Instruction: Qui ha fet unes detencions avui?

Context: Avui ha transcendit que la policia espanyola i la Guàrdia Civil havien detingut sis persones més, totes acusades d'incitació a l'odi per comentaris a les xarxes socials sobre la violència dels cossos policíacs espanyols durant el referèndum de l'1-O. El primer cas que ha transcendit és el d'un professor de Tremp, Manel Riu, detingut per la Guàrdia Civil i acusat d'incitació a l'odi a les xarxes socials. Riu s'ha acollit al dret a no declarar i ha quedat en llibertat després de signar uns documents al costat del seu advocat. Ara preveu que el citarà un jutge d'instrucció. Segons que ha explicat Riu a l'ACN, els agents li han preguntat si va fer alguna publicació a les xarxes socials el 7 d'octubre. Però diu que no ha pogut veure cap entrada de Facebook ni cap piulet concret i que la denúncia és ‘genèrica'. Assegura que va criticar la violència policíaca durant el referèndum del primer d'octubre. El segon cas és el de dos joves de Camarles i Deltebre, detinguts el 31 d'octubre per la policia espanyola per presumptes ‘amenaces' i ‘injúries' contra els cossos policíacs espanyols a les xarxes socials. També se'ls acusa d'incitació a l'odi i a la discriminació. El tercer cas s'ha donat a les comarques de Lleida. Tres persones han estat detingudes aquests últimes dies acusades d'incitació a l'odi a les xarxes socials contra agents de la policia espanyola arran de la violència policíaca de l'1-O. Per últim, dos activistes gironins no s'han presentat avui a la comandància de la Guàrdia Civil. Han dit que no saben quins fets concrets els poden atribuir perquè la Guàrdia Civil en cap moment no els ha identificat. Tot i que no han entrat a la comandància, s'han concentrat a la porta de les dependències de la policia, juntament amb desenes de persones, darrere una pancarta en què es podia llegir ‘Defensar la terra no és delicte'

Response: La policia espanyola i la Guàrdia Civil.


Instruction: Qui feia unes exclamacions?

Context: -Mamà meua! Mamà meua!… Teulo, teulo!…-cridava aquella larva de foll, carriquejant de dents i unglejant i esgarrapant en la cara del germanet, com si volgués esquinçar-la, destruir-la.,  Fou el pas d'un llampec, però la Tecla sempre més recordarà amb esglai aquella cosa horrible. Ella també, indignada, irreflexiva, sentí que li muntava una foguerada a la cara, i, sens saber el que es feia, començà a pegar clatellada va, clatellada ve, entre els plors desaforats de les dues criatures…,  -On s'és vist?…Dolenta!… Rabiosa!… ¡Mal gènit!… Verí!… -L'hauria morta. Sols va revenir al veure que la castigada perdia l'alè… i, aleshores, el cor se li espaumà per la monstruositat que estava cometent.,  Sentint aquell temperi, entraren algunes veïnes i ella els explicà el que acabava de passar. Transcorregueren alguns dies. Cert matí la dona venia de per avall amb el nen al braç i veié que la nena sortia de la casa del davant de la seva, i sentí que una veu, estranyament manyagosa, li deia de darrera mateix de la porta:,  -Sí, maca, sí… Després te donaré més cacauets…,  Era la veu de la mestresa de la casa. La Tecla va estranyar-se. Ella hi era mig renyida, com tothom, amb aquella veïna, per son humor esquerp i repatani. Sempre tancada dins de casa seva, ni donava el bon dia a ningú; el pobre gat que se n'hi entrava per la gatera, trobava al primer pas cansalada amb mixtura; si era una gallina l'entremesa, ja havia vist prou el sol; de son marit se creia que havia fugit a Amèrica per eixir del seu domini; un bordegassot que tenia era privat per sa mare de jugar amb cap altra criatura del carrer.

Response: Una larva de foll.


Instruction: On passa la història?

Context: Londres 1939. Sarah Miles, una dona bonica i apassionada, és presonera d'un matrimoni estèril amb Henry, un espòs dolç però apagat. En el transcurs d'una festa, coneix Maurice Bendrix, un novel·lista. És l'enamorament sobtat. Després d'alguns anys d'una passió intensa, un obús cau sobre la casa de Bendrix mentre que els dos amants estan junts. Durant alguns minuts, Sarah creu que Bendrix ha mort. Quan reapareix alguns instants més tard, Sarah, trastornada, posa brutalment fi a la seva relació sense cap explicació. L'amor, que Bendrix tenia per Sarah és transformat ràpidament en odi.\n,  Les crítiques van ser molt moderades a l'estrena de la pel·lícula.\nÉric Leguède en le Parisien parla d'«obra mestra», la Croix, Télérama i Le Figaro van ser particularment sensibles a la gran qualitat del conjunt (interpretació, foto, música i escenificació).\nCahiers du cinéma van condemnar la pel·lícula taxant-la d'acadèmica. Segons Erwan Higuinen només «una línia apagada i igual» travessa una pel·lícula «que fa rum-rum».\nSegons Jean-Jacques Bernard: «… si un amant apassionat és una nova varietat de llegums, llavors Ralph Fiennes és el rei de l'hort.».\n,  L'any 2000 va rebre els següents premis i nominacions:\n

Response: A Londres.


Instruction: On hi ha molts visitants?

Context: El Parc Güell bull amb la munió de turistes diaris que el visiten. Tot sembla alegria en el transcurs d'un dia assolellat, però el drac n'està fins als collons dels guiris. No fan més que tocar-li les potes i fer-li milions de fotos. Ha arribat la seva hora, l'hora de la revenja. Quan els vigilants recorden als visitants que ja és l'hora de marxar, es llença al damunt del darrer grup de japonesos que se li posaven al costat per les últimes selfies. No en deixa ni rastre. Al país d'origen tardaran a trobar-los a faltar i els serà difícil seguir-los la pista fins a esbrinar què va passar.,  Surt el sol i novament es repeteix la història. Aquest cop els incauts són uns hooligans anglesos.,  Amb el pas dels dies alguna cosa s'ensumen els vigilants, però ja els va bé que algú els doni un cop de mà. Volen plegar aviat.,  —>> Relat GUANYADOR de la Mêlée!!

Response: Al Parc Güell.


Instruction: De qui parla el text?

Context: Satanàs és la denominació d'un personatge bíblic considerat com el príncep dels dimonis. Se l'assimila amb Belial, Beelzebub o Llucifer.,  La paraula Satanàs ve de l'hebreu xatan (שָׂטָן) per la via del grec (satanas Σατανᾶς), significant originàriament en 'aquell qui s'oposa', 'adversari', 'antagonista' i especialment l'acusador o fiscal en un judici.,  De fet, originalment satan no era més que un mot descriptiu per a una actitud d'oposició i fins i tot quan va ser començat a introduir com un ens sobrenatural servia només per a referir-se a qualsevol àngel enviat per Déu amb l'únic propòsit d'obstruir les activitats humanes. El llibre de Job n'és un clar exemple, i tot i que en aquest relat Satan ja està més \emancipat\ de Déu, li continua demanant permís, el que fa suposar que encara no encarna \el mal\ en el sentit dualista de la paraula.,  En la Septuaginta, la traducció grega de l'Antic Testament, on la paraula hebrea ha-Satan es refereix als éssers sobrenaturals o al·legòrics, s'utilitza la paraula ho diabolos (en el Llibre de Job 1, i el capítol 3 de Zacaries), però on la paraula hebrea satan es refereix als éssers humans, s'utilitza una transliteració satanas.,  En el Nou Testament, Satanàs i el diable no se solen distingir.,  L'aparença de Satan varia segons les fonts i el període històric. A l'edat mitjana comença a aparèixer a la iconografia amb banyes (assimilat amb el boc) i porta un trident que derivaria del déu Neptú). En moltes il·lustracions presenta trets de bèstia, com urpes, cua o el cos ple de pèl, mentre que en altres predomina un aspecte antropomòrfic. Se li associen els colors vermell (per la sang) i negre (per la foscor).

Response: De Satanàs.


Instruction: Com es diu el film?

Context: L'ànsia (títol original en anglès The Hunger) és una pel·lícula de terror britànica de 1983, dirigida per Tony Scott i protagonitzada per Catherine Deneuve, David Bowie i Susan Sarandon. Ha estat doblada al català.,  Miriam Blaylock col·lecciona no només art del Renaixement i penjolls de l'Antic Egipte sinó, sobretot, amants i ànimes. Moderna i elegant, Miriam: una vampiressa intemporal resident a Manhattan, beneïda amb la bellesa i maleïda amb la seva set de sang. John és el seu fidel company i marit. En l'amor, en la vida, en la nostàlgia, són inseparables. Però quan John comença a envellir sobtadament i ha de recórrer a una especialista en geriatria a la recerca d'ajuda, Miriam fixarà els seus ulls en ella com a substituta de John.,  L'ànsia no va ser especialment ben rebuda en el seu llançament inicial, i va ser atacada per molts crítics per l'atmosfera pesada i les imatges, el ritme i la trama lents. Per exemple, Roger Ebert, del Chicago Sun-Times, la va descriure com \una pel·lícula de vampirs angoixosament dolenta\. Camille Paglia escriu que és gairebé una obra mestra del \gènere clàssic del cinema de vampirs\, però que està \arruïnada per grans errors, com quan Catherine Deneuve gateja de quatre grapes, bavejant sobre una persona la gola de la qual ha estat tallada\. Elaine Showalter la descriu com una \pel·lícula de vampirs post-modernista\ que \llança vampirisme en termes bisexuals, basant-se en la tradició de la vampiressa lesbiana... contemporània i elegant, que també és inquietant en el seu suggeriment que els homes i les dones en la dècada de 1980 tenen els mateixos desitjos, els mateixos apetits i les mateixes necessitats de poder, diners i sexe\.,  No obstant això, la pel·lícula aviat va trobar un grup de seguidors que li van rendir culte, en resposta a la seva atmosfera fosca i glamourosa. La cançó de Bauhaus Bela Lugosi's Dead sona en els crèdits d'introducció i al principi. La pel·lícula: popular entre alguns segments de la subcultura gòtica que va inspirar una sèrie de televisió de breu durada del mateix nom.,  Música original de Michel Rubini i Denny Jaeger:

Response: L'ànsia.


Instruction: Què passava a Espanya el 2012?

Context: El juliol del 2012, l'estat espanyol vivia el seu tercer any de crisi econòmica. El sistema financer acabava de ser rescatat amb 40.000 milions d'euros. Era un moment molt delicat i el Fons Monetari Internacional estava a punt de publicar un informe sobre la situació d'Espanya. La primera versió de l'article la definia com a ‘desoladora', però en la versió final es va publicar una expressió més neutra: ‘Molt difícil.' No va ser l'únic toc de maquillatge, que un responsable de l'FMI va justificar per ‘no donar carnassa als periodistes desitjosos d'exagerar el missatge del Fons.' El diari El País ha tingut accés a les actes de la reunió on es discutia l'elaboració de l'article. Diversos responsables de l'FMI es van mostrar partidaris de suavitzar-ne el to per no generar més alarma entre els mercats i els mitjans de comunicació. Tanmateix, els retocs també van topar amb veus crítiques que denunciaven que eren una vulneració de la política de transparència de l'organisme. Un dels més crítics fou, José Pedro Fachada, director executiu de l'FMI: ‘Al nostre president li preocupen algunes modificacions i eliminacions de l'informe, en concret aquelles que redueixen significament el to sobre l'anàlisi dels riscos. El Consell  insisteix en les importàncies d'avisar als països dels riscs, però aquestes advertències han estat rebaixades considerablement.' Però un altre director executiu, Thanos Catsambas, rebat les paraules de Facahada i afirma que ‘al nostre president li va semblar que la versió corregida era més apropiada.' I Martin Mühleisen, director del departament d'Estratègia, Política i Anàlisi, encara va anar més enllà en la defensa del maquillatge. Considera que les parts retocades ‘no canvien el missatge de l'informe' i que era necessari fer els canvis arran de ‘la sensibilitat dels mercats.' Per això, afegeix: ‘Podien ser malinterpretats pel públic i haurien donat carnassa a periodistes desitjosos d'exagerar el missatge del Fons.' El canvi de to de l'article tenia diverses arestes, però el conflicte principal per als membres de l'FMI era la paraula ‘bleak‘, que en anglès significa desolador o llòbrec, per a definir la situació de l'economia espanyola. Finalment es va substituir per un ‘very difficult‘ , que tot i que dur, no és molt menys connotat

Response: El seu tercer any de crisi econòmica.


