Instruction: Per què és coneguda Mercè Masnou i Ferrer?

Context:
Mercè Masnou i Ferrer (Vic, 10 de desembre de 1960) és una escriptora osonenca que va residir molts anys a Barcelona i que ara viu al Moianès
Llicenciada en Educació Física, treballa des de fa molts anys al Servei d'Activitat Física de la UAB.
Durant les seves hores lliures escriu llibres infantils i juvenils i fa de dinamitzadora de tallers per a nens i nenes. També ha treballat a la ràdio fent un programa d'entrevistes a gent de la galàxia llibre. Va començar-lo amb Joan Llongueres, el 2007, amb el nom de "Lectures d'estiu" i va seguint-lo fent, els darrers anys en solitari, amb els noms successius de "La contraportada" i "Galàxia Llibre". El nombre de persones entrevistades es va acostar a les 250, de les diverses professions que es poden trobar en el que ella va acabar anomenant la galàxia Llibre. Durant la temporada 2007-2008 va guionar i locutar, juntament amb Joan Puig, 150 episodis de 5 minuts de durada de les històries d'un detectiu que apareixerà a la saga de llibres Kadingir (que escriu amb Joan Llongueras). Són Els casos del detectiu Logan i es poden trobar -els guions i els audios- al web http://www.detectiulogan.cat
En els darrers anys també ha col·laborat estretament amb les seves filles, Ariadna i Helena, elaborant materials variats (nadales, calendaris, contes il·lustrats...); totes tres constitueixen el Col·lectiu HAM.
Amb el pseudònim G.M. Newgrange va publicar, el 2004, la novel·la juvenil La veritable història de Dani Ferrer i el roc que el feia immortal. És una paròdia a la catalana, sense sang ni fetge, de les aventures del famós Harry Potter, per tal de donar un punt de vista alternatiu al seu públic lector. És aquesta l'única paròdia legal del primer llibre de Harry Potter. La va concebre la Mercè amb l'ajut de les seves filles després que l'agent literari de la creadora de la saga anglesa li negués el dret a publicar una enciclopèdia que havia fet sobre els quatre primers llibres de la saga.
Ha publicat juntament amb Joan Llongueras els llibres Kadingir - El ceptre de Zink i Kadingir - El senyor de Zapp - El Cas Shapla en català i castellà. Aquests tres llibres formen part d'una tetralogia que ha de seguir amb Kadingir - El quart poder
A partir d'El Cas Shapla una nova cronista, Helena Sales, s'ha afegit a la parella inicial. Amb ella acaben de publicar la revisió de La reina de Kígal, inici d'una nova trilogia sobre el món de Ki sota el paraigua de Kadingir Orígens.
Tots els llibres de Kadingir es poden trobar actualment a amazon.com
Havent practicat atletisme al Club Atlètic Vic durant més de quinze anys, quan era jove, se li va fer l'encàrrec d'escriure la història d'aquest club d'atletisme que volia commemorar el seu 80è aniversari i el centenari de l'atletisme a la comarca d'Osona. Aquest llibre es va publicar el 2010.

Response: Per ser escriptora.


Instruction: Qui era Coreb i què va fer?

Context:
Coreb (en grec antic Κόροιβος) va ser, segons la mitologia grega un heroi de l'Argòlida que va fundar la ciutat de Mègara.
Quan Crotop era el rei d'Argos, la seva filla Psàmate va ser estimada per Apol·lo i li donà un fill, Linos. Psàmate, per por del seu pare, va abandonar l'infant a la muntanya. Però Crotop va conèixer els fets, i sense creure que havia estat Apol·lo el que deixà embarassada la seva filla, va enviar uns gossos perquè es mengessin el nen i va fer-la enterrar viva. Irritat, Apol·lo va enviar un monstre anomenat Pena (és a dir "càstig"), perquè devorés els fills dels habitants d'Argos. Llavors, un jove del país anomenat Coreb, va lluitar contra el monstre i el va matar. Però una altra plaga va caure sobre els argius. Coreb, veient que això significava una voluntat divina, va anar a Delfos a oferir al déu la reparació que fos necessària per haver matat Pena en contra de la seva voluntat. L'oracle li va dir que no tornés a Argos, sinó que agafés de Delfos un trípode sagrat i se'l carregués a les espatlles i fes camí. Quan el trípode li caigués, s'havia d'aturar i en aquell lloc fundar una ciutat. El trípode va caure i Coreb fundà la ciutat de Mègara. A la plaça d'aquesta ciutat s'ensenyava la seva tomba.

Response: Un heroi de l'Argòlida que va fundar una ciutat.


Instruction: On va néixer Conxa Rovira?

Context:
Conxa Rovira (Carcaixent, la Ribera Alta, 1952 - València, 23 d'octubre de 2016) fou escriptora i professora de llengua i literatura de l'IES Arabista Ribera de Carcaixent, institut on exercia de cap d'estudis.
Va elaborar, junt amb altres autors, materials didàctics com Valencià pràctic, Repunt. Taller de llengua i Ona (Bromera), així com altres materials publicats per Anaya i Tàndem. Era una defensora i una apassionada de la llengua i una docent compromesa amb l'educació pública. Per la seva feina en l'àmbit educatiu fou guardonada amb el Premi Baldiri i Reixac, que atorgaren als seus alumnes de 3r d'ESO.
No només es va dedicar a elaborar i publicar llibres de text sinó també a la literatura. El 2013 va guanyar el XX Premi de Literatura Eròtica de la Vall d'Albaida pel llibre Pecata minuta (Bromera, 2014). Els compositors Jorge Sastre i Roger Dannenberg li van dedicar la seua darrera òpera, La mare dels peixos, per mor que Rovira en va donar la idea inicial. L'òpera, basada en una rondalla d'Enric Valor, participa en el projecte Soundcool i s'estrenarà a les darreries del 2016, al Palau de les Arts.
Va morir el 23 d'octubre de 2016 de les conseqüències d'un ictus que l'havia tocat uns mesos abans.

Response: A Carcaixent.


Instruction: On estava la dona del text?

Context:
Ella s'asseia al banc dels acusats. Al jurat li semblava, però, que estava fora de lloc. Amb la seva brusa blanca cordada fins el darrer botó i la faldilla blava per sota dels genolls, es veia com la perfecta esposa. Els cabells recollits en un monyo baix també hi contribuïen.
Les proves no eren concloents, tot quedava molt obert a valoracions personals. Ningú la va veure entrar o sortir del pis, no sabien del cert quin horari va seguir aquell dia. Els veïns no van sentir cap crit ni cap discussió. Al sobre amb el verí només hi havia les empremtes del propi marit. I després estava la nota de suïcidi, encara pendent d'avaluar pel grafòleg.
Amb el seu advocat havien preparat l'interrogatori a consciència. Només li caldria moure el cap per contestar, amb un breu ‘sí', ‘no', o algun altre monosílab per resposta. La compareixença anava força bé. Fins que va ser el torn del lletrat de l'acusació. Les seves preguntes ja no seguien cap guió i ella intentava contestar amb paraules curtes, però no se'n va sortir. En una esdrúixola, les mans que mantenia davant la boca no la van tapar prou i va veure's la seva llengua bífida. L'expressió a la cara dels membres del jurat li va avançar el veredicte.

Response: Asseguda al banc dels acusats.


Instruction: Quan va néixer Helena?

Context:
Helena Arribas i Esteve (Reus, 1956) és una pedagoga i política catalana, alcaldessa del Vendrell i senadora en la VI Legislatura.
Professora amb les especialitats de filologia francesa i parvulari, ha estat presidenta del Moviment de Renovació Pedagògica del Baix Penedès. Va ser delegada sindical de la Unió dels Treballadors d'Ensenyament de Catalunya (USTEC). Membre del Patronat Pau Casals, de la Fundació del Museu Deu i de la junta directiva de la Federació de MRP de Catalunya i representant de la mateixa en la taula estatal de la confederació de MRP de l'Estat. També és membre de La Lira Vendrellenca.
Va ser consellera delegada per la Federació de Municipis de Catalunya en el Consell Escolar Territorial de Tarragona. Membre de l'executiva intercomarcal de la IX Federació del PSC del seu Consell Nacional i de la Comissió de política educativa. Membre del Comité Federal del PSOE. Ha estat regidora de l'ajuntament del Vendrell des del 1991 fins a 2015 i consellera comarcal, senadora per la província de Tarragona a les eleccions generals espanyoles de 1996. Ha estat Secretària Segona de la Comissió d'Educació del Senat. Alcaldessa del Vendrell (2003-2007) i diputada a la Diputació de Tarragona, en les eleccions municipals espanyoles de 2007 fou candidata a l'alcaldia del Vendrell.

Response: L'any 1956.


Instruction: Qui era Joana Soler Engràcia?

Context:
Joana Soler Engràcia (Barcelona, 1866 - Barcelona, 1914) va ser una pintora catalana.
Filla de l'actor Iscle Soler i Samsot i de l'actriu Rosalia Engràcia Oriol, tots dos populars intèrprets d'obres de Serafí Pitarra. Foren tres germanes: Emília, Joana i Maria. El pare mai volgué que cap de les seves filles entrés en contacte amb el món del teatre perquè no el considerava apropiat per a les dones de casa seva. Així, doncs, la gran estudià música; Joana, Belles Arts i Maria, magisteri. Joana, segons el document d'adopció del seu fill per la seva germana Maria, hauria nascut el 1870.
D'acord amb la memòria acadèmica de l'Escola de Belles Arts, durant el curs 1892-93 l'alumna Joana Soler Engràcia obtingué com a premi extraordinari una borsa de viatge per Brodats i blondes (l'assignatura es deia «Pintura decorativa. Tejidos, bordados, blondas y estampados»). El curs 1895-96, també per Brodats i blondes, aconseguí el premi extraordinari de la Pròrroga de Borsa d'estudi.
El 1896 participà, amb una reproducció a l'oli del frontal de Sant Jordi de la Diputació de Barcelona, a la primera Exposició Femenina de la Sala Parés i l'any següent presentava quatre obres a l'Exposició General de Belles Arts de Madrid (Frontes de San Jorge de la Real Audiència de Barcelona, Tira de frontes de altar, Tira de casulla, Ramo de naranjas) i tres còpies a l'oli (una del Frontal de Sant Jodi de la Reial Audiència de Barcelona i dues de brodats de casulla), per les quals obtingué una menció honorífica. Aquest mateix any prengué part en la segona Exposició Femenina de la Sala Parés (1897), com també ho feu en la tercera Exposició Femenina de 1898. El juliol de 1899 exposà de nou a la Parés, sala en què també intervingué amb motiu de la XVIIa Exposició Extraordinària (1900). El mateix 1899 consta com a alumna de la Càtedra d'art decoratiu i aplicat a la indústria, que depenia de l'Escola Oficial de Belles Arts de Barcelona, sota el mestratge de Josep Pascó i Mensa, exposant estudis de flora i fauna, del guix, del natural, composicions ornamentals i projectes d'art industrial a l'Exposició General de Belles Arts de Madrid.
Fou alumna de Pere Borrell del Caso qui li realitzà un retrat en forma de medalló, dedicat i signat. El 1903 es casà amb Josep Miquel Gual, segon fill d'una notable família de la pagesia d'un poble de la Conca de Barberà.
El que es conserva de la seva producció no és gaire abundant, possiblement perquè morí als 48 anys a causa de la gran epidèmia de tifus. La major part de la seva producció està en mans de la família i del Museu de Terrassa, ciutat on es traslladà el seu marit amb els dos fills petits després d'enviudar.
La seva germana Maria va pintar petites obres. Aquest fet, més el d'haver tingut cura dels fills de la seva germana Joana quan van quedar orfes, potser podria explicar que les obres que es guarden d'ella en el Museu de Terrassa s'hagin adjudicat a la seva germana Maria, fins que, sortosament, arran de l'exposició Dels Fons a la Superfície. Obres d'artistes catalanes contemporànies anteriors a la Dictadura Franquista, celebrada el 2008 en el Centre de Cultura de Dones Francesca Bonnemaison (CCDFB), es van presentar els seus nets per aclarir l'error. Entre aquestes obres destaca Nu assegut, on l'artista va copsar un instant d'una dona nua asseguda i capficada en ella mateixa. Sobta el cos nu de la dona: un cos real, sense idealitzar, totalment allunyat dels pintats pels artistes masculins, sobretot els d'aquells anys, que sempre els representaven com desitjaven que fossin. Es tracta, doncs, d'un nu femení pintat a través d'uns ulls de dona, un nu que no s'exposa a la mirada masculina.

Response: Una pintora.


Instruction: És de dia?

