tècnica, ens permetrà refermar el paper instrumental de la Matemàtica i la vinculació del seu desenvolupament a la resta de trets culturals i socials de les èpoques històriques en què es produeix.
6.3 Les funcions polinòmiques, racionals, exponencials i logarítmiques.
6.4 L'estudi local d'una funció: funció contínua, funció creixent, funció decreixent, asímptota horitzontal, obliqua i vertical d'una funció.
6.5 Punts de tall amb els eixos de la gràfica d'una funció, punt de discontinuïtat, extrem absolut i extrem relatiu d'una funció.
6.6 La derivada d'una funció en un punt.
6.7 La integral d'una funció en un interval.
6.8 El càlcul infinitesimal i les funcions al llarg de la història.
7.3 Suma, diferència, producte per un nombre i combinacions lineals de vectors: interpretació i propietats.
7.4 Dependència i independència de vectors.
7.6 El conjunt de vectors del pla i R2.
7.7 Mòdul i argument d'un vector.
8.1 El pla com a conjunt de punts: R2.
8.2 Sistemes de referència en el pla.
8.3 Equacions d'una recta en el pla.
8.4 Posició relativa entre punt i recta i entre dues rectes.
8.5 Distància entre dos elements geomètrics (punt, recta).
8.6 La geometria des d'una perspectiva històrica.
10.1 Inequacions lineals amb dues incògnites.
10.2 Sistemes de n inequacions lineals amb dues incògnites.
11.1 Funció objectiu d'un problema de programació lineal amb dues variables.
11.2 Restricció d'una funció objectiu.
11.3 Solució de la funció objectiu.
11.4 El teorema de localització de solucions.
5.2 Estudi del signe, continuïtat, monotonia d'una funció en un punt i estudi del seu comportament a l'infinit.
5.5 Estudi global i local de les funcions reals, utilitzant eines informàtiques si s'escau.
Càlcul amb funcions polinòmiques, racionals, exponencials i logarítmiques.
6.3 Càlcul de la derivada d'una funció en un punt.
6.4 Càlcul de la integral d'una funció en un interval.
7.2 Càlcul del rang d'una matriu.
7.3 Resolució de sistemes d'equacions lineals amb tres incògnites.
8.1 Representació de les raons trigonomètriques de qualsevol angle sobre la circumferència unitat.
8.2 Càlcul de l'angle a partir del valor d'una de les seves raons trigonomètriques.
8.3 Operacions amb vectors donats geomètricament i a partir de les seves components: suma, diferència, producte per un nombre i combinacions lineals.
8.4 Càlcul de les components de vectors, a partir del mòdul i l'argument i recíprocament.
8.5 Determinació de conjunts independents de vectors.
8.6 Càlcul del producte escalar de dos vectors.
9.1 Determinació de les diferents equacions de la recta.
9.2 Justificació i aplicació de la condició de paral·lelisme i de perpendicularitat entre dues rectes.
9.3 Discussió de la posició relativa de punts i rectes, de rectes, i càlcul de les interseccions.
9.4 Determinació de mesures amb procediments analítics.
11.1 Selecció dels conceptes, sistemes conceptuals i procediments a emprar en la resolució de problemes d'optimització (tant funcional com de programació lineal), de geometria analítica (afí i mètrica) i de mesura de recintes plans.
Reconèixer i calcular els tipus de discontinuïtat més usuals i calcular asímptotes verticals.
Conèixer i aplicar amb soltesa la relació entre la integral d'una funció i el càlcul d'àrees planes.
Aplicar la regla de Barrow al càlcul d'àrees planes i conèixer els seus condicionaments.
Aproximar àrees amb el full de càlcul si s'escau.
Plantejar, discutir, resoldre i interpretar la solució de sistemes d'equacions lineals amb tres incògnites i amb un paràmetre com a màxim.
Localitzar punts al pla donats en una referència i reconèixer analíticament possibles relacions elementals entre aquests punts: alineació.
Relacionar els conceptes de mòdul i argument d'un vector del pla amb les components del vector en una base donada.
Aplicar, en el pla, el producte escalar de dos vectors, les seves propietats i la interpretació geomètrica (projecció).
Calcular-lo tant en coordenades com a partir del mòdul i de l'angle que formen els vectors.
Distingir i representar rectes expressades a partir de les seves equacions, extraient-ne els seus elements característics i recíprocament.
Fer el plantejament i resoldre problemes mètrics al pla, emprant el càlcul d'angles, distàncies i perpendicularitats.
Fer el plantejament de problemes geomètrics en el pla emprant rectes, i resoldre'ls amb la utilització de mètodes vectorials, analítics o informàtics.
Interpretar, a la pràctica, la o les solucions obtingudes.
Millorar els procediments apresos anteriorment de manera que no impliqui subestimar ni oblidar els nivells d'aprenentatge anteriors i acostumar-se a cercar-ne aplicacions a altres àrees, tot copsant que així ha evolucionat la ciència en general i la matemàtica en particular.
Valorar els processos inductius i deductius com eines fonamentals en el treball matemàtic i insistir per tal d'emprar-los amb el nivell de complexitat adequat.
Economia i organització d'empresa
L'Economia i Organització d'Empresa ha estat dissenyada considerant dues finalitats principals.
D'una banda, contempla l'estudi global de l'empresa actual, de com s'organitza i de com es gestiona, i d'altra banda, ajuda l'alumne/a a avançar en el seu procés de desenvolupament personal.
L'empresa és, avui en dia, una realitat bàsica i fonamental en el sistema econòmic i en el sistema d'organització social en què estem immergits.
L'alumne/a de batxillerat, que en un futur més o menys proper podrà integrar-se com a treballador/a d'una empresa o convertir-se en el seu propi empresari, ha de conèixer el món empresarial i preparar-se per esdevenir una persona multifuncional, adaptable, efectiva, eficient, que treballa en equip i que té clar que forma part intrínseca d'aquesta organització.
Tots aquests aspectes possiblement es valoraran a l'hora de la seva contractació.
Des d'aquesta perspectiva, l'altra finalitat d'aquesta matèria és la de constituir un ajut a l'alumne/a per avançar en el seu procés de desenvolupament integral com a persona i com a futur treballador/empresari.
Millorar els seus esquemes de raonament personal, potenciar la iniciativa personal, exercitar el procés de presa de decisions, obtenir i tractar informació, avançar en la millora de l'organització del treball personal, aprendre a treballar en equip són alguns continguts que es proposen treballar des de la matèria, aplicant-los a les situacions reals que es donen en les empreses, però que d'alguna manera han de permetre modificar la seva personalitat i ajudar-lo a assolir el grau de maduresa propi de l'edat.
Els continguts de fets, conceptes i sistemes conceptuals han estat organitzats en sis apartats.
En el primer apartat es proposa l'estudi de l'empresa des de la perspectiva d'una unitat econòmica que produeix béns i serveis i que gestiona tot el sistema empresarial.
L'entorn (econòmic, polític), la dimensió, la localització són aspectes de les empreses que han canviat en poc temps de manera determinant.
En el segon apartat s'estudia l'empresa com una unitat que necessita d'una organització per assolir els objectius que s'ha fixat.
Els elements que constitueixen l'empresa, la seva cultura d'institució, l'estructura organitzativa i la importància de l'organització formal i informal configuren els conceptes més destacats d'aquest apartat.
En el tercer apartat es proposa l'estudi de l'empresa des del punt de vista del seu funcionament com un sistema de gestió i les funcions internes que ha de realitzar: la planificació, l'organització, la gestió i el control de gestió.
En aquest sentit, cal destacar el paper del procés de presa de decisions i de direcció de l'empresa.
En el quart apartat es fa referència a la informació de caire econòmic i financer que proporciona la comptabilitat amb la finalitat de prendre decisions empresarials.
Tanmateix introdueix l'estudi dels principis comptables generalment acceptats, la normalització comptable i els comptes anuals.
En el cinquè apartat es fa un recorregut per totes les àrees funcionals de l'empresa.
L'àrea de proveïment i gestió d'existències, l'àrea de producció, l'àrea de comercialització, l'àrea d'inversió i finançament i l'àrea de recursos humans.
Cal assenyalar que totes elles tenen objectius particulars que a la vegada han de col·laborar i contribuir conjuntament a l'objectiu general de l'empresa: produir i/o vendre productes i serveis per satisfer les necessitats humanes, obtenint sempre el màxim benefici possible derivat de la gestió.
En l'apartat sisè es planteja l'estudi de les repercussions que l'activitat productiva provoca en el medi ambient.
En aquest sentit, cal destacar que la problemàtica del medi ambient està considerada en aquesta matèria des de l'aspecte de nova variable econòmica per a l'empresa.
Fins ara, les activitats productives i/o comercials de les empreses han estat plantejades sense tenir present l'impacte en el medi ambient.
Així, han provocat l'aparició de situacions de malversació de recursos i de quantitats importants de productes residuals industrials, en alguns casos perillosos per a la salut humana i per al medi ambient.
Un medi ambient en condicions acceptables per a la vida humana és, ara per ara, un bé escàs i, en aquest sentit, s'ha de considerar com un bé econòmic que necessita d'una transformació i que, en conseqüència, genera un cost.
Davant d'aquesta situació, la societat actual està canviant els seus valors en relació amb la protecció del medi ambient i, en conseqüència, l'empresa compta amb dues funcions noves: esdevenir una organització que tracta el medi natural com un bé escàs i ser productora de nous productes i serveis relacionats amb la protecció del medi ambient.
Els continguts de procediments que es proposen treballar han de servir per transmetre a l'alumnat un conjunt de tècniques i d'habilitats que, aplicades convenientment, els permetrà de donar resposta a diverses situacions que es poden plantejar en l'empresa.
Aquests procediments han estat organitzats considerant dos aspectes.
D'una banda, les tècniques específiques d'aplicació en les empreses, i de l'altra, els canals d'obtenció, registre, tractament i transmissió de la informació en l'empresa.
Així, en el primer apartat, es proposen algunes d'aquestes tècniques específiques, com l'aplicació, l'execució i l'avaluació del procés de decisió.
En el segon apartat, referit a la informació en l'empresa, es proposen els dos aspectes que la formen.
D'una banda, la informació de caràcter més general de l'empresa, i de l'altra, la informació econòmica que s'obté, que es registra, que s'interpreta i es transmet mitjançant un procediment específic en l'empresa: la tècnica comptable.
Ara bé, cal destacar la transmissió de la informació escrita mitjançant la redacció d'informes, ja que constitueix un vehicle d'informació molt utilitzat dins de l'empresa.
Destaca pel seu caràcter de síntesi en el procés de tractament i transmissió de la informació gràfica, de l'econòmica, de la financera i de tota aquella més general.
Aquest instrument de transmissió d'informació es pot utilitzar de forma generalitzada, però també com a instrument complementari al de l'anàlisi i resolució de casos, ja que sempre és convenient redactar el corresponent informe en acabar l'anàlisi.
Tanmateix, l'alumnat d'aquesta disciplina coneix tot un seguit de continguts procedimentals sobre la realització de treballs, però sobretot ha de saber aplicar-los en aquest cas concret.
L'apartat número tres, l'anàlisi de l'empresa, inclou tot un seguit de tècniques en relació amb la descripció, la classificació, la localització, el càlcul, la representació gràfica i la interpretació de diverses variables empresarials.
L'anàlisi, la simulació i la resolució de casos, considerats en l'apartat quatre, tenen un caràcter de procediments integradors i sintètics de tots els sabers d'aquesta matèria, de manera que esdevindran els instruments per exercitar el procés de direcció i la presa de decisions i per utilitzar la informació que proporciona la comptabilitat.
El contingut de l'apartat cinquè, l'aplicació del procés de direcció, ha de treballar-se bàsicament mitjançant la resolució de casos.
Convé, per tant, que en els exemples utilitzats per a aquesta finalitat quedi molt clar que dirigir consisteix a aplicar els mitjans humans, tècnics i materials disponibles, realitzant les funcions internes de planificació, organització, gestió i control de gestió, i tot això amb la finalitat d'assolir els objectius proposats.
Els continguts de procediments de l'apartat sisè han de permetre a l'alumnat d'exercitar tot el procés que comprèn el disseny, la planificació i l'estudi de la viabilitat d'un petit projecte d'iniciativa empresarial.
Els continguts de valors, normes i actituds constitueixen un conjunt de coneixements relacionats amb l'aprenentatge de destreses personals respecte a les diferents tasques proposades, la sensibilització respecte d' actituds concretes, la relació amb els altres, l'adaptació a situacions diverses i la valoració d'altres situacions.
En el primer apartat, referit a l'àmbit empresarial, s'hi han inclòs els continguts que fan referència a la consciència del valor que té l'empresa com a generadora de rendes, tant per als treballadors com per als empresaris i a la consciència d'objectius múltiples i de vegades conflictius que s'integren en un projecte d'empresa.
En el segon apartat, referit a la iniciativa i autonomia personals, s'hi inclou un conjunt de continguts que fan referència a actituds participatives, emprenedores i analítiques, palesant valors sobre l'opinió pròpia i l'aliena.
En el tercer apartat, referit a l'organització, planificació i realització del treball, s'hi han inclòs els continguts relatius a la manera de treballar en aquesta matèria.
El quart apartat inclou els continguts relatius a la sensibilització envers l'impacte ambiental que provoquen les empreses i a la necessitat de preservació i conservació del medi ambient.
Adquirir una visió global de l'empresa com un organisme amb objectius definits, una organització determinada amb mitjans naturals, materials i humans a la seva disposició, i que es mou en un medi ambient concret i canviant.
Mostrar iniciativa i autonomia personal participant activament en el disseny, la planificació i l' organització d'un petit projecte empresarial.
2.1 La necessitat de l'organització en l'empresa.
2.2 L'estructura organitzativa.
2.3 L'organització formal i informal.
3.3 Les funcions internes de l'empresa: la planificació, l'organització, la gestió i el control de gestió.
4.1 La necessitat de la informació econòmica i financera en la presa de decisions.
4.2 La comptabilitat com a font d'informació sobre el patrimoni i la gestió empresarial.
4.4 La normalització comptable.
4.5 Els comptes anuals: el balanç, el compte de pèrdues i guanys i la memòria.
La funció de proveïment, el flux de materials i de productes i la necessitat d'emmagatzemament.
L'administració de les existències.
El càlcul del cost dels inventaris.
La decisió de produir o no produir.
Les decisions sobre l'esforç comercial.
Les variables del màrqueting mixt.