Instruction: Com es diu la gateta?

Context: La gata Duquessa ha tingut tres gatets i la seva mestressa vols deixar-los l'herència. Edgar, el majordom, ho sent i planeja desfer-se'n per tenir ell la fortuna. Mentre se'ls està emportant drogats, un gos els ataca i els gats cauen al mig del camí. Allà desperten l'endemà sense saber on són. Un gat del carrer i amant del jazz, Thomas O'Malley, es compromet a guiar-los de nou cap a casa. En aquest camí, els dos gats s'enamoren però la Duquessa no vol deixar la seva mestressa i viure al carrer.\n,  Decebut, Thomas marxa de nou cap a un refugi, sense saber que Edgar ha capturat els gats només arribar i planeja enviar-los a l'estranger en una caixa. El seu amic, el ratolí Roquefort, l'avisa perquè els rescati i vencen el majordom en un combat. Finalment, Thomas passa a formar part de la família.\n,  La pel·lícula explora el contrast entre el món vital i alegre del carrer i el fred de l'aristocràcia, malgrat l'amor de la mestressa pels gats. És un tema propi dels contes, així com la trama per a aconseguir el testament amb argúcies.\n,  Aquesta obra va ser la darrera aprovada per Walt Disney en persona, que va morir abans de la seva estrena. La bona recepció va propiciar una reestrena el 1981. Es porta planejant una seqüela per a aquesta pel·lícula en 2005, es va emprendre el treball en 2007 però es va eliminada per la compra de la companyia per part de Pixar i a cancel·lar el projecte en 2006. Actualment no se sap res de la suposada The Aristocats 2.\n

Response: Duquessa.


Instruction: Quan ha finalitzat el ple?

Context: Ple caòtic i que ha acabat abans d'hora. Avui el Parlament de Catalunya ha presenciat la divisió del govern, escapçat per la decisió del president de la cambra, Roger Torrent, d'acceptar la decisió de la JEC i retirar l'acta del diputat al president de la Generalitat, Quim Torra. Durant la sessió, Torra s'ha adreçat al parlament i ha demanat que li fossin garantits els drets, tal com va passar el 4 de gener, quan el ple el va ratificar com a president. Ha tornat a dir que calia respectar la voluntat popular perquè, altrament, no tan sols es perd una acta, sinó que es fa perillar el futur de totes les institucions. Quan ha tornat a l'escó, el president ha rebut l'aplaudiment de bona part del bloc independentista. Tanmateix, cap conseller d'ERC. Els dos grups no s'han entès i a la votació del pressupost del parlament tot el grup de JxCat ha refusat de votar. Més tard, la junta de portaveus ha ajornat el ple del parlament fins a la setmana entrant. El punt de l'ordre del dia que resta pendent és el debat general de corrupció impulsat per Cs. JxCat, Cs, PSC-Units i comuns han demanat que no continués avui la sessió plenària d'avui. En canvi, ERC, CUP i PP eren favorables a continuar-lo. Així doncs, la setmana vinent es farà tant el debat com les votacions de les propostes de resolució. Us oferim tota la informació d'última hora

Response: Abans d'hora.


Instruction: Qui és Briseida?

Context: En la mitologia grega Briseida (en grec Βρισηίς, Brisēis), que tenia per nom veritable Hipodamia, és una vídua troiana i filla de Brises que va ser raptada durant la Guerra de Troia per Aquil·les després de la mort dels seus tres germans i el seu marit, el rei Mines de Lirnessos. Brises és germà de Crises, pare de Criseida.,  Briseida, anomenada així pel nom del seu pare, estava angoixada per la seva captivitat, i Pàtrocle, per consolar-la, li va prometre que convenceria Aquil·les perquè s'hi casés. Va arribar a ser l'esclava preferida i més estimada per l'heroi.,  Després que un oracle obligués a Agamèmnon a tornar Criseida al seu pare, el rei va ordenar als seus heralds Taltibi i Euríbates que prenguessin Briseida a Aquil·les com a compensació. Aquil·les es va ofendre per aquest fet i, com a resultat, es va retirar de la batalla, a la qual no tornaria fins a la mort de Patrocle. La retirada d'Aquil·les a la seva tenda és el primer esdeveniment de la Ilíada d'Homer. Agamèmnon li va prometre tornar-li Briseida quan va voler reconciliar-se amb Aquil·les per tal de què tornés a la batalla. És a Briseida, i només a ella, qui accepta Aquil·les en el moment de tornar a la lluita. La tradició posterior a Homer presenta Briseida com una dona bruna, alta, de mirada brillant i ben arreglada. També es diu que va ser ella qui va retre honors fúnebres a Aquil·les.

Response: Una vídua troiana.


Instruction: Estava angoixada la Paulina?

Context: El que passava a Paulina era verament per a preocupar-la una mica. Des de la mort d'aquell poca pena d'en López Mantecón, ningú (el que es diu ningú!) havia dirigit a Paulina una paraula d'amor. Ella, malgrat el seu escepticisme matrimonial i malgrat les coses que s'han contat en aquest llibre, havia mentit tota la vida, i, sense voler, de vegades li sortia a flor de llavi el veritable neguit de la seva ànima. Paulina no va renunciar mai a l'amor: si aparentment s'hagués pogut creure en aquesta renúncia, eren els fets, i només els fets, qui la imposaven.,  La persona que havia intimat més amb ella, encara que ens sembli absurd, era en Melrosada. Paulina no sentia, pel professor, solament un afany de manefleria i de fer el mestre-fanguet: alguna cosa més lligava les dues ànimes.,  És segur que, si ella no hagués furgat l'esperit del professor i no li hagués desenrotllat coses mortes, ell no hauria estat capaç de sospitar, ni un moment, que el seu matrimoni amb Paulina arribés a ser altra cosa que un somni.,  La figura de la Isabel havia estat una mena de pantalla: sense saber-ho, Paulina, s'havia sacrificat ella mateixa: el que hauria volgut per a ella mateixa i no hauria gosat mai a demanar-ho, va intentar exigir-ho per a la seva amiga.,  Quan ella somiava en la figura del professor una mica idealitzada al seu gust; quan el veia casat i feliç amb la Isabel, i s'imaginava la seva pròpia persona al marge de la intimitat d'aquell matrimoni; és seguríssim que el seu altruisme no era res més que una mentida, i que per dignitat, per por, o pel que sigui, ni a ella mateixa s'hauria confessat que el personatge que li hauria plagut jugar en la comèdia d'aquell matrimoni no fos precisament el de l'amiga, sinó el de l'esposa.,  Però és natural que aquestes coses no s'atrevís ni a pensar-les. Encara que el professor li fos simpàtic i trobés un especial gust a fer-lo confident del seu migrat sentimentalisme, no podia oblidar, Paulina, la condició una mica inferior d'en Melrosada, el prestigi que ella es pensava tenir dins la família Buxareu, la seva posició social i les seves relacions: ella no podia ser altra cosa que una protectora, una amiga si es vol, d'en Melrosada. Però d'això a ser la seva esposa, a emparentar-lo amb els seus nebots, hi havia un veritable abisme. Demés Paulina no podia sospitar mai que en Melrosada arribés a enamorar-se d'ella, i fins sentia forts remordiments d'haver desgavellat la vida d'aquell bon home amb tots els equilibris que li va imposar per casar-lo amb la Isabel. Decididament, la seva boda amb en Melrosada era una bogeria; i podem estar seguríssims que Paulina Buxareu no havia pensat mai en tal cosa.

Response: Sí.


Instruction: Quan passa la història?

Context: A l'estiu de 1960, un metge alemany (Àlex Brendemühl) coneix a una família argentina a la regió més desolada de la Patagònia, i se suma a ells, en caravana, per la ruta del desert. El viatger no és un altre que Josef Mengele, un dels criminals més grans de la història. Aquesta família reviu en ell totes les obsessions relacionades amb la puresa i la perfecció. Especialment Lilith (Florència Bado), una adolescent amb un cos massa petit per a la seva edat. La fascinació és mútua: en ple despertar sexual, Lilith sent una inquietant atracció per aquest foraster. Desconeixent la veritable identitat de l'alemany, en arribar a Bariloche, Enzo (Diego Peretti) i Eva (Natalia Oreiro) l'accepten com a primer hoste de l'hostatgeria que posseeixen, a la vora del Llac Nahuel Huapi. Encara que l'estrany personatge els genera als amfitrions cert recel, progressivament es veuran seduïts per les seves maneres, la seva distinció, la seva saber científic i les seves ofertes de diners.\n,  El primer festival en el qual va participar la pel·lícula va ser el 66è Festival Internacional de Cinema de Canes, on va ser exhibida el 21 de maig de 2013 en la secció Un Certain Regard. També va ser exhibida als festivals de cinema de Lima, de Mont-real, de Sant Sebastià i de Bergen (Noruega) entre otros. Entre el 13 i el 20 de setembre de 2013 es va celebrar a la ciutat de San Juan el Segon Festival Internacional Unasur Cinema, on va rebre quatre premis: millor pel·lícula, millor direcció (Lucía Puenzo), millor actriu (Natalia Oreiro) i revelació (Florència Bado).\n,  A l'Argentina, la seva estrena comercial va ser el 19 de setembre de 2013, quan es va començar a projectar en setanta-tres sales, en trenta-nou d'elles en format de 35 mm, mentre que en les trenta-quatre restants, en digital. En els dos primers dies de projecció la pel·lícula va ser vista per 16.917 espectadors, dels quals 6.131 la van veure el primer dia. El dijous de la seva estrena va quedar quarta, fent que després de diverses dècades quatre pel·lícules argentines fossin les més vistes (darrere de Séptimo, Futbolín i Corazón de León), però després es va interposar la pel·lícula infantil Avions, deixant cinquena a Wakolda, i després quarta a Corazón de León. Wakolda «va tenir una molt bona arrencada amb, 58.991 localitats tallades en 71 pantalles, per a una molt bona mitjana de 843 entrades per còpia. La recaptació en els seus primers quatre dies va ser de 2.029.765» pesos argentins i va superar altres estrenes importants com Nens grans 2, R.I.P.D. i 2 guns. Al final de la seva primera setmana, 77.210 persones van optar per veure-la, deixant excel·lents crítiques de la trama. En la seva segona setmana, per a ser precís el dissabte 28 de setembre, Wakolda, supera els 100.000 espectadors en 83 pantalles, entre dijous, divendres i dissabte de la seva segona setmana la van veure 45.266 espectadors, convertint-se en un dels èxits del cinema Argentí del 2013. Al final de la seva segona setmana va recaptar 106.961 espectadors en 88 sales, amb un increment del 38.38% quedant en la segona posició del top ten, darrere de Bola de Drac Z: La batalla dels déus.\n

Response: L'estiu de 1960.


Instruction: On soparà l'Albert?

Context: L'Albert ha aconseguit quedar amb la Iolanda per sopar a casa seva, tot i que l'ha enredat una mica. Ella creu que seran tres, però el Carles enviarà un WhatsApp dient que no es troba bé. I als companys del pis els ha amenaçat de mort si apareixen pel menjador: tots a estudiar!,  Com la vol impressionar, ha decidit preparar aquella recepta tan original que fa la mare a casa. Ocupat parant la taula i triant la música, comença a sentir una olor sospitosa… Se li crema el sopar!\n“Merda!! No anem bé”.,  Necessita una alternativa: una truita de tres pisos no és mala idea. Fa les tres truites i quan toca juntar-les arriba la Iolanda:\n-“El Carles diu que li fa molt mal el cap.”\nTomba les truites però s'han quedat enganxades. Ploff!! Cauen per terra dues d'elles.\n“No, no anem gens bé”, pensa.,  -“Tranqui”- diu la Iolanda -“demanem una pizza”.\nQuan arriba el repartidor al pis:\n-“Ei, jo a tu et conec!”- salta ella, i es posen a xerrar a la porta. Acaben intercanviant-se els mòbils.\n“De fet, anem fatal…”

Response: A casa seva.


Instruction: Què ha iniciat avui?