Context:
És fosc, molt fosc. Ni la lluna ha gosat sortir, tenia por de la foscor. Les maldats del món, les nostres maldats ens han caigut a sobre i han deixat el cel negre, negre i roig. Negre de plors, roig de sang. Plors de desesperança, sang d'innocents.
Europa avergonyeix el seu propi poble essent insensible a altres pobles que pateixen. Europa té amnèsia i ha oblidat que no fa tant de temps ella mateixa patia. I plorava. I sagnava.
Només ens queda esperar una nova aurora, un nou dia, nou de debò, en què les persones comptin més que els números, en què se les tingui en compte pel que són i no per les seves riqueses, en què les vides dels éssers humans valguin el mateix independentment del color de la seva pell o del seu origen. Potser llavors torni la llum sobre l'horitzó a alimentar bells somnis.
Relat publicat a l'ebook “Mestres de la «Fàbrica de Paraules» (2015-16)” de Vull Escriure – es pot descarregar (cal baixar fins a la temporada 2015-16)

Response: No.


Instruction: Per quina divinitat el riu Marne s’anomena així?

Context:
A la mitologia celta o gal·la, la Dea Matrona ("deessa mare") és la deessa que dóna el seu nom al riu Marne (antic riu Matrŏna) un dels afluents del Sena i un dels rius més llargs de l'antiga Gàl·lia. El teònim Mātr-damunt-ā, en llengua gal·la, significa "gran mare". Per aquest motiu, la deessa del Marne o Matrona ha estat interpretada com una deessa mare.
Moltes imatges religioses gal·les, incloent-hi les senzilles figuretes de terracotta produïdes en sèrie per a ser utilitzades als templets dintre de les cases, descriuen deesses mare nodrint criatures o sostenint fruites, altres menjars, o petits gossets. També són representades a les làpides. A moltes zones, aquesta Matronae va ser representada en tríades o grups de tres, encara que de vegades només n'apareixen dues, ben presents a tota l'Europa del nord.
Es creu que el nom de la figura mitològica gal·lesa Modron, deessa mare del déu Mabon, deriva de Matrona. Per analogia, la Dea Matrona pot haver estat concebuda pels antics gals com la mare del déu Maponos.[cal citació]
Pel fet que el riu Marne travessa la Xampanya i banya les ribes de la vila de Châlons sur Marne, hi ha la possibilitat que aquesta deessa fos important pel poble dels gals Catalauni o catalauns. Segons el Res Gestae (al llibre XV, paràgraf XI), de l'historiador i militar romà Ammià Marcel·lí (IV dC), els gals catelauni i els remi habitaven aquesta zona del Marne, a la Belgica Secunda.

Response: Per la Dea Matrona.


Instruction: És un dia lectiu?

Context:
Avui, que no hi ha escola, l'Albert és amb la seva mare. La Maria se l'ha endut a la feina, no vol córrer el risc que aparegui un blau al seu cos com l'altre dia. Ella no acaba de creure's que es colpegés amb la porta. I si ha de presentar una prova contra el seu marit en un hipotètic divorci, no vol que sigui en el cos de l'Albert.
El seu marit, el Mateu… tan dolç que era al principi, però darrerament… Li ha deixat una nota a la porta per quan torni de la feina: “No truquis a la veïna per recollir l'Albert, ha vingut amb mi”.
Ara els seus horaris laborals són incompatibles. El Mateu fa el torn de nit a un hotel de la capital i ella hi neteja les habitacions. Va controlant al nen, que es mou pels passadissos de la planta on ella feineja. “No facis cap malifeta”, li diu. I és que ha vist un “No molesteu” a terra. A la següent porta el cartell mostra la cara “Arregleu l'habitació”. Quan hi entra, sorprenent la parella que es mou rítmicament al llit, obté la prova que buscava.

Response: No.


Instruction: Què tenia la Perla Negra?

Context:
Després d'haver fet desaparèixer la maledicció de la Perla Negra una amenaça encara més aterridora s'atansa sobre el seu capità i la seva tripulació: Jack Sparrow (Johnny Depp) té un deute de sang amb el llegendari Davy Jones, l'amo de les profunditats de l'oceà i capità del fantasmagòric Holandès errant, a qui cap altre vaixell pot igualar en velocitat i botí capturat. A menys que l'astut Jack trobi la forma de saldar aquest pacte amb el dimoni estarà condemnat per l'eternitat a una vida més enllà de la mort al servei de Jones. Aquest esdeveniment interromp els plans matrimonials entre Will Turner (Orlando Bloom) i Elizabeth Swann (Keira Knightley), que, un cop més, es veuen arrossegats per ldes desventures de Jack i que s'enfrontaran a monstres marins, tribus salvatges, a l'extravagant endevinadora Tia Dalma i àdhuc a l'aparició del pare de Will, desaparegut feia molt de temps, anomenat Bill Turner. Per si no n'hi hagués prou, el despietat caçador de pirates, Lord Cutler Beckett de l'East India Trading Company (Companyia de les índies de l'est) vol recuperar el llegendari Cofre de la Mort -on està guardat el cor bategant de Davy Jones i únic mode de trobar-lo i fins i tot assassinar-lo. Segons la llegenda, qui posseeixi el cofre podrà controlar Davy Jones, per això Beckett té la intenció d'utilitzar aquest poder per destruir per sempre fins a l'últim dels pirates del Carib. Quan Davy Jones envia el Kraken perquè devori Sparrow (el Kraken és un monstre i gegantesc cefalòpode que Jones té sota el seu control), la tripulació (entre la que s'hi troba James Norrington, comodor la carrera militar del qual ha estat arruïnada per l'astut capità Sparrow) es veu obligada a fugir-ne després de la derrota i Elizabeht emmanilla Jack al vaixell perquè el Kraken només el vol a ell. Sparrow desapareix mentre el Kraken destrueix el navili. Poc després, Norrington li entrega el cor de Davy Jones a Beckett. El destí dels pirates així com de llur llibertat, corre perill: s'apropa la batalla final.
Aquesta pel·lícula va optar a diversos premis, d'entre els quals destaquen:

Response: Una maledicció.


Instruction: Qui és Esperança?

Context:
Esperança Atarés i Solans (Barcelona, 1946) és una religiosa benedictina, abadessa del monestir de Sant Pere de les Puel·les del carrer Anglí de Barcelona.
Quan tenia nou anys va morir el seu pare i, mentre seguia estudiant, es va posar a treballar de modista. Impulsora del grup de la Joventut Obrera Cristiana (JOC), va deixar la seva primera feina quan es van negar a assegurar-la. Després va treballar als Laboratoris Esteve fins que inicià el batxillerat, uns estudis que compatibilitzà amb seguir fent de modista i fent de voluntària al Cottolengo. Continuà a les JOC, on fou presidenta del 1967 al 1968. Fou detinguda el 31 de maig del 1968 per anar a una manifestació obrera a La Rambla. Col·laborà amb els Grups Obrers Autònoms (GOA) i amb el Moviment Ibèric d'Alliberament (MIL).
El 1974 va viure la detenció de Puig Antich al carrer Girona, quan se l'endugueren per executar-lo. Aquest fet l'afectà, i després de llegir Cartas del desierto de Carlo Carretto anà a passar uns dies a reflexionar al monestir de Puiggraciós. Dies després a Barcelona coincidí amb una monja del monestir de Sant Pere de les Puel·les, que la convidà, i ella de seguida s'hi implicà. El Nadal del 1974 viatjà a Itàlia amb els seus oncles, aprofità per visitar Assís i conèixer Carlo Carretto, que estava malalt, i poc després va decidir fer-se religiosa. Entrà al monestir com a postulant el gener del 1936.
És abadessa del monestir del carrer Anglí des del 2011, en substitució de Gertrudis Nin i Barbany, que era abadessa des del 2000 i renuncià en jubilar-se. L'elecció es produí el 27 d'octubre de 2011 amb la presència del delegat episcopal de la Vida Consagrada, Josep Anton Arenas i l'assistència de l'abat emèrit de Montserrat Sebastià Bardolet i el vicari episcopal Jesús Sanz.

Response: Una religiosa benedictina.


Instruction: El personatge creu que té bona sort?

Context:
Fins a cert punt, puc considerar-me afortunat. Bàsicament perquè encara soc en aquest món i, tenint en compte la meva situació, bé podria no ser-hi. En les darreres hores de foscor i silenci, em venen els records de la vida que vaig deixar enrere. Fa massa temps que em trobo lluny de casa, en terres estranyes. Qui pot dir si tornaré a veure la meva dona, amb el seu lluminós somriure i els rínxols caient-li sobre les galtes. I els meus fills ja seran homes, sí, deu anys no passen debades. Mala decisió la de fer-me soldat. Que el conflicte es resoldria força aviat, deien. I jo, pobre de mi, m'ho vaig creure… Les guerres se sap quan comencen, però mai quan acaben.
I aquí estem, sense badar boca ni moure'ns durant la freda nit, no sigui que ens descobreixin a tocar de la victòria. Si tot surt com han planejat i en som els vencedors, puc remar jo sol de tornada, si cal. Se senten sorolls acostant-se. Sembla que algú obre la trapa i ens apropa una escala. Aquesta última batalla posarà fi al llarg setge. Era impossible imaginar que entraríem a la ciutat dins, en lloc de damunt, d'un cavall.

Response: Sí.


Instruction: Què està sonant?

Context:
Una melodia de jazz m'acompanya aquesta matinada, amb la xafogor típica de l'estiu a Barcelona amarant-me fins i tot les celles. L'esternbèrgia. A la meva àvia li encantava aquesta flor. Mira que em va costar d'aprendre aquest nom i, fixa't, ara no me'l puc treure del cap.
En aquestes hores incertes, de vigília quan hauria de tenir son, m'assalten els records més curiosos. Per exemple la parafernàlia amb què preparava els cistells per anar a dinar a la font de l'ermita. O la decepció del fet que cap nét portés el nom del seu marit, que tan aviat la va deixar vídua. O darrerament la temporada que va patir blefaritis i ens va fer córrer a tots quan se li va posar l'ull com un pebrot. O els jocs de la seva infantesa que ens explicava anys enrere als cosins al pati de la casa vella, al poble, omplint el terra de guix.
Els darrers mesos tenia la memòria segrestada pel pas del temps, però no perdia l'oportunitat de mostrar-nos alguna part que se li il·luminava momentàniament. I tant ens parlava de quan s'amagava entre les vinyes amb els seus germans, com quan em va agafar en braços per primera vegada, a mi, la seva primera néta.
El solo de la guitarra deixa pas al piano mentre segueixo asseguda a l'ampit de la finestra, mirant com passen les hores pel carrer desert sense deixar rastre. Aquesta nit traspuo enyorança per tots els porus de la meva pell.
MOLTES GRÀCIES PER LES VOSTRES APORTACIONS!!

Response: Una melodia de jazz.


Instruction: Qui és l’aspirant de l’extrema dreta al Brasil?

Context: El candidat de l'extrema dreta brasilera, Jair Bolsonaro, ha aconseguit una victòria impressionant a les eleccions presidencials del Brasil. En alguns moments del recompte, Bolsonaro semblava capaç d'atènyer la victòria en la primera tanda, per a la qual cosa necessitava la meitat del vots més un. Finalment ha arribat a un 46%, que és una enorme sorpresa i que el deixa en una posició excel·lent per a guanyar a la segona tanda, el 28 d'octubre. Lula da Silva va guanyar les seves primeres eleccions, el 2002, també un 46% dels vots a la primera tanda. El seu contrincant serà el candidat del PT, el partit de Lula, Fernando Haddad, que ha aconseguit, quan falta poc per a acabar el recompte, el 28%. Sembla gairebé impossible, però, que el PT aconsegueixi prou vots dels electors dels altres candidats per aturar l'arribada al poder de Bolsonaro, un ex-militar ultra que ha trastornat completament la política brasilera. Ha estat qualificat de ‘Trump del sud', però més aviat s'assembla a polítics autoritaris i poc convencionals com l'egipci Abdelfatah al-Sisi o el filipí Rodrigo Duterte. Aquestes eleccions seran sempre conflictives, perquè l'ex-president Lula da Silva no hi ha pogut concórrer, de resultes d'una decisió judicial molt discutida que li ho ha impedit. Lula da Silva, que compleix condemna per corrupció, anava destacat en les enquestes, amb el 35%-40% dels vots, fins que fa poques setmanes els tribunals l'en van apartar, en una decisió que molts consideren inconstitucional. En aquell moment el candidat de l'extrema dreta Bolsonaro va començar una ascensió meteòrica, ajudada per un estrany intent d'atemptat contra ell. El successor de Lula al capdavant de la llista del Partit dels Treballadors no va aconseguir mai la intenció de vot que tenia Lula. El PT només ha mantingut la majoria al nord-est del país. En canvi Bolsonaro ha aconseguit uns resultats extraordinaris a Rio de Janeiro i a São Paulo. A São Paulo ha obtingut el 53% dels vots i a Rio el 59%. Bolsonaro s'ha presentat pel Partit Social Liberal, el novè partit amb què participa en unes eleccions d'ençà del 1989. És un defensor de la dictadura militar del 1964 i és partidari de vendre armes lliurement. Manté una fortíssima posició contra els drets dels homosexuals i defensa que la tortura és un mètode legítim. Moltes de les seves posicions polítiques li han implicat judicis i ha estat condemnat tres vegades, especialment per insults contra les comunitats negra i homosexual.