L'anàlisi econòmico-financer de l'empresa.
6.1 Els problemes mediambientals i l'activitat de les empreses.
6.2 Les estratègies de l'empresa davant la problemàtica mediambiental.
Les solucions i les conseqüències.
2.1 Obtenció de la informació en l'empresa a partir de fonts externes ( premsa escrita, estudis estadístics, enquestes, bases de dades, visites a empreses, informes econòmics); i de fonts internes (registres comptables, informes interns, balanços i comptes de pèrdues i guanys).
1.4 Valoració positiva de les noves tecnologies informàtiques aplicades al procés de direcció de les empreses.
3.4 Hàbit de recerca i consulta de fonts bibliogràfiques.
Descriure l'empresa com una organització que ha estat creada per assolir unes finalitats concretes, identificar els factors més destacats de l'entorn ( mercat, clientela, proveïdors, conjuntura econòmica, institucions, marc legal) i analitzar la influència que tots i cadascun d'ells exerceixen en el seu funcionament.
Elaborar i analitzar balanços i comptes de pèrdues i guanys, de manera que permeti, per a casos senzills, conèixer i interpretar l'estat econòmic i financer de l'empresa, tot valorant la informació que proporciona la comptabilitat.
Descriure l'activitat de proveïment de l'empresa, la necessitat d'emmagatzemament i la seva relació amb l'activitat de producció i/o comercialització.
Determinar en casos concrets d'empreses quins productes li cal emmagatzemar, en quines quantitats, quin cost d'emmagatzemament ha de suportar, com i qui el finança analitzant la problemàtica que se'n deriva en la gestió dels magatzems.
Determinar, mitjançant casos senzills, la comanda òptima i l'estoc de seguretat, tot valorant la seva importància en la gestió dels magatzems.
Descriure l'activitat productiva de l'empresa com un subsistema empresarial, amb entrades (factors productius) i sortides (producte), i relacionades entre si mitjançant la funció de producció.
Calcular el preu de venda d'un producte o servei (considerant el seu cost, el preu fixat per la competència i la sensibilitat dels consumidors a les variacions del preu), el marge comercial, la rendibilitat d'un producte i el punt mort o llindar de rendibilitat d'una empresa, tot interpretant-ne els resultats.
Analitzar, en casos imaginaris, les possibilitats de la publicitat en la promoció d'un producte o d'un servei en els diferents mitjans publicitaris i el seu efecte sobre les vendes.
Descriure i classificar les fonts de finançament i les inversions d'una empresa, establint la correspondència entre inversions i finançaments.
Analitzar, en casos concrets d' empreses, la seva organització, l'estil de direcció, el tipus de clientela, el conjunt de proveïdors, l'estructura financera, i l'estructura econòmica, i els possibles conflictes entre els objectius d'aquestes àrees funcionals.
Manifestar iniciativa personal, capacitat d'organització i eficiència en els treballs i tasques realitzades individualment i col·lectivament aportant idees, prenent decisions i valorant el treball ben fet.
Habituar-se a fer consultes bibliogràfiques, documentals o personals per tal d'aclarir dubtes o solucionar problemes i trametre les respostes de manera intel·ligible usant un vocabulari tècnic adient.
La diversitat de situacions i problemes econòmics que ha d'afrontar qualsevol persona al llarg de la seva vida, ha esdevingut, en les societats occidentals, cada vegada més complexa.
Durant la seva vida l'individu ha de prendre multitud de decisions en l'exercici de diversos rols com a consumidor, treballador, empresari, inversor o estalviador, i moltes d'aquestes decisions són d'una gran transcendència per a la seva vida personal i familiar.
Aquestes propostes, en una societat democràticament avançada, demanen dels ciutadans una valoració raonada i sovint un posicionament davant les diferents alternatives.
Les consideracions anteriors justifiquen per si soles la necessitat d'una formació econòmica bàsica per a tothom.
Però a més de les raons esmentades, raons de caràcter propedèutic justifiquen també la presència d'aquesta nova matèria al Batxillerat.
L'estudi de l'Economia contribueix a preparar i a orientar per a un ampli ventall d'estudis superiors, estudis que, per altra banda, constitueixen un dels grups amb més demanda dins el conjunt dels estudis superiors.
Per a una part majoritària de l'alumnat l'elecció de la matèria d'Economia haurà de servir d'orientació i preparació vers dos grans blocs d'estudis posteriors: a) els relacionats amb l'administració i gestió, de caire universitari o lligats a la formació professional de grau superior; b) els relacionats amb les ciències socials: Geografia, Història, Sociologia, Dret, Periodisme, Graduat Social.
Per a una part més petita de l'alumnat, aquells que volen dirigir els seus estudis cap a un aprofundiment de la ciència econòmica, l'Economia haurà de servir també d'orientació i d'iniciació a l'estudi d'aquesta disciplina.
Una de les primeres qüestions que es plantegen a l'hora de definir el currículum d'Economia és la de quina és l'economia que s'ha d'ensenyar.
És a dir, quina selecció de continguts ha de constituir el cos d'aquesta matèria i quins són els objectius que hauria d'assolir l'alumne/a en finalitzar l'etapa.
L'Economia abasta un ampli ventall de disciplines com l'anàlisi microeconòmica i macroeconòmica, la política econòmica, l'estructura i la història econòmica.
A més, existeixen diferents corrents de pensament amb posicions sovint enfrontades que donen respostes diferents a l'hora d'analitzar un mateix problema.
El currículum proposat pretén defugir dos enfocaments contraposats però igualment estèrils.
D'una banda un enfocament purament acadèmic i formalista, que proporciona gran quantitat de conceptes, però amb una dèbil capacitat explicativa dels problemes reals.
De l'altra, un enfocament merament descriptiu dels fets econòmics, que proporciona gran quantitat d'informació, que d'altra banda perd validesa ràpidament, però amb un escàs poder explicatiu de les causes dels problemes econòmics.
L'enfocament adoptat té per finalitat la consecució de dos objectius bàsics.
D'una banda proporcionar una visió global del funcionament del sistema econòmic i de l'altra iniciar l'alumnat en el raonament econòmic.
Per tant, cal iniciar l'alumnat en la utilització d'una certa capacitat de raonament econòmic, és a dir, en aquell tipus de raonament expert que utilitzen els economistes: anàlisi de dades, anàlisi d'oferta-demanda.
Finalment no es pot oblidar que tots els problemes econòmics tenen una important vessant social davant la qual existeixen diferents punts de vista, amb fonaments ètics, filosòfics i polítics propis, que cal que l'alumne/a conegui i sobre els quals ha de construir el seu propi criteri.
Es sol definir l'Economia com l'estudi de com cada societat produeix béns i serveis i com aquests béns i serveis són distribuïts entre els seus membres.
Aquesta part constitueix l'anàlisi econòmica.
D'altra banda l'Economia inclou una vessant més pràctica o aplicada, l'estudi dels objectius i instruments a disposició de les autoritats econòmiques per tal d'influir en el funcionament del sistema: la política econòmica.
La selecció de continguts referits a fets, conceptes i sistemes conceptuals recull, lògicament, continguts referits a aquests dos grans àmbits de la ciència econòmica.
El primer gran apartat de continguts conceptuals fa referència a l'estudi del funcionament del mercat.
L'anàlisi del mercat és un aspecte clau dins l'anàlisi econòmica, i la majoria dels conceptes que inclou són bàsics per a l'estudi d'altres continguts.
Aquest estudi del mercat s'ha de centrar en aquells aspectes amb més poder explicatiu, i més propers a la realitat, i no tant en els aspectes més formals o acadèmics.
Un segon gran apartat de conceptes fa referència a l'estudi del funcionament de l'economia nacional.
Aquest apartat inclou l'estudi dels principals indicadors de l'activitat econòmica, els components de l'oferta i la demanda agregades i el paper de la política monetària o fiscal per a regular el cicle econòmic.
Finalment, el darrer gran apartat de continguts fa referència als aspectes internacionals i al creixement econòmic.
En un món com l'actual, amb un alt nivell d'integració econòmica, l'estudi de la realitat més propera, l'economia de Catalunya o d'Espanya, no es pot entendre sense l'estudi simultani de les relacions que s'estableixen amb els altres països, siguin propers (UE o OCDE), o més allunyats (Tercer Món, Europa de l'Est).
El conjunt de continguts procedimentals pot classificar-se entre aquells de tipus general, comuns a altres disciplines i aquells altres més específics o propis.
Pel que fa als procediments de caràcter general, el currículum d'Economia requereix principalment la utilització de dos grans apartats de procediments relacionats amb la comunicació i expressió: la lectura i el comentari de textos, bàsicament premsa, elaboració de textos propis, síntesi d'informació, i procediments relacionats amb el tractament, anàlisi i representació gràfica de dades.
L'aplicació d'aquests procediments a l'estudi dels temes econòmics ha de servir no sols com a mitjà de coneixement econòmic, sinó també per a consolidar i aprofundir en el seu propi domini.
El conjunt de procediments específics es pot resumir amb el terme de raonament econòmic.
Per raonament econòmic entenem aquell conjunt d'habilitats i procediments caracteritzats per l'aplicació dels principis i conceptes econòmics a l'anàlisi de casos i problemes reals.
Aquesta capacitat de raonament requereix un coneixement real, significatiu, dels conceptes, però sobretot, una capacitat per relacionar-los entre si i per seleccionar-ne aquells més adients en cada cas.
Un adequat tractament dels valors, normes i actituds és fonamental perquè la matèria d'Economia serveixi, no només de cara a una formació professional o universitària posterior, sinó també per ajudar a formar persones capaces d'afrontar, amb coneixement i responsabilitat, els problemes econòmics i socials de la vida adulta.
Sota l'epígraf relativisme s'han inclòs tots aquells continguts que fan referència a la consciència de les limitacions de la política econòmica per modificar el comportament del sistema econòmic, a l'actitud crítica davant les diferents opcions de política econòmica i a la prevenció davant la interpretació de dades econòmiques.
Sota l'epígraf entorn econòmic i social, s'han inclòs continguts relacionats amb l'interès per conèixer els problemes econòmics actuals i per formar-se'n una opinió; i continguts relacionats amb el desenvolupament d'una actitud participativa i solidària en referència amb aquests problemes, en especial amb aquells relacionats amb els efectes del creixement econòmic sobre la conservació del medi ambient i la qualitat de vida.
Finalment, sota l'epígraf mètode de treball es relacionen aquells continguts actitudinals que fan referència al propi procés d'aprenentatge.
Mostrar opinió sobre fets econòmics o socials d'actualitat, tot argumentant els punts de vista propis a partir de conceptes i principis econòmics elementals.
Entendre el funcionament del sistema d'economia de mercat essent conscient dels seus avantatges i inconvenients, i de les interrelacions entre el sistema econòmic i els fenòmens socials.
Mostrar una actitud crítica i solidària en la valoració de determinades mesures de política econòmica, essent conscient com les decisions impliquen l'elecció entre objectius en part contradictoris; com són reflex d'interessos econòmics i polítics diversos; i com imposen costos i beneficis als diferents sectors de la població.
Analitzar i valorar críticament les repercussions del creixement econòmic sobre el medi ambient i la qualitat de vida de les persones, així com sobre el diferent grau de desenvolupament entre regions o països.
2.2 Competència imperfecta, béns públics, externalitats i desigualtats.
2.3 Assignació de recursos i regulació del mercat.
6.1 El Pressupost: instrument de la política econòmica.
7.1 Avantatges i desavantatges del comerç: lliure canvi 'versus' proteccionisme.
2.2 Tractament i representació gràfica de dades mitjançant la utilització de calculadores o programari estàndard (fulls de càlcul i bases de dades).
2.3 Interpretació i anàlisi de les relacions entre dues o més variables.
4.4 Exposicions orals i debats.
1.1 Valoració de l'Economia com a Ciència Social amb els seus mètodes d'anàlisi propis.
1.2 Consciència de les possibilitats i limitacions de la política econòmica per a modificar el comportament del sistema econòmic.
1.3 Actitud crítica raonada davant les diferents opcions de política econòmica.
2.3 Interès per conèixer societats amb estructures sòcio-econòmiques diferents de la nostra.
2.4 Interès per formar-se una opinió davant les diferents alternatives als problemes econòmics del món actual.
2.5 Actitud participativa i responsable com a ciutadà/na davant els problemes econòmics i socials.
Aplicar els conceptes de cost (individual o social) i cost d'oportunitat en l'estudi de casos senzills que afectin interessos individuals o col·lectius, tot essent conscient dels judicis de valor implícits que sovint impregnen qualsevol decisió.
Descriure situacions senzilles en les quals l'assignació de recursos realitzada pel mercat no és desitjable (manca de competència, externalitats, desigualtats) i valorar els instruments amb què compta el sector públic per a modificar-la.
Utilitzar les eines elementals de càlcul (raons, proporcions, taxes de creixement, índex base 100) per comparar, en l'espai i en el temps, dues o més magnituds, el pes d'una magnitud dins d'un agregat més ampli o la seva variació dins d'una sèrie temporal.
Ser conscient de la necessitat d'homogeneïtzar les unitats de mesura, tot utilitzant les tècniques necessàries per passar de valors monetaris a valors reals i de valors globals a valors per càpita.
Descriure els factors que determinen el creixement econòmic i identificar, a partir de dades històriques sobre l'economia catalana, espanyola o mundial, la tendència de creixement a llarg termini, així com les fluctuacions a curt termini i el seu caràcter cíclic.
Analitzar la composició de la producció, la renda i la despesa, a partir de les dades de fonts documentals de diferent procedència, tot realitzant comparacions d'aquestes dades en l'espai (regions o països) i en el temps.
Reconèixer les limitacions de la Comptabilitat Nacional per a mesurar l'activitat econòmica i el benestar d'una societat.
Identificar les principals macromagnituds que componen l'oferta i la demanda agregades i interpretar, a partir d'exemples concrets, com el canvi d'un d'aquests components afecta els altres.
Analitzar, a partir de dades relatives als fluxos comercials i financers internacionals, l'estructura i l'evolució del comerç mundial, mostrant opinió sobre les causes i conseqüències de la creixent interdependència i de les desigualtats d'intercanvis Nord-Sud.
Reconèixer els arguments que fonamenten les posicions favorables al lliure comerç o al proteccionisme, tot relacionant-los amb els processos d'integració econòmica (per exemple: Unió Europea) i les seves conseqüències.