Context: El Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya ha començat avui, amb el propòsit de ser ‘més transgressor' que els anys passats, amb actors com ara Sam Neill, Nikolaj Coster-Waldau i Aaron Paul i 171 films –30 menys que l'any passat. Sam Neill és conegut per films com ara la saga Jurassic Park i recollirà el Gran Premi Honorífic presentant The Vigil. La inaugural, En la hierba alta, farà arribar a Sitges Patrick Wilson, guardonat amb el premi Màquina del Temps, un reconeixement que també rebrà Maribel Verdú. Aaron Paul presentarà la seqüela de la sèrie Breaking Bad; Nikolaj Coster-Waldau, el popular Jaime Lannister de Joc de Trons portarà l'estrena mundial de Suïcidi Tourist. També hi serà present l'actriu i directora Àsia Argento, guanyadora del Méliès Career Award d'enguany, i el director Pupi Avati, Premi Nosferatu. El leitmotiv d'enguany seran els paisatges apocalíptics, amb un homenatge a Mad Max i hi tindran relleu les òperes primes espanyoles; així mateix, s'hi farà una retrospectiva de la filmografia de l'actor xinès King Hu –un referent de les arts marcials–, i s'hi projectarà el documentari Memory – The Origins of Alien per a celebrar els quaranta anys de la primera part d'Alien, de Ridley Scott. Títols destacats Entre els títols més esperats, es destaquen 3 from hell, de Rob Zombie; el thriller sobrenatural Daniel isn't real, d'Adam Egypt Mortimer; Menja to daddy, el debut en direcció d'Ant Timpson; Bloodline, de Henry Jacobson; The Lodge, de Severin Fiala i Veronika Franz; i Vivarium, de Lorcan Finnegan, estrenada a Canes i amb una arriscada escenificació. Del subgènere fantàstic zombi es destacaran els títols Little Monsters, d'Abe Forsythe i protagonitzada per Lupita Nyong'o; la reinterpretació de Frankestein amb Depraved, de Larry Fessenden; i Sadako, un nou capítol de la saga japonesa The Ring, del guanyador del festival Hideo Nakata. D'Europa arribaran The Room, a càrrec de Christian Volckman, un film que combina el terror amb la ciència-ficció. I el que és considerat un dels millors films francesos de l'any, Li daim, de Quentin Dupieux. El festival oferirà una gran representació de títols locals i amb vocació internacional, en què es destaquen El hoyo, produït entre Catalunya i el País Basc, i l'obra novella Cuerdas, del tarragoní José Luis Montesinos. Un dels films més esperats, de producció espanyola, és Ventajas de viajar en tren, a més de Paradise Hills, amb la participació de Nacho Vigalondo al guió. El cinema llatinoamericà també tindrà protagonisme, amb títols argentins com ara Breve història del planeta verde, Punto muerto i Soy tóxico, a més del veneçolà Infección, el colombià Luz i l'uruguaià En el pozo. Podeu consultar-ne tota la programació. Què podem fer aquest cap de setmana: deu proposte

Response: El Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya.


Instruction: Qui ha donat una notícia?

Context: La Casa Blanca ha confirmat aquest dimecres l'inici de la retirada militar de Síria i el començament d'una ‘nova fase' de la campanya, després que el president dels Estats Units, Donald Trump, hagi donat per ‘derrota' el grup Estat Islàmic. ‘Hem derrotat ISIS a Síria, la meva única raó per estar aquí durant la Presidència Trump', ha dit el mateix president en el seu compte de Twitter, sense entrar en més detalls. Després de les informacions publicades en diversos mitjans que donaven per fet l'inici de la retirada dels 2.000 militars nord-americans, la portaveu de la Casa Blanca, Sarah Sanders, ha tret un comunicat en el qual confirma el que ja tots donaven per segur després del críptic tuit de Trump. Així mateix, Sanders ha destacat que ‘els Estats Units ha derrotat el califat territorial' d'Estat Islàmic i, si bé ha advertit que les ‘victòries' no impliquen el final de la coalició antiterrorista, sí que suposen un punt d'inflexió. ‘Hem començat a portar a casa tropes dels Estats Units mentre passem a la següent fase', ha explicat. Sobre els terminis, fonts del Govern han explicat que tot el personal diplomàtic abandonarà Síria en un termini de 24 hores i han assenyalat que la retirada dels efectius militars encara durarà entre 60 i 100 dies. El replegament complet no es produirà fins que s'hagi completat l'última operació contra els gihadistes, informa l'agència Reuters. Valoracions El moviment, no obstant això, no acontenta tothom a Washington i entre els qui ho han criticat destaca el senador republicà Lindsey Graham, habitual defensor del president. Per Graham, seria ‘un error' treure les tropes i, en canvi, suposaria una ‘gran victòria' per a Estat Islàmic i els governs de Síria, Iran i Rússia amb ‘conseqüències devastadores'. La portaveu del Ministeri d'Exteriors rus, Maria Zajarova, precisament ha criticat aquest dimecres en roda de premsa el desplegament militar dels Estats Units a Síria. ‘De ser un factor en la lluita contra el terrorisme, la il·legal presència nord-americana a Síria s'ha convertit en un perillós obstacle per a una solució', ha advertit

Response: La Casa Blanca.


Instruction: Qui es presenta a l'alcaldia de Barcelona?

Context: El candidat a la batllia de Barcelona, Ernest Maragall, considera que el canvi en els resultats del 28 d'abril passat al Baix Llobregat, amb un fort augment dels vots a ERC en ciutats tradicionalment socialistes, és ‘la remor de fons que més inquieta a l'estat espanyol'. Per a Maragall, ERC és ‘en condicions' de liderar aquesta situació i donar-li ‘sentit transformador' i creu que precisament això és el que ‘fa por a Espanya' perquè sap que converteix el ‘projecte català en invencible'. Per això ha avisat que aconseguir una ERC forta el 26-M a la comarca ‘capgirarà el pols'. ‘Aquest pols el guanyarem gràcies al Baix Llobregat', ha vaticinat Maragall, que també ha enviat un missatge al PSOE de Pedro Sánchez: ‘No ens parareu', ha dit Maragall. Maragall ha defensat ERC com l'única opció de socialisme, ecologisme, feminisme i de ‘canvi i transformació' contraposant-lo al PSOE que considera que s'ha fet ‘conservador, monàrquic i del sistema'. Per a Maragall ERC està protagonitzant un canvi ‘d'emancipació, de llibertat i de construcció republicana' arreu del país, però ha fet especial esment al Baix Llobregat on la formació va aconseguir 40.000 vots més el 28-A que en les darreres eleccions al congrés espanyol i ha posat d'exemple que en els darrers comicis, ERC va guanyar en 14 dels 30 municipis, un fet que creu que ‘no és una casualitat'. En un acte a Sant Boi de Llobregat, el candidat a la batllia de Barcelona, ha defensat una aliança entre tots els pobles de l'àrea metropolitana de Barcelona per poder treballar conjuntament i ser ‘la base efectiva, tangible i visible' del que significa actualment ‘república a Catalunya'. Per a Maragall és important ser forts al màxim de consistoris possibles per a proclamar el 26 de maig una ‘victòria de la república'. Maragall creu que una victòria el 26 de maig ‘ens ha d'acostar definitivament a la llibertat' i per tant, han de ser ‘un pas endavant'. Per Maragall, cal que ERC governi als consistoris per ‘guanyar la batalla' a aspectes com el canvi climàtic o la millora del mercat laboral. L'acte a Sant Boi també ha comptat amb la intervenció de la consellera de Justícia, Ester Capella. Capella també ha augurat un bon resultat d'ERC al Baix Llobregat i arreu del país després del ‘primer clatellot' que considera que l'estat espanyol va rebre el 28-A quan ‘el país es va tenyir de groc republicà'. Per Capella, Catalunya ha donat un ‘exemple clar' que és al costat de la llibertat. Per això, Capella ha demanat ‘sumar per canviar'. En una mateixa línia s'ha manifestat el diputat al parlament, Jordi Albert, que ha assegurat que ‘sense el Baix Llobregat no hi ha fil roig possible' i ha situat ERC com ‘el bastió, la força, el país, la victòria' per aconseguir aquests resultats. Per Albert, ‘les polítiques republicanes són l'únic fre a la ultradreta'. Albert ha recordat la figura de Joan Tardà i ha reivindicat la seva tasca al capdavant d'ERC al congrés espanyol. Els candidats d'ERC a l'ajuntament de Sant Boi de Llobregat, Miquel Salip i Rosa Mur, han defensat el projecte del partit per a governar al consistori, tradicionalment feu del PSC. Salip ha assegurat que cal ‘un govern diferent' per fer ‘anar a més la ciutat', i s'ha situat com ‘l'alternativa al govern dels de sempre' per transformar la ciutat des de l'esquerra i el republicanisme

Response: Ernest Maragall.


Instruction: On va néixer Mari Cruz Díaz?

Context: Mari Cruz Díaz García (Viladecans, 24 d'octubre de 1969) és una atleta catalana retirada especialitzada en la prova de marxa atlètica, en què aconseguí ser campiona d'Europa el 1986.,  Es formà a l'escola de marxa de Viladecans i fou membre del Club Natació Barcelona. El 1985, va guanyar la medalla d'or al Campionat d'Europa Júnior d'Atletisme en els 5000 m marxa, ex aequo amb la seva convilatana María Reyes Sobrino amb qui va entrar a la meta agafada de la mà.,  En categoria absoluta, guanyà dos Campionats d'Espanya de 10 km marxa en ruta (1984, 1986) i tres Campionats de Catalunya (1991, 1992, 1993). Aconseguí dos títols estatals de 5 km marxa en pista (1984, 1986) i un de 3.000 m en pista coberta (1988), i diversos rècords en l'àmbit català i estatal.,  Al Campionat d'Europa d'Atletisme de 1986 va guanyar la medalla d'or en els 10 km marxa, amb un temps de 46:09 segons, arribant a la meta per davant de les atletes sueques Ann Jansson (plata amb 46:13 segons) i Siv Ibáñez (bronze amb 46:19 segons). Es va convertir així en la primera dona catalana que guanyava una medalla en uns Campionats d'Europa d'Atletisme, i a l'edat de 16 anys, 10 mesos i 2 dies, en la més jove de tots els temps.,  Al Campionat del Món Júnior de 1988, celebrat a la ciutat canadenca de Sudbury, va guanyar l'or en els 5 km marxa, amb un temps de 21: 51.31 segons, per davant de la també catalana Olga Sánchez i la italiana Maria Grazia Orsani. Va participar als Jocs Olímpics d'estiu de 1992, aconseguint la 10a posició en la prova de 10 km marxa. També en categoria júnior fou subcampiona d'Europa (1987) i guanyà la medalla de bronze de 3.000 m marxa del Campionat d'Europa (1988).,  Abandonà la competició el 1996 però reaparegué l'any 2000 en la prova de 20 km marxa. Entrenà a les ordres de Rafael Sánchez fins el febrer del 2004, que fou sancionada per dopatge i es retirà. Treballa al Centre d'Alt Rendiment de Sant Cugat.

Response: A Viladecans.


Instruction: On transcorre l'argument de la pel·lícula?

Context: El 1943, en una illa del Pacífic, desembarca una divisió americana amb el seu cap, el general Cummings, l'ordenança del qual és el tinent Hearn. Els dos oficials s'oposen de pressa basant-se en una incompatibilitat de punts de vista. Hearn, a títol de reprimenda, ha de portar una secció de reconeixement, amb el sergent Croft com a segon...\n,  André Moreau escrivia a Telerama el 1988 :\n,  \La pel·lícula va néixer de la trobada de Raoul Walsh i de Norman Mailer. D'aquest xoc resulta una pel·lícula de guerra apassionant, una de les més aspres i més autèntiques que mai ens ha ofert Hollywood. Molt més complexa que es podria pensar al primer accés, «  The Naked and the Dead » apareix com una verdadera meditació sobre l'exèrcit i els homes de guerra. L'escena de l'alambí, amb la seva truculència i la seva jovialitat, contrasta amb la duresa de les seqüències de combat. Els comportaments de Cummings, Hearn i Croft il·lustren tres tipus de militars, amb les seves contradiccions, les seves bogeries i igualment la seva dramàtica utilitat en cas de guerra. Quan Mailer publicà «  The Naked and the Dead  », tenia 25 anys i acabava de passar dos anys en el Pacífic amb una unitat d'Infanteria. Quan va rodar la pel·lícula, Walsh era al final de la seva carrera però, als 64 anys, tan jove com el Mailer de 1948, llorejat amb el premi Pulitzer.\\n

Response: En una illa del Pacífic.