Response: Jair Bolsonaro.


Instruction: Què ha comunicat Ximo Puig?

Context: El president de la Generalitat, Ximo Puig, ha anunciat que el 2018 es posarà en marxa una nova estratègia per la mobilitat, el transport i les infraestructures que marque les accions en matèria de mobilitat que s'executaran al País Valencià en les pròximes dues dècades. Puig, en una entrevista a la Cadena Ser, ha explicat que durant les primeres setmanes de gener convocarà contractistes, patronal i ajuntaments per a ‘intentar generar un acord que vaja més enllà d'una legislatura' perquè ‘les infraestructures no poden concebre en un temps tan petit'. Així, diu que li agradaria que l'estratègia tingués un abast 2018-2030 per a ‘concebre una actuació global pensada en la mobilitat del ciutadà des de la col·laboració publicoprivada'. D'altra banda, ha valorat com a ‘dialogant' el ministre de Foment espanyol, Íñigo de la Serna, davant del ‘menyspreu permanent' per al País Valencià mostrat per l'antecessora, Ana Pastor. Referent a això, ha recalcat que les infraestructures s'han d'aprovar ‘des de l'eficiència i no per arbitrarietat, d'amics i enemics'. Tanmateix, ha apuntat que tot i que s'ha arribat a ‘acords importants' cal passar de ‘les paraules als fets'. En aquest sentit, ha constatat que el Corredor Mediterrani ‘va massa lent' i ha dit que és ‘intolerable' que la connexió Alacant-València ‘a hores d'ara estiga com està' quan ‘només falten 50 milions'. Finançament Així mateix, Puig ha confiat que si no ha pogut ser a finals d'aquest any, abans de l'aprovació dels pressupostos generals de l'estat de 2018 ‘hi haja un nou sistema de finançament que garantisca la igualtat entre els ciutadans i la singularitat dels territoris'. Puig, que ha recordat el compromís del president espanyol, Mariano Rajoy, ha apuntat que ‘des del primer dia' el Consell ‘ha parlat amb altres comunitats i ha teixit aliances'. Ha lamentat que les estratègies defensives d'algunes comunitats són ‘profundament equivocades' perquè ‘ no es tracta de fer victimisme sinó de justícia ‘. Finalment, ha dit que el govern espanyol lidera una ‘ofensiva per a frenar les polítiques socials del Consell' i per a retallar-ne l'autonomia i s'usa per això, diu, el tribunal constitucional espanyol. L'últim cas, segons Puig, ha estat la declaració d'inconstitucionalitat del decret llei de la Generalitat Valenciana que oferia l'accés universal a l'atenció sanitària a estrangers sense papers i que va ser el primer que va signar Puig en arribar al Govern per a ‘superar una situació d'absoluta inhumanitat i assumpció de la salut pública'. Tot i això, ha recalcat que el Consell preservarà el dret dels ciutadans perquè els 5 milions de valencians ‘ens podem permetre perfectament que les 21.000 persones que no tenen papers però que sí tenen dignitat tinguin dret a ser atesos'. ‘Davant la malaltia tots som iguals', ha garantit.

Response: Que posarà en marxa una nova estratègia per la mobilitat, el transport i les infraestructures.


Instruction: Qui són Los Mellizos?

Context:
Los Mellizos és un duo de delinqüents organitzat compost per Franco El Nene Brignone (Leonardo Sbaraglia) i Marcos El Gaucho Dorda (Eduardo Noriega). A més de mantenir una relació de complicitat criminal, mantenen una estreta relació sentimental i amorosa. Les seves últimes accions no han estat molt positives pel que la pròxima vegada han de tenir les coses ben clares i fer-ho perfectament. Fontana els proposa robar 7 milions de pesos.
La pel·lícula es va basar en la novel·la de Piglia, basada al seu torn en fets reals: diversos delinqüents portenys -Roberto Dorda, Marcelo Brignone i Carlos Merelles- escapen a Montevideo, Uruguai, després de realitzar un quantiós robatori a Buenos Aires durant el qual van morir diverses persones.
Amb la finalitat de deixar passar el temps van llogar l'apartament 9 de l'edifici Edifici Liberaij del carrer Julio Herrera y Obes 1182, Montevideo, que va servir com a pis franc fins que es tranquil·litzés la situació.
En una nit de novembre de 1965 van ser voltats per la policia, que després de catorze hores, i milers de bales van aconseguir entrar a l'apartament, però a costa de diverses morts, de policies i dels pistolers.
Pel que fa a la crònica policial, a l'apartament 11 es van amagar alguns policies que es van enfrontar amb els pistolers. Dorda, segons l'autòpsia, va morir amb 16 ferides de bala i Brignone amb 19.
La novel·la va originar la presentació d'una demanda, "Galeano, Blanca Rosa c/Piglia i altres/danys i perjudicis", efectuada per part d'una de les persones que van inspirar l'argument. La fallada conclou la inexistència de responsabilitat, per tractar-se d'un fet de domini públic.

Response: Un duo de delinqüents.


Instruction: A què fa referència houngan?

Context:
Houngan (del fon; "gan hun") terme crioll que designa al sacerdot, xaman o oficiant masculí dels rituals de la religió vudú haitiana (la sacerdotessa o oficiant femenina es coneix com a mambo). Hi ha dos rangs de houngan: asogwe houngan (alt sacerdot, amb autoritat per ordenar-ne d'altres) i sud pwen houngan (sacerdot jove). El houngan actua preferentment en una espècie de "parròquia" o àrea territorial d'influència, que rep el nom de hounfo.
Segons els creients, el houngan possibilita la intervenció en el plànol material de diverses entitats espirituals, anomenades loas, que poden ser benignes, malignes o amorals. Amb l'ajuda d'aquests loas, el houngan (o la mambo, si es tracta d'una dona) podrien aconseguir curacions, informació i influir -en general- en la naturalesa i els esdeveniments. Més concretament, el hougan efectua curacions, realitza cerimònies per cridar o apaivagar esperits, dirigeix iniciacions, endevina el futur, interpreta somnis, llança encanteris, crea proteccions contra encanteris aliens i prepara pocions per a diverses finalitats (des de filtres d'amor a verins mortals). Tot això, en teoria ha de ser fet amb finalitats benèfiques, doncs en cas contrari (en cas que usi les suposades habilitats amb intenció maligna) el houngan passa a ser denominat bokor o bokós.
El houngan també actua com a guardià de la tradició i cultura vodú, mantenint el coneixement sobre relats, cançons, fórmules i diversos sabers pràctics relacionats amb les seves creences i folklore. Però encara que, igual que les mambo, presideix les cerimònies de la religió, aquestes són completament participatives, i pul·lulen en elles altres co-celebrants (el LaPlace o mestre de cerimònies; el hounganikon, que dirigeix música i ball; les hounsi que assisteixen a les dones) i qualsevol prosèlit podria ser "cavalcat" o posseït pel loa en el transcurs del servei religiós.
El houngan Dutty Boukman (nascut a Jamaica) en 1791 va presidir una cerimònia en la qual un grup d'esclaus es juramentà contra l'esclavitud. Dies després Boukman va conduir la rebel·lió contra els blancs, per la qual cosa és considerat tradicionalment com el primer iniciador de la revolució haitiana, que va desembocar finalment a la independència del país. Des de la figura emblemàtica de Boukman (i encara dècades abans, a partir de la rebel·lió del houngan Mackandal) els oficiants del rite vudú han tingut un paper important en la història de l'exercici del poder d'Haití.
Arran de l'expulsió dels blancs francesos i l'assassinat de molts d'ells (entre els quals hi havia molts sacerdots catòlics) durant la independència del país, la Santa Seu va clausurar qualsevol relació amb Haití entre 1804 i 1860. Durant aquests 56 anys els houngans i mambos van actuar sense trobar resistència o repressió, podent erigir al vodú en una veritable religió nacional haitiana. Tot i així encara avui conserva molts elements de sincretisme amb la creença cristiana.
Durant la seva dictadura, François Duvalier es va servir activament del vodú, aconseguint la fidelitat de diversos houngans al seu pastitx ideològic, el "miriste". El dictador assegurava, per exemple, que havia aconseguit consolidar el seu recolzament a les regions rurals muntanyenques del país gràcies a l'ajuda dels hougans. Pel mateix motiu, en caure el règim en 1986, en temps del seu fill Jean-Claude, nombrosos hougans van ser objectes d'atacs violents, encara que ja en aquest llavors "Baby Doc" -com era conegut Jean-Claude Duvalier- no hauria estat tan interessat com el seu pare ("Papa/Papa Doc") en la connexió entre vodú i política.

Response: A un sacerdot, xaman o oficiant masculí.


Instruction: El personatge té vergonya?

Context:
-La meva timidesa em corsecava la sang. No sabia com fer-m'ho perquè ella comprengués que jo l'estimava; només de veure-la quedava desconcertat. Però, cregui'm, la meva dona, si vostè l'hagués coneguda aleshores (no és per dir-ho, ni perquè sigui la meva dona)…
 A mi em va venir a la punta de la llengua una oració laudatòria de la senyora Buxareu, però vaig creure més convenient callar: el meu elogi hauria desfet la sincera solemnitat del moment. En Víctor continuà:
-Vosté no sap el que vaig patir. Però una tarda, fent esforços sobrehumans, li vaig dir: «-Maria de la Mercè: l'estimo». I, miri, jo em pensava que ella no se n'havia adonat, que aquestes paraules la sorpendrien. Doncs tot al contrari escoltà la meva declaració, muda, una mica vermella. Després em digué, per tota resposta: «-Ja m'ho pensava: jo també l'estimo a vostè.» I els seus ulls s'omplien de llàgrimes.- En Victor Buxareu va fer un gran sospir. Erem en una pujada. Posà un moment la seva mà damunt de la meva espatlla i exclamà, molt convençut:

Response: Sí.


Instruction: A què es dedicava Amalia Domingo Soler?

Context:
Amalia Domingo Soler (Sevilla, 10 de novembre de 1835-Barcelona, 29 d'abril de 1909) fou una escriptora, espiritista i feminista vinculada a Sevilla, Madrid i Barcelona.
El pare d'Amalia va morir poc abans que ella nasqués i vuit dies després del seu naixement va quedar cega, fet que va provocar que Amalia tingués un fort vincle amb la seva mare.
Amb constància la seva mare li va ensenyar a llegir als dos anys i, tot i que no va poder anar gairebé a escola, als 10 anys va escriure el seu primer poema, i als 18 publicà les primeres poesies.
La mort de la mare va arribar quan Amalia tenia 25 anys. Aquest fet la va trasbalsar terriblement, ja que mare i filla gairebé no es relacionaven amb ningú més i perdé la memòria durant tres mesos. A més, la seva situació econòmica empitjorà molt perquè el treball de la mare les mantenia a totes dues.
De Sevilla Amalia es trasllada a Madrid, on treballa de cosidora i a les nits escriu, però la seva ceguesa empitjora i aviat es queda sense ingressos, i arriba a haver de recórrer a la beneficència. S'acosta a la religió visitant tant esglésies catòliques com protestants i en una d'aquestes últimes fa una amiga que li aconsella anar a visitar un tal doctor Joaquín Hysern, metge homeòpata particularment reeixit en els temes de ceguesa, però que no li va donar gaires esperances en el seu cas.
Cap al 1872 va descobrir l'espiritisme i la seva vida va canviar radicalment. Va enviar un poema a les revistes espiritistes El Criterio i La Revelación i, tot i que amb la primera revista no va tenir sort, a la segona li van publicar el poema en el número 27 de 1873 i li van oferir col·laborar-hi habitualment amb els seus escrits.
Comença a col·laborar en la Revista de Estudios Psicológicos de Barcelona, i el 20 de juny de 1876 decideix traslladar-se a la ciutat comtal amb la idea de guanyar-se millor la vida. Va conèixer diferents mèdiums, que li porten notícies de sa mare. Feu amistat amb l'editor espiritista Juan Torrents, que li proposa fundar i dirigir una revista espiritista dirigida a les dones: La Luz del Porvenir (1878 a 1899).
Com a espiritista forma part d'algunes lògies maçòniques que practiquen espiritisme, com les que formen part del "Gran Oriente Espiritista" fundat el 1891.
El 1888 juntament amb Rosario de Acuña, van signar un manifest adreçat a les dones del segle xix en què exigien el dret a un treball digne, l'accés a l'educació més completa i l'elecció del propi destí. També va posar en marxa la primera escola laica i gratuïta per obreres sense recursos amb Ángeles López de Ayala i juntes amb Teresa Claramunt van fundar el mateix any 1891 el que es pot considerar el primer nucli feminista de l'estat, la Sociedad Autónoma de Mujeres, sent substituïda posteriorment per la Sociedad Progresiva Femenina (1898).
Un dels projectes més destacats va ser la posada en marxa, per primera vegada, de cases d'acollida per dones sense recursos, on hi havia, entre d'altres, prostitutes, donant-lis un lloc segur i higiènic on viure i permetent-les formar-se per aconseguir feines dignes.
Cap al 1891, any en què comença a escriure les seves memòries, Amàlia va calcular que ja havia escrit més de 1.286 articles en diaris nacionals i internacionals com els abans esmentats, El Criterio, La Revelación i Revista de Estudios Psicológicos i d'altres com, La Idea de Dios, El Espiritismo o La Gaceta de Cataluña, entre d'altres.
Va morir d'una broncopneumònia als 74 anys al carrer del Canó de la vila de Gràcia de Barcelona, el seu barri adoptiu (va desencarnar-se, com diuen els espiritistes), deixant la seva autobiografia sense acabar. Al seu enterrament es va aplegar una munió de gent i va tenir lloc al cementiri de Montjuïc, en el nínxol 35 de la via de Sant Carles.