Ser conscient de la repercussió del creixement econòmic en el medi (escassetat de recursos, excés de residus) i valorar, a partir de casos concrets, mesures de política econòmica mediambiental tot analitzant els seus efectes a curt i llarg termini.
En el currículum de Ciències socials de l'etapa de l'Educació Secundària Obligatòria els continguts sobre Geografia s'han centrat especialment en aspectes generals d'aquesta matèria.
El batxillerat, en canvi, és el cicle més adient per introduir els continguts més específics de la Geografia, com ara són la relació de l'espai natural amb les activitats humanes i l'estudi dels espais econòmic, polític, social i cultural com a fets i processos geogràfics.
L'evolució dels estudis de la Geografia des de mitjan del segle XX ha fet que passés de ser considerada una ciència bàsicament descriptiva, a ser una ciència a través de la qual s'analitzen i s'interpreten les interaccions que es produeixen a l'espai i s'intenta preveure el seu futur desenvolupament.
És per això que el seu estudi pot facilitar una visió global de les interaccions que es produeixen en l'espai; el coneixement de les causes mediambientals, sociològiques, culturals, econòmiques o de percepció del medi d'aquestes interaccions i pot servir també per preveure les conseqüències que comporta cada decisió que es pren sobre l'ús de l'espai.
També cal destacar els valors ecològics d'aquesta matèria, entesos en el sentit més ampli de la paraula, és a dir, com els valors que promouen el manteniment de l'equilibri dinàmic entre la natura i l'acció antròpica.
Les diferents escoles o enfocaments geogràfics han centrat la seva atenció en aspectes diferents i complementaris de la Geografia.
Aquest fet permet que el currículum de Geografia al batxillerat es pugui enriquir amb les aportacions més interessants de les diferents escoles i especialitats geogràfiques.
Amb tot, caldrà evitar que l'enfocament eclèctic dels continguts d'aquesta matèria pugui desorientar l'alumne/a.
La selecció d'objectius i continguts i l'organització d'aquest currículum de Geografia per al batxillerat ha estat feta partint de dos principis fonamentals: a) els fets i processos geogràfics es relacionen estretament amb la realitat social i econòmica; b) els processos geogràfics tenen una expressió local o regional.
Aquests dos principis o idees suara esmentats s'adeqüen perfectament a les capacitats dels alumnes i les alumnes d'aquest cicle, les quals es poden sintetitzar fonamentalment en: reunir informació, analitzar fenòmens complexos i formular hipòtesis o interpretacions, i fer prediccions i buscar solucions alternatives.
Aquestes capacitats d'interpretació i de síntesi permetran adquirir a l'alumnat una visió geogràfica dels fenòmens diversos:
El caràcter global dels fenòmens geogràfics es tradueix en l'anàlisi geogràfica d'un territori, tant en l'existència d'una xarxa molt densa de relacions interactives entre els diversos elements i factors geogràfics, com en l'extensió -més enllà del territori estudiat- de les influències dels fenòmens geogràfics.
No només les variables físiques -com la circulació atmosfèrica o els corrents marins- tenen un caràcter global: les variables humanes -com ara el traspàs de matèries primeres, l'existència de fluxos demogràfics, o la circulació de capital o d'informació- han assolit una dimensió cada vegada més global, especialment intensa a les darreres dècades.
Amb aquest plantejament, al batxillerat es prioritza l'assoliment del mètode d'anàlisi geogràfica sense restringir els seus continguts a un àmbit territorial concret sinó alternant d'una manera coherent l'aplicació d'aquest mètode a diversos i complementaris àmbits territorials.
En aquesta matèria s'utilitzen els conceptes d'espai i territori perquè tots dos termes són prou importants.
El concepte de territori, que concreta aquest espai en un lloc determinat, implica l'existència d'uns límits a partir de l'acció de diferents agents, des de l'Estat a la persona.
Comprendre que els medis naturals de la superfície terrestre estan afectats per l'activitat de les societats humanes, i que el paisatge constitueix la manifestació perceptible d'aquesta acció.
Caracteritzar els diferents tipus de paisatge del món segons el grau d'incidència de l'activitat de les societats humanes i la forma en què aquestes han explotat els recursos i ordenat les activitats econòmiques.
Analitzar les relacions entre els principals problemes d'abast geogràfic que té plantejat el món i el desigual control i repartiment dels recursos.
Reconèixer els principals problemes geoestratègics actuals relacionats amb la divisió política del món i de la competència interestatal per la creació i manteniment de zones d'influència, i fronteres resultants.
Comprendre que les desigualtats socials i econòmiques entre les persones i els grups socials generen percepcions diferents i conflictes d'interessos per l'apropiació i l'ús de l'espai.
Processar, interpretar i comunicar adequadament la informació espacial tot aplicant les tècniques de representació cartogràfica.
Adquirir consciència de la globalitat dels problemes mediambientals per tal de pensar globalment i actuar localment amb prudència, eficàcia i solidaritat.
2.5 Especialització productiva mundial, comerç i intercanvi desigual.
2.6 L'espai econòmic de Catalunya en el context de la Unió Europea i el món.
3.2 Catalunya i la dinàmica regional europea.
4.2 Dinàmica cultural i realitat sòcio-econòmica al món.
4.5 La societat catalana en el context europeu i mundial.
1.6 Lectura de dades estadístiques procedents d'anuaris, censos, bases de dades, premsa periòdica.
1.3 Valoració del patrimoni geogràfic (paisatgístic, urbanístic, mediambientals).
Analitzar, a través de l'estudi de casos concrets, el concepte de recurs natural, el seu nivell d'explotació, aprofitament o malbaratament, en funció de la cultura, les estructures socials i el desenvolupament econòmic de la societat.
Analitzar les conseqüències espacials, econòmiques i ambientals que pot comportar l'agreujament d'alguns dels problemes ecològics que té plantejats avui la societat:
contaminació atmosfèrica, acumulació de residus, destrucció de la capa d'ozó, desertització, sobreexplotació de la terra.
Mostrar responsabilitat envers la utilització humana dels recursos naturals a partir de la consciència ecològica de la Terra com un tot interdependent i, per tant, de l'impacte ambiental de les activitats humanes damunt el territori.
Definir els principals tipus de paisatges de Catalunya atenent les seves característiques naturals i el seu grau d'humanització.
Identificar la xarxa de Parcs i d'Espais especials d'interès natural de Catalunya i llur problemàtica de conservació.
Apreciar el valor de la diversitat geogràfica i de les societats humanes tot valorant-ne el patrimoni paisatgístic, urbanístic i mediambientals, i contribuir a llur defensa i conservació.
Relacionar els grans espais rurals i de producció agrícola amb els fluxos comercials i l'especialització productiva a escala mundial.
Explicar les causes de la localització de la indústria, la importància de la percepció del lloc i els efectes de les innovacions tecnològiques en l'adopció o la variació de criteris de localització industrial.
Analitzar els mecanismes de diferenciació morfològica, diferenciació funcional i segregació espacial que es produeixen als espais urbans, interrelacionant-los amb variables com ara la planificació urbanística, el valor del sòl, la percepció del lloc, les qualitats ambientals.
Analitzar la importància econòmica i la diversificació de les activitats terciàries i la seva implicació en l'estructuració del territori.
Utilitzar mitjans gràfics en l'anàlisi i presentació de resultats i conclusions d'un treball: mapes (temàtics, anamòrfics) taules i gràfics estadístics, croquis paisatgístics i cartogràfics, presentacions informàtiques, audiovisuals.
Utilitzar la tecnologia de la informació per a l'obtenció, tractament i presentació d'informació geogràfica: creació i consulta de bases de dades, utilització de programes de cartografia temàtica, elaboració de gràfics i diagrames mitjançant programes informàtics, utilització de fulls de càlcul, utilització de programes de presentacions o multimèdia, jocs de simulació.
Caracteritzar l'espai econòmic català en el marc de l'Estat espanyol, la Unió Europea i el món, tenint en compte els seus índexs d'activitat econòmica, l'estructura urbana i els fluxos de circulació.
Descriure, a partir de casos concrets referits a Europa, les diferents jerarquies d'organització político-territorial, administrativa, militar, judicial, electoral, econòmica, tot destacant-hi les conseqüències derivades de l'existència de fronteres.
Analitzar l'organització político-territorial de l'Estat espanyol -autonomies, províncies, municipis- i els diferents nivells de competències i de presa de decisions.
Reconèixer els diferents àmbits territorials d'actuació a Catalunya de la Generalitat i del govern espanyol, en la planificació i gestió i administració del territori.
Relacionar alguns conflictes amb la divisió política del territori -irredemptisme, divisió cultural, minorització lingüística- centrant, preferentment, l'estudi en un conflicte d'actualitat.
Utilitzar les principals variables demogràfiques relacionades amb l'estructura i la dinàmica de la població i interpretar-les en relació amb l'estructura econòmica, social, cultural i amb les polítiques demogràfiques.
Explicitar la influència en l'estructuració del territori que tenen -tant des del punt de vista geopolític com geoeconòmic- el grau de diferenciació lingüística, religiosa, ètnica i cultural del món actual.
Comparar el paper de la dona en l'actualitat en diferents àrees culturals, destacant el seu paper dins l'estructura familiar i productiva.
Analitzar les formes de lleure i llurs conseqüències sobre el territori i les societats -el fenomen del turisme, la terciarització del territori- en relació amb altres països europeus.
Explicar les característiques de la societat catalana -estructura social, repartiment de la riquesa, nivells de vida i nivell cultural- en relació amb els altres països europeus.
Comparar i verificar dades geogràfiques procedents de diverses fonts (elaboració pròpia, mitjans de comunicació, institucions, bibliogràfiques) o recollides en el treball de camp.
Extreure informació geogràfica de diferents documents gràfics -fotografies, gravats i elements iconogràfics-, de dades estadístiques -anuaris, censos, bases de dades, premsa periòdica- i de documents textuals.
Tenir present el paper de la subjectivitat en la investigació científica i ésser conscient de la multicausalitat dels fenòmens geogràfics i, per tant, de la complexitat que requereix la seva anàlisi.
Analitzar en profunditat una àrea geogràfica ben delimitada -per exemple, un grup de municipis, una comarca o una regió- interrelacionant els diversos factors geogràfics (configuració del medi natural, població i poblament, usos del sòl, aprofitament i gestió de recursos, xarxes de comunicacions, organització territorial, formes de vida i cultura), emprant els diversos procediments geogràfics d'anàlisi i expressió de la informació.
L'estudi de la llengua i la cultura gregues en el batxillerat contribueix a assolir diversos objectius generalss d'etapa, ja que es tracta d'una matèria que, entre altres coses, aporta a la formació dels alumnes:
D'altra banda, el coneixement dels mecanismes lingüístics d'una llengua clàssica com la grega contribueix a la reflexió sobre els elements i les estructures lingüístiques de les llengües que l'alumne coneix.
En aquest sentit, val la pena recordar que un dels trets més característics de la cultura hel·lènica, com la paideía i la philanthropía, traduïdes més tard en la humanitas ciceroniana, són el punt de partida de tot allò que anomenem Humanitats i Humanisme.
Les actituds de tolerància i de respecte envers els altres, de perseverança en l'esforç per tal de progressar, de participació il·lusionada en les tasques col·lectives, aparegueren d'una manera definida en el món grec antic.
De tot això es pot deduir l'interès de la presència de la llengua i la cultura gregues en el currículum de tots aquells alumnes que comencen a introduir-se en el camp de la lingüística, en el de les ciències socials, en el de les humanitats i en l'aprofundiment de les arrels de la ciència i de l'art occidentals.
Tant si l'aprenentatge del grec es fa simultàniament amb el del llatí com si es fa un any després, la possibilitat de dur a terme activitats interdisciplinàries ha de ser contemplada amb molta cura per tal d'evitar repeticions improductives i desenvolupar un seguit d'aprenentatges organitzats d'una manera coherent.
Els continguts seleccionats per a aquesta matèria es fonamenten en la finalitat primordial de proporcionar als alumnes els coneixements bàsics de llengua grega i del procés cultural de la Grècia antiga; i fer-ho a través de textos originals o bé traduïts.
Per aconseguir la finalitat esmentada, és desitjable aprofitar també els elements grecs del nostre patrimoni, la qual cosa ens servirà alhora per reforçar la connexió amb altres àrees.
Així, un treball sobre Empúries pot servir per a la matèria de Llatí, ja que aquesta colònia fou la porta per on es canalitzaren les relacions amb els romans, dels quals hem heretat un notable bagatge cultural (llengua, dret, costums i altres), que entronca el poble català en l'àrea cultural greco-romana.
Semblantment, en la pràctica docent del Grec, seria bo d'incorporar-hi tendències pedagògiques innovadores, de bona tradició entre nosaltres; podem també servir-nos de traduccions al nostre abast tant de caire científic, de reconegut prestigi, com de caire divulgatiu, més assequibles als estudiants.
A les traduccions, s'hi poden afegir una quantitat remarcable d'altres eines didàctiques (llibres, material audiovisual i altres materials de suport per a visites a museus i a jaciments arqueològics) que seria bo no ignorar.
Així doncs, el professorat de Grec disposa de nombroses possibilitats pedagògiques amb les quals s'ha comptat a l'hora de fixar els objectius de la matèria.
Si en l'ensenyament d'una llengua actual es potencia el domini de les quatre habilitats bàsiques: escoltar, parlar, llegir i escriure, en l'ensenyament de les llengües clàssiques cal fomentar d'una manera especial l'habilitat de la lectura de textos.
Per arribar a aquest estadi cal insistir en l'aprenentatge dels paradigmes més productius, de les estructures bàsiques i del vocabulari d'un índex elevat de freqüència en la prosa clàssica.
Conèixer la llengua és conèixer la seva organització, el significat i la posició dels seus elements, l'arquitectura oracional, la concordança, les condicions de règim, etc. Tot això, l'alumne/a ho ha de descobrir i d'aprendre amb la pràctica.
Per tant, cal privilegiar els exercicis de reconeixement, de comprensió i, en darrer lloc, d'anàlisi.
Insistim en el fet que l'estudi del vocabulari mitjançant exercicis de tota mena, a més de ser indispensable per a la comprensió de qualsevol text, desenvolupa el domini del vocabulari científic, tècnic, filosòfic i literari de totes les llengües occidentals.
La distribució dels continguts que sembla més aconsellable és la distribució cíclica, de tal manera que els continguts de cada unitat didàctica siguin equilibrats, tant pel que fa a la quantitat d'informació gramatical i lèxica com pel que fa a la cultura.