Instruction: On és el protagonista?

Context: Tot va començar un dia qualsevol. Estava aturat en un semàfor i, en posar-se verd, el cotxe va decidir girar a la dreta. Sí, sí, així com ho sentiu. Jo volia seguir recte, però el cotxe va decidir girar: va posar l'intermitent i va girar el volant. El vaig voler redreçar, però no hi havia força humana que pogués fer-hi alguna cosa. Perplex, al següent carrer vaig girar a l'esquerra per recuperar el camí que seguia. En fer-ho vaig veure pel retrovisor que al tram de darrera del carrer, per on no havia passat, hi havia els cotxes aturats tocant els clàxons. Què estrany!, vaig pensar.,  Vaig portar el cotxe al taller. El mecànic encara riu ara… però tot i no creure's ni mitja paraula, va revisar el cotxe. No hi va trobar res fora de lloc, ni en la direcció, ni en els llums.,  Uns dies més tard, va tornar a passar: al final del carrer jo volia tombar a la dreta i el cotxe va decidir esquerra. Vaig sentir un soroll fort darrera meu: una moto va xocar contra el cotxe que acabava de girar a la dreta. Vaig quedar impactat.,  Això s'ha anat repetint de tant en tant, sempre evitant-me algun problema. Jo ara ho tinc molt clar: quan el cotxe pren una decisió, no li porto la contrària.

Response: Aturat en un semàfor.


Instruction: Qui era Maria Mayol?

Context: Maria Mayol i Colom (Sóller, 15 d'octubre de 1883 - Cala Major, Palma, 3 de desembre de 1959) va ser una escriptora, pedagoga, política i activista cultural mallorquina d'ideologia republicana i mallorquinista.,  Resident a França durant la seva infantesa, estudià a la Universitat de Bordeus, on es llicencià en lletres, en l'especialitat de llengua i literatura franceses. En tornar a Sóller, en esclatar la Primera Guerra Mundial, obtengué el títol de perit mercantil a l'Escola Professional de Comerç de Palma, mentre entrava en contacte amb la intel·lectualitat illenca i amb el grup de poetes de l'Escola Mallorquina, entre els quals Maria Antònia Salvà.,  El 1921 va ser decisiva en la formació de la secció local de la Joventut Mallorquinista a Sóller, i també va ser membre destacada de l'Associació per la Cultura de Mallorca, creada el 1923: La secció femenina d'aquesta associació, en la qual treballava amb Catalina Rotger, es transformà el 1926 en el Foment de Cultura de la Dona de Sóller, de la qual fou fundadora i presidenta (1926-34); creà així un espai des d'on promogué activitats culturals diverses –cursos, biblioteca, conferències o exposicions– i iniciatives concretes amb l'objecte de facilitar l'accés de la dona a la cultura i la formació, i promoure la seva integració al món laboral.,  “En la nostra Sóller –gràcies a Déu– sempre s'ha vist en les famílies un ver interès per educar i instruir els seus infants. Malgrat això, notam que dins el jovent hi ha prou jovenetes que per causes anòmales es troben avui dedicades a art o ofici sense haver sortit de l'analfabetisme. Perquè analfabeta és tota persona incapaç d'escriure correctament el que pensa i de tenir una idea elemental dels principals coneixements humans, i en trobaríem moltes qui manquen d'aquest recurs”. Maria Mayol “Des del Foment de Cultura de la Dona”, Sóller, 30/10/1926,  El 1931 participà, com a representant del Foment de la Cultura de la Dona, en l'assemblea d'ajuntaments i entitats que aprovà l'Avantprojecte d'Estatut d'Autonomia de les Illes Balears de 1931.,  D'ideologia catòlica progressista, des del començament de la Segona República adoptà posicions d'esquerres. Militant d'Acció Republicana de Mallorca i, posteriorment, d'Esquerra Republicana Balear, fou candidata a diputada per la coalició republicano-socialista a les eleccions de novembre de 1933, esdevenint així la primera dona balear que es presentava a unes eleccions -i en aquelles, l'única dona. Membre del Comitè de Relacions entre Catalunya i Mallorca (1933), el 1936 signà la Resposta als catalans.,  Guanyà una plaça de professora municipal de llengua francesa a Sóller i després va ensenyar als instituts de Felanitx i de Vilanova i la Geltrú. L'aixecament militar de juliol de 1936 la sorprengué a Madrid. Després de la guerra s'exilià a França. Devers mitjan decenni dels quaranta tornà a Mallorca i es retirà totalment de la vida pública.,  Publicà poemes i d'altres col·laboracions literàries i polítiques a revistes, com L'Almanac de les lletres, Majòrica, Felanitx, Gema, La Nostra Terra i Sóller, al llarg d'un període que comença el 1918, data de les primeres publicacions de poesia original al setmanari Sóller, i es tanca el 1958. És autora de l'obra de teatre Margalideta de Sortdeviu, estrenada el 1931 al Teatre Victòria de Sóller. El 1992 fou nomenada filla il·lustre de Sóller.,  Sengles carrers de Palma i de Sóller porten el seu nom.

Response: Va ser una escriptora, pedagoga, política i activista cultural.


Instruction: Què passa de tant en tant sense advertència?

Context: A vegades la mort s'endú algú de cop, sense avisar. No hi ha comiat possible. Només un buit, un xoc amb la realitat, una orfandat de companyia. El no res.\nPerò també és trist un comiat quan cap dels dos sap que un marxa. De fet, tampoc te'n pots acomiadar. No hi pots posar una data concreta. Simplement arriba un moment en què t'adones que la persona que t'estimes ja no hi és, que fa temps que ha marxat, sense avisar, sense que en siguis conscient, tot i que el seu cos malmès segueixi entre nosaltres.\nI per ella, què hi deu haver? Segurament instants de lucidesa on pot intuir que poc a poc s'allunya de la persona que era. Mentre la resta que l'envolta s'enganya sense voler-ho veure, pensant que no està tan malament, que sembla reconèixer, que alguna cosa fa amb les mans, …\nEl cos tardarà uns anys més en aturar-se, funcionant cada cop de forma més precària, i fent-te pensar que han de trobar cura a aquesta malaltia. Per dignitat.

Response: Que la mort s'endú algú.


Instruction: Com és la veu de la dona?

Context: -Vostè deu trobar-me molt original- me diu la dama amb veu manyaga i harmoniosa. -I, efectivament, en sóc, d'original… i me'n glorio.. Figuri's que ni la marinada és més lliure que jo. No em subjecto als costums socials, no tinc prevencions de cap mena, i faig sempre la meva santa voluntat. Si vostè vol… Però… ca!… no tothom té la meva despreocupació. ¿Sap què li anava a proposar, ara? Una calaverada: res, que vostè fóra un bon company per a nedar de parella. És tan avorrida, la soledat! I, veu?, vostè no em coneix a mi ni jo a vostè: una circumstància preciosa, que fa més simpàtica l'aventura: oi? Una tarambanada bonica, una gran idea, com totes les meves.,  I torna a riure i a mirar-me amb una berganteria trastornadora. He reparat que té els ullals fins i punxeguts, però li escauen.,  -Sí, sí: aquesta nit havem de ser companyons: està decidit- afegeix amb el to d'una criatura viciada per les moxaines. -¡Com jugarem arruixant-nos d'aigua lluminosa! ¡Com vagarem d'un banc de musclos a l'altre!… Oidà! l'acompanyaré a una caverna on hi ha una reconada de sorra fina, un jaç excel·lent! És un lloc ple de lliris de platja que, amb la serena de la nit, s'enflairen de les olors més suaus.

Response: Manyaga i harmoniosa.


Instruction: On va anar l'Alícia?

Context: Tots sabem que l'Alícia va seguir per un forat al conill blanc i va viure un munt d'estranyes i meravelloses aventures. Però hi ha una part que no s'ha explicat. Quan la Reina de Cors li deixa anar el primer “Que li tallin el cap!”, l'Alícia va provar de tornar al món d'on venia entrant al primer forat que va trobar. La Reina la va seguir, i totes dues hi van caure patint una translació en l'espai temps. Van sortir en una ciutat on un senyor amb perruca les va mirar força enfadat.,  -Poden sortir del mig? –digué l'home amb accent francès,  -Em dóna ordres a mi? Que li tallin el cap!,  -Reina, potser aquí no…,  -Una reina? Aquí els tallem el cap a elles! –sentencià Robespierre.,  I totes dues van córrer a baixar pel cau d'on sortia tranquil·lament una eruga fumant un narguil.,  —>> RELAT FINALISTA DEL CONCURS!!

Response: Per un forat.


Instruction: Com se sent la nouvinguda?

Context: -Jo no puc sentir-la! me trenca es cor!,  I la desconeguda avergonyida entre tantes de mirades i no podent contenir-se aquell doll de sentiment, aquella dèu de tristor, va alçar-se tot d'una i marxà de pressa cap a fora del temple, i allí davant del cel i la mar que's veien radiants, inundats de claretats i de bellesa, se sentí reflorir un bri de consol reviscolador que anà creixent, com una alenada beatífica que baixés del cel per a envolcallar-li l'ànima amb sentors vivificants!,  La Monja va sortir al seu darrera, li donà l'almoina que li pertocava i, mirant-la amb els ulls lluminosos d'emoció, va dir-li amb veu tremolosa:,  -Mira, noa… llàgrimes de bona mena porten esmena… vina a ca meua i seras aquella fia que Déu me té al cel!… t'hi retires… t'hi retires força,- i va abraçar-la plorant dins d'un cèrcol de mirades ploroses.,  Tant bon punt la noia desconeguda va arribar a casa la Monja feu un sospir rublert de goig.,  L'ambient d'aquella llar honrada i humil va evocar-li l'idea de la benaurança que gaudeixen les ànimes santificades. Presa d'una il·lusió d'infant va asseure's a l'escón i va romandre bella estona ullejant-ho tot. La Monja va dur-li una mica de llet i la desconeguda va exclamar:,  -Mia madre!,  El pinyoc de gent que s'havia agombolat a la entrada va esclatar en gran rebombori d'alegrança.,  -Ha parlat!,  -No és muda!,  -Curriu… curriu… que sa llengua s'ha desvetllat.

Response: Avergonyida i trista.


Instruction: Quanta gent ha acudit a l’acte?

Context: Més de 400 persones han participat en la trobada d'amics de l‘Obra Cultural Balear, al monestir de Lluc. Un acte amb què l'Obra ha volgut refermar el seu compromís amb els valors democràtics, la llengua, la cultura i el país. A les 10 ha tingut lloc l'acte de benvinguda al monument de la llengua de Lluc. El president de l'entitat, Josep de Luis, ha fet un agraïment als missioners del sagrat cor per preservar Lluc com a referent de la mallorquinitat. De Luis ha recordat els presos i exiliats polítics i ha recordat que fa 538 dies que Jordi Cuixart no pot ser amb la seva família. També ha fet un reconeixement genèric a la xarxa territorial de l'Obra, és a dir, totes les delegacions i entitats germanes. De Luis també ha anunciat que dia 4 de maig l'Obra organitzarà una diada per la llengua a la plaça Major de palma que vol ser en un clam en defensa de la llengua. L'acte servirà per a reivindicar la llengua, la cultura i el país a més dels drets civils. El president de l'Obra ha dit que la setmana vinent presentaran un document als partits polítics amb les demandes en matèria de llengua, cultura i país abans de les eleccions al parlament de les Illes Balears. En el seu discurs el prior de Lluc també ha fet referència a la llengua i la cultura com a element de cohesió i d'integració. L'acte de benvinguda ha clos amb el cant de La Balanguera, interpretada pels blavets de Lluc. Durant la jornada, hi ha hagut actuacions musicals, amb el grup infantil Cucorba i ha acabat amb un dinar de germanor de paella. Abans d'acabar, els integrants de música per la llibertat, que es reuneix cada dijous per a recordar els presos i exiliats polítics ja fa 75 setmanes a Palma, han interpretat l'Estaca. Toni Gisbert d'ACPV i Blanca Llovet de la junta nacional d'Òmnium Cultural han assistit a la jornada. Vegeu-ne ací un recull fotogràfic de la trobada

Response: Més de 400 persones.