Response: Era escriptora, espiritista i feminista.


Instruction: D'on és Empar Pineda?

Context:
Empar Pineda i Erdozia (Hernani, 1944) és una dirigent feminista i lesbiana catalana d'origen basc. El 2008 va ser guardonada amb la Creu de Sant Jordi per la seva dedicació a favor dels drets de les dones.
En acabar el batxillerat es traslladà a Madrid, on vivia una germana seva, per a continuar els estudis en 1964. Va participar en les lluites estudiantils i se li prohibí matricular-se a la Complutense, raó per la qual acabà estudiant a la Universitat de Salamanca i es graduà en filologia romànica a la Universitat d'Oviedo. Després es traslladà a Madrid, on donà classes de llengua i literatura a una filial del Hogar del Empleado.
Lluitadora antifranquista, fou detinguda per les autoritats i passà un temps a la presó de Martutene. Durant la transició democràtica es traslladà a Barcelona, on fou dirigent del Moviment Comunista de Catalunya, al qual representà a l'Assemblea de Catalunya.
Militant feminista, el maig de 1976 creà la Coordinadora Feminista de Barcelona que organitzà les Primeres Jornades Catalanes de la Dona sota l'empara de l'Associació d'Amics de la UNESCO.
Fou candidata per la província de Barcelona dins les llistes de la Candidatura d'Unitat Popular pel Socialisme a les eleccions generals espanyoles de 1977 i fou cap de llista del MCC-OEC a les eleccions generals espanyoles de 1979.
El 1979 va participar en la fundació del Grup en Lluita per l'Alliberament de la Lesbiana. El 1980 fundà el Colectivo de Feministas Lesbianas de Madrid. Posteriorment ha estat cofundadora de la Comisión pro Derecho al Aborto de Madrid, portaveu de la xarxa Altres veus feministes i directora de la Col·lecció Hablan las mujeres i de les revistes Nosotras que nos queremos tanto i Desde nuestra acera.
Des del 1993 fins a la seva jubilació ha treballat a la Clínica Isadora de Madrid, on també ha estat delegada sindicat de Comissions Obreres.

Response: És basca.


Instruction: La pel·lícula es titula Orient Express?

Context:
The Polar Express narra les aventures que viu un nen de vuit anys la nit del 24 de desembre, justament quan comença a perdre l'esperança de continuar creient en l'existència del Pare Noel i en l'esperit de celebrar el Nadal.
Abans de dormir sent un estrepitós soroll davant de la seva habitació, fins i tot sent una lleugera tremolor, que és causada per un tren enorme que ve màgicament sobre la neu i s'atura al davant de casa seva. El nen no dubta a sortir per inspeccionar el tren, i de seguida el conviden a pujar-hi. Dins el tren coneix un grup de nens que han estat escollits per diferents motius relacionats amb el Nadal.
El tren va direcció el Pol Nord. Tot i que una sèrie de fantàstics esdeveniments comencen a aigualir el viatge, però finalment amb l'ajut dels nens, el tren aconsegueix arribar a la seva destinació, on tindran l'oportunitat de conèixer personalment el Pare Noel i els seus treballadors, i rebran el primer regal de la nit.
En arribar al Pol Nord es troben amb una ciutat màgica, el conductor s'emociona en veure que han pogut arribar-hi a temps. Els nens baixen del transport i s'endinsen en la ciutat, on veuen com els treballadors han estat fent feina durant tot l'any per fer els regals de tots els nens del món.
Després de conèixer en persona el Pare Noel, que parla amb cadascun dels nens, tornen a pujar al tren per tornar a casa. Finalment, el nen s'aixeca corrents per obrir els regals de sota l'arbre amb la seva germana petita.

Response: No.


Instruction: Qui és Arnaldo Otegi?

Context: El candidat d'EH Bildu a lehendakari, Arnaldo Otegi, ha afirmat que la seva actitud davant de la possibilitat que sigui inhabilitat per concórrer en les pròximes eleccions basques del 25 de setembre és semblant a la que mantenen el president de la Generalitat catalana, Carles Puigdemont, i la presidenta del Parlament de Catalunya, Carme Forcadell. En aquest sentit, ha assegurat que ell deu ‘obediència al poble'. A més, ha insistit que no preveu la possibilitat que se li impedeixi presentar-se als comicis al Parlament basc perquè ‘és molt difícil jurídicament'. En una roda de premsa celebrada a Bilbao, en què ha estat acompanyat dels caps de llista per Biscaia i Àlaba al parlament basc, Jasone Agirre i Miren Larrion, respectivament, Otegi ha assenyalat que el debat sobre la seva possible inhabilitació no li sembla ‘transcendent' perquè ‘aquest país té problemes bastant més importants que això'. Després d'assegurar que ell ‘no està per sobre de la Llei', tal com ha criticat el PP, ha considerat que el que passa ‘és que alguns tenen un sentit de la democràcia bastant desnaturalitzat'. ‘La democràcia no és el respecte a la Llei, sinó a la voluntat popular. Després, aquesta voluntat popular es regula a través de lleis, però respectant la voluntat popular', ha afegit. Els franquistes i corruptes En aquest sentit, ha precisat que ‘els que, evidentment, han estat sempre per sobre de la Llei, són aquells que van sortir impunes de 40 anys de dictadora franquista i els qui estan per sobre de la Llei són els Bárcenas i tota aquesta gent que segueix encara en llibertat acusada de grans càrrecs, de greus delictes, però que encara no han trepitjat la presó'. ‘I si l'han trepitjat, l'han trepitjat bastant menys que jo, i amb bastants més motius per trepitjar-la que jo', ha manifestat. Després de precisar que vol acabar amb aquest debat perquè no li sembla ‘interessant', ha afirmat que el poble basc ‘és un país que aspira a ser sobirà, pren decisions sobiranes i aquestes decisions les manté fins al final'. ‘El debat no és si se'n va a inhabilitar o no a Arnaldo Otegi, això no té importància. El debat és com és possible que encara estiguem fent aquests debats?', ha dit, per assegurar que ell deu ‘obediència al poble' i la seva actitud és semblant a les quals mantenen el president de la Generalitat catalana, Carles Puigdemont, i la presidenta del Parlament de Catalunya, Carme Forcadell.

Response: El candidat d'EH Bildu a lehendakari.


Instruction: Qui és Dave Evans?

Context:
Dave Evans (* 20 de juliol del 1953) és un músic d'origen gal·lès criat a North Queensland, Austràlia. Quan va complir els 17 anys es va traslladar a Sydney, on va conèixer els germans Malcolm i Angus Young, Colin Burgess i Larry van Kriedte, amb els quals va formar AC/DC, que amb el temps ha arribat a ser considerada com una de les bandes de Hard rock més grans de tots els temps i de la qual Evans va ser el primer vocalista.
El primer concert d'AC/DC va ser en el Chequers Nightclub de Sydney la nit de cap d'any de 1973, on la banda va presentar en viu el seu primer single Can I Sit Next To You Girl/ ocking in The Parlor. Poc després, diversos enutjos amb els germans Young dur a Dave a abandonar la banda. Va ser substituït per Bon Scott, a qui Malcolm i Angus havien conegut poc temps abans. Dave va seguir la seva carrera en solitari en una banda anomenada Rabbit a partir de 1975. Amb Rabbit gravar un parell de discos, "Rabbit" i "Too Much Rock And Roll", i va aparèixer en nombrosos shows de televisió. Després d'uns anys d'absència, el 1985 va formar Dave Evans and Thunder Down Under, banda que va gravar un disc de tribut a AC / DC anomenat 'A Hell of a Night'. L'any 2006 va aparèixer el seu reeixit "Sinner", disc amb el qual va fer la seva corresponent gira per pels Estats Units, Europa i Austràlia.

Response: Un músic.


Instruction: Quin objecte investiguen?

Context:
A petició d'un sacerdot, el professor Birack i diversos dels seus estudiants comencen a estudiar un misteriós cilindre de vidre conservat en una església en desús de Los Angeles. Les anàlisis d'aquests científics els condueixen a pensar que el líquid verd presoner d'aquest cilindre no és altre que el fill de Satanàs esperant el seu alliberament. Quan s'adormen, tenen tots el mateix somni que és en realitat un missatge enviat per científics del futur els imposa a posar-ho tot en marxa per impedir que el Príncep de les tenebres torni a la Terra.
Donald Pleasence retroba John Carpenter després de Halloween (1978) i New York 1997 (1981).
El cantant Alice Cooper hi fa una curta aparició en el paper d'un pallasso homicida i còmplice de Satanàs. D'altra banda gràcies al seu mànager, Shep Gordon, i la seva societat Alive Film, John Carpenter ha pogut produir la pel·lícula.
El rodatge només ha durat 40 dies en una petita església dels barris baixos de Los Angeles, Japanese Union Church of Los Angeles. Ha tingut lloc igualment a altres indrets de Los Angeles (Town and Gown Faculty Center, Menlo Avinguda, ...) així com a Long Beach
El 1988, la pel·lícula va rebre el premi de la Crítica al Festival de Avoriaz i va ser nominada al Saturn Award a la millor música.

Response: Un misteriós cilindre de vidre.


Instruction: Quin tipus de relat és?

Context:
Segons la llegenda, fa molts i molts anys hi havia una arqueta amb contingut màgic. Eren unes figuretes tallades en bambú amb propietats curatives. Quan algú de cor net els explicava els seus mals, les figuretes emetien una llum blava que podia guarir a l'instant totes les malalties. Ara bé, si qui s'hi adreçava era una persona d'ànima fosca, no servien per a res.
Vet aquí que un bruixot maldestre va voler aconseguir aquesta arqueta i fer creure que era ell qui curava els malalts, perquè el poder que tenia era molt més gran que el que ell aconseguia amb les seves arts. Pensava: “Si jo les tingués, la gent vindria a mi a demanar ser guarida i guanyaria molts diners”. Així doncs, quan va saber que l'arqueta amb les figuretes es trobava guardada en un antic temple proper, hi va entrar de nit i se l'endugué. Quan el bruixot arribà al seu refugi, va voler provar la seva força dient: “M'agradaria que no em fes mal l'esquena”, però les figuretes no van emetre cap llum de color blau sinó que començaren a vibrar i fer pudor. El bruixot tenia el cor massa negre perquè atenguessin les seves peticions. Va pensar que amb el temps ja s'empescaria la forma de treure'n partit i les va amagar, mentre es preparava per partir a trenc d'alba cap a unes noves contrades on usar la màgia del bambú.
Els vilatans ràpidament varen sospitar del bruixot. El van anar a trobar al seu catau. Ell, que estava acabant de recollir, ho negava: “No, no, jo no les tinc”. Un dels homes del grup va intentar passar cap a dins de la cova, però el bruixot l'amenaçà amb una torxa, tocant-li a l'espatlla. “Ai! M'ha cremat!”, va cridar. Llavors, una llum blava va sortir del fons de la cova i la ferida es va curar al moment. Quan el bruixot s'adonà que les mateixes figuretes delataven el seu amagatall, s'encarà als vilatans amb la torxa a la mà. Un d'ells, que duia un abric de pells de rata de foc, coneixedor del seu poder s'embolicà amb l'abric i passà per sota de la flama sense cremar-se. Va arribar al final i agafà l'arqueta, que retornarien al temple on era el seu lloc.
El bruixot va haver de marxar perquè ningú en aquelles terres li aniria a demanar mai cap remei.

Response: Una llegenda.


Instruction: Quin actor interpreta a Segundo?

Context:
La pel·lícula se centra en Segundo (Júnior Béjar Roca), un jove d'Ayacucho, a qui Noè, el seu pare, ensenya l'ofici familiar de construir retaules. Durant un viatge per a vendre els seus productes es descobreix un secret que farà miques la vida de la família. El repartiment també inclou Magaly Solier com Anatolia, mare de Segundo i esposa de Noé.
La producció es va iniciar en 2013. La pel·lícula és una coproducció de Alemanya i Noruega. D'antuvi el guió de la pel·lícula es va titular  El Retablo de los sueños. Va ser finançada amb el Premi Sørfond obtingut a Noruega en 2016 (uns 50.000 €) i micromecenatge al portal Indiegogo, on es van aconseguir US$ 55.000. La pel·lícula està escrita i actuada totalment en quítxua d'Ayacucho.
La pel·lícula es va estrenar en el Festival de Cinema de Lima de 2017,  on va guanyar el premi a la Millor Pel·lícula Peruana. Va tenir la seva estrena internacional al 68è Festival Internacional de Cinema de Berlín,  on va guanyar un Teddy Award com la millor pel·lícula debut del festival amb temàtica LGBTQ.