A mesura que l'aprenentatge avança, s'han d'ampliar progressivament els aspectes assenyalats abans, d'acord amb la capacitat mitjana dels components del grup-classe.
Interpretar el contingut d'un text senzill de prosa àtica, aplicant i utilitzant els coneixements bàsics del lèxic i de la morfosintaxi de la llengua grega.
Identificar algunes de les realitzacions històriques, sòcio-polítiques, literàries i culturals de la Grècia antiga i la seva pervivència en la cultura occidental.
Extreure informació de les fonts clàssiques i dels estudis de la investigació posterior per tal de comentar-ne el contingut i extreure'n conclusions.
Tenir una visió humanitzadora de l'entorn a través del contacte amb les llengües i cultura clàssiques, tot reconeixent i respectant els valors dels autors antics com a font del pensament occidental.
1.2 Àmbit i varietats dialectals del grec antic.
1.4 L'alfabet grec (origen i evolució) i els signes de puntuació.
2.3 Morfologia verbal que presenta un índex de freqüència més elevat.
4.2 Societat, administració de justícia i sistemes polítics grecs, model per a la posteritat.
4.3 La sensibilitat artística i literària i la seva vigència.
4.4 La mitologia grega i la seva pervivència.
Traducció de textos grecs senzills de prosa àtica i temàtica cultural grega, amb anàlisi sintàctica implícita, i explícita quan calgui.
Iniciació a l'ús del diccionari.
Procediments de derivació etimològica dels cultismes procedents del grec.
Maneig de fonts i d'estudis sobre civilització i cultura del món clàssic.
Estimació de les arrels hel·lèniques de la cultura occidental perquè enforteixen la nostra identitat.
Consciència del fet que la llengua, la cultura i civilització hel·lèniques són un dels puntals bàsics de la cultura occidental.
Estimació dels valors assolits a la Grècia clàssica: tolerància, convivència democràtica, amor al civisme, a la llibertat i a la bellesa, respecte a la diferenciació lingüística i cultural.
Reconèixer les estructures sintàctiques més elementals del grec.
Reconèixer el significat del lèxic bàsic format per uns cinc-cents mots.
Assenyalar l'ètim grec de mots cultes de les llengües modernes.
Descriure alguns aspectes de la vida quotidiana dels grecs (religió i mitologia, educació, esport).
Interpretar el contingut de textos sobre cultura grega, traduïts o originals.
Llegir correctament un text grec d'acord amb la pronúncia erasmiana.
Incloure paraules o sintagmes en un context donat adequant-los a la coherència morfosintàctica de l'oració.
Utilitzar la transliteració de mots grecs i la seva transcripció a la nostra llengua, de manera que es pugui justificar la grafia correcta.
Aplicar tècniques d'anàlisi, de síntesi i de comentari en l'elaboració de treballs senzills referits a la civilització grega i a la seva pervivència a través dels temps.
Valorar l'estudi de la llengua i de la cultura gregues com la base del saber en tots els camps de la cultura occidental.
Mostrar interès per conèixer els fets culturals, polítics i socials del passat per comprendre millor els dels nostres dies.
Ser conscient que una gran part de la terminologia científica, tècnica, literària, filosòfica i artística deriva del grec.
Reconèixer la pervivència d'arguments, temes, tòpics i personatges grecs en la literatura actual i en altres mitjans de comunicació.
Conèixer alguns dels sistemes de lectura i mètodes d'anàlisi de les obres d'art més sovintejats en la pràctica d'aquesta disciplina en els últims anys, aplicats a diversos exemples.
4.2 Els principals corrents arquitectònics del segle XX: modernisme, racionalisme, organicisme i estil internacional.
Objectius terminals L'alumne/a, en acabar el cicle, ha de ser capaç de:
Identificar, tot argumentat les raons de la tria, la pertinença d'un quadre representatiu d'un dels estils pictòrics del segle XIX i de dues obres plàstiques representatives dels estils i propostes del segle XX (una anterior i una posterior a la segona guerra mundial) assenyalant els precedents i consegüents de l'estil i la seva situació cronològica aproximada.
La filosofia, en tant que activitat i producte de la raó humana, té la seva pròpia història.
L'estudi de la història de la filosofia porta al coneixement dels seus canvis i vicissituds al llarg del temps i, potser també, a través de models teòrics més o menys purs i explícits, a l'explicació i comprensió d'aquests canvis.
Hi ha, però, diverses històries de la filosofia, no només perquè n'expliquen i comprenen els canvis de forma diferent, sinó perquè tracten objectes diferents: àdhuc, en un mateix moment històric, allò que hom ha entès que constituïa la filosofia han estat activitats i productes intel·lectuals diferents, encara que potser no sempre ben diferenciats.
No és estrany, doncs, que la varietat de productes intel·lectuals generats al llarg del temps i incorporats a les històries de la filosofia sigui enorme.
En funció, principalment, d'allò que hom entén per filosofia i de com n'explica i en comprèn l'evolució, se'n privilegien uns per damunt d'altres.
Tots, però, poden inserir-se en legítimes històries de la filosofia.
Més discutible és si han d'incorporar-se al currículum d'estudis del batxillerat.
I si és així, quins ho han de fer.
L'alumnat que accedeix al batxillerat es troba a les portes o del món laboral o d'estudis universitaris especialitzats.
Per això, abans d'abandonar l'educació secundària és convenient que comprengui, des d'una perspectiva global i integradora, el món en el qual viu i els supòsits teòrics que utilitza.
Aquesta comprensió, abstracta per naturalesa, la pot assolir de ben segur a través de l'activitat filosòfica i del coneixement d'alguns productes intel·lectuals generats en el passat i recollits per la història.
Des d'aquesta perspectiva, la Història de la Filosofia hauria de proporcionar a l'alumnat de batxillerat conceptes i models de pensament racional, i recursos procedimentals que li facilitin la tasca de re-pensar la realitat i construir el seu propi pensament.
Atès que no pot haver-hi comprensió i pensament genuí sense aprenentatge conceptual, sembla necessari conèixer alguns dels conceptes i problemes nuclears de la filosofia, seleccionats de la seva història.
En la selecció feta en aquest primer nivell de concreció s'han triat les grans èpoques de la història del pensament i alguns dels seus nuclis de reflexió característics (la naturalesa, el seu coneixement i l'aplicació pràctica d'aquest coneixement, l'home i la societat, l'acció moral, la política, la religió o el sentit de l'existència), en el benentès que el seu tractament pot completar-se amb l'estudi d'altres temes o problemes intel·lectuals de l'època o, si es creu oportú, veure com aquests nuclis de reflexió han evolucionat al llarg de la història.
Per altra part, i atès que sense activitat, ús i aplicació, no pot haver-hi, pròpiament, apropiació de conceptes, s'han seleccionat algunes estratègies de treball i algunes actituds i valors que, aplicades als àmbits conceptuals esmentats, afavoreixen la construcció per part de l'alumnat d'un pensament crític i autònom.
Aquesta funcionalitat educativa que la Història de la Filosofia comparteix amb la resta de matèries del currículum de batxillerat aconsella, doncs, seleccionar com a continguts procedimentals i actitudinals de l'assignatura les formes bàsiques del pensament actiu i els comportaments que millor serveixen al desenvolupament d'una personalitat autònoma.
És a dir, les estratègies de formulació de preguntes, identificació, definició de problemes i plantejament d'hipòtesis resolutives; la manipulació ordenada i crítica de materials informatius -lectura, interpretació i contrastació de textos filosòfics entre d'altres-; la realització de treballs escrits i preparació i participació en debats; la comunicació i avaluació de resultats; i les actituds del rigor, creativitat intel·lectual, cooperació i solidaritat.
El criteri i l'habilitat del professorat seran determinants en la selecció i caracterització final dels continguts.
Tanmateix, hauran de respectar-se tres tipus d'apropaments:
La contextualització històrica i social dels temes estudiats.
És necessari que l'alumne/a assumeixi, d'una banda, que els productes intel·lectuals no són independents de la societat i la cultura en què apareixen i, d'altra banda, que descobreixi els lligams que mantenen les idees dels diferents àmbits del pensament i de l'acció a cada època (ciència, tecnologia, religió, política, costums, art) i com incideixen sobre els fets del moment i la seva conceptualització.
La visió dinàmica, processual o evolutiva dels temes tractats.
La Història de la filosofia ha d'afavorir en l'alumnat la consciència del caràcter canviant dels conceptes, teories i formes d'entendre el món, i de les transformacions i ruptures a què estan sotmesos.
L'actualització dels temes i l'aplicació de les respostes ofertes pels filòsofs del passat a la comprensió dels temes i problemes del present.
Aquesta tasca de reexposició de la memòria col·lectiva ha de servir perquè l'alumne/a reconegui els condicionaments històrics del pensament actual i de la seva pròpia forma de pensar.
De mica en mica, a través de l'exercici reflexiu sobre la història del pensament, l'alumne/a ha de guanyar en rigor i creativitat intel·lectuals.
Si, finalment, arriba a comprendre i explicar les vicissituds històriques de l'activitat intel·lectual humana i adopta l'actitud tolerant que mena a la cooperació i la solidaritat, haurà assolit alguns dels objectius principals d'aquesta matèria.
La metodologia que porta a aquests objectius no necessàriament ha de recolzar-se només en un dels dos pols de la relació educativa.
Encara que amb diferent paper, el protagonisme ha de ser tant de l'alumnat com del professorat.
Si l'alumne/a ha de reconstruir el passat filosòfic per tal d'entendre el present, el professor/a ha de facilitar-li les eines.
I com que les eines poden ser diverses, la metodologia no ha de ser pas única.
Per això, tan útil pot ser l'exposició verbal per part del professorat, com la lectura i comentari d'algun text filosòfic o assaig o, fins i tot, la lectura d'una novella o la visió d'obres d'art i de pel·lícules.
En alguns casos o per alguns alumnes serà més útil una cosa o una altra.
En qualsevol cas, però, el paper facilitador del professorat és determinant.
Bé sigui aclarint i ajudant a remoure estereotips i detectant obstacles mentals, bé sigui oferint exemples i analogies, precisant conceptes i forçant la sistematització i la fonamentació, bé sigui estimulant el pensament creatiu o afavorint un clima comunicatiu i de treball, la tasca del professorat és primordial en l'aprenentatge significatiu i funcional de la història de la filosofia.
Reconèixer els vincles, històrics i estructurals, entre els diferents àmbits del saber, tot interpretant l'activitat filosòfica, científica i tècnica com a aspectes complementaris.
Identificar problemes filosòfics, interpretar-los, establir un diàleg crític i fecund amb la tradició de pensament d'on sorgeixen, formular-hi qüestions i plantejar-hi respostes de forma raonada.
Reconèixer els components de la pròpia forma d'entendre el món, els seus condicionaments històrics i culturals i copsar-ne la seva relativitat.
Situar teories filosòfiques en el context social i cultural on són plantejades, i del qual són l'expressió, atenent a la seva evolució històrica i a com s'articulen amb altres manifestacions de l'activitat humana.
Interpretar el significat i la transcendència de les qüestions que han estat presents de manera continuada a la història del pensament, caracteritzar les solucions aportades pels diferents corrents filosòfics i valorar la seva importància de cara a la comprensió del món actual.
Aplicar els conceptes i teories que ofereix la història del pensament a l'anàlisi de problemes actuals i particularment en la formació del propi pensament, crític i autònom.
Recollir formació rellevant i organitzar-la per a la realització de treballs escrits, exposicions orals i debats de temàtica filosòfica.
Analitzar, comprendre, comentar i avaluar textos filosòfics bàsics.
Adoptar una actitud oberta, crítica, creativa, tolerant, participativa, solidària i responsable.
Integrar la claredat, la coherència i el rigor tant en l'expressió del propi pensament com en l'anàlisi de les idees alienes.
1.2 Pensament hel·lenístic i greco-romà: saviesa pràctica i ciència.
1.3 Pensament medieval: religió i filosofia.
2.1 Pensament renaixentista i barroc: ciència, filosofia i política.
2.2 Pensament il·lustrat: raó i progrés.
3.1 Pensament a la societat industrial: ciència, tecnologia i societat.
La crisi de la consciència il·lustrada.
3.2 Pensament actual: filosofia i llenguatge.
Creences i valors per a un món canviant.
1.3 Realització de treballs escrits segons pautes.
1.4 Lectura i comentari de textos i obres bàsiques.
1.5 Anàlisi i elaboració d'escrits argumentatius i expressió raonada.
1.6 Preparació i realització d'exposicions orals i debats.
2.2 Caracterització i avaluació de sistemes, teories i formes d'entendre el món.
2.3 Identificació de relacions, històriques i estructurals, entre conceptes, sistemes, teories i formes d'entendre el món.
En relació amb l'aplicació de conceptes i teories.
3.1 Identificació i formulació de qüestions i problemes de caire filosòfic i plantejament de respostes tenint en compte allò que ofereix la història del pensament.
3.2 Identificació de diferents aspectes de la pròpia forma d'entendre el món i aclariment i organització dels seus elements tot tenint en compte allò que ofereix la història del pensament.
1.1 Curiositat i obertura intel·lectuals.
1.4 Claredat i rigor intel·lectual.
1.5 Precisió conceptual i terminològica.
En l'àmbit social i convivencial.
2.1 Tolerància, respecte i imparcialitat.
En l'àmbit productiu i efectiu.
3.1 Rigor en l'execució del treball.
Identificar, explicar i usar correctament la terminologia bàsica dels autors i corrents de pensament treballats.
Manejar amb soltesa diferents tipus d'obres de consulta com ara diccionaris, enciclopèdies, històries de la filosofia i de la ciència, en suport estàndard o informàtic, com a eines per a la comprensió de textos, la redacció de treballs o la preparació d'exposicions orals i debats.
Realitzar activitats de documentació i indagació bibliogràfica, tenint en compte les fonts primàries i secundàries, en les quals s'analitzin informacions diverses sobre aspectes de la història del pensament.
Confeccionar fitxes de treball, esquemes, mapes conceptuals i resums dels continguts treballats.
Plantejar preguntes i oferir possibles solucions argumentades envers temes i problemes que han estat presents de manera continuada a la història del pensament i que resten oberts a l'actualitat.
Realitzar exposicions orals i participar en debats sobre temes filosòfics, tot integrant coneixements fàctics, conceptuals i procedimentals i aportant les pròpies reflexions personals amb llibertat i sense dogmatismes.