Instruction: Qui és Teresa Cunillera?

Context: Els Mossos d'Esquadra han respost a la delegada del govern espanyol a Catalunya, Teresa Cunillera, en relació amb la pancarta contra el rei d'Espanya que va aparèixer a la plaça Catalunya de Barcelona el 16 d'agost a la nit. Cunillera havia demanat explicacions en una nota de premsa publicada el dia 17, en què deia que possiblement s'havien vulnerat les garanties de seguretat de l'acte permetent que continués penjada a l'edifici. Però la policia respon que la seguretat de l'acte es va garantir en tot moment. Segons la carta que avui ha tramès a Cunillera el director general dels Mossos, Andreu J. Martínez, ‘res no va impedir ni dificultar la garantia de la plena seguretat, atès que, tal com us he expressat, la seguretat de l'esdeveniment es va garantir en tot moment'. A la carta li recorda que Cunillera, personalment, era a la plaça de Catalunya el dia 17 a la matinada i que, per tant, va ser testimoni que els responsables del dispositiu de seguretat, on hi havia diversos cossos policials, van considerar convenient de retirar la pancarta i es va emprendre ‘alguna actuació preliminar'. En la seva carta, Cunillera havia precisat que la retirada de la pancarta havia estat ‘exigida per la Jefatura Superior del Cuerpo Nacional de Policía a Catalunya', cos que també formava part del dispositiu de seguretat de la plaça aquella nit. Els Mossos ara aclareixen que, efectivament, es van fer aquestes accions prèvies però que la direcció general dels Mossos, havent constatat que la pancarta no feia perillar la seguretat dels béns ni de les persones, va prendre finalment la decisió de no retirar-la, malgrat la demanda de la policia espanyola. I va delimitar un perímetre de seguretat amb tanques al carrer que impedís qualsevol possible problema. El director general de la policia aclareix en la carta que la competència dels Mossos només tenia a veure amb el possible risc de la pancarta sobre l'acte, però que decidir si la pancarta comptava amb l'autorització corresponent o no era competència de l'Ajuntament de Barcelona, al qual es va comunicar la decisió. En la seva carta, Cunillera també demanava a l'Ajuntament de Barcelona informació sobre la instal·lació de la pancarta, si havia estat sol·licitada o no i si s'ajustava a les ordenances municipals o no

Response: La delegada del Govern espanyol a Catalunya.


Instruction: Qui és Carme Forcadell?

Context: La presidenta del parlament, Carme Forcadell, ha defensat que el referèndum d'autodeterminació ‘hauria de ser irrenunciable' a la taula de negociació entre governs perquè genera ‘un gran consens'. En una entrevista a RAC1, Forcadell també diu que ‘la fi de la repressió ha de ser un tema clau', però entén que la finalitat de la repressió és la ‘por', de manera que els presos estan ‘afectats emocionalment' i la seva visió ‘sempre serà esbiaixada'. ‘El prioritari és la defensa del referèndum, el que sigui bo pel país també ho serà per a nosaltres', afirma. Sobre les eleccions, demana de no demorar-les ‘gaire' i avisa que JxCat i ERC ‘s'hauran d'acabar entenent encara que sigui difícil'. De fet, veu ‘molt i molt difícil un pacte entre ERC, el PSC i els comuns'. ‘Amb els comuns sempre ha costat trobar un pacte estable, i el PSC no deixa de ser, per molta gent, el partit del 155', assegura. Forcadell reclama que la taula de diàleg s'aprofiti i que no hi hagi cap ‘temptació' d'utilitzar-la com una ‘tàctica política' de cara als comicis. ‘És una oportunitat per anar molt units', diu. Segons admet Forcadell, abans de la convocatòria de la reunió de dimecres estava ‘desesperada' i algun cop va arribar a ‘dubtar de si tots plegats volien diàleg o no'. ‘Quan tu dius que vols diàleg, no et dediques a posar bastons a les rodes', critica. Per Forcadell, la figura del mediador que volia JxCat i el president, Quim Torra, no és ‘imprescindible'. ‘Un mediador existeix quan dos no volen negociar, i aquí totes dues parts volen negociar', diu

Response: La presidenta del parlament.


Instruction: A què es dedica Txell Bonet?

Context: Txell Bonet (Barcelona, 1975) és una periodista i locutora de ràdio catalana. És, a més, la parella de l'activista Jordi Cuixart, amb qui té dos fills.,  Bonet va créixer al barri de Gràcia i va estudiar Comunicació Audiovisual. El seu primer treball com a guionista va ser la pel·lícula Nudos (2013) de Lluís Maria Güell. Ha participat en molts programes del Canal 33 com Bestiari Il·lustrat, Ànima o Caràcter. Des del 2013, també ha fet incursions en la poesia, presentant espectacles amb títols com Blaus i miracles o Detente bala, que va arribar a representar a Islàndia. L'any 2018 va participar en l'obra EN PROCÉS, 1 del Teatre Lliure, en una escena que duia per títol Vis-a-vis, sobre la seva situació amb Jordi Cuixart. Parla català, anglès, castellà, francès i romanès.,  Arran de la detenció i posterior presó preventiva de la seva parella Jordi Cuixart, president d'Òmnium Cultural, el 16 d'octubre de 2017, va passar a la primera línia mediàtica juntament amb Susanna Barreda (dona de Jordi Sànchez). Totes dues han reclamat des de llavors la llibertat dels Jordis, que consideren presos polítics.

Response: És periodista i locutora de ràdio.


Instruction: Feien gaire soroll els carruatges?

Context: No tronaven sonorament com les centrals i diligències, no espargien alegre música de cascavells com les tartanes, ni com les galeres exhalaven un xivarri de veus i rialles, que inclinava a creure que se'n duien una part del mercat. Eren relativament silenciosos i marxaven amb una gravetat de congregants en processó de Setmana Santa. Se podien comptar els llurs sotracs; a cada un feien una suspensió i semblava que restaven encallats; i quan la roda pujava sobre una pedra, aquella pedra, per grossa i ben asseguda que fos, fallia i s'enfonsava com un muscle sota una càrrega inesperada. Duien sis, set i fins vuit bèsties de rècula, i vistos en conjunt, rècula i carro, feien l'efecte de monstruosos caragols o xufancs de cent cames traginant la closca llur. Però si corressen caragols de tals mides, això pla que ningú es riuria dels tres sastres de la balada alemanya.,  En lluita amb les locomotores dels primers camins de ferro, aquells carros exageraven llurs proporcions i feien gala de llur poder màxim. Tot en ells havia crescut: les rodes, els botons, les escales, els braços, les baranes, el tendatge… Amb les estores, que cobrien llur baranam i llurs bosses s'hi hauria pogut vestir el pis d'una casa. Amb la roba de la vela gairebé s'haguera pogut cobricelar un envelat de festa major. La ferralla sola pesava alguns quintars. Tot en ells era exagerat ultra mesura. I llurs bèsties també havien crescut sobre la talla ordinària, aproximant-se a la dels grans paquiderms. Eren cavalls francesos, enormes, ventruts, camagrossos, pesants com les mateixes locomotores de vapor, amb les quals havien de contendre, o bé muls d'ossada gegantina i tendons de ferro, de color gris o burella, peluts i de flancs tan amples que els esquiladors no sabien tondre'ls sense donar-se manyes d'arquitecte, i, a bec d'estisora, els ornaven amb gregues i relleus dignes d'un edifici. Ara poseu, la una darrera l'altra, set o vuit d'aquelles màquines de sang i mireu si no en resulta un tren tant o més formidable que els que circulen per la via ferrissa.

Response: No.


Instruction: Quin atemptat hi ha hagut als EUA?

Context: L'any 1920, als Estats Units d'Amèrica després d'un atac amb bomba atribuït al moviment anarquista i mai reivindicat per anarquistes, les forces de seguretat i les autoritats locals investiguen als immigrants, especialment italians. Nicola i Bartolomeo són detinguts sota càrrecs de robatori a mà armada i assassinat. El procés no sols demostra la seva innocència, sinó la voluntat de les autoritats dels EUA per a dur a terme un acte de represàlia política, en forma d'una condemna a mort, que castigui d'una manera exemplar als dos anarquistes italians. De res van servir les nombroses mobilitzacions i protestes de la comunitat local, no sols italiana, sinó també de membres de nombrosos comitès d'alliberament.\n,  La pel·lícula mostra com tots dos acusats es van enfrontar al judici i com s'hi va desenvolupar. Les declaracions de Vanzetti, intentant col·laborar i acollir-se més tard a la clemència del tribunal, per a penedir-se després i la valentia de Sacco, que des del primer moment no es va plegar a les pressions, va rebutjar realitzar peticions de clemència donant proves plenament de la seva innocència. Tots dos, Vanzetti col·laborant i Sacco en la seva posició, van ser condemnats a morir en la cadira elèctrica. El 23 d'agost de 1927, els immigrants italians Nicola Sacco i Bartolomeo Vanzetti van ser executats en la cadira elèctrica a Massachusetts, Estats Units. Havien estat condemnats per un robatori a mà armada que ningú va creure que haguessin comès, però el veritable motiu va ser la seva ideologia anarquista.\n,  La pel·lícula de Montaldo és sobretot una adaptació simplificada de l'argument minuciosament documentat d'Herbert Ehrmann, segons el qual el robatori i assassinat d'un pagador s South Braintree, Massachusetts, dels quals es va culpar als anarquistes italians, van drr en realitat obra d'una organització criminal coneguda com la banda de Morelli. La trama ens porta a escenes de la lluita de classes a Boston, amb un conflicte de lluita social “dura” contra la que lluita Frederick Katzmann, un fiscal al servei dels poders establerts, educat a Harvard, capaç de signar la condemna a dos immigrants italians “subversius” que ja són personatges de la història universal.\n,  La història de Sacco i Vanzetti tal com és presentada en la pel·lícula, no va ser solament un cas de mer error judicial, sinó tot un exemple de la instrumentalització del sistema de justícia en defensa dels interessos polítics de la majoria conservadora que va entendre la condemna com un escarment. Els dos anarquistes van ser executats per ser tals i, per tant, representants d'un “perill social”; per ser immigrants i pobres; i per ser italians, estrangers, com a advertiment per a uns altres. La pel·lícula està concentrada en el judici, queda patent la falta de proves i la resolució injusta, suggerint-se fins i tot un acord entre el jutge i el fiscal.\n,  Rodada gairebé tota als Estats Units, els actors eren gairebé tots italians. Bartolomé Vanzetti és protagonitzat per Gian Maria Volonté, un dels actors més emblemàtics del “cinema polític”, Riccardo Cucciolla encarna a Nicolo Sacco. La música va ser a càrrec del celebrat Ennio Morricone.\n,  Ennio Morricone va escriure una notable banda sonora per a la pel·lícula i ha arribat a ser una de les més famoses. Joan Baez després d'escoltar-la, va voler participar en el seu enregistrament. La seva banda sonora es va popularitzar gràcies a una balada cantada per Joan Baez, amb música del propi Morricone. El compositor, a més, va escriure una exquisida melodia dramàtica, a manera de rèquiem, amb la qual va dignificar als personatges en el seu calvari i que es va aprofitar en la pel·lícula com a principal manteniment emocional i de denúncia. Aquesta banda sonora va ser una dels cims aconseguits per Morricone en la seva carrera. Una realització en música per a cors i un himne polític que el 1971 li va valer el premi Nastro d'argento.\n

Response: Un atac amb bomba.


Instruction: On ha aconseguit accedir l’Antònia?

Context: L'Antònia ha entrat al cel. Ella ja ho esperava, tenint en compte la vida modèlica que sempre ha portat, tan altruista, tan treballadora, tan com cal. Per això no estava gens capficada quan, els primers dies després de morta, va quedar la seva ànima donant voltes entre els vius. De fet, així va poder comprovar que l'estimaven de veres els familiars i coneguts.,  A la porta, a més de sant Pere, lˋhan rebut els seus pares, la germana, els avis, i també la veïna i amiga de tota la vida. Quines abraçades es poden arribar a fer tot i no tenir cos!,  L'eternitat és ampla en espai i temps. Però l'Antònia pensa “Que petit és també aquest món!” quan intueix clarament l'ànima del Rafel. “Per aquí no hi passo…”, afegeix anant cap a la porta celestial. “Sant Pere, si us plau, us prego que reviseu el procés d'admissió del meu marit. No pot ser que s'hagi guanyat el cel amb tot el que he hagut d'aguantar de tardes i nits de futbol amb els amigots a casa, els crits a l'àrbitre, les cerveses i els puros. Ja ho van valorar això? No mereix passar una temporada al purgatori? No em mereixo jo descansar una mica?”,  —>> MICRORELAT FINALISTA DEL MES!!