Response: En Júnior Béjar Roca.


Instruction: Què hi ha a can Suñol?

Context:
Ella. -Ai! Mira: a can Suñol hi ha uns adressos d'això que ara es porta… I no he vist cosa més bufona!
(La mare se'l mira de reüll.)
Ell. -Com és que han tret el canari d'aquí?
Ella. -Aquest Nadal se'n fan molts, de casaments. Molts! Ves: la Laieta i ma cosina, que es casen al mateix dia, se van prometre cinc mesos després que nosaltres.
La mare. -Oh! I que ho ensopeguen; l'una un jove molt ric, i l'altra un bon mosso i de bona carrera, i tots dos molt bons subjectes.
Ell. -Me fa mal aquesta bota… ¡Demà les torno a cal sabater!
La mare (apart). -Jo no sé en què pensa, aquest minyó.
Ella. -I bé, mare, prengui un xic més de paciencia.
La mare. -És que jo no sé en què pensa, aquest minyó… Estic per dir-n'hi unes quantes…

Response: Uns adreços.


Instruction: Estava tot com sempre?

Context:
Avui, quan m'he aixecat, ho he trobat tot molt estrany. La meva habitació estava mig buida i el llit tenia una vànova diferent. Al passadís he notat l'olor de xurros dels diumenges i he dubtat, no era dijous? Des de la finestra del menjador he vist el meu germà petit a punt d'entrar al portal de l'edifici, però… era ell? Bé, així ho diria jo, tot i que semblava bastant més gran i portava barba!, impossible que li hagi crescut en un dia. Intentant entendre-ho, m'he quedat aturat en veure a la paret del costat de la cuina un calendari penjat… del 2027! Llavors és quan la meva mare, també amb uns deu anys més, ha sortit del lavabo i sense fixar-se en mi ha entrat al menjador. Tot seguit, com fa de tant en tant, ha encès al bufet una petita espelma, una animeta, davant les fotos dels familiars que ens han deixat: els avis, el meu pare i el tiet Anselm. M'adono que ara hi ha una foto més en aquest grup. La meva.
—>> MICRORELAT FINALISTA DEL MES!!

Response: No.


Instruction: Qui és Maria Xiao?

Context:
Maria Xiao (Calella, Catalunya, 19 de maig de 1994) és una jugadora de tennis de taula catalana. Forma part de l'UCAM Cartagena Tennis de Mesa.
Va néixer a Calella i als dos o tres anys es va traslladar amb la seva família cap a Madeira, a Portugal. Filla de la Yao Li i Daili Xiao, l'afició a tennis de taula des dels cinc anys precedia dels seus pares que també són jugadors de tennis de taula. La seva mare, Yao Li, va ser una jugadora professional de l'equip d'aquest esport del Maresme i també va tenir anys molt bons amb el Madeira en la Lliga portuguesa. De fet, va guanyar la Copa del Rei que es va disputar a Cartagena en 1994.
El desembre de 2006, amb tot just 12 anys, Maria va debutar en una gran competició internacional, el Campionat del món júnior, aconseguint la seva primera gran victòria i sent la més jove competidora. Des del 2007 al 2010 va aconseguir els quarts de final en nombroses competicions del circuit mundial júnior de la ITTF, aconseguint en 2010 la 13a plaça en els JJOO de la Joventut.
Des del 2011, va convertir-se en tot un referent en l'esport quan va declarar-se campiona en diverses competicions nacionals a Portugal i a Espanya. Va representar a la selecció de tennis de taula de Portugal amb la qual va disputar els Jocs Olímpics de Londres de 2012 com a jugadora reserva.
El 15 de març de 2020, formant parella amb Álvaro Robles aconseguirien la medalla de plata en el Torneig d'Oman, aconseguint el millor resultat històric del tennis de taula espanyol en la categoria de dobles mixt, arribant a la primera final d'una parella espanyola en el circuit internacional, que arribaria just després de la primera semifinal de la parella hispana a Doha.
A finals d'abril de 2021, va obtenir la plaça per als Jocs Olímpics de Tòquio sent la primera vegada que participa com esportista olímpica. Fou derrotada en la tercera ronda davant de la Feng Tianwei.

Response: Una jugadora de tenis de taula.


Instruction: Quin dia va ser la concentració?

Context: La manifestació de dissabte a la Via Laietana de Barcelona contra la violència policíaca va acabar amb càrregues contra els manifestants. Després d'haver-los expulsat de la plaça d'Urquinaona, la brigada mòbil dels Mossos d'Esquadra va empènyer-los cap a la plaça de Catalunya, on va fer uns quants carrusels. També va dirigir-se passeig de Gràcia amunt, tot i que en cap moment no s'havia tallat el trànsit al centre de la ciutat. Un cop dispersats els manifestants, les furgonetes de la Brimo van continuar circulant pel centre i van ocasionar moments de tensió amb ciutadans que no tenien res a veure amb les protestes. Diversos vídeos van captar, per exemple, el cas d'una agressió als comensals d'un restaurant que eren en una terrassa.  Creix la indignació amb la Brimo arran de les imatges de l'atac a un restaurant ahir Tanmateix, no fou l'únic incident que la Brimo va protagonitzar aquella nit amb persones que eren en restaurants a l'aire lliure. Elisenda Rosàs relata a VilaWeb que aquella nit era amb uns amics a la terrassa d'una taverna del passeig de Sant Joan, on hi havia més gent, entre la qual, turistes ‘gens sospitosos de venir de cap manifestació'. Pocs minuts abans de les onze, diverses furgonetes de la Brimo van enfilar el passeig cap al carrer de Verdaguer, des de la plaça de Tetuan. Quan van passar per davant la terrassa, la gent va començar a xiular-les i un noi que era assegut en una terrassa del costat va aixecar-se i, des de la vorera, els va cridar: ‘Fora, fora!' Una de les furgonetes es va aturar. ‘Tothom estava perplex. Van sortir-ne tres o quatre mossos traient les porres. Durant uns segons, vam pensar que li pegarien', explica. S'hi van encarar verbalment i un altre testimoni diu que van espentar-lo. Durant mig minut, els agents van quedar-se entre les taules ‘de manera intimidatòria', diu Rosàs, enmig dels crits de la gent que els increpava i els deia que se n'anessin. Els instants finals de l'episodi van ser enregistrats en vídeo: Com es veu en les imatges, els agents van acabar anant-se'n. ‘Els turistes no se'n sabien avenir, i quan els agents se'n van anar, va haver-hi una mena de resignació general, la sensació que a partir d'ara seria així. Que les coses començaven a canviar una mica', descriu Rosàs, qui sentencia: ‘Va ser un abús de poder i una intenció d'intimidació total.'

Response: Dissabte.


Instruction: Quina hora era?

Context:
Tocaven les 9 del vespre al rellotge de l'església. La va sorprendre sentir la porta del pis de davant, d'encà que s'havia mudat no hi havia vist ningú. L'Alba va posar l'ull a l'espiell, just a temps de veure la cara de la senyora que hi entrava. Era la dolçor personificada: cabells blancs i ondulats, unes ulleres rodonetes i primes sobre un nas petitó, i unes galtes d'aquelles que els néts omplen de petons.
L'endemà al vespre, tornà a sentir la porta. Era la mateixa velleta. I la mateixa hora.
El tercer dia al matí va coincidir al replà amb dos joves ben tristos, que sortien del pis veí amb una foto de la velleta en un marc. L'Alba s'hi va interessar: “Li ha passat res a la senyora?” Ells, estranyats, contestaren que l'àvia era a l'hospital des de feia mesos i dos vespres enrere havia mort.
L'Alba es quedà blanca. No es veia amb cor d'estar-se sola a casa. L'Ester va anar-hi: “Ximpleries, imaginacions teves”. Les dues amigues van esperar que fossin les 9, l'Ester anava mirant per l'espiell… A les 9 i quart se'n van cansar. “Ho veus, dona!”
El dia següent l'Alba seguia intranquil·la i l'Ester tornà a companyar-la. Tampoc va entrar ningú al pis del davant.
L'Alba sabia que no s'ho havia imaginat, tot i que no tenia cap explicació coherent al que va sentir i veure. Però com no podia retenir la seva amiga amb ella cada dia a les 9 del vespre, li va dir que ja no estava neguitosa i que no calia que s'hi apropés.
Aquell vespre, de nou sola, intentava no estar pendent del rellotge, però no podia evitar sentir cada quart que tocava el campanar de l'església.
Quan van arribar les 9 l'Alba tornà a sentir el soroll de la porta al replà…
Esglaiada, s'hi va acostar a mirar. La velleta entrava a casa seva, però en veure claror a l'espiell es va girar i va avançar cap a la porta de l'Alba…

Response: Les 9 del vespre.


Instruction: Té el cabell ros la noia del retrat?

Context:
Pintar els teus rínxols castanys és com tenir-te encara amb mi, aquí al costat. Els dibuixo de memòria, els tinc tan presents… Després del que ha passat sols em queda recordar-te amb enyorança. Enyoro com deixaves caure els teus cabells sobre el meu pit. I el teu riure. Puc pintar els teus llavis però no el teu riure. Tot i que el sento dins el meu cap com si fossis a casa, com sempre, amb la teva dolçor, abans que la volguessis entregar a aquell company de feina. Qui era ell per entremetre's entre nosaltres? I ara jo et trobo a faltar com no he pensat que pogués fer. Assegut al sofà amb la tele engegada, però sense veure-la, no puc deixar de recordar com hi sèiem al vespre, abraçats, mirant una pel·lícula amb un gran pot de crispetes.
He descobert que pintant el teu rostre puc sentir-te a prop de nou. Sé que és una il·lusió, que és totalment impossible tornar-te a tenir, que no et veuré mai més. Ningú et traurà del pou on et vaig llençar. Ni a tu, ni al teu amiguet.
Així que seguiré pintant perquè em relaxa. I, si em ve a preguntar la policia, qui creurà que algú amb aquesta sensibilitat artística pot cometre cap crim?

Response: No.


Instruction: Quin animal és Manny?

Context:
Tornen Manny, el mamut pelut; Sid, el peresós; Diego, el tigre de dents afilades i el desventurat esquirol amb les dents grosses conegut com a Scrat.
A aquesta nova aventura els tres amics segueixen junts gaudint dels avantatges del seu món. Manny tal vegada ja està preparat per formar una família, però ningú ha vist un altre mamut des de fa molt de temps; de fet, Manny pensa que probablement ell sigui el darrer de la seva espècie. Així és fins que de manera miraculosa es troba amb Ellie, l'únic mamut de sexe femení que queda sobre la terra. Només hi ha un parell d'inconvenients: No es duen gens bé i Ellie per alguna rara raó pensa que és una sariga. L'Ellie no es presenta sola, sinó que amb ella hi van un parell de sarigues que són germanes: Crash i Eddie, un parell d'atrevides bromistes i arrogants xerradores.
Manny, Sid i Diego se n'adonen ràpidament que l'esclafament del clima duu un gran inconvenient: una gegantesca bassa glacial que conté milers de litres d'aigua s'està a punt de trencar, amenaçant a tota la vall. L'única oportunitat de salvar-se de la catàstrofe es troba a l'altre costat de la vall. Així que els tres herois juntament amb l'Ellie, Crash i Eddie, formen el més improbable grup familiar - de qualsevol "edat" - quan s'embarquen a una missió a través d'un escenari sempre variant i cada vegada més perillós cap a la seva salvació.
La pel·lícula també presenta les contínues aventures de l'Scrat que té un paper més protagonista en aquesta segona entrega d'Ice Age.

Response: Un mamut pelut.


Instruction: Qui va ser Nikkal-wa-ter?

Context:
Nikkal, el nom complet Nikkal-wa-ter, fou una deessa d'Ugarit, Canaan i més tard de Fenícia. Ella fou una deessa dels horts, el nom significa "Gran Dama i fructífera" i es deriva de l'idioma accadi i semític occidental - que significa "Deessa de la Fruita". Johannes Cornelis de Moor tradueix de l'ugarític 𐎛 𐎁 "ib" com "flor", que sobreviu a l'hebreu bíblic com אֵב ) i (Càntics 6:11) com una supervivència d'aquest ús
Era filla de Khirkhibi, el rei de l'estiu, i estava casada amb el déu de la lluna Yarikh, que li va regalar collarets de lapislàtzuli. El seu matrimoni es descriu líricament en el text ugarític "Nikkal i la Kathirat". Possiblement fou adorada a finals de l'estiu quan els fruits dels arbres havien estat collits. El seu equivalent és la deessa sumèria Ningal, la mare de Inanna i Ereshkigal.
La peça més antiga registrada de música antiga, és un himne en alfabet cuneïforme ugarític que estava dedicat a Nikkal. Fou publicat pel professor Anne Draffkorn Kilmer amb el títol de "L'Himne a Nikkal", i ha estat objecte de diversos estudis des del seu descobriment a Ugarit.