Determinar el tema, les idees principals i l'estructura d'un text filosòfic.
Interpretar textos filosòfics en relació amb el pensament de l'autor i la seva època, tenint en compte les principals influències rebudes i exercides per l'autor i altres posicions possibles sobre el tema.
Comentar textos filosòfics, tot identificant els supòsits implícits en els quals es basen, la consistència dels seus arguments i conclusions, i la vigència que puguin tenir en l'actualitat.
Reconèixer, caracteritzar i comprendre diferents formes d'entendre el món desenvolupades al llarg de la història i en l'actualitat i fer-ho a partir de fonts diferents, tot identificant-ne alguns condicionaments històrics.
Distingir els principals períodes de la història del pensament, la problemàtica filosòfica dominant i els autors més significatius.
Resumir les característiques socials i culturals bàsiques de diferents períodes de la història del pensament i explicar de quina manera poden condicionar el pensament filosòfic i científic.
Explicar els corrents i problemes intel·lectuals més rellevants d'algun període de la història del pensament, la forma de plantejar-los i respondre'ls i la seva aportació.
Analitzar i distingir les diferències i semblances entre solucions diverses a un mateix problema intel·lectual en un mateix període i al llarg de la història.
Ordenar i situar cronològicament formes de pensar i corrents filosòfics i identificar-ne les influències i la pervivència al llarg del temps.
Relacionar, comparar i diferenciar la filosofia d'altres manifestacions culturals i intel·lectuals (mite, religió, ciència, art, tecnologia) que apareixen en un mateix període.
Analitzar críticament el paper de la ciència i la tecnologia en els diferents períodes de la història del pensament i especialment en el món actual.
Valorar la capacitat de la raó i l'esforç de l'home de totes les èpoques per orientar l'acció humana, individual i col·lectiva, particularment en el terreny de la moral i de la política.
Identificar elements del propi pensament i del pensament d'altri a partir de creences i coneixements àmpliament compartits i obtinguts de fonts d'informació diverses.
Analitzar alguns dels principals problemes intel·lectuals de l'època actual i algunes respostes alternatives.
Reconèixer i valorar negativament formes de pensar, teories i conceptes que tenen un caràcter excloent, intolerant o discriminatori (racista, sexista, etnocèntric).
Mantenir una actitud d'inquietud i de crítica intel·lectual que permeti de reflexionar i interrogar-se sobre els propis coneixements i creences.
Manifestar obertura i creativitat intel·lectuals i esperit crític.
Manifestar consistència, claredat i rigor intel·lectuals, i precisió conceptual i terminològica en la formació i expressió de les pròpies idees i en l'anàlisi de les alienes.
Adoptar en l'àmbit social i convivencial una actitud tolerant, participativa, solidària i responsable.
Ser rigorós i constant en el treball propi.
Pel seu objecte d'estudi i pel seu mètode i, en especial, per la seva funcionalitat com a disciplina i pels valors que és susceptible de fer intervenir en el seu aprenentatge, la Història contemporània contribueix de manera important a fer comprensible la naturalesa diversa dels fenòmens socials en els quals estem immergits i pot ajudar també a adoptar decisions personals raonades.
El coneixement històric, a més, en situar les seves indagacions en el temps forneix com cap altra disciplina el sentit de procés tot oferint un marc explicatiu -per incomplet i provisional que sigui- dels fenòmens de naturalesa social, els quals apareixen així relacionats amb causes i decisions personals del passat i sobre els quals, en el present, hi ha diverses maneres d'actuar.
La indagació, reflexió analítica amb diverses variables i la comunicació de síntesis estructurades faciliten també el creixement de les capacitats cognitives pel que fa a l'ampli ventall cobert per la investigació de les ciències humanes i socials.
En la tasca de potenciar aquestes capacitats, la matèria d'Història del món contemporani hi té realment un paper rellevant en la mesura que el coneixement històric permet entendre la realitat social present a través dels mecanismes que li són propis: la indagació de l'origen i l'evolució dels fenòmens i l'anàlisi de les relacions que s'hi poden establir.
De les diverses funcionalitats atorgades a la història en general, la Història del món contemporani dóna prioritat a la comunicació informativa d'aquells fets rellevants que ajuden a explicar l'entrellat noticiable del segle XX, aporten diverses explicacions -sempre insuficients i propiciades des de diversos punts de vista- de les accions humanes col·lectives més immediates, proporcionen alguns procediments o estratègies cognitives derivades del mètode de l'historiador/a d'alt valor intel·lectual i educatiu i poden ajudar a fonamentar valors progressistes de futur com un cert relativisme cultural i la lluita contra el masclisme, el racisme i la xenofòbia.
L'àmbit cronològic d'aquesta disciplina al Batxillerat s'ha situat fonamentalment en el segle XX, tot i que es considera convenient resumir les grans línies de força que arrenquen del segle XIX, en particular a partir de la segona fase de la revolució industrial situada en el darrer terç d'aquesta centúria.
La primera part al capítol de Fets, conceptes i sistemes conceptuals que s'especifica en aquest currículum està relacionat amb el mètode de l'historiador/a i en aspectes epistemològics de la disciplina i no ha de consistir necessàriament en un apartat específic en la programació dels crèdits, sinó que ha d'estar present en el decurs de la didàctica específica de la presentació dels Fets, conceptes i sistemes conceptuals de la matèria dins de les activitats d'aprenentatge concretes que es vagin proposant.
Les altres parts, que s'han estructurat d'una manera diacrònica, se centren sobretot a Europa.
Tanmateix, però, el coneixement històric del segle XX implica tenir una perspectiva d'abast no únicament europeu sinó també universal, la qual cosa, òbviament, no vol pas dir que s'hagi d'impartir tot, sinó només aquells fets més rellevants susceptibles de proporcionar claus de comprensió de la dinàmica històrica de la contemporaneïtat.
Encara que l'apartat de Fets, conceptes i sistemes conceptuals estigui estructurat de manera diacrònica, això no implica que no es pugui desplegar en l'ordre que el professorat estimi convenient (temàtic, des de problemes del present, o d'altres.
L'apartat de continguts procedimentals s'ha articulat en quatre sèries.
Després d'una part referida a les aplicacions derivades de la temporalitat històrica, s'estructuren els grups d'estratègies i tècniques implícites en el mètode de l'historiador/a a partir dels tres eixos que semblen, analíticament parlant, comuns a la producció de coneixement: l'obtenció, el processament i la comunicació d'informació.
Aquestes parts dels continguts de procediments tenen els mateixos enunciats que els de la matèria comuna d'Història ja que les estratègies intel·lectuals amb què es produeix el coneixement històric són les mateixes a totes les etapes històriques.
És a dir: difereixen només en qüestió de grau però no pas de gènere.
Es tracta, doncs, que l'alumnat de la matèria d'Història del món contemporani, de caràcter menys instrumental que la matèria comuna, aprofundeixi més en els procediments a fi de familiaritzar-se més amb el mètode de la disciplina, o bé hi actuï, en el seu cas, amb una major complexitat de les accions.
No es pretén pas, però, que necessàriament aquestes quatre parts es plantegin per separat com a objectes propis d'estudi deslligats del coneixement factual i conceptual.
És desitjable que en la planificació dels aprenentatges de la matèria, les estratègies i tècniques derivades del mètode de l'historiador/a així com les argumentacions dels marcs explicatius de diverses historiografies hi estiguin presents, en especial pel que fa al tractament de fonts primàries i secundàries.
És en les preguntes a les fonts, i en els exercicis de contrast i reflexió sobre la seva fiabilitat -sempre de manera adequada al nivell de l'alumnat concret- on gairebé totes les tècniques esmentades en el capítol de procediments troben el seu lloc i les possibilitats d'utilització i aplicació.
Finalment, pel que fa a l'apartat de valors, s'ha conjugat en aquest currículum la presència de valors comuns a totes les matèries impartides en un context democràtic amb d'altres que, sense ser-ne exclusius, són facilitats a l'aprenentatge d'una manera particular per la Història.
I també d'altres relacionats més íntimament als valors que es fan intervenir o es deriven més directament del coneixement històric com ho poden ser l'adopció de posicions crítiques a través del coneixement històric, la sensibilització del fet cultural històric, i, en especial el relativisme cultural que, en cap cas s'entén aquí com a radical, sinó com a contrapès per valorar críticament les cultures foranes i les del temps passats així com per negar validesa a qualsevol forma d'etnocentrisme.
Els enunciats generals de valors coincideixen amb els de l'àrea de Ciències Socials de l'Educació Secundària Obligatòria i de la matèria comuna d' Història.
Això és així perquè l'aprenentatge i consolidació d'aquesta part del contingut necessita d'un temps clarament més llarg que no pas els conceptes i procediments per tal d'assentar-se i consolidar-se.
Utilitzar i aplicar alguns dels procediments de treball propis de la Història com la localització, identificació, obtenció, processament i interpretació de les fonts.
Explicar, situant-los adequadament en el temps i l'espai, alguns fets i esdeveniments rellevants de la història del segle XX, valorant la seva significació en el procés històric i les seves repercussions en el present, manifestant així una visió global del món contemporani i superant enfocaments localistes.
Interpretar alguns dels principals processos econòmics, socials, polítics i culturals que configuren la història recent com a resultants de l'encadenament causal tot identificant la interdependència de distints processos de canvi.
Relacionar alguns dels fets i factors polítics, econòmics, socials, culturals i ideològics del segle XX, situant-los en el seu context històric tant a través de la inducció a partir de fonts primàries i secundàries com en l'aplicació de relacions conegudes a noves informacions proposades o en l'elaboració d'activitats d'indagació i síntesi.
Identificar i relacionar les formes de vida socials i les idees que mouen individus i col·lectivitats al llarg del segle XX amb instruments de poder, producció i intercanvi.
Interpretar i aplicar correctament representacions icòniques del temps històric -de successió i de simultaneïtat- manifestant un domini suficient de la cronologia i identificant realitats històriques de llarga i curta durada.
Aplicar correctament el vocabulari propi de la Història tant en situacions conegudes com davant de noves propostes d'informació o d'interpretació.
Comportar-se amb solidaritat davant les desigualtats sòcio-econòmiques del món d'avui tot rebutjant les actituds intolerants i valorant la pau com un dret fonamental de tots els éssers humans.
Valorar el coneixement històric com a eina útil per adoptar posicionaments i actituds crítiques personals, argumentant les pròpies idees sobre la societat i revisant-les a partir de les noves informacions tot corregint estereotips i prejudicis.
Respectar les aportacions de les civilitzacions que ens han precedit, així com les d'altres cultures diferents i/o alternatives relativitzant degudament els valors de la pròpia cultura.
1.1 Concepte i funció de la Història.
1.2 Les fonts de la Història Contemporània i la seva utilització.
1.3 L'anàlisi i les explicacions dels fets històrics: les historiografies importants del segle XX.
Balanç del segle XIX fins el 1914.
2.1 Conseqüències generals de la revolució industrial i dels canvis polítics i culturals durant els dos primers terços del segle XX.
2.2 La segona fase de la industrialització i les seves conseqüències.
2.3 Imperialisme i colonialisme: les seves repercussions en les relacions internacionals.
3.1 Conseqüències de la Primera Guerra Mundial.
L'aparició d'un estat socialista.
3.5 Conseqüències de la Segona Guerra Mundial.
El món després de la Segona Guerra Mundial.
4.1 Grans etapes de les relacions internacionals: la formació dels blocs, la guerra freda, la coexistència pacífica i la dissolució de la URSS.
Anàlisi d'algunes crisis o conflictes locals d'abast internacional.
4.3 L'evolució econòmica a la segona meitat del segle XX.
4.4 L'evolució de les mentalitats.
4.5 Conflicte i consens: els organismes internacionals i el seu paper.
Problemes i perspectives del món actual.
5.1 Els desequilibris econòmics i demogràfics.
El debat sobre la prosperitat indefinida, el desenvolupament sostingut i el deteriorament del medi ambient.
5.2 La Unió Europea: principals problemes i solucions.
5.3 Evolució de les idees polítiques i de l'aplicació efectiva dels drets humans.
El paper de les organitzacions no governamentals.
5.4 Els nous moviments socials: pacifisme, ecologisme, feminisme i d'altres.
5.5 El desenvolupament tècnico-científic i l'impacte de les noves tecnologies.
5.6 La condició femenina en el món d'avui: la lluita per la igualtat, la reivindicació de la diferència.
1.5 Elaboració de quadres-resum de caire cronològic sobre determinats aspectes i/o etapes de l'esdevenir històric.
2.1 Utilització de fonts primàries i secundàries, siguin textuals, documentals, gràfiques, cartogràfiques, informàtiques o numèriques per a l'obtenció de la informació de naturalesa històrica com la lectura de textos, la interpretació de mapes i gràfics.
2.2 Utilització de tècniques d'observació directa per a l'obtenció d'informació de naturalesa històrica com les visites a museus, monuments, arxius, treballs de camp.
2.3 Utilització de tècniques d'observació indirecta per a l'obtenció d'informació de naturalesa històrica com la visualització de diapositives, vídeos, films.
2.4 Formulació i plantejament de preguntes o d'hipòtesis.
4.5 Formulació coherent de dues o més explicacions d'uns mateixos esdeveniments històrics segons diferents teories prèvies.
3.1 Acceptació dels drets i deures com a ciutadans/ciutadanes.
4.1 Sensibilització davant les manifestacions històrico-culturals de les diferents èpoques.
4.2 Respecte i apreciació pel llegat històrico-cultural del passat.
5.4 Valoració de les cultures foranes i les dels temps passats.
5.5 Valoració negativa de qualsevol etnocentrisme.
Identificar conceptes bàsics per a la comprensió de l'esdevenidor humà i que permetin fer distintes classificacions de les durades del temps històric, tot comentant algunes funcionalitats de la Història al llarg del temps a partir de fonts primàries o secundàries.
Utilitzar diverses fonts primàries i secundàries, contrastant-les, valorant-ne la rellevància i detectant la seva relació amb els coneixements adquirits per tal de deduir-ne fets i conceptes, tot identificant i argumentant també la pluralitat de percepcions i interpretacions d'una mateixa realitat històrica.
Sintetitzar les principals transformacions econòmiques, socials, culturals i polítiques operades a Europa durant els primers dos terços del segle XIX com a base de partença de l'evolució històrica posterior.
Identificar les causes de la Primera Guerra Mundial tot comentant fonts històriques, tot descrivint a grans trets l'evolució del conflicte i les seves conseqüències immediates.