Response: Al cel.


Instruction: Què és Cinos?

Context: Cinos (en grec, Κύνος) és un antic assentament amb troballes de l'edat del bronze i primera edat del ferro, que es va descobrir als afores de la ciutat de Livanates, a Grècia central. El jaciment costaner, que mira a l'estret de Calcis i la propera illa d'Eubea, s'ha identificat com l'antiga ciutat de Cinos.,  L'antiga ciutat ja era esmentada al Catàleg de les naus homèric com una ciutat de Lòcrida Opúncia. Es va convertir en el port d'Opunt, ciutat de la qual distava uns seixanta estadis —aproximadament 11 km— segons Estrabó. La tradició considerava Cinos com el lloc on havia viscut Deucalió i on es trobava la tomba de Pirra, personatges de mitologia grega.,  S'atribuïa a colons procedents de Cinos la fundació d'una ciutat a Eólida anomenada Canas, enfront de l'illa de Lesbos. Cinos fou un dels indrets que patí la destrucció provocada per un tsunami esdevingut després d'un terratrèmol l'any 426 ae. Al 207 ae, en el marc de la Primera Guerra macedònica, Cinos, que apareix definida com un empori d'Opunt, fou on es va dirigir la flota de Publi Sulpici Galba Màxim després de fracassar en l'atac contra Calcis.,  El jaciment arqueològic s'excavà entre 1985 i 1995.,  Les troballes del jaciment mostren que el lloc estigué habitat permanentment entre l'edat del bronze (des del 3000-2800 ae) i el període bizantí primerenc (s. V o VI). Entre les restes, destaquen les de l'època de l'edat del bronze tardana, a l'entorn del s. XII ae. L'assentament sofrí una destrucció a mitjan s. XII ae, per l'acció d'un terratrèmol, i una altra a final d'aquest mateix segle, on s'aprecien petjades del foc que també pogué ser causat per un terratrèmol. Les muralles pertanyen al període hel·lenístic.

Response: Un antic assentament amb troballes de l'edat del bronze i primera edat del ferro.


Instruction: Què s’ha firmat?

Context: El PP i Ciutadans han segellat l'acord que han assolit per dirigir els quatre anys vinents la Diputació d'Alacant. Així ho ha explicat el virtual president de la institució provincial, Carlos Mazón, del PP, després de signar el document de l'acord a Elx, concretament al Museu Escolar de Pusol. Ho ha fet amb el síndic de Cs a les Corts Valencianes, Toni Cantó, davant el president provincial del PP, Eduardo Dolón, i del batlle alacantí, Luis Barcala, entre d'altres. El ple de constitució de la nova corporació provincial, que inclou l'elecció del president, es farà divendres que ve a les 12.00. Mazón ha recalcat que en els dies vinents començarà una nova etapa ‘apassionant', una de les legislatures amb ‘més expectatives', on PP i Cs ‘se senten amb força per afrontar el repte'. També ha assenyalat que les dues formacions han posat en comú ‘el que ens uneix i aparcat els matisos diferents que existeixen en ser partits diferents'. La setmana vinents se signarà el decret del repartiment de competències i ha assenyalat que pot ser que hi hagi canvis amb l'objectiu d'aconseguir la ‘millor Diputació possible', coordinada i per tal de rellançar les oficines comarcals com a ‘exemple' de vertebració. Per la seva banda, Toni Cantó ha afirmat que podrien haver donat suport al PP o al PSPV però ha aclarit que ‘tenien clar que no estarien amb els socialistes, que en el govern valencià s'alien amb els populistes de Podem i els nacionalistes de Compromís'. ‘Ha estat un espectacle vergonyós el repartiment de butaques i càrrecs en el govern del Botànic', ha apuntat el polític de la formació taronja. Cs comptarà amb dos representants en l'equip de govern. Un en Infraestructures i un altre a Cultura i a l'observatori de Transparència. En temes culturals, Cantó ha criticat la ‘mania' del Consell de ‘programar per als seus' i, en aquest sentit, ha deixat clar que programaran per a tots i en totes les llengües, ‘sense importar a qui votin'. D'altra banda, sobre els 500.000 euros no justificats pel PP a la Diputació, Mazón ha destacat que ‘s'ha complert la llei', mentre que Cantó ha apuntat que aquest tema ‘no és competència' de Cs sinó allò que es va a fer a partir d'ara. ‘Cada euro utilitzat serà auditat. S'ha de respectar escrupolosament la legalitat', ha dit

Response: L'acord per dirigir els quatre anys vinents la Diputació d'Alacant.


Instruction: Qui era Titó?

Context: Titonos, o millor, Titó (grec antic: Τιθωνός -οῦ; llatí: Tīthōnus –ī), segons la mitologia grega, fou un heroi grec fill de Laomedont, rei de Troia, i de la nimfa Estrimó (Στρυμώ -οῦς / Strymo -ōnis). La deessa Eos, enamorada, el va raptar. Durant molt de temps varen viure feliços al palau de la Deessa; quan l'Eos va veure que Titó anava envellint, moguda per l'amor que li tenia, va demanar a Zeus que li concedís la immortalitat per tenir-lo sempre al costat seu, petició que fou atesa, però Eos no se'n recordà de demanar també per a ell la joventut eterna, i així Titó va anar envellint com si fos un mortal, sense poder morir, de manera que al final, l'havien de guardar en un bressol. Quan ja estava completament xaruc i decrèpit, Eos va demanar a Zeus que li llevés la immortalitat. Com que Zeus no podia fer-ho, Eos, compadint-se'n, el transformà en xigala. De les seues relacions amb la deessa varen néixer Mèmnon i Emació.,  En la literatura llatina, on sol aparèixer adornat amb els epítets Mygdonius i senex, apareix per exemple a Virgili (\ēt iām prīmă nŏuō spārgēbāt lūmĭnĕ tĕrrā ǁ Tīthōnī crŏcĕūm līnquēns, Aurōră, cŭbīlĕ). D'altres fonts foren:,  La que informa més completament sobre el mite és la corresponent a l'Himne Homèric V.

Response: Segons la mitologia grega, un heroi.


Instruction: On se situa l'acció?

Context: En una presó del Brasil coincideixen les vides del presoner polític d'esquerres Valentín Arregui (Raúl Juliá) i un efeminat homosexual acusat de seduir a un menor, Luis Molina (William Hurt). Ambdós comparteixen una cel·la bruta i fosca en una presó brasilera. Molina passa el temps explicant els records d'una de les seves pel·lícules favorites, un thriller romàntic de la Segona Guerra Mundial que és també una pel·lícula de propaganda nazi sobre una cantant francesa que decideix trair a la seva pàtria per amor a un oficial alemany d'ocupació. Arregui permet a Molina penetrar en els murs de la seva pròpia defensa i s'obre. Malgrat els seus desacords sobre la ideologia de la pel·lícula, una improbable amistat es desenvolupa entre els dos presos: el somiador i l'activista polític.\n,  A mesura que la història es desenvolupa, es revela que a Molina li ha fet xantatge el director de la presó per guanyar-se la confiança d'Arregui, perquè aquest li reveli informació sobre el grup revolucionari a què pertany, a canvi de menjar i la possible llibertat condicional. Tanmateix, Molina ha començat a desenvolupar genuïns sentiments romàntics per Arregui.\n,  O Beijo da mulher aranha  li va suposar a William Hurt l'Oscar al millor actor i el Premi d'interpretació masculina al Festival de Canes 1985.\nHi ha una adaptació de l'obra a Broadway, l'any 1994, en la qual Chita Rivera o Vanessa L. Williams van interpretar el paper principal.\n

Response: En una presó del Brasil.


Instruction: Què lamenta el protagonista?

Context: -Y bé, ara em sap greu no haver pogut venir. No per res, sinó que ara s'han corregut veus… jo no ho crec. Però, si ell deixa tot lo que posseeix a la viuda… És dir… encara no som en aquest cas. Potser Nostre Senyor… qui sap? Però anem dient, que si avui per demà ell se'ns mor i no explica «tal cosa correspon a fulano., tal cosa a sutano», tindrem un disgust; perquè jo… per mi tant se me'n daria; però els meus nois hi tenen dret, que és cosa seva, guanyada pels avis, és dir, pels avis dels avis, i, pobrets, no és pas just que se'n gaudís un altre sense com va ni quant costa. Ja dic que no és ocasió de parlar d'això. I lo que toca a la viuda, vamos… An ella, en un dia i mig que só aquí, no n'hi he dit una paraula; perquè la pobra, com és natural, ¡tal me faria! Està tan trastornada… Ahir vespre fins es va descuidar de fer-me portar verdura, que a mi m'agrada sofregideta, i, com estic acostumat de tota la vida a menjar-ne cada vespre, entre faltar-me això i pensar en el trastorn de la pobra dona, he passat una mala nit d'allò més. Per supuesto que d'això tampoc n'hi he dit una paraula; perquè sé fer-me càrrec de les coses, i per un dia, ¡què diantre! Jo lo que voldria que ell s'adobés: això, això és lo que ens convé a tots, que llavors, sense gastar en advocats, tot s'arreglaria. Perquè, francament, si aquest home no ha fet les seves disposicions com devien fer-se, creieu-me, nos ne veurem un embull i tot s'ho emportarà la justícia, que mai que n'hi hagués.,  La criada obre la porta del quarto i diu:,  -La senyora diu que facin el favor de parlar un xic més baix; perquè se sent des de l'arcova i el silenci és lo que més ha encarregat el metge.

Response: No haver pogut anar.


Instruction: A què es va dedicar Ramona Monsalvatje?

Context: Ramona Monsalvatje Teruel (Figueres, ca. 1903 - ?) fou una pianista catalana, musa de Salvador Dalí en pintar-la al seu Retrat de Ramoneta Monsalvatje (ca. 1925).,  De la branca figuerenca de la família Montsalvatge, era filla del banquer olotí Jordi Monsalvatje Castanys, traslladat a Figueres per l'expansió de la banca familiar, i Mercè Teruel. A l'Institut de Figueres devia conèixer Anna Maria Dalí, amb qui es van fer amigues i a través de la qual potser es devien conèixer amb Salvador Dalí i, potser, també amb Federico García Lorca, en el seu viatge a Cadaqués. El cas és que, instal·lat a la Residencia de Estudiantes, Dalí no deixava de lloar la bellesa de la Ramoneta Monsalvatje, raó per la qual ell i els seus amics (Lorca, Pepín Bello, etc) van enviar-li una postal:,  “Estimada Ramoneta: basta ya de circunloquios y subterfugios: todos los amigos de Salvador estamos verdaderamente enamorados de usted”.,  Fruit d'aquesta obsessió, Dalí va pintar el 1925 el Retrat de Ramoneta Monsalvatje i podria ser que una altra pintura seva de l'any següent, Maniquí de Barcelona, la tingués també de rerefons. Luis Buñuel té una prosa-narració on reapareix: Ramuneta en la playa.,  Com a pianista, va formar duo amb la seva germana Matilde, violinista, amb alguns concerts al Teatre de Figueres.,  Essent la seva família una nissaga d'ex-libristes, el seu pare li va encarregar diversos exlibris ja des de petita:,  Més endavant se'n perd el rastre, però sembla que Ramona Monsalvatje va morir jove.

Response: Va ser pianista.


Instruction: Quina és la feina de Patricia Montero?