Response: Una deessa d'Ugarit, Canaan i més tard de Fenícia.


Instruction: Qui és Jonathan Safrà Foer?

Context:
Jonathan Safrà Foer és un col·leccionista de memòria: fotos, mapes, dentadures, mans brutes… Tots els objectes que col·lecciona són segellats en bosses i penjats en una paret. A la vigília de la mort de la seva àvia, aquesta li confia una foto per a "la seva col·lecció"...aquesta  foto antiga representa el seu avi acompanyat d'una jove ucraïnesa del temps de la Segona Guerra Mundial.
Així comença l'aventura de Jonathan Foer, un jove jueu dels Estats Units, que va a Ucraïna a la recerca d'Agustina, la dona que va salvar el seu avi Safran dels nazis l'any 1942. Es guiat per Alex i el seu avi, que ajuda regularment jueus a trobar els seus avantpassats. Acaben per trobar la germana d'Agustina que els conta la història de Safran. Agustina estava embarassada, i Safran era el pare. Havia marxat als Estats Units per trobar un lloc per a ells, i Agustina va ser morta per alemanys una setmana després de la seva marxa.
Arran d'aquest viatge, l'avi recorda el seu passat: era jueu, i després d'haver escapat a la mort per un escamot d'execució durant la Segona Guerra Mundial, decideix no considerar-se   més com a jueu. Es suïcida en el camí de  tornada.

Response: Un col·leccionista de memòria.


Instruction: Qui és Mahishàsura?

Context:
En la mitologia hindú, Mahishàsura (महिषासुर, mahiṣāsura) és un asura (dimoni, ésser amb qualitats no divines).
El nom Mahishàsura prové de dos termes sànscrits: mahiṣà ('búfal') i a-sura (no-déu ').
Mahiṣà té diversos significats:
El pare de Mahishsura, Rambha, era el rei dels asures. En certa ocasió va tenir relacions sexuals amb una màhi (búfala); d'aquesta unió va néixer Mahishàsura. Per aquesta raó ell té la capacitat de convertir-se a voluntat en búfal.
Malgrat ser un asura ( a-sura significa 'no-déu ' encara que no té una connotació tan negativa com el terme «dimoni»), Mahishàsura era pietós i meditava en el déu de quatre caps Brama. Finalment, Brama li va donar una benedicció: que no pogués ser derrotat en batalla per cap baró ni déu. Llavors va envair les cases celestials, va derrotar el rei dels déus Indra, i va expulsar tots els devas (déus) fora del Cel.
Els déus es van reunir per decidir com derrotar aquest asura invencible. Com ell no podia ser derrotat per cap baró, van crear entre tots el seu nèmesi en la forma d'una jove, Durga (un aspecte de Xacti o Pàrvati). Ella combinava la potència material de tots els devas en una forma bella.
La deessa va atacar durant nou dies l'imperi de Mahishàsura, i va derrotar el seu exèrcit; el desè dia del quart minvant va matar l'asura. Per això Durga és anomenada Mahishà-Asura-Mardini (sent mardini el femení dassassí'), l'assassina de l'asura Mahishà.
Durant diverses batalles, Durgà va esdevenir el seu aspecte com a Kali; particularment quan lluitava contra Raktabija, el qual tenia el do màgic que cada gota de sang que queia d'ell i tocava la terra, es convertia en un altre Raktabija ( rakta: 'sang', bija: 'llavor'). Kali llavors va treure la seva llengua i va beure tota la sang abans que toqués la terra.
Aquesta gesta se celebra en diverses versions del Durga-puja en els Estats indis de Bengala i Orissa. En altres llocs de l'Índia se celebra com a Dussehra i Navaratri, com al victòria del bé sobre el mal.
Segons el llibre Religious thought and life in Índia (també anomenat Brāhmanism and hindūism ) del britànic Monier Monier-williams (1819-1899), el nom de l'estat indi de Mysore prové d'aquest Mahishàsura.

Response: És un asura.


Instruction: Qui vivia a l’aldea?

Context:
Hi havia en un llogarret un pobre minyó, mancat de la cosa més preciosa que ha estat donada als homes, això és, el seny. Com que de seny no en tenia gens, gens, no feia mal a ningú. Vivia tot sol en una pobra cabana, collia herbes, sabia oracions singulars, i triava pedres. Era dòcil i senzill, i sempre queia en els paranys que li amanien els cruels graciosos del llogarret. Però àdhuc sentint el mal que de vegades n'hi esdevenia, no es formava una idea de què cosa fos la crueldat. Qui mal no fa, mal no pensa.
Una vegada qui sap qui començà de dir que s'encenia una guerra. Algú del poble que era més aciençat fins en contava el motiu. Les dones ja sabien de llurs àvies que de tant en tant els homes se n'han d'anar a terres llunyanes on poden morir, o d'on poden tornar amb vestits llampants guarnits de betes i medalles. I assegudes en rodones davant les cases, tenien plaer a fantasiejar sobre allò que mai havien vist i mai sabrien ben bé què cosa podia ésser.
Quan el minyó que no tenia seny passava davant elles, per atzar, elles, amb una bona rialla fresca de dones endreçades, treballadores i xafarderes, li deien:
-Que aniràs a la guerra, tanmateix?
Ell somreia:

Response: Un pobre minyó.


Instruction: Què es va desprendre?

Context: Em va caure un botó. Com era el de baix no es notava. Després me'n va caure un altre. Llavors ja es veia més. Dos dies més tard se'm va desenganxar un ull. Vaig estar de sort perque una família que passejava per allí amb un nen petit me'l van tornar a posar per fer-se una foto amb mi. No va durar gaire temps al seu lloc, i aquest cop al caure va emportar-se també el nas. Ningú es va apropar en tot el dia. L'endemà un grup d'amics van fixar-se en mi. Van recollir la pastanaga de terra i me la van posar, no al seu lloc sinó bastant més avall. Jo no li veia la gràcia però ells reien molt. Després van venir uns dies de molta calor i em vaig començar a desfer. I ara ja només en queda un petit bony de neu del magnific ninot que era.

Response: Un botó.


Instruction: Qui va escapar des de Dinamarca?

Context:
Durant el període de la Guerra Freda, un oficial dels serveis d'espionatge soviètics, Boris Kusenov, deserta als Estats Units des de Dinamarca juntament amb la seva esposa i filla. El desertor té informació sobre un acord entre l'URSS i Cuba; l'existència d'un talp dins dels serveis d'espionatge francesos, i informació d'una organització anomenada "Topaz", que traspassa informació de l'OTAN a la Unió Soviètica.
L'agent Nordstrom de la CIA, que havia estat l'interrogador de Kusenov, informa al seu col·lega i amic, l'agent francès André Devereaux, i li demana el seu ajut perquè viatgi a Nova York, on un representant de Cuba parlarà en les Nacions Unides, i porta amb si documentació sobre l'acord secret rus-cubà. Devereaux decideix acompanyar, juntament amb la seva dona, en el seu viatge a Nova York, a la seva filla Michèle i al seu gendre, el periodista François Picard, que s'uneix als seus plans.
Després d'idear un intricat pla, André aconsegueix, gràcies als seus contactes a Harlem, robar-li proves a l'oficial cubà Rico Parra i vola a Cuba, on es troba amb la seva amant Juanita de Córdoba, una espia contrarrevolucionària relacionada amb Parra. Aquest ho descobreix i, per tal d'evitar-li la tortura i la mort, l'assassina.
Devereaux torna a París, i descobreix que la seva dona Nicole l'enganya amb Jacques Granville, un antic camarada de la Resistència francesa. Per la seva banda, François Picard continua les seves investigacions i interroga el funcionari de l'OTAN, Harri Jarré, qui apareix mort poc després. Finalment, François mostra a Michèle i als seus pares un retrat de Jarré. Nicole admet que el coneix i confessa el nom del cap de "Topaz", que no és altre que el seu amant Granville, qui resulta ser el talp.
El cameo d'Alfred Hitchcock és sobre el minut 30 de la pel·lícula, on interpreta un home en cadira de rodes que empeny una infermera a l'aeroport; quan ella s'atura Hitchcock s'aixeca de la cadira, saluda un home i marxen junts caminant.

Response: Boris Kusenov.


Instruction: Qui era Iacus?

Context:
Iacus (en grec: Ἴακχος) era una divinitat menor de la mitologia grega i probablement un sobrenom de Dionís, emprat sobretot en les cerimònies anomenades misteris d'Eleusis. Segurament, es tracta d'un déu anterior amb el qual es va acabar identificant; per a alguns, seria un fill de Zeus i de Demèter (per tant, germà de Persèfone), o bé en altres versions un fill del mateix Dionís i de la nimfa Aura.
Segons la genealogia mitològica narrada per Nonnos, Iacus era fill de Dionís i d'una verge caçadora que va ser violada per ell, anomenada Aura. Aquesta Aura va donar a llum a dos bessons i en va matar un, però la dea de la caça Àrtemis es va presentar, va impedir la mort de l'altre nen que era Iacus i el va portar a instàncies de Dionís a Eleusis, on les mènades del santuari en van tenir cura. En altres versions era fill de Zeus i Demèter.
La seva imatge, que portava una torxa, es custodiava en un temple de Demèter, situat a Pompeion, la porta Santa d'Atenes. Antigament, es feia una processó entre les ciutats d'Atenes i Eleusis en què els participants anaven cantant fins que entraven en èxtasi i finalment exclamaven ἰαχή (iakhé, una paraula relacionada amb Iacus). Durant la processó es transportava l'estàtua de Iacus. També en la mitologia de Demèter surt la torxa, com a element indispensable que aquesta dea va fer servir per buscar de nit i per l'hades la seva filla Persèfone, la qual havia estat raptada.
Alguns autors han vist en el culte a Elusis de Iacus, Demèter i Persèfone, un precedent de la tríada venerada a l'Aventí de Roma.
Aristòfanes, en un fragment de la seva comèdia Les granotes, descriu la processó i el cor místic fa servir el nom de Iacus per a referir-se a Dionís. En les tragèdies d'altres autors, Iacus també està equiparat a Dionís i la paraula és emprada com un sobrenom.
El filòsof Plató va descriure un psicopomp en el qual la paraula Iacus es refereix al déu Dionís. En aquesta història, Hermes conduïa les ànimes cap a l'hades i Iacus les portava des de l'inframón fins a la seva reencarnació.
En els himnes òrfics, Iacus és identificat amb altres figures dels mites d'Eleusis diferents de Dionís, com Eubuleus i Disaules, i apareix com un company d'una divinitat anomenada Misa.

Response: Era una divinitat menor de la mitologia grega.


Instruction: Què no donarà diners aquest any?

Context:
-Ha dit que enguany el bestiar porquí no valdrà cap diner.
-Ja podeu pujar-hi de peus. Quan ell ho diu!…
Eren a manera de capitostos d'una guerra. Tothom havia algun esment de la lluita, que s'estava travant, i moltes de simpaties se decantaven de la banda del carro. Els trens de vapor tenien certament l'atractiu de la novetat i llançaven la imaginació pels camins somniosos de l'esdevenir, parlant-li d'avenços possibles, de meravelles imprecises, que el desig perseguia sense trobar-hi vera forma de concreció. El carro, en canvi, era tot ell realitat, era ja la forma suprema assolida en aquell ordre per l'esforç humà; estava ple de tradició i evocava una pila de records emocionants. Els noms dels enginyers del camí de ferro eren gairebé inconeguts, l'empresa una entitat anònima, el material una cosa morta que venia de l'estranger. De contra, els carreters eren gent del país, coneguts i àdhuc famosos, el carro una màquina, que tothom entenia i les reformes de la qual havien sigut llargament discutides a tots els hostals, vilatges i masies, i els animals que la movien, no sols tenien més afinitat amb la vida humana que les inanimades locomotores, sinó que molts d'ells s'havien conquistada certa celebritat. Qui no havia sentit a parlar, per exemple, del cavall Goliat, aquella bèstia puntosa que havia desencallat un carro que quatre mules no havien pogut treure de la fotja, i que s'era mort repentinament a causa del violent esforç després d'haver fet guanyar l'aposta al seu amo? Qui no coneixia el nom de la Celístia, una mula gris i lluenta com una nit serena, bèstia cobejadíssima, que disputada en una fira per tres ordinaris contrapuntats, havia assolit per preu una quantitat de moneda que poques noies aporten en dot al marit? I qui no havia rigut amb les extravàgancies que es contaven de l'Esparverat? I a quina orella no havien sonat els noms del Gaig, la Bonica, el Pelegrí, el Rúfol, la Flor-alba?

Response: El bestiar porquí.


Instruction: Com es diu de cognom la Núria?