Descriure la nova situació político-territorial d'Europa i la nova organització econòmica mundial sorgida després de la primera guerra mundial, especialment pel que fa al declivi del vell continent i a l'aparició d'un estat socialista i la seva evolució.
Descriure la situació de la condició femenina com a conseqüència de la revolució industrial, tot plantejant les primeres arrels dels moviments emancipadors decimonònics, les seves conseqüències, les modificacions que s'hi van concretar com a conseqüència de la primera guerra mundial i al llarg de la segona meitat del segle XX.
Comentar l'evolució dels principals valors, actituds humanes col·lectives, formes de vida quotidiana i creences religioses que es produeixen al llarg del s.
XX a partir de l'anàlisi d'algunes fonts i documents de caràcter literari, filosòfic o artístic (inclòs el cinema) de l'època i establint les relacions explicatives pertinents amb el context històric general.
Elaborar una síntesi sincrònica de la situació política, econòmica i social d'Europa en vigílies de la segona guerra mundial acompanyada, si hi escau, dels pertinents registres gràfics, estadístics i cartogràfics.
Descriure l'impacte de la II guerra mundial a l'economia planetària diferenciant els instruments de política econòmica per a la refeta postbèl·lica en els dos blocs i les dependències que s'establiran entre els centres i les respectives perifèries.
Realitzar un petit treball d'indagació o bé sintetitzar els trets principals de l'evolució històrica d'algun dels països que durant el segle XX han experimentat un procés de descolonització, tot identificant els seus principals problemes de tipus cultural, econòmic, social i polític així com les seves causes i destacant la solidaritat i el respecte envers les diversitats sòcio-culturals i les diferències sòcio-econòmiques del món d'avui.
Explicar la dissolució de la URSS i els principals canvis esdevinguts als països del ex-bloc socialista, tot emmarcant-los en una nova configuració geoestratègica del món a partir de la caiguda del mur de Berlín (1989).
Distingir alguns dels trets tècnics més significatius, impactes sòcio-ambientals i diferents estadis d'implantació del 'desarrollisme' industrial a escala mundial, tot manifestant una actitud solidària envers les desigualtats del món d'avui i plantejant-se els problemes derivats del creixement indefinit en l'àmbit demogràfic.
Analitzar el funcionament dels sistemes polítics del segle XX: les democràcies amb els seus matisos institucionals (monarquies, repúbliques, presidencialismes) i les diverses formes que adopten les dictadures, tot valorant la importància i necessitat de la formació històrica per tal d'adoptar un posicionament social crític propi.
Analitzar algun conflicte bèl·lic de finals del segle XX o bé d'actualitat amb dimensió internacional, a partir de la informació dels mitjans de comunicació social, valorant críticament els diversos enfocaments, cercant els seus antecedents i les seves explicacions històriques, argumentant les pròpies idees com a individu social que viu en un temps i espai concret i valorant la pau com a dret fonamental de totes les persones.
Representar esquemàticament, mitjançant mapes conceptuals o resums, continguts treballats i, especialment, l'encadenament causal de fets o fenòmens, distingint les relacions de causalitat i les motivacions intencionals dels processos de canvi polític, econòmic i sòcio-ideològic.
Emprar amb correcció enciclopèdies, diccionaris històrics, llibres i altres recursos per contextualitzar qualsevol fet o fenomen, realitzant exposicions orals o debats i establint prèviament una selecció del material més adient.
Plantejar-se preguntes i formular hipòtesis explicatives d'una realitat històrica, tot cercant i analitzant les fonts primàries i secundàries més adients per treure conclusions i adquirir una opinió pròpia i fonamentada sobre el tema.
Utilitzar recursos informàtics adients per a l'adquisició i ordenació d'informació històrica o historiogràfica.
Apreciar la validesa del mètode històric com a eina d'anàlisi en l'època actual i ser rigorós en les pròpies anàlisis de situacions històriques, tot evitant les interpretacions simplistes i personalistes.
Practicar el diàleg, la tolerància, el pluralisme i els valors democràtics en les relacions personals i en grup.
Apreciar la realitat històrico-cultural a la qual pertany, tot respectant les diferents realitats culturals.
Per altra banda, l'ordenació cronològica facilita les interconnexions amb matèries afins (Història, Història de l'Art, Filosofia...) i sobretot amb les literatures catalana i universal.
Tanmateix, no es tracta de fer història de la literatura en el sentit de descriure amb profusió de dades el desenvolupament dels moviments literaris, el conjunt d'autors i obres que els integren, sinó de centrar-se en la lectura i estudi d'unes quantes obres i, partint d'elles, reconstruir el context històric, cultural i literari en què van néixer i fora del qual perden bona part del seu sentit.
Amb la suficient antelació, es triaran sis i es distribuiran d'acord amb els criteris següents: una obra de literatura medieval, dues dels Segles d'Or, una dels segles XVIII i XIX i dues del segle XX.
La tria de les sis obres es farà de manera coordinada amb les corresponents a les literatures catalana i universal, procurant buscar les interconnexions entre autors i obres.
L'alumnat podrà prendre consciència del fenomen literari com una manifestació cultural en la qual es combinen el context sociopolític i ideològico-cultural, els episodis biogràfics, el tarannà psicològic i les idees estètiques.
També, analitzant aquesta literatura, l'estudiant descobrirà com els gèneres i estils es poden entrecreuar, com interessen més els grans eixos culturals que no l'estricte periodització cronològica, com la literatura -sigui castellana, catalana o universal- és molt més que un poema, una peça teatral o una obra narrativa.
En aquest sentit, cal observar que el fet de citar autors a l'apartat de conceptes, no vol dir ni que s'hagin de treballar tots ni que s'hagin d'aprofundir tots igualment.
Per una banda, l'aprenentatge d'aquesta matèria possibilitarà en molts moments l'ús dels recursos bàsics del llenguatge literari per aplicar-los a millorar l'actuació lingüística, que és un dels objectius generals del batxillerat.
Per altra banda, actualment hi ha una tendència, en la didàctica de la literatura, a canviar el seu enfocament: si primer es basava en la història literària i després en l'estilística, ara se centra sobretot en el text, la seva lectura, comprensió i recreació, amb tot el que suposa de referències contextuals.
Gaudir de la lectura, tot considerant-la una activitat gratificant per al temps d'oci, i entenen ensems que l'obra literària és un mitjà per accedir a noves visions del món i a noves experiències.
Conèixer les principals obres de la literatura castellana des de l'Edat Mitjana fins a l'actualitat.
3.1 Literatura il·lustrada i neoclàssica: Leandro Fernández de Moratín.
5.1 De principis de segle fins a 1939:
5.2 Dels anys quaranta a l'actualitat:
Utilització de les diferents fonts bibliogràfiques que permeten d'accedir amb rigor a l'estudi de la literatura.
Confecció i interpretació de quadres cronològics i esquemes que permetin relacionar els autors amb els corresponents moviments literaris i amb el context sociohistòric i cultural.
Reconeixement de textos dels diferents moviments i autors per mitjà dels seus trets característics.
Producció de textos literaris, a la manera de determinats autors i seguint l'estructura del gènere corresponent, però alhora cercant un estil propi d'expressió.
Redacció d'un treball monogràfica sobre una obra literària.
Valoració positiva del fet literari, atenent els aspectes lingüístic, cultural i estètic.
Sensibilitat estètica davant les obres literàries, tot valorant-ne els elements innovadors i creatius.
Formulació de judicis objectius en referència als llibres llegits, tot respectant les opinions d'altri en dialogar sobre ells.
Consultar la bibliografia pertinent en biblioteques, integrant, si és el cas, les informacions procedents de diferents fonts sobre el mateix tema.
Relacionar obres, autors i moviments literaris amb el context cultural i sòcio-històric.
Analitzar les analogies i diferències entre dos escriptors o entre dos textos de moviments literaris diferents, bo i comparant-ne els elements essencials que els caracteritzen.
Relacionar obres i corrents de la literatura castellana amb altres corresponents de la literatura catalana i universal, tot assenyalant-ne les influències mútues.
Identificar textos de diferents moviments literaris i autors, per mitjà dels seus trets característics.
Comentar un text, explicant el tema, l'estructura i els recursos estilístics, mètrics i tècnics significatius.
Analitzar, com a mínim, sis obres íntegres, tot valorant-ne l'enriquiment personal aportat.
Crear textos breus, partint d'altes preexistents, però modificant el gènere literari o d'altres elements (personatges de diferent classe social, estructura i final, localització, època, canvi d'enfocament narratiu).
Això implica, d'entrada, establir lligams amb la matèria paral·lela de modalitat, la literatura castellana i l'altra paral·lela optativa, la literatura universal.
També la globalitat i complexitat dels fets culturals aconsellen de tenir present la coordinació, fins allà on sigui possible, amb altres matèries, com la Història del món contemporani, la Història de Catalunya, la Història de l'art o la Història de la filosofia.
Amb la intenció d'apropar l'alumnat a la matèria s'ha optat per centrar el continguts conceptuals a la realitat més concreta de les obres i els autors.
Per això s'han seleccionat les figures i les obres cabdals, representatives de la literatura catalana, des dels orígens a l'actualitat, especialment de les dues èpoques més significatives, l'Edat Mitjana i el segle XX.
Aquestes sis obres corresponents als autors que figuren a l'apartat de Fets, conceptes i sistemes conceptuals es renovaran periòdicament.
En conjunt contemplaran els diferents gèneres i cronològicament dues seran representatives del període comprès entre l'Edat Mitjana i la Renaixença, una del segle XIX i tres del segle XX.
Cal no oblidar, a més, que no tan sols es tracta d'ajudar l'alumnat a adquirir uns coneixements, en aquest cas literaris, sinó també i sobretot, en consonància amb els objectius generalss d'etapa, de contribuir a l'ús correcte de les tècniques de comunicació i, doncs, de fer valorar la pròpia expressió com a indicativa del nivell cultural i com a possible font de gaudi personal en l'elaboració de textos.
En altres paraules, cal fer de la literatura catalana al batxillerat una matèria viva, dinàmica i flexible que, tot i que ha d'acomplir la tasca de situar en el seu context els principals autors i obres, també ha de tenir sempre present que allò fonamental és estimular en l'alumnat el gust per la literatura.
Conèixer els principals autors i obres de la literatura catalana contemporània.
Fer treballs de recerca bibliogràfica, degudament documentats, sobre autors i obres de la literatura catalana.
Valorar críticament un autor o una obra, amb criteris raonats.
Desenvolupar la pròpia capacitat crítica en la discussió i el contrast de punts de vista sobre obres i autors diversos.
De l'Edat Mitjana a la Renaixença.
1.5 Del Renaixement a la Il·lustració: Francesc Fontanella, Francesc Vicenç Garcia.
La Renaixença: Romanticisme i Realisme.
3.2 La novella: Joaquim Ruyra, Caterina Albert (Víctor Català), Prudenci Bertrana.
Establiment de la poètica d'un autor o d'un corrent literari a través de textos, literaris o programàtics.
Consulta de fonts bibliogràfiques.
Valoració positiva de la literatura en tant que expressió de la subjectivitat de l'autor i, alhora, manifestació cultural emblemàtica dels pobles.
Interès per conèixer els grans autors i la tradició literària.
Exposar una visió, sintètica però clara, de la literatura catalana.
Relacionar els autors fonamentals de la literatura catalana amb les èpoques i els moviments als quals pertanyen.
Comparar textos d'èpoques o orientacions literàries diferents tot subratllant-ne, amb els arguments pertinents, tant les diferències com les possibles similituds.
Física A l'etapa d'educació secundària obligatòria s'ha abordat l'estudi de les ciències de la naturalesa des de la perspectiva de ciència integrada.
Per això, la seva contribució als Objectius generals del Cicle es centra en el seu paper d'instrument per una comprensió, adequada a l'edat, de l'entorn tecnològic i científic que cada vegada ocupa més parcel·les de la cultura actual.
Conèixer els trets més importants de l'evolució dels conjunts numèrics al llarg de la història.
En particular, conèixer el que han significat els nombres irracionals en la història de la matemàtica.
Conèixer i aplicar, tant al pla com a l'espai, el producte escalar de dos vectors i les seves propietats, i calcular-lo tant en coordenades com a partir del mòdul i de l'angle que formen els vectors.
Aquesta matèria presenta a l'alumnat un panorama de conjunt de tot allò que conforma modalitat de Tecnologia del batxillerat i les possibles continuacions del seu estudi.
L'essencial de la Tecnologia industrial és l'adquisició de cultura tecnològica, entesa com la capacitat de comprendre i emprar diferents tecnologies i com la capacitat d'interrelacionar-les, usar els procediments que els són propis, conèixer-ne els seus orígens i evolució, les implicacions econòmiques i el seu impacte social i ambiental.
L'essencial de la matèria de Tecnologia industrial és que l'alumnat aprengui a utilitzar i treballar els procediments de la tecnologia, i alhora a integrar les diverses vessants amb la finalitat que adquireixi una visió global integrada de la tecnologia.
En les matèries de Mecànica, Electrotècnia, Física o Dibuix tècnic ja s'aprofundirà en els aspectes teòrics i aplicats que són propis de cada una d'elles.
Així la matèria de Tecnologia industrial esdevé un espai d'integració i de treball interdisciplinari respecte de les altres matèries de la modalitat de tecnologia.
Si bé la formulació dels continguts pot semblar repetitiva respecte al currículum de Tecnologia de l'Educació Secundària Obligatòria, en el batxillerat cal ampliar aquests continguts de manera concèntrica, utilitzar les eines que la resta de matèries del Batxillerat posa en mans de l'alumnat i tractar els temes amb rigor epistemològic.
L'entorn i el disseny global que s'hagi fet del Batxillerat en el Projecte curricular de centre determinarà el sector o sectors específics sobre els quals exemplificar i treballar.
Sobre la matèria primera que es prengui com exemple segons l'entorn o disseny fet, caldrà detallar els processos d'obtenció i transformació, les seves propietats, els assajos que acondueixen a determinar-les, les formes comercials de presentació i el seu transport i embalatge.
A partir d'una d'elles, es pot veure la producció, la transformació, el transport, la distribució industrial i domèstica, la normalització i els efectes secundaris.
Les exigències d'estructuració, sistematització i globalització que comporta el treballar amb la regulació i el control és una bona oportunitat per assolir uns procediments i una capacitat d'abstracció que després seran d'aplicació en diferents entorns tecnològics.