Context: Patricia Montero Villena (València, País Valencià, 15 de juliol del 1988) és una actriu de cinema i televisió i model valenciana.,  Va estudiar primària i secundària a la seva ciutat natal.En un començament es va dedicar a estudiar dansa clàssica i va destacar molt en el ballet, després va ser model i va tenir molt èxit fent fitness, convertint-se en campiona de dansa acrobàtica a Espanya i subcampiona a tot Europa. Però Patricia sempre va voler treballar a la pantalla i convertir-se en actriu, per això no va descartar la idea d'estudiar actuació i d'aconseguir oportunitats que li facilitin el seu accés al cinema i la televisió.,  El seu debut com a actriu seria quan va fer 17 anys en la sèrie Rocio, casi madre, del Canal Sur, posteriorment, es muda a la ciutat de Madrid per a seguir els seus estudis d'interpretació i perfeccionar-se com a actriu. Però la fama li va arribar recentment en el 2008 quan va aconseguir el paper de \Beatriz Berlanga\ en la sèrie de televisió Yo soy Bea. Quan aquesta producció va acabar, va aparèixer en Los Hombres de Paco, donant-li vida a \Lis\.,  A la sèrie Yo soy Bea, que va ser una adaptació de la sèrie colombiana Yo soy Betty la fea, els personatges originals van ser modificats i els seus perfils es van tornar a escriure per al públic espanyol. La seva data d'estrena va ser el 10 de juliol de 2006 i va finalitzar el 16 d'agost del 2009, després de 773 episodis i més de tres anys d'emissió. En BuenAgente li va donar vida a \Alícia\.,  Quan va treballar en la sèrie Yo soy Bea, va conèixer a l'actor Álex Adrover, amb qui va iniciar un romanç. A causa de l'èxit que va tenir amb la sèrie estatunidenca Ghost Whisperer que protagonitzava l'actriu Jennifer Love Hewitt, es crea El don de Alba, un remake espanyol de l'anterior, on Patricia encarna una mèdium que té comunicació freqüent amb fantasmes. En el cinema no ha tingut moltes participacions, però és molt recordada la seva actuació en la comèdia universitària Fuga de cerebros 2, rodada l'any 2011.

Response: És actriu de cinema i televisió i model.


Instruction: A què es va dedicar Dèlia Boix?

Context: Dèlia Boix Huguet (Horta de Sant Joan, 23 d'abril de 1940 - Tortosa, 2017), fou dibuixant, aquarel·lista i pintora.,  Graduada en Arts Aplicades en l'especialitat de Gravat a l'Escola d'Arts Aplicades i Oficis Artístics de Barcelona, Dèlia Boix va aprendre l'especialitat de gravat i dibuix amb Benet Espuny i amb Roberto Escoda. Al llarg de la seva vida ha fet nombroses exposicions individuals i ha participat en més d'un centenar de col·lectives. Ha impartit classes de dibuix, gravat i pintura, i ha rebut diversos premis de caràcter internacional. Aprèn l'especialitat de gravat i dibuix amb el professor i pintor acadèmic de la Universitat de Barcelona, Benet Espuny i amb el professor de dibuix i procediments pictòrics, Doctor en belles Arts i exdirector de l'Escola d'Art de Tortosa, Roberto Escoda.,  Dèlia Boix, crea i dirigeix el grup UNAE ‘Amigues de l'Art' a Tortosa. Des de 1987 va impartir classes de dibuix, pintura i gravat, al 2003 il·lustra la novel·la de l'escriptora Bendi Suárez ‘El Joc de la veritat' i participa a Barcelona, a la convocatòria dels Premis Institut Català de la Dona.,  Al 2002 rep el IX Premi Internazionale di Arte Contemporaneo Europart. Galeria Il Ponte, Roma.,  Al 2006 l'Accademia Internazionale Greci-Marino, Itàlia, l'anomena Acadèmia Associada.,  Artista prolífica va estar capaç de plasmar en la seva obra els estats de la natura, dels objectes i dels cossos, amb una afectuosa mirada cap allò que l'envoltava.,  Des de l'inici de la seva trajectòria artística va realitzar nombroses exposicions i certàmens, destacant entre altres:

Response: Va ser dibuixant, aquarel·lista i pintora.


Instruction: Quan se situa la història?

Context: Al segle XIX, en Francesc i la Teresa viuen d'amagat el seu amor. Ella, filla d'una família rica, no pot mostrar la seva estimació per ell, pescador de la vila veïna. Han d'evitar que els trobin junts sovint. Per comunicar-se tenen un codi: quan ella pot baixar a la platja davant de casa seva sense aixecar sospites, posa els testos amb flors a dalt a la torre, així en passar ell amb el llagut per la línia de la costa sap si la podrà veure o si haurà de ser en una altra ocasió.,  Els dies van passant entre trobades furtives, converses vora el mar, somriures dolços i petons robats. La parella es va refermant però alhora tem pel seu incert futur.,  Un dia la Teresa va agafar febre i les flors no van ser al lloc convingut. Ni a l'endemà ni a l'altre tampoc. El metge del poble no aconsegueix fer-li baixar i veu la noia cada dia més apagada i alhora angoixada. Mentrestant el pescador des del veler mira cap a la casa i veu la torre buida, despullada sense les flors que la vestien d'alegria en dies anteriors. Escamat per la llarga espera, s'apropa a la casa just per veure'n sortir el metge ben capficat. Sense pensar-s'ho gaire s'hi adreça directament preguntant per ella. El doctor en té prou amb la seva mirada per saber que el jove pot ser la millor medicina per a la noia, i li proposa que l'acompanyi en la propera visita. Però el Francesc no ho té gens clar, la Teresa li ha dit que el seu pare no el veurà amb bons ulls. El metge s'ofereix a presentar-lo com el seu ajudant. Podria servir!, pensa el Francesc. I així és com l'endemà la Teresa s'endú una gran sorpresa, que li genera una millora progressiva amb el pas dels dies.,  El pare ràpidament s'adonà de l'efecte del Francesc en ella i dels silencionsos diàlegs de les seves mirades, i un vespre diu a la seva filla:\n– Ai, Teresa, si al menys aquest noi fos pescador per guanyar-se el pa…,  * Text inspirat en un collage de quatre fotos que vaig publicar a Twitter, i que també vaig enviar com a inspiració a la Tere SM -ella n'ha fet un poema-.

Response: Al segle XIX.


Instruction: Qui és Elisenda Paluzie?

Context: La presidenta de l'ANC, Elisenda Paluzie, ha dit en l'acte de la Diada que ‘ens volen fer creure que la independència no és possible' i ha fet una crida a demostrar-ho no solament a l'estat espanyol, ‘sinó també als nostres representants polítics'. Paluzie ha reivindicat que ‘estem dempeus' i ha avisat que ‘serà dempeus i amb el cap ben alt que rebrem el cop d'aquesta sentència'. ‘No cedim al xantatge, això fem continuant la lluita per la independència', ha afegit. Abans ha retret als partits que ‘discuteixen en públic el repartiment de les engrunes' en lloc de treballar per la independència, un objectiu respecte del qual no solament no s'ha ‘avançat', sinó que es fan ‘passos enrere'. En paraules de Paluzie, enguany ha estat ‘la Diada més difícil' de totes les que ha organitzat l'entitat que presideix. Encara en referència als partits polítics, que per primera vegada no eren a la zona de convidats, Paluzie ha criticat que, amb les seves actuacions, ‘deslegitimin' el referèndum del Primer d'Octubre, de la mateixa manera que la via unilateral ‘es desfà dia a dia', ‘l'única' que, segons la seva opinió, ha fet avançar el procés independentista. Així, els ha exigit ‘unitat per a fer la independència, de veritat, de fons, la que prioritza l'objectiu del conjunt del moviment'. Les paraules de la presidenta de l'ANC han estat respostes pel públic amb proclames de ‘ni un pas enrere'. Paluzie ha clamat que cal ‘aquella unitat que prioritza els objectius polítics del moviment independentista, la que ens va portar a grans victòries, malgrat repressió, amenaces i confiscacions'. Ha dit que demostrar que la independència és possible ‘depèn de nosaltres'. En línia amb la campanya d'Eines de País, ha fet una crida a fer-se de ‘sindicats compromesos amb el país', a guanyar ‘espais de poder', com ara la Cambra de Comerç de Barcelona, a crear alternatives de consum i a desobeir resolucions i lleis injustes. Èxit de la fira ‘Eines de país': centenars de persones es canvien de companyia ‘La societat civil som conscients que cal enfortir-nos', ha dit abans de demanar a les institucions que també ho facin. ‘La llibertat no ens vindrà regalada per ningú', ha avisat, i ha dit que ‘la força hi és, la tenim a les nostres mans'

Response: La presidenta de l'ANC.


Instruction: Per quin objecte té interès el protagonista?

Context: Intrigat després de sentir durant dos dies com el mòbil de la seva dona no para de rebre missatgets de WhatsApp, la curiositat li pot i aprofita un moment que ella és al lavabo per agafar-lo. Li desbloqueja la pantalla i baixa la pestanya de les notificacions, just per veure el text sense entrar a l'aplicació. Un tal Francesc la vol omplir de petons. Estupefacte i abatut torna a bloquejar-lo. Ara entèn la brillantor dels seus ulls i el secretisme d'aquests darrers dies. Després li assalta un sentiment de revenja. Potser cedeixi a la persecució de la seva secretària…,  La dona mira ansiosa el mòbil. Espera notícies dels amics del marit sobre la festa sorpresa que li està preparant. Li farà tanta il·lusió! Veu la notificació dels missatges del Francesc i pensa que ha de parlar amb la seva filla: mentre no li arreglin el mòbil, el seu xicot ha de moderar-se en el que li escriu.,  —>> MICRORELAT FINALISTA DEL MES!!

Response: Pel mòbil de la seva dona.


Instruction: Qui és Roser Vilallonga?

Context: Roser Vilallonga i Tena, coneguda professionalment com a Roser Vilallonga (Barcelona, abril de 1960) és una fotoperiodista catalana que forma part de l'equip de fotògrafs de La Vanguardia des de 1992; anteriorment havia col·laborat amb diversos diaris i revistes, com El Periódico de Catalunya, Tribuna, Claro o Capalera.,  Forma part del Consell General del Sindicat de Periodistes de Catalunya.,  Des d'adolescent va quedar captivada pel món de la fotografia. Com ella mateixa explica: «El \concepte fotogràfic\ de la meva infància el va ocupar una Instamatic amb flaixcub, fins que un dia, complerts els 16, vaig descobrir amagada en un calaix una antiga càmera (una Franka) que els meus pares ja no utilitzaven perquè \era molt difícil d'utilitzar i, de vegades, les fotos no sortien\; aquesta dificultat en forma de llum, diafragma i obturador em va captivar fins al punt que vaig decidir que volia ser fotògrafa.»,  Malgrat la descoberta de la seva passió, no va aprofundir seriosament en aquesta disciplina fins als 30 anys, quan es va adonar que, en el camp professional, li calia donar un gir a la seva vida i conduir-la segons els seus desitjos. Abans, va estudiar Filologia a la Universitat Autònoma de Barcelona (1978 - 1981) i Periodisme a la Universitat de Barcelona (1981 - 1985).,  En una entrevista de 2008, en relació a la inauguració de la seva exposició al Palau Robert de Barcelona, va afirmar que feia fotos perquè el fascinava el poder d'acció que la fotografia té sobre la memòria, el conscient i el subconscient de les persones, i també perquè el commovia el fet que aquesta pugui provocar sentiments, tant en el fotògraf com en el fotografiat o en aquell que finalment veu la fotografia.,  Ha viatjat per diferents llocs i països i ha captat imatges quotidianes que per a molts passen desapercebudes, i que reflecteixen el dolor, la misèria, la fam i el sofriment, però també l'esperit de supervivència i de solidaritat de les persones. Sempre s'involucra amb els protagonistes de les seves fotos. Així, d'entre els seus múltiples reportatges fotogràfics mostra, per exemple, la marginalitat viscuda per alguns immigrants de Barcelona situats a la Plaça Catalunya, o el sofriment dels ingressats a l'hospital geriàtric Perecamps (Bellvitge) alleujat gràcies a l'afecte mostrat pel personal sanitari.,  La seva mirada personal també viatja a països amb un paisatge polític i humà desolador, abatuts per la pobresa i les guerres; com en el cas de les seves fotografies de Cuba, que reflecteixen l'esperit de supervivència davant les condicions precàries viscudes pels cubans, o les instantànies de la vida a Chiapas, un racó oblidat del món on homes i dones sobreviuen amb prou feines dia a dia; fins i tot un drama en ple segle XXI: l'èxode de milers d'albanokosovars expulsats de les seves terres per les tropes sèrbies.,  La voluntat de superació, l'esforç i la resistència davant l'adversitat estan sempre presents en els reportatges fotogràfics de Roser Vilallonga. Opina que en el fotoperiodisme no tot s'hi val, i que l'honestedat és un grau i un graó que només es justifica si es puja cada dia.,  El 2001 el Canal 33 va dedicar-li un espai al seu programa \Fotògrafs\, en el que parlava del seu reportatge realitzat tres anys abans en els camps de desplaçats de Chiapas, i un altre en el que presenta el seu treball Oblidats a plaça Catalunya, i que estava centrat en els subsaharians que malvien als carrers del centre de Barcelona.,  L'any 2005 el Centre de Fotografia Documental de Barcelona va projectar part de la seva obra al CCCB dins del marc ¡A la calle!, on també s'exhibien les fotos dels fotògrafs de premsa Danny Caminal, Elisenda Pons i Susanna Sáez.,  Va presentar la seva obra a l'Expo Saragossa 2008 a l'espai \Ágora: Medio ambiente y sostenibilidad a través de la fotografía\, juntament amb Parvati Naïr, on parlaven del poder de conscienciació de la fotografia, del seu impacte emocional i del compromís dels fotògrafs en la lluita contra la pobresa en relació a l'aigua. Arran d'aquest esdeveniment Naïr comenta en el seu llibre A Different Light: The Photography of Sebastião Salgado que la fotògrafa estava decebuda amb el llibre Genesis del fotoperiodista brasiler Sebastião Salgado, ja que aquest és un fotògraf de persones, i no de llocs o animals, opinió que compartien moltes altres persones en aquell moment.,  Ha exposat al Palau Robert de Barcelona la col·lecció de fotografies Tibet al cor (2008), i posteriorment al Centre Cultural Blanquerna de Madrid (2009) i a la Casa del Tibet de Barcelona (2010); les imatges són fruit de quatre viatges als camps de refugiats de l'Índia i del Nepal que va fer entre els anys 2004 i 2007. L'any 2010, conjuntament amb les també fotògrafes de premsa Elisenda Pons, Maite Cruz, Cristina Calderer, Inés Baucells, Ma Àngels Torres, Ana Jiménez i Gemma López, va fer una exposició col·lectiva a la galeria d'art Espai [b] de Barcelona: La vida en quatre fotos.