Context:
Núria Mirabet Cucala (Barcelona, setembre de 1954) és una filòloga i traductora catalana.
Va néixer el setembre de 1954 al barri del Guinardó de Barcelona. És llicenciada en Filologia Catalana per la Universitat Autònoma de Barcelona (1977). Gran part de la seva vida professional l'ha exercit com a traductora en llengua catalana. També ha estat professora de Llengua i Literatura Catalana a Secundària (1979-2001). Ha traduït obres del francès, l'italià, l'alemany i el txec. Actualment també escriu contes per a nens.[cal citació]
Ha obtingut el Premi Vidal Alcover de traducció (2003) pel llibre De la meva vida. Poesia i veritat, de J. W. Goethe, obra mai abans traduïda al català. Aquesta mateixa traducció també li va valer per ser guardonada amb el Premi Ciutat de Barcelona de traducció en llengua catalana (2011).
Algunes de les seves principals traduccions del francès, l'italià, l'alemany i el txec són:

Response: Mirabet Cucala.


Instruction: Què fa l’aparell?

Context:
El mòbil m'avisa.  Bé!  Això vol dir que l'Elena encara no m'ha guanyat la partida!
Entro a l'Atriviate i comprovo que ha fallat el seu últim formatget.  Sí!  Amb una mica de sort cauré jo al meu darrer.
Mira què et deia!  “Ciència i tecnologia”, ho tinc controlat.
Pregunta: “Quina d'aquestes malalties enregistra més casos a l'any a Catalunya:
– Lepra
– Malaltia de Chagas
– Tuberculosi
– Les anteriors malalties no es donen a Catalunya”
Hmmm… lepra em sona a la Índia, Chagas a Sudamèrica, i tuberculosi… ja no n'hi ha, no? Doncs diré cap.
Queeeè!?  Resposta: Tuberculosi???  A veure, busquem a Google.
Doncs sembla que a Catalunya es donen 1.200 nous casos a l'any que desenvolupen la malaltia d'uns 10.000 infectats!
Pel que veig hi ha molta informació a l'abast. S'hi treballa força… Aquí mateix tenim la Unitat de Tuberculosi Experimental de l'Institut Germans Trias, un grup d'investigació que fins i tot han organitzat un concurs per difondre-ho!

Response: L'avisa.


Instruction: Fins on ascendeix en Melrosada?

Context:
En Melrosada pujà, suant, unes escales, fins que arribà al segon pis. Es ficà pel corredor obscur on hi havia diverses cel·les amb uns lletrerets enganxats a les portes que feien saber els noms dels jesuïtes que les habitaven. Arribà davant de la cambra del pare Tudó. Una mena de cordillet que duia una punta d'escuradents a l'extrem servia d'indicador en un quadre on es llegien coses així: En la capilla, En la biblioteca, En el cuarto del P. Rector, Fuera de casa, etc.
En aquells moments el palet indicador no assenyalava cap d'aquestes coses: penjava del cordill simplement; i això volia dir que el pare Tudó es trobava en la seva cambra. En Melrosada donà un copet a la porta, i des de dins contestaren: -En davant!
El pare Tudó era de Manresa. Devia tenir uns cinquanta anys; llarg, prim, unes grans ulleres, uns pòmuls sortits; enraonador, nerviós, sempre estava fredolic, estossegava i fregava de mans contínuament.
Quan va veure el seu cosí, amb la cara riallera li cridà:  -Endavant, endavant, heretge! ¿Quins vents et porten?
-Mira, Ignasi- va fer en Melrosada, -perdona'm que et vingui a molestar; però em passa una cosa…
-Què et passa? què et passa? Seu. Vina, sant cristià, vina.

Response: Fins al segon pis.


Instruction: On transcorre la història?

Context:
A Monstruòpolis, els monstres viuen aliens al món dels humans. Excepte a Monsters, Inc., una empresa dedicada a espantar els nens per a obtenir energia a partir dels seus crits. No obstant això, és una tasca difícil, ja que qualsevol objecte que hagi mantingut contacte amb un nen és potencialment tòxic per als monstres. Per això, han de ser extremadament curosos cada vegada que viatgen al món dels humans, utilitzant una porta d'un armari, per a no portar a Monstruòpolis res procedent del món humà.
James P. Sullivan, àlies Sulley, un monstre de pèl blau de més de 2 metres, posseeix el rècord com a espantador de nens. Mike, un vivaç monstre verd d'un sol ull, és el seu ajudant espantador i el seu millor amic. Randall, un monstre morat, amb forma de sargantana i qualitats camaleòniques, és el major rival de Sulley.
Una nit, mentre Sulley comprova el seu material, descobreix que s'han deixat una porta sense guardar, i en obrir-la per a comprovar-la, una nena entra al món dels monstres. Boo, com anomenen Sulley i Mike a la nena, pot causar una gran histèria si és descoberta, pel que els dos amics decideixen buscar de nou la porta per a retornar-la a la seva llar, mentre intenten que passi desapercebuda.
Monsters, Inc. va guanyar l'Oscar a la millor cançó original (Randy Newman per "If I Didn't Have You"). També fou nominat a l'Oscar a la millor pel·lícula d'animació, al millor so i a la millor banda sonora. Fou el primer any de la història dels Oscars en què dues pel·lícules animades obtingueren un premi; l'altra pel·lícula fou Shrek que guanyà l'Oscar a la millor pel·lícula d'animació.

Response: A Monstruòpolis.


Instruction: A quina dècada ens situa la història?

Context:
Anglaterra, anys 20. Finalment arriba l'últim dia de classes per les germanes Brown: Edwina (Angela Lansbury), la gran, somnia l'amor, mentre Velvet (Elizabeth Taylor), la petita, té una gran passió pels cavalls. De camí a casa Velvet es troba amb Mike Taylor (Mickey Rooney), un jove rodamón que ha heretat del seu pare només un quadern en el qual hi ha anotat el nom i la direcció de la Sra Brown (Anne Revere), mare de Velvet. La dona és una ex-campiona de natació i va ser, en el seu moment, entrenada pel pare de Mike. Després de la renuencia inicial de Mr. Brown (Donald Crisp), la família decideix donar-li hospitalitat.
Mentrestant, la commoció es desencadena a la ciutat a causa d'un cavall nerviós i joganer que ho està destruint tot. El propietari, per desferse'n, el posa com a premi en un sorteig i Velvet el guanya. La nena, que anomena el cavall "Peu", és l'única persona que pot domar l'animal, després d'haver-lo alletat amb l'ajuda de Mike, també expert en cavalls, troben un jockey i decideixen inscriure  Peu al Gran Premi de Londres. Velvet s'acomiada de la seva família i se'n va a Londres amb Mike; la nit abans de la cursa de la noia descobreix que en el passat Mike era un genet expert, que es va retirar després d'un accident. El dia del Gran Premi, Velvet, no trobant un genet, es disfressa d'home i participa en la cursa acabant en primer lloc. Després de descobrir la seva identitat, la jove és desqualificada, però ara ella i Peu s'han donat a conèixer internacionalment i Velvet està a punt per tornar a casa a abraçar la seva família.
I, entre els actors que no surten als crèdits :
El foc de la joventut va aconseguir una ràtio del 100% a Rotten Tomatoes.

Response: A la dels anys 20.


Instruction: Ha extraviat el filament el protagonista?

Context: Una vegada més, ha perdut el fil i, aquest cop, mai millor dit. I és que, per matar l'avorriment, ha decidit tallar una mica de la llana que tenia a les mans per fer un d'aquells jocs de cordes de quan era un infant. Del tortell li sembla recordar que li deien. N'ha nuat un tros, ha aconseguit posar-se'l entre els dits fins a reproduir la situació de partida i, tot d'una, ha vist que no pot jugar-hi sense companyia. Fa tant de temps que està sol, que no hi ha caigut; però és que necessitava una distracció i és el primer que se li ha acudit. Amb la gran aventura que esperava viure només entrar… Segueix caminant sense esma, gira cap aquí, gira cap allà, quan s'adona del que ha fet. On és el fil? Fa unes quantes bifurcacions que l'ha deixat anar, quan ha preparat aquell joc absurd! I ara, què farà? Com sortirà? Què pensarà l'Ariadna si passen les setmanes i no apareix? Tancat aquí dins de per vida, pot entendre la bogeria del Minotaure. Si tampoc ell tindrà manera de trobar la sortida, potser quan es topi amb la bèstia li pot ensenyar el joc de cordes. I convence'l de fer-se vegetarià.

Response: Sí.


Instruction: Qui és Sally Bowles?

Context:
Sally Bowles és una cantant estatunidenca que actua de nit al cabaret Kit Kat Klub de Berlín al començament dels anys 1930. Lloga una cambra a Brian, un anglès reservat, universitari i escriptor que dona lliçons d'anglès per guanyar-se la vida mentre continua els seus estudis d'alemany.
Intenta sense èxit seduir-lo i conclou que és homosexual. Es fan amics, i Brian és el testimoni de la vida caòtica de Sally durant els últims dies de la República de Weimar. L'increment de la violència nazi és mostrada moltes vegades a la pel·lícula. Brian i Sally es fan aviat amants.
Un ric playboy, Max, fa amistat amb ells. Els sedueix tots dos i després els abandona, deixant Sally embarassada sense que sàpiga qui és el pare. Brian li proposa matrimoni a Sally i una vida d'universitari a Cambridge. Sally s'adona que mai no podrà portar una vida tan tranquil·la, i el deixa després d'haver avortat.
El film acaba amb la marxa de Brian a Anglaterra mentre que Sally continua la seva vida a Berlín.
La pel·lícula s'inspira en la comèdia musical Cabaret de John Kander i Fred Ebb, estrenada amb un gran èxit a Nova York el 1966 amb Jill Haworth (Sally Bowles), Joel Grey (mestre de cerimònia), i Lotte Lenya (Fraulein Schneider). La comèdia musical és una adaptació de l'obra I am a Camera  del dramaturg anglès John Van Druten (1951) i de la novel·la Adéu a Berlín  (1939) de l'escriptor anglès Christopher Isherwood.
Com Berlín, la ciutat d'Europa que més bull en tots els aspectes - cultura, costums, etc. - ha pogut passar a poc a poc a l'horror del règim nazi naixent?
El 1993, Cabaret torna sobre els escenaris i triomfa a Londres. El musical de Broadway fa de seguida la volta al món i es produeix a París des de finals de 2006, als Folies Bergère. Rob Marshall signa la coreografia i Sam Mendes l'escenificació. Els dos autors treballen en estreta col·laboració. Hi ha una particularitat: la comèdia musical s'interpreta en la llengua del país on és produïda. Cabaret celebra els seus 40 anys el 2006, i coneix encara avui, a París, un gran èxit.
1972:

Response: Una cantant estatunidenca.


Instruction: Com és Tombatossals?

Context:
Tombatossals és un mític gegant de caràcter bo i forçut, el qual, segons explica la llegenda va fundar la ciutat de Castelló de la Plana. Per a aconseguir aquesta fundació va rebre l'ajuda d'un grup d'amics: Cagueme, el voluntariós; Bufanúvols, el bufador; Arrancapins, el forçut, o Tragapinyols, l'escatològic.
Tombatossals és fill de les muntanyes Penyeta Roja i Tossal Gros, i el seu naixement es deu a la intervenció de Bufanúvols, personatge que provoca una gran tempesta capaç de fer caure les muntanyes.
Tombatossals viu, juntament amb els seus amics, a la Cova de les Meravelles, de la qual s'absenten per a atendre la trucada d'auxili dels fills del rei Barbut, que volien tornar recuperar les terres que havien heretat. En prestar ajuda a aquests hereus, el grup d'amics es viuen nombroses aventures i desventures, com la guerra contra els habitants de les Columbretes per la conquesta de les illes.
Aquesta llegenda és recollida en forma de conte per l'autor castellonenc Josep Pasqual Tirado, en l'obra titulada Tombatossals, publicada Castelló de la Plana en 1930.
A la ciutat de Castelló hi ha diverses escultures que decoren diferents giratoris en què apareixen aquests mitològics personatges que tanta importància tenen en la història de la ciutat. Les escultures són obres de l'artista sevillà Melchor Zapata.
La vida heroica i aventurera d'aquest personatge fictici ha estat adaptada a diverses ocasions per mitjà d'altres llibres, com l'adaptació teatral realitzada per Matilde Salvador, "La filla del Reia Barbut"; o el conte infantil. "Viatge al país de Tombatossals", obra de Vicent Pitarch Almela, filòleg i activista cultural; amb il·lustracions de Joan Montañés, conegut com a Chipell.
El personatge de Tombatossals apareix en l'himne de Castelló (el Rotllo i Canya), al Pregó, fins i tot hi ha un premi de literatura infantil amb el seu nom, a més d'un col·legi, entre altres maneres de fer-li homenatge per la seva importància en la història popular de la ciutat.
També es va dur a terme un projecte gràcies a l'empresa valenciana, radicada a Castelló, Nereida Animation Films, per a realitzar un llargmetratge d'animació, sobre aquest personatge. A més, l'Institut Valencià de l'Audiovisual i la Cinematografia concedir un ajut de prop de 150.000 euros per a "Gegant, la llegenda de Tombatossals", pel·lícula basada en la història de Tombatossals.
El film té un guió de Miquel Beltrán i el disseny dels personatges és d'Harald Siepermann, animador que ha treballat per la factoria Disney en projectes com 'Mulan', 'Roger Rabbit' o 'Tarzan'. El film de prop 90 minuts de durada, barreja l'animació clàssica amb el 3D. La idea a l'origen era que el film fos doblat en valencià, per a posteriorment ser doblat en castellà.