Caldrà incidir també en els sistemes de tractament de la informació i la comunicació a l'empresa, tant en els processos de producció com en els de disseny i gestió.
Pel que fa els continguts procedimentals i actitudinals, convindrà associar-los als continguts conceptuals per estructurar els mòduls que conformaran el segon nivell de concreció de la matèria.
Si bé una formulació d'aquest tipus suposa una modulació a partir dels continguts conceptuals, hom pot també fer un segon nivell de concreció modulant a partir dels continguts procedimentals.
Finalment es recomana que el treball de recerca que l'alumnat ha de fer al batxillerat sigui, en el cas de la modalitat de tecnologia, un projecte tecnològic complet centrat en aquesta matèria.
Aprofundir en els elements de cultura tecnològica per millorar el seu coneixement sobre qualsevol camp industrial concret, tot valorant críticament les repercussions de l'activitat industrial a la vida quotidiana.
Identificar i seleccionar materials d'ús industrial per les seves propietats i aplicacions tecnològiques.
Analitzar l'organització i desenvolupament dels processos tecnològics, el comportament dels sistemes i les respostes dels instruments, així com l'impacte de les tecnologies de la informació.
Projectar i construir sistemes, circuits o peces tot cercant, seleccionant i interpretant la informació tècnica adient.
Manipular amb destresa i precisió materials, instruments i eines.
Valorar l'impacte i les limitacions que comporta el cost econòmic, mediambiental i social d'un projecte pel que fa tant a rendibilitat com viabilitat.
Aplicar els criteris de la qualitat i seguretat industrials adequats a cada procés tecnològic segons les normes específiques.
1.1 L'ésser humà i la tecnologia: La tècnica i l'evolució de l'ésser humà.
1.2 El naixement de la ciència i de la tecnologia:
1.3 La tecnologia de les civilitzacions agràries.
1.5 Ciència i tecnologia en el món actual.
1.6 La tecnologia com a sistema: els mètodes i llenguatges de la tecnologia.
1.7 Els components del sistema tecnològic: necessitat, materials, coneixements, recursos econòmics, condicions d'entorn.
2.2 Classificació dels materials.
2.4 Propietats i assajos: físics i químics.
2.5 Reciclatge i eliminació de materials.
2.6 Formes comercials de presentació.
3.2 La producció i transformació de l'energia: centrals nuclears, tèrmiques, hidràuliques, eòliques, solars i altres.
Instal·lacions industrials i domèstiques.
3.5 Consum i estalvi d'energia.
4.1 Elements i circuits constitutius de les màquines.
Els elements i sistemes mecànics: mecanismes de transmissió i de transformació del moviment.
Els elements i circuits pneumàtics o hidràulics.
Els elements i circuits elèctrics.
4.2 Les màquines: principis de màquines.
Estudi descriptiu i funcional dels motors tèrmics i les màquines elèctriques.
4.3 Maquinària per a la transformació de la matèria: molins, tamisos, filtres, destil·ladors i reactors.
4.4 La instal·lació industrial: l'obra civil.
Les instal·lacions de les indústries (mecàniques, químiques, tèxtils, alimentàries).
5.1 De productes químics bàsics.
5.3 D'elements metàl·lics amb producció o no de ferritja i amb deformació.
5.4 Sistemes de fabricació d'altres productes d'importància industrial o de consum (pintures i recobriments, ciment, paper, ceràmics, teixits, productes farmacèutics).
5.5 Màquines i eines adequades a cada procediment.
5.6 Metrologia: magnituds i unitats, instruments de mesura, tolerància.
6.1 Visió general: sistemes de llaç obert i tancat.
Components com a part d'un sistema.
6.2 Sensors, dispositius de comandament i actuadors.
Classificació funcional i per tecnologies: elèctrics, mecànics, pneumàtics, hidràulics.
6.3 Processadors: Classificació funcional i per tecnologies.
6.4 Introducció a la informàtica industrial i als autòmats programables.
Organització industrial i procés tecnològic.
7.1 El paper de la tecnologia a l'empresa.
7.2 Elements d'organització industrial (estructura empresarial, procés de fabricació, la fabricació flexible, la cadena de valor) i el tractament de la informació i les tecnologies de la comunicació en l'organització, el control i la gestió empresarial.
El projecte tècnic: L'avantmemòria i la memòria.
Els balanços (d'energia, de materials).
7.4 Economia: avaluació econòmica d'un projecte.
Referits al tractament de la informació.
1.2 Realització de càlculs i expressió amb notació específica (equacions lògiques, equacions químiques, grafcets).
1.3 Ús de les eines informàtiques per a la captació, emmagatzematge, anàlisi i tractament de la informació; per a la simulació de processos, l'execució d'ordres de comandament, la redacció de memòries, la confecció de plànols i la comunicació.
1.4 Anàlisi dels fenòmens tecnològics des d'altres punts de vista: històric, sociològic i econòmic.
2.1 Identificació de materials bàsics (anàlisi organolèptica i tests senzills de reconeixement) i realització d'assajos.
Referits a la realització de projectes.
3.2 Realització d'un projecte tècnic complet des de la definició de l'objectiu fins l'obtenció i avaluació del producte final.
1.4 Respecte a les convencions i normes internacionals.
Voluntat de diàleg i intercanvi crítics.
Identificar les característiques específiques de la ciència, la tècnica i la tecnologia, atenent a les seves diferents activitats i la seva interdependència.
Reconèixer i descriure les relacions existents entre l'avenç de la tecnologia i l'evolució de les civilitzacions.
Descriure, interpretar i emprar els mètodes, simbologies i llenguatges de la tecnologia i representar gràfiques, esquemes i plànols.
Descriure, de les primeres matèries, els processos d'obtenció i transformació i les formes normalitzades de presentació comercial.
Identificar i descriure les principals energies per les seves utilitats i fonts de producció.
Descriure alguna de les principals xarxes de distribució de l'energia.
Interpretar projectes i esquemes senzills d'instal·lacions industrials i explicar-ne el funcionament.
Descriure la connexió dels principals dispositius electromecànics a la xarxa industrial.
Desmuntar artefactes tot identificant les peces i subconjunts principals i secundaris; descriure el funcionament dels diferents dispositius que hi són presents.
Mesurar paràmetres mecànics i elèctrics amb els instruments adequats.
Associar màquines, eines i útils per a cada tipus concret de treball.
Descriure i reconèixer les aplicacions bàsiques dels automatismes.
Projectar i construir circuits simples per a l'aplicació en automatismes.
Interpretar organigrames de funcions d'una empresa industrial.
Descriure els principis i tècniques generals de manteniment industrial.
Informar-se dels danys que es poden produir en cada lloc de treball concret, analitzar-los i decidir com fer-ne la prevenció.
Interpretar i aplicar criteris bàsics en els plans de control de qualitat.
Identificar i acotar els problemes a resoldre i les necessitats a satisfer mitjançant la utilització de la tecnologia.
Aplicar les normes i reglamentacions que afectin màquines, materials i instal·lacions.
Analitzar i relacionar les dades preses d'especificacions tècniques.
Utilitzar dades d'informacions tècniques en la solució tant de problemes teòrics com pràctics.
Fer càlculs de paràmetres tecnològics.
Elaborar projectes senzills, redactant les memòries i dibuixant els plànols necessaris.
Descriure la importància del disseny en la fabricació, comercialització i ús dels objectes.
Realitzar els pressupostos econòmics dels projectes realitzats, valorant el seu efecte en la seva rendibilitat i viabilitat.
Realitzar individualment i en equip els projectes redactats.
Reconèixer les formes de prevenció de l'impacte ambiental de les activitats industrials.
Analitzar l'impacte de l'activitat tecnològica en la societat.
Descriure el paper de la tecnologia i de la gestió de la innovació a l'empresa.
Reconèixer la necessitat de la minimització dels residus i del reciclatge dels materials.
Òbviament, els continguts conceptuals encapçalats com a "Llenguatge gràfic i geomètric" es corresponen i s'operativitzen especialment, en el conjunt de procediments "Ús del llenguatge gràfic i geomètric" Els continguts del tercer apartat de cada bloc fan referència a la instrumentalització de la matèria per a la producció de descripcions i representacions amb diferents característiques i intencionalitats.
L'Electrotècnia és la disciplina tecnològica que s'adreça a la generació a l'aprofitament del treball elèctric.
L'Electrotècnia comprèn els aspectes relatius a la producció, tractament i transport de l'electricitat així com el disseny i construcció d'aparells i circuits elèctrics.
La importància de l'electrotècnia, motivada per l'abast de les seves aplicacions a la vida quotidiana i a tots els àmbits de l'activitat econòmica, esdevé una forma d'aprofitament de l'energia, de la qual pràcticament no es pot prescindir.
L'ús d'aquesta s'estén a diferents àmbits: la producció i la distribució, l'enllumenat, la calefacció, la transferència d'energia a treball mecànic, l'automatització de processos i maquinària.
L'Estudi dels fenòmens elèctrics i electromagnètics es basa en un conjunt de coneixements elementals de mecànica, electricitat i magnetisme que en el batxillerat figuren també en els currículums de les matèries de Física i de Tecnologia industrial.
En cada una de les matèries, aquests continguts s'han de tractar en la forma i la profunditat què li són propis.
En la Física es fonamenta el coneixement científic i en la Tecnologia industrial els aspectes aplicats a instal·lacions i màquines.
En l'Electrotècnia, la mecànica, l'electricitat i el magnetisme han de ser tractats de forma integrada per tal d'aprofundir en la constitució dels dispositius elèctrics i en les seves aplicacions, tot emfasitzant la importància de les normes de seguretat nacionals i internacionals.
Pel que fa als continguts conceptuals, la matèria s'estructura en tres parts, que constitueixen els aspectes comuns de les aplicacions de l'electricitat: Electricitat i magnetisme, Màquines elèctriques i Circuits i aplicacions elèctriques i electròniques.
A Electricitat i magnetisme es tracten els continguts introductoris relacionats amb els principis que regeixen aquests fenòmens, i, atès que s'inclouen en aquesta matèria s'orienten més cap a les aplicacions que es desenvoluparan al llarg de la matèria que no pas cap a qüestions abstractes i expectatives.
També s'hi treballen els fonaments en què es basa el funcionament dels dispositius i dels circuits des del punt de vista qualitatiu i quantitatiu tot emfasitzant els aspectes de la transferència d'energia i el seu balanç energètic.
Els continguts de Màquines elèctriques fan referència a la generació, transport, distribució i conversió de l'electricitat i els circuits de maniobra i comandament associats.
S'hi estudien les diferents màquines que tenen relació amb l'electricitat, tant les dinàmiques com les estàtiques.
Des del punt de vista de la generació, es dóna una visió global de la transferència d'energia elèctrica des de les diferents formes energètiques, incloent-hi les fonts clàssiques i les renovables.
A Circuits i aplicacions elèctriques i electròniques es tracten l'anàlisi de circuits d'instal·lacions elèctriques bàsiques així com la introducció als dispositius i les aplicacions electròniques, que ja formen part integrada d'aquest camp.
S'hi inclouen tant aspectes d'aplicacions domèstiques com industrials, i les normes de seguretat que han de complir.
També s'hi fa referència als diferents camps d'aplicació de l'electricitat, com l'enllumenat, l'automatització i els aparells de fred i calor.
En aquesta matèria, el saber fer electrotècnic, els continguts de procediments tenen un pes important.
En efecte, els procediments s'estructuren en quatre parts: Obtenció i tractament de la informació; Representació i interpretació gràfica; Anàlisi d'aparells i circuits; i Disseny i muntatge d'aparells i circuits.
Els procediments d'experimentació i mesura aporten un valor afegit ja que contribueixen a la millora de la comprensió dels fenòmens elèctrics i electromagnètics, atès que, per la seva naturalesa, requereixen un grau elevat d'abstracció.
A Obtenció i tractament de la informació s'aborden aspectes d'ús de diferents fonts d'informació, així com els procediments per a la seva elaboració, incloent-hi l'ús d'eines informàtiques com a suport de treball.
La Representació i interpretació gràfica són comunes a totes les disciplines tecnològiques, ja que la representació gràfica és el llenguatge tècnic per excel·lència.
A Anàlisi d'aparells i circuits elèctrics es treballen les tècniques d'anàlisi i càlcul aplicades a les màquines i als circuits, i s'inclouen aspectes didàctics per facilitar la comprensió dels fenòmens.
S'hi incideix en els procediments de càlcul aplicat i mesura orientats a la contrastació de resultats experimentals, amb el recolzament de les tecnologies de la informació, i així es fa la iniciació de l'alumnat en les tècniques de diagnòstic d'avaries.
A Disseny i muntatge d'aparells i circuits elèctrics, s'inclouen els procediments de disseny i construcció, tant d'aparells com de circuits, incidint de nou en la mesura de paràmetres elèctrics.
Els continguts d'aquesta part permeten treballar de forma integrada els continguts conceptuals i procedimentals treballats anteriorment.
També s'hi inclou el respecte a les mesures i normes de seguretat, des de la vessant del disseny i la manipulació.
Els valors, normes i actituds s'organitzen en tres parts que fan referència a la tecnologia, el treball i l'entorn.
Cal fer esment especial al respecte que hom ha de tenir de les normes elementals de seguretat en les instal·lacions, especialment pel que fa a les persones, i també als aspectes d'afectació sobre l'entorn.
Els continguts actitudinals es treballen de forma integrada amb els altres continguts al llarg de tota la matèria.
Identificar i analitzar la funció i el comportament dels circuits elèctrics i dels seus elements dins el seu entorn d'aplicació -generadors, receptors, aparells de mesura, de control i de comandament- tot considerant les seves característiques tècniques.
Aplicar les lleis generals de l'electricitat i de l'electromagnetisme per tal de realitzar els càlculs i representacions gràfiques d'aparells i circuits elèctrics.
Mesurar les magnituds elèctriques dels circuits i aparells elèctrics utilitzant els instruments i connexions adients i expressar els resultats amb les unitats corresponents.
Usar les eines, els aparells i els instruments, en les instal·lacions electrotècniques, tot respectant les reglamentacions tècniques i les normes de seguretat corresponents.
Participar activament i coordinada en la realització d'un projecte en equip.
Resoldre petits circuits d'aplicació habitual, mitjançant el disseny, la selecció de components, el muntatge i la realització d'assajos necessaris per verificar el seu funcionament.
