L'osteoporosi és una malaltia de l'esquelet que debilita els ossos i fa que es trenquin amb facilitat, especialment els del canell, els de la part superior del braç, les vèrtebres i el maluc.
És molt freqüent i afecta principalment les dones, sobretot després de la menopausa.
Es produeix quan els ossos, que són teixits vius que es regeneren constantment, perden més massa de la que poden reemplaçar.
La malaltia es desenvolupa lentament i sense símptomes a mesura que s'envelleix.
Això provoca que moltes persones afectades no se n'assabentin fins que no es trenquen un os.
Aquestes fractures apareixen habitualment a partir dels 50 anys, i el fet d'haver-ne patit una incrementa entre 2 i 4 vegades el risc de presentar-ne de noves, generalment en els dos anys següents.
Algunes d'elles, especialment les de maluc i les de les vèrtebres, poden produir dolor crònic i invalidesa.
L'adopció d'hàbits de vida saludables i certs medicaments poden ajudar a enfortir la massa òssia i reduir el risc de fractures.
L'osteoporosi és el resultat de la pèrdua de massa òssia, anomenada densitat mineral òssia.
Els ossos es reconstrueixen constantment.
En molts punts diferents i al mateix temps, una petita part es reabsorbeix, desapareix i se substitueix per nou material ossi.
Durant l'època de creixement, el ritme de creació d'os nou és més ràpid que el ritme de destrucció i, com a conseqüència, la massa òssia augmenta progressivament.
Després aquest ritme s'estabilitza.
A mesura que s'envelleix, en canvi, el procés es desenvolupa a la inversa: la massa òssia es perd més ràpid del que es crea.
L'osteoporosi apareix quan aquest desequilibri s'agreuja.
Actualment és possible preveure el risc que tenen les persones de 40 anys o més de patir una fractura òssia en els 10 anys posteriors mitjançant un test senzill disponible en línia.
De tota manera, aquesta eina ajusta bé el risc de fractura de fèmur, però no el de fractura osteoporòtica en general a la nostra població, ja que la subestima.
L'osteoporosi es coneix com "la malaltia silenciosa" perquè no acostuma a produir cap símptoma sempre que no hi hagi fractures.
Hi ha alguns signes que poden fer sospitar la seva aparició:
Sovint la presència de determinades fractures permet diagnosticar l'osteoporosi directament.
En cas que no sigui així o que no s'hagin produït fractures, es pot realitzar una densitometria òssia (DEXA), que serveix per diagnosticar la malaltia, determinar el risc de fractura, valorar l'eficàcia del tractament i avaluar la salut dels ossos.
Aquesta prova, similar a una radiografia i completament indolora, mesura la quantitat d'os d'una zona determinada, és a dir, el que es coneix com a densitat mineral òssia.
Les mesures es realitzen en diferents parts del cos, com ara la columna i el fèmur.
Els resultats es comparen amb la densitat mineral òssia de persones joves i sanes.
Els valors finals poden ser normals, determinar la pèrdua lleu de massa òssia (osteopènia) o revelar la presència d'osteoporosi.
El tractament de l'osteoporosi pot incloure:
La millor estratègia per mantenir el bon estat dels ossos i prevenir l'osteoporosi és l'adopció d'hàbits de vida saludables, com ara mantenir una alimentació equilibrada, rica en calci i en vitamina D, fer activitat física diària i evitar el consum de tabac i alcohol.
A més, per evitar el risc de caigudes i prevenir possibles fractures és important viure en un entorn segur, desplaçar-se amb prudència i adoptar postures correctes.