Response: Bo i forçut.


Instruction: En Jan es feia vell més ràpid?

Context:
La vellesa d'En Jan s'accelerava. Cada dia es tornava més testa blanc, la cara més arrugada, les mans més tremoloses i el cap més ajupit. El corc d'haver fet desertar el noi el torturava: la baralla que tingué un diumenge a la taverna on van fer-li retret escandalós per haver negat un soldat a la pàtria, el ferí de mort. D'aquell dia ençà començà d'anar tot sol, parlant llargues estones i no mirant a ningú: les mirades li semblaven punyides, vivia en una eterna lluita entre el amor patri i la estimació paternal. Fugia de tothom, com un malalt temerós d'encomanar sa malaltia, fugia, al mateix temps que desitjava que'l cridessin de tots els portals. L'ofec de tant en tant li trasmudava la color i el feia recalcar per les parets… pobre! fins el dia que trobà una excusa per deixar el poble no feu un sospir a tot esplai. Aquell mes, el marineret no havia escrit com de habitut i el vell va marxar sobtadament i joiós com si fés una entremaliadura. -Vaig a veure què passa!… si en una barca n'hi dorm un, també n'hi cabran dos! la barca farà de breçol!… hi dormirem com dos bessons!
Sabanell al capvespre és tot un poema, solitud i silenci regnen en harmonia: la boscúria és callada i la mar s'adormissa; el cel fa el darrer escarafall del jorn, amb lluminositats esplendoroses del sol que se'n va i la lluna que arriba. En Jan hi va arribar, veié la platja llarga i la barca negra i vella i sola, sentí una dolcesa penetrant i va encaminar-s'hi tot seguit. -Allí és casa del noi!
La platja de Sabanell és llarga, es perd a l'horitzó… la barca és llunyana; cada cop sembla més lluny! En Jan fadigat de caminar damunt la arena blana, mira a tot arreu. Prop de les ones, que pugen i baixen i treuen escuma, veu un home quiet que sembla que no respiri, té una canya a la mà, la mirada fixa i l'esperança al cor. -Deu estar pescant… I si fós el noi!- En Jan s'hi atança i veu que és un vell… -Bon home, sabeu si allí hi ha el Gabatxu?-
-El Gabatxu, dieu? que esteu de broma!

Response: Sí.


Instruction: De quina cultura és Creont?

Context:
Segons la mitologia grega, Creont (en grec antic Κρέων) va ser un rei de Corint, fill de Licàet. Alcmeó li va confiar un fill i una filla que havia tingut amb Manto, perquè els eduqués.
Però Creont intervé sobretot en la llegenda de Jàson i Medea quan foren expulsats de Iolkos i s'havien refugiat a la seva cort a Corint on van viure uns quants anys en harmonia. Creont va tenir la idea de casar la seva filla Creüsa amb Jàson. Aquest ho va acceptar i va repudiar Medea. Medea es va voler venjar i va preparar un vestit que va regalar a la seva rival com a present de noces. Creüsa el va acceptar i quan es va posar el vestit va veure's envoltada d'un foc misteriós que la devorava. El seu pare, Creont, va voler ajudar-la i quedà envoltat igualment pel foc. Altres versions diuen que Medea va calar foc al palau matant així pare i filla.

Response: Pertany a la mitologia grega.


Instruction: On ocorren els esdeveniments?

Context:
Coolsville no és cool del tot. Un misteriós criminal emmascarat té un malèvol plaer a terroritzar els seus habitants. Agafa l'aparença de monstres i de fantasmes que Scooby-Doo i la seva banda han posat ja entre reixes. Sota la pressió de la premsa i la població local, el famós gos i els seus amics es llancen a una investigació per descobrir qui s'amaga darrere d'aquestes estranyes aparicions. Vera, per la seva banda, en aquest lliurament s'enamorarà de Patrick, director del Museu.
Scooby-Doo 2: Desbocat ha obtingut una acollida negativa de la part de les crítiques de premses anglòfona, amb un percentatge del 21 % i una nota mitjana de 4.2⁄10 en el lloc Rotten Tomatoes  i una mitjana de 34⁄100 en el lloc Metacritic. La mala acollida li val de ser nominat al premi Razzie a la pitjor continuació o al pitjor remake.
Aquest segon lliurament no coneix el mateix èxit que el precedent. Tot i que arriba a classificar-se directament primer al box-office americà en la seva primera setmana, arrenca amb una recaptació de 34,9 milions de dòlars, menys encara que la primera part, que havia debutat igualment a la primera plaça amb 75,8 milions de dòlars de recaptació en la seva primera setmana
En les setmanes següents, com el seu predecessor, el film resta estable per acabar amb un resultat de 84,2 milions de dòlars de recaprtaciós, per a un pressupost de 24 milions de dòlars. El primer Scooby-Doo, per a un pressupost estimat de 84 milions de dòlars, havia acabat la seva carrera amb 153,2 milions de dòlars de recaptació.

Response: A Coolsville.


Instruction: Qui va ser Asunción Lledó Alarcón?

Context:
Asunción Lledó Alarcón (Segle XIX - Alacant, juliol de 1927) fou una cigarrera de la fàbrica de tabac d'Alacant i activista republicana.
Cigarrera de la Fàbrica de Tabac d'Alacant i republicana. Les treballadores d'aquesta fàbrica es caracteritzaren per les simpaties republicanes i pel dinamisme, que va conduir a l'aparició de diversos sindicats, com la Societat Feminista d'Oficis Varis (1910, integrada en bona part per cigarreres) i La Unió Tabacalera (1919). Estigué casada amb el carabiner republicà Crespo. Durant la guerra de Cuba, com a part d'una campanya nacional, Asunción Lledó va visitar el governador civil per a protestar per l'enviament de tropes a Cuba, per la qual cosa fou detinguda. Va participar en diverses manifestacions, com l'organitzada per dones contra l'embarcament de soldats al Marroc, que va encapçalar i que li costà la presó.
També anava a la presó a portar roba i tabac als empresonats, assistia els malalts i ajudava els pobres. Participava en les processons cíviques d'Alacant amb una bandera republicana, que va llegar poc abans de morir al Cercle de Joventut Republicana. «Tenia fe, però la seua fe estava exempta de fanatisme, era el resultat del seu amor per la Llibertat» (El Luchador, 27 de juliol de 1927). Fou soterrada civilment i el seu fèretre embolicat en una bandera republicana. En el seguici participaren nombroses dones. Era recordada per les seues companyes com a «defensora acèrrima dels ideals redemptors, d'una voluntat de ferro, de caràcter bondadós, amant de fer el bé pel bé mateix»; com una «lluitadora valenta que va sacrificar totes les energies en pro de la causa dels oprimits» (Mundo Obrero, 28 de juliol de 1928 i 27 de juliol de 1929).

Response: Una cigarrera de la fàbrica de tabac d'Alacant i activista republicana.


Instruction: Sobre què va l’exhibició?

Context: ‘No és una exposició sobre la cultura punk sinó sobre la seva influència en l'art'. Aquesta sentència resumeix a la perfecció la idea de la mostra ‘Punk. Els seus rastres en l'art contemporani' que es pot veure a partir d'avui al Museu d'Art Contemporani de Barcelona. L'autor d'aquesta frase és el comissari de la mostra, David G Torres, que també sosté que algunes actituds típiques del ‘punk' com ara l'inconformisme, el malestar, el soroll, la sexualitat, la violència i la protesta han perviscut en moltes expressions artístiques. La mostra, que procedeix del Centro de Arte 2 de Mayo de Madrid, arriba ampliada a Barcelona. La principal novetat és la incorporació d'un espai documental que parla dels trets del punk en la creació contemporània i un àmbit on els artistes reflecteixen el context de conflicte dels setanta. Entre els nous artistes afegits a l'exposició del Macba hi ha Marcel·lí Antúnez, Jordi Benito, Jota Izquierdo, Israel Martínez o Die Tödliche Doris. En total, la formen més d'un centenar d'obres entre instal·lacions, documentals, fotografies, vídeos i pintura. En aquesta exposició, el punk apareix com una referència explícita en molts artistes a través dels usos d'elements com ara el soroll, la tipografia de retalls i l'antidisseny però també hi abunden les referències explícites a grups musicals. Però sobretot es mostra el rastre del punk com a actitud: la negació, l'oposició, la destrucció, el fes-ho tu mateix, l'al·lusió a la por i el terror en una societat que aliena individus, la mateixa alienació que provoca estats psicòtics, la valoració del que surt de la norma, el nihilisme, la crítica al sistema econòmic i l'anarquia, la reivindicació de la llibertat sexual, del cos com a lloc de batalla…

Response: Sobre la influència de la cultura punk en l'art.


Instruction: Qui és Darios?

Context:
Darios, heroi militar grec, ret visita al seu oncle a  Rodes el  280 abans de JC. Rodes tot just ha acabat la construcció d'una enorme estàtua d'Apol·lo (el colós) per protegir el seu port i considera una aliança amb Fenícia contra Grècia. Darios s'enamora de la bella Diala, filla de l'arquitecte de l'estàtua, però també està implicat amb un grup de rebels dirigits per Peliocles. Aquests rebels intenten atropellar el tirà Xerxès, igualment d'altra banda que el seu segon, Therion. Els rebels són capturats i són forçats a divertir la multitud al desert, però un terratrèmol tira a terra el colós i... el poder.
Encara que ja tenia una certa experiència en la direcció, sembla que aquesta pel·lícula és la primera que Sergio Leone va ser l'únic responsable. Però és també la pel·lícula que més es va estimar realitzar. A més, hi fa algunes aparicions en moviments de multitud. La pel·lícula va ser rodada al port de Laredo, a Cantàbria.

Response: Un heroi militar grec.


Instruction: Quin càrrec té David Sassoli?

Context: El president del Parlament Europeu, David Sassoli, ha rebut més de 25.000 correus electrònics en només un dia de ciutadans que li exigeixen que protegeixi els drets d'Oriol Junqueras com a eurodiputats. La iniciativa ‘Respect Catalan Vote' –Respecte pel Vot Català– demana a Sassoli que ‘compleixi la sentència del Tribunal de Justícia de la Unió Europea pel que fa a l'immunitat d'Oriol Junqueras en comptes de fer prevaler els interessos d'Espanya per sobre dels interessos de la Unió'. La petició es pot fer omplint un formulari amb el nom i cognoms, un correu electrònic i la ciutat. Un cop s'entra a la web, es genera automàticament una carta adreçada a Sassoli. Una volta enviada la petició, només cal validar un correu electrònic de confirmació. Aquesta és la carta tipus que s'envia al president de l'eurocambra. «Benvolgut President Sassoli, Com a demòcrata i europeïsta, vull expressar la meva preocupació pel fet que a Oriol Junqueras se li denegui el seu dret d'ocupar el seu escó d'eurodiputat a partir del dia 13 de gener. Considero que la sentència del TJUE va ser totalment clara: el senyor Junqueras és eurodiputat des de la proclamació dels resultats electorals, i des d'aquell moment gaudeix d'immunitat parlamentària. La decisió del Parlament Europeu no pot fer prevaler els interessos d'un estat membre per sobre dels interessos de la Unió, que vostè, com a president del seu òrgan legislatiu, ha d'emparar, ni discriminar els catalans davant d'altres ciutadans de la UE. Exigeixo que es respectin els vots dels catalans i es permeti ocupar l'escó a Oriol Junqueras, que és un dels nostres representants electes. Atentament,»

Response: El de president del Parlament Europeu.


Instruction: Vol un vi en concret ella?

Context:
-No sé -va dir ella- triem un vi que estigui bé… Però no hi ha molta varietat.
Eren a la botiga de sota de l'edifici que estava oberta fins tard, regentada per un pakistanès. Semblava mentida que cap dels veïns de l'escala tingués una ampolla a casa. També és cert que eren pocs a la comunitat, un per replà, potser és per això que estaven ben avinguts i organitzen sopars a la terrassa de l'àtic com el que estaven preparant en aquell moment.
-Una bossa de plàstic, si us plau.
-Ah, vasos de plàstic -digué el botiguer.
-No, no. Potser s'ha pensat que ens ho volem beure al carrer… Són per una caragolada de l'escala. Caracoles, sabes?
-Cara…?
–Caracoles, con cuernos.
-Ah, cuernos, sí -va somriure burleta- oído, vesina tersera con señor àtic, sí.
Ell era del tercer, ella de l'àtic.
Van decidir agafar els gots de plàstic i fer botellón a la plaça.

Response: No.