Dibuixar esquemes de circuits i plànols d'instal·lacions i equips elèctrics característics, respectant i emprant la normativa internacional sobre l'ús de la terminologia, els símbols i les representacions gràfiques.
Valorar la incidència que comporta l'execució d'un projecte en el cost econòmic, en el medi ambient i en la societat i avaluar la seva rendibilitat i viabilitat.
Definicions, unitats i símbols.
1.4 Magnituds i lleis generals del magnetisme i de l'electromagnetisme.
2.4 Generador de corrent continu i de corrent altern.
2.5 Centrals generadores d'energia elèctrica.
3.1 Distribució i transport de l'energia elèctrica.
3.2 Instruments i mètodes de mesura.
3.3 Instal·lacions elèctriques.
3.4 Dispositius de maniobra i protecció en circuits elèctrics.
3.5 Seguretat i reglamentacions tècniques.
3.6 Components electrònics lineals i no lineals.
3.7 Circuits bàsics d'electrònica.
3.8 Camps d'aplicació de l'Electrotècnia: il·luminació, calor i fred, transport, automatització.
1.2 Elaboració de les informacions tècniques d'un aparell o una instal·lació elèctrica.
1.4 Ús de les eines informàtiques per a l'obtenció i tractament de la informació.
3.3 Anàlisi i contrastació de magnituds en elements i circuits, entre valors calculats i valors mesurats.
Disseny i muntatge d'aparells i circuits elèctrics.
4.1 Disseny d'un circuit a partir d'una necessitat específica.
4.2 Projecció, muntatge i desmuntatge de conjunts i circuits.
4.3 Experimentació i aplicació de circuits.
3.1 Respecte a seguretat de les persones, dels aparells i del les instal·lacions.
3.2 Valoració crítica de les diferents formes de generació de l'energia elèctrica i la seva incidència en l'economia, qualitat de vida i el medi ambient.
Analitzar qualitativament i quantitativa el comportament d'un circuit en corrent altern, en sistemes monofàsics i trifàsics equilibrats, aplicant els mètodes numèrics i gràfics d'anàlisi de circuits.
Mostrar coneixement dels tipus, les característiques i la representació de la potència elèctrica en corrent altern, i també de la interdependència amb el factor de potència.
Interpretar les característiques dels materials, components i màquines elèctriques en catàlegs, manuals tècnics, i, si s'escau, en les plaques de característiques.
Enunciar les lleis bàsiques del magnetisme i de l'electromagnetisme.
Dissenyar circuits elementals de les aplicacions elèctriques més representatives, incorporant les proteccions adients, elaborant les informacions tècniques i els esquemes corresponents i emprant la terminologia i la simbologia adequats.
Mostrar iniciativa en la resolució de problemes.
Realitzar el muntatge i l'experimentació de circuits a partir d'esquemes, tot identificant la simbologia normalitzada dels elements elèctrics d'aparells, circuits i instal·lacions.
Identificar i descriure les parts d'una màquina elèctrica i els circuits annexos de comandament, control i protecció.
Identificar les característiques d'un transformador elèctric.
Realitzar el procés de muntatge, experimentació i desmuntatge d'un motor elèctric.
Calcular els paràmetres constructius d'un aparell i/o instal·lació elèctrica senzilla i elaborar les documentacions tècniques i els esquemes corresponents.
Mostrar coneixement de les propietats i l'ús dels materials -metalls i aïllants- utilitzats en electrotècnia.
Analitzar, a un nivell elemental, l'aplicació de les normes i els reglaments referents a màquines, materials i instal·lacions, especialment les més representatives del Reglament Electrotècnic de Baixa Tensió.
Analitzar i contrastar els resultats obtinguts en el disseny, muntatge i experimentació de circuits.
Diagnosticar avaries elementals en un circuit elèctric.
Descriure les tècniques de manteniment dels aparells i les instal·lacions elèctriques.
Utilitzar eines informàtiques per al disseny i la simulació de circuits elèctrics.
Construir un circuit electrònic senzill a partir de l'esquema, tot identificant els components i la seva funció.
Explicar el funcionament de circuits i aparells simples que fan ús de l'electricitat per a l'enllumenat, l'escalfament i el refredament, el transport i l'automatització, assenyalant les relacions i interaccions entre els fenòmens que s'hi produeixen.
Analitzar la incidència de les fonts d'energia en l'economia elèctrica.
Descriure l'impacte ambiental de les centrals generadores d'energia elèctrica.
Valorar la incidència de l'electrotècnia en la millora de la qualitat de vida.
Planificar adequadament les fases d'elaboració d'un treball o una operació tècnica.
Realitzar projectes tant individualment com en el si d'un equip.
La Mecànica com a matèria de la modalitat de Tecnologia té un caràcter de ciència aplicada que fa ús de les lleis establertes per la Física pel que fa a l'equilibri i al moviment de cossos i fluids sotmesos a forces.
El seu objectiu és analitzar aplicacions concretes.
L'estudi de la mecànica i de les seves aplicacions comporta la integració de camps de coneixements científics i tecnològics que en facilitin l'anàlisi i permetin un disseny adequat a les necessitats que es pretenen resoldre.
Per aquest motiu, en el desenvolupament d'aquesta matèria caldrà tenir en compte les relacions amb d'altres matèries de la modalitat de Tecnologia, especialment les Matemàtiques, la Física i la Tecnologia industrial.
Els continguts conceptuals s'estructuren en quatre parts: Equilibri de cossos, Resistència de materials, Màquines i mecanismes i Mecànica de fluids.
A l'equilibri de cossos s'analitzen les condicions relatives a l'estàtica dels cossos i a l'anàlisi de les forces que hi intervenen, les càrregues que s'hi apliquen i les forces de reacció que es produeixen en els seus fulcres.
A la Resistència de materials es tracta d'analitzar els diferents esforços a què poden ser sotmesos els elements d'una estructura o un conjunt mecànic, calculant les càrregues aplicades.
A més, també s'analitzen les propietats i les resistències de diversos materials per tal d'avaluar la seva adequació a un determinat esforç en una aplicació concreta.
A Màquines i mecanismes, els continguts constitueixen les bases de la mecànica aplicada, la qual tracta de familiaritzar l'alumnat en l'aplicació dels principis fonamentals de la cinemàtica i la dinàmica en un camp determinat, concretament en els moviments dels mecanismes per si sols o formant part d'una màquina.
A Mecànica de fluids es tracta d'identificar i analitzar la funció dels diferents dispositius, instal·lacions i aparells on intervenen els fluids.
Avui, en qualsevol instal·lació industrial es poden trobar circuits i elements de màquines on intervé un fluid, ja sigui líquid o gas.
Pel que fa als procediments, s'han estructurat en quatre parts: Obtenció i tractament de la informació, Representació i interpretació gràfica, Anàlisi de màquines i circuits, i Disseny i construcció.
A Obtenció i tractament de la informació, es treballen els procediments bàsics de cerca, interpretació i elaboració d'informació aplicats a l'entorn de la mecànica, posant un èmfasi especial en els aspectes d'interpretació de documents i taules de característiques, ja que són eines bàsiques en la resolució de la majoria de problemes i aplicacions de la Mecànica.
Els procediments sobre Representació i interpretació gràfica se centren en la representació gràfica de la informació que constitueix una eina insubstituïble pel que fa a l'anàlisi i la comprensió de la constitució i el funcionament de màquines, mecanismes i estructures.
A l'Anàlisi de màquines i circuits es treballen els procediments d'anàlisi, mesura i contrastació de valors de problemes i situacions de la mecànica i la fluídica aplicades.
Altres aspectes importants d'aquest apartat són l'avaluació i la detecció de les situacions de perill i el respecte de les normatives internacionals, de la normalització i la seguretat.
L'Experimentació i construcció s'orienta cap al muntatge i experimentació sobre models mecànics, hidràulics i pneumàtics tot realitzant les mesures escaients per tal d'avaluar-ne el seu funcionament.
Els continguts actitudinals s'organitzen en tres parts referents a la tecnologia, el treball, i l'entorn.
Cal fer esment al respecte que hom ha de tenir de les normes elementals de seguretat, sobretot el que fa referència a les persones, i també als aspectes d'afectació sobre l'entorn.
Aquests continguts s'han de treballar de forma integrada amb els altres continguts.
Analitzar sistemes mecànics, tot emprant estratègies d'anàlisi qualitativa que parteixin de les lleis de la Mecànica i amb el suport de tècniques gràfiques que desenvolupin la 'intuïció mecànica' necessària per esquematitzar un sistema.
Resoldre, qualitativament i quantitativa problemes de situacions habituals de l'entorn tecnològic de l'àmbit de la mecànica, fent ús de les lleis físiques que la fonamenten, emprant les eines que ofereix el dibuix, les representacions gràfiques i les tecnologies de la informació.
Experimentar, mesurar, realitzar càlculs, anàlisis i valoracions de materials, forces, moviments i energia en sistemes mecànics d'aplicació pràctica, tot expressant els resultats amb les unitats corresponents.
Obtenir i interpretar la informació referent a dades i variables de materials i productes comercials d'aplicació en l'àmbit de la mecànica.
Projectar i construir petits sistemes mecànics, seleccionant adequadament els components d'acord amb la seva funció, establir els assajos necessaris per verificar el seu funcionament correcte, justificar i valorar críticament els resultats obtinguts.
Valorar la incidència que comporta l'execució d'un projecte o activitat en el cost econòmic, en el medi ambient i en la societat i avaluar la seva rendibilitat i viabilitat.
2.3 Propietats mecàniques dels materials.
Estructures, bigues i mecanismes.
2.5 Productes i materials normalitzats.
3.1 Cinemàtica i dinàmica de màquines i mecanismes.
3.2 Resistències passives: fregament i rodadura.
4.3 Transferència d'energia en els fluids.
4.4 Circuits hidràulics, oleohidràulics i pneumàtics.
1.1 Obtenció i interpretació de dades de materials i elements mecànics extretes de promptuaris, catàlegs i material bibliogràfic especialitzat.
1.2 Elaboració de les documentacions tècniques d'una màquina o instal·lació mecànica.
1.3 Aplicació de models físics per deduir i analitzar el comportament de màquines i sistemes, emprant, quant s'escaigui, les eines informàtiques corresponents.
2.1 Realització de diagrames cinemàtics, de forces i de moments.
2.2 Representació simplificada d'estructures, màquines i mecanismes.
2.3 Representació gràfica de forces, velocitats, acceleracions i trajectòries.
2.4 Esquematització de dispositius i circuits hidràulics i pneumàtics.
2.5 Interpretació i utilització de la normativa i convencionalismes en la simbologia i les representacions gràfiques.
Anàlisi de màquines i circuits.
3.1 Anàlisi de magnituds relatives a la cinemàtica i la dinàmica de màquines i mecanismes.
3.2 Resolució gràfica i analítica de problemes relatius o pertanyents a la mecànica aplicada.
3.3 Identificació de les situacions de perill i la incidència sobre aquestes, de les reglamentacions tècniques.
4.1 Realització d'experiències amb màquines i mecanismes i els seus materials.
4.2 Construcció i experimentació de circuits hidràulics i pneumàtics.
Contrastació entre resultats calculats i mesurats.
1.2 Sensibilització pels progressos tecnològics i pels antecedents històrics.
1.3 Respecte a les convencions i normes internacionals.
3.1 Valoració de la incidència de les activitats relacionades amb la mecànica en l'activitat econòmica, la qualitat de vida i el medi ambient.
3.2 Respecte a la seguretat de les persones, els aparells i les instal·lacions.
Establir les relacions entre el coneixement científic i el desenvolupament tecnològic com a factors complementaris l'un de l'altre.
Determinar les condicions d'equilibri de cossos amb formes geomètriques simples, tot emprant mètodes analítics i experimentals.
Determinar la forma i les dimensions de cossos en funció dels esforços simples de tracció, compressió, flexió i torsió a que són sotmesos.
Elegir un determinat material o un producte comercial, a partir de taules i catàlegs, en funció de les seves característiques mecàniques i dimensionals.
Realitzar balanços energètics de màquines i mecanismes senzills, tot calculant potències i rendiments, tenint en compte els esforços a realitzar.
Relacionar les propietats dels lubricants amb la disminució de les resistències passives.
Calcular analíticament i gràfica les forces, moments, velocitats i acceleracions que intervenen en una màquina o mecanisme senzill, a partir de les condicions dinàmiques de funcionament.
Analitzar estructures, màquines i mecanismes de transmissió i regulació de moviment, i esquematitzar-los gràficament de manera simplificada.
Determinar moments flectors i esforços tallants a partir de les sol·licitacions extremes i aplicacions d'aquestes i de les condicions de suport.
Obtenir dades i variables d'elements i sistemes mecànics a partir de la interpretació d'àbacs, gràfics, diagrames i nomogrames.
Fer diagrames vectorials de composició i descomposició de forces i moviments.
Determinar gràficament trajectòries, posicions relatives de punts i baules de cadenes cinemàtiques sobre el pla.
Determinar els graus de llibertat d'un sistema mecànic senzill.
Resoldre problemes d'anàlisi, numèric i gràfic, obtenint i tractant les dades mitjançant l'ús d'aplicacions informàtiques que en facilitin l'anàlisi.
Simular i experimentar mecanismes, a partir de la construcció de models senzills.
Mesurar dimensions, velocitats, forces, cabals i pressions, identificant i utilitzant correctament les magnituds i unitats amb precisió i rigorositat.
Determinar els paràmetres de treball hidrostàtic i hidrodinàmic en funció dels esforços i sol·licitacions extremes, calculant les dimensions dels recipients i de les canonades.
Identificar la composició, la funcionalitat i les propietats d'una aplicació hidràulica, oleohidràulica o pneumàtica, a partir de les documentacions i els esquemes corresponents.
Experimentar i analitzar el funcionament de petits circuits pneumàtics i hidràulics a partir del seu esquema, seleccionant-ne els elements a partir d'informacions tècniques i comercials.
Tenir cura i fer el manteniment adequat d'instruments, eines i materials.
Valorar la rigorositat, la creativitat i la metodologia emprada en la resolució de problemes i avaluar els resultats obtinguts.
Mantenir una actitud de curiositat envers les aportacions que l'entorn immediat ofereix i envers els avenços tecnològics i científics.
Valorar l'impacte de les màquines, estructures i altres realitzacions de l'àmbit de la mecànica en el medi ambient i en la societat.
En acabar la matèria, l'alumne/a ha de ser capaç de:
8- Actitud crítica respecte a les activitats que degraden l'entorn.