Response: Una fotoperiodista catalana que forma part de l'equip de fotògrafs de La Vanguardia.


Instruction: Qui emprenyava a qui?

Context: El Pau i el Robert sempre estaven molestant a l'Albert i l'Eduard. Només per ser els més alts de la classe es creien amb dret a fer-ho. L'Albert i l'Eduard, cansats de les seves continues persecucions, van empescar-se una juguesca, tot pensant: “Ells seran més forts, però nosaltres som més llestos”.,  Els van proposar trobar-se a la plaça del poble després de sopar per veure qui era més valent. Haurien de completar un recorregut circular passant per alguns carrers, cada parella començant per un extrem del cercle, per acabar tornant a la plaça. El tracte era: “Si vosaltres arribeu els primers us donarem part del nostre esmorzar durant tot el curs, però si acabem nosaltres abans o vosaltres us retireu, ens deixareu tranquils i no ens molestareu més”. El circuit proposat creuava carrers poc il·luminats, però en Robert digué:\n-Si penseu que amb poca llum tindrem por… Ja podeu anar preparant l'esmorzar!\nI van començar a caminar, cada parella des d'un extrem de la plaça, fent la volta pels carrers indicats.,  De seguida l'Albert i l'Eduard van sortir-se de la ruta prevista i van apropar-se al camí del Pau i el Robert. Quan els sentiren a l'altre costat de la cantonada, abans d'arribar a tombar el carrer, van encendre unes llanternes i des de baix van enfocar als seus caps on aguantaven unes galledes. Les ombres es projectaven enormes sobre la vorera més enllà del xamfrà. El Pau i el Robert van deixar anar un crit en veure-les, i encara es van espantar més comprovant que aquells éssers estanys i gigantescos caminaven cap a ells. Es van aturar en sec, i amb una mirada van saber que tots dos pensaven el mateix: en fugir cames ajudeu-me!,  I així va ser com l'Albert i l'Eduard van aconseguir estar tranquils una bona temporada.,  —>> Conte seleccionat i publicat al volum recopilatori!! (beneficis per a la Marató de TV3 2015)

Response: El Pau i el Robert a l'Albert i l'Eduard.


Instruction: Quan succeeix l’acció?

Context: En 1914, un arqueòleg i el seu soci es troben en el desert d'Egipte estudiant uns gravats en les parets d'un temple antic. Els gravats diuen que cada 5000 anys arriba a la Terra un ser anomenat El Maligne. Uns extraterrestres coneguts com a Mondoshawan arriben al temple per retirar des d'una càmera secreta, amb la finalitat de custodiar-la, l'única arma capaç de derrotar el Gran Mal que apareix cada cinc mil anys. L'arma està formada per quatre pedres, que representen els quatre elements (aigua, aire, terra i foc), i un sarcòfag que conté un Cinquè Element en forma d'un ésser humà, que combina el poder dels altres quatre elements en una \Llum Divina\. Els mondoshawan li prometen al seu contacte humà, un sacerdot, que tornaran amb els Elements a temps per aturar el Gran Mal, però un accident els obliga a deixar la clau de la càmera al sacerdot i li deixen instruccions per transmetre a les generacions futures fins al seu retorn.\n,  La pel·lícula va ser ben rebuda per la crítica. Va ser triada per a l'obertura del Festival de Cannes de 1997, i es va convertir en un èxit en taquilla, recaptant 263 milions de dòlars quan el seu pressupost va ser de 80.\n,  El cinquè element va ser nominada als premis de l'Acadèmia de 1998 a l'apartat de Millor edició de so. Va guanyar el BAFTA als millors efectes especials, i va guanyar 3 de les 7 nominacions als premis César, incloent el de millor director per Luc Besson.\n

Response: El 1914.


Instruction: Qui ha recriminat a Montoro?

Context: El president de la Generalitat, Ximo Puig, i la vice-presidenta i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives, Mónica Oltra, han criticat la decisió del ministre d'Hisenda espanyol en funcions, Cristóbal Montoro, de denegar l'avançament de 450 milions amb càrrec a la liquidació del pressupost del 2014, que el consell va sol·licitar a principi del mes de juny. Tant Puig com Oltra consideren que la decisió és ‘injusta' i diuen que respon a ‘interessos electorals'. Amb aquest avançament denegat es pretenia satisfer necessitats de tresoreria durant el mes de juny, a més d'avançar en la reducció del període mitjà de pagament a proveïdors i atendre tota mena d'obligacions amb les empreses i el conjunt de la població, segons que ha explicat la Generalitat en un comunicat. Tots dos dirigents han coincidit a Alcoi per motius electorals, però han decidit d'aparcar la seva agenda de partit per comparèixer en una conferència de premsa per ‘defensar els interessos dels valencians' i reprovar Montoro per aquesta decisió. ‘Açò sí que trenca Espanya, això sí que altera les regles del joc', ha manifestat el president. També ha dit que la decisió ‘va en contra d'un estat com el nostre, en el qual ningú no pot posar la mà a la caixa i distribuir els recursos com li vinga de gust d'acord amb l'interès electoral'. Amb relació a la xifra que ha proporcionat enguany el govern espanyol a la Generalitat, Puig ha manifestat que no era ‘raonable' que el govern d'Espanya destinés gairebé 3.000 milions d'euros al País Valencià l'any passat ‘per poder pagar els proveïdors i donar a la Generalitat els recursos necessaris i que aquest any només s'hagen rebut 536 milions'. ‘No volem fer d'això una qüestió de debat electoral; nosaltres volem que siga una qüestió de justícia', ha manifestat Puig, que ha dit al titular d'Hisenda que no podia ‘fer responsable a aquest govern d'alguna cosa que no ha fet'. Mónica Oltra també ha expressat el seu desacord. ‘Ens castiga un govern en funcions i pocs dies abans de les eleccions, cosa que és doblement greu, i a més s'ha fet un ús partidista i electoral dels diners de totes i tots.

Response: Ximo Puig i Mónica Oltra.


Instruction: Per quin motiu és coneguda Pilar Soler?

Context: Pilar Soler i Miquel (Bunyol, Foia de Bunyol, 1914 - València, 2006) fou una socialista i feminista valenciana.,  De mare soltera i del periodista i diputat blasquista Fèlix Azzati i Descalci. Pilar, des de la seva joventut es va implicar en la política, va ingressar en el Partit Comunista i va ser una de les fundadores a València, al costat de Manuela Ballester Vilaseca i Agustina Sánchez, de l'Agrupació Dones Antifeixistes. Va defensar la Segona República amb una activitat frenètica durant els anys de la guerra. Va ser detinguda a València al costat de la seva mare Ángeles Soler Miquel, al maig de 1939. Va passar per la Presó Provincial de Dones de València i per la Presó Convent de Santa Clara. Va donar a llum en la presó la seva filla en unes condicions infrahumanes. El 1944 va sortir de presó i es va reintegrar en la resistència, però fou detinguda novament i brutalment torturada en l'interrogatori. Va aconseguir passar a la clandestinitat i a Madrid formava part de l'estructura del Partit Comunista en l'interior. Buscada per la policia, es va exiliar a França on va romandre prop de trenta anys amb una identitat falsa. Va tornar a València el 1971 on va contactar amb el PCE. A mitjans els anys setanta militava activament en el Moviment Democràtic de Dones valencià. El 1979 formava part del Comitè Central del Partit Comunista del País Valencià. Va morir al juny de 2006.

Response: Per ser una socialista i feminista valenciana.


Instruction: Què demana el primer personatge?

Context: -Tanca els ulls de part de fora i obre'ls de part de dins i recocia el darrer replec del teu cor: vès si hi trobes una senyal de penediment pels compromisos contrets amb mi i que avui hem refermat… ¡No m'enganyis, que t'enganyaries a tu mateixa!… No n'hi trobes cap?,  -Cap, ni un.,  -Dónam les mans i mira'm a la cara.,  -Ja et miro, més quasi no et veig. Tinc el cor  ple de goig: tes paraules me fan pressentir la bogeria de la felicitat; però, en lloc de fer-me riure com les alegries, sento més i més ganes de plorar. ¡Jo que em creia que sols les penes donaven llàgrimes!…,  -És un error del qual ens hem de sostreure els temperaments com tu i com jo. Les rialles són sols demostratives de les afeccions lleugeres i superficials. Quan el sentiment cava fondo, àdhuc arrencant del cor sensacions platxerioses, aquest no te millor manifestació que són les llàgrimes. Jo beneeixo a Déu perquè cada vegada veig més que som carn d'una mateixa carn. Jo ploraria amb tu si no fos home.,  Lo que sents tu ara, és la virtualitat de l'acte que hem realitzat amb totes ses inescrutables conseqüències. Tu estàs encara sots la impressió de la nota trista del senyor oncle, els tendres accents del qual t'han impressionat a tu com a mi amb la certitud de quin serà el primer dolor que ens ferirà en comú. Tu has entrevist ara la immensitat de dos amors, ja de si ben grans, que, compenetant-se, s'ageganten fins a límits inconcebibles; i tot això, sadollant ton cor, el fa esclatar en sensacions d'un ordre desconegut que, no trobant son equivalent en les forces humanes, salda amb llàgrimes.

Response: Que tanqui els ulls de part de fora i els obri de part de dins.


Instruction: Què aparentava en Llucià?

Context: En Llucià cuidava de fingir una ignorància absoluta, amb l'objecte de sentir una nova versió de l'esdeveniment que l'encaparrava; pero es repensà de seguida i declarà la veritat.,  -Sí: Ja m'ho han dit en els billars.,  -Ha estat un cop de teatre. Ai! et juro que hauria dat un any de vida per no haver-m'hi trobat embolicada. Fins que hem estat al carrer no he entès ben bé el que fèiem. De seguida m'ha agafat una angúnia i una vergonya!,  L'accent ingenu de la donzella, que semblava absolutament segura d'ésser compresa, commogué En Llucià fins al punt d'encomanar-li un gran desig de confidència. A la fi parlaria amb algú a cor obert!… Els llavis se descloïen… Però aquelles escletxes resplendint en la finestra de l'Adelaida li imposaren reserva: s'acovardí. Només tingué coratge per a sospirar.,  -M'ha sorprès molt!… M'ha sorprès molt!…,  -I a mi. L'Adelaida no era pas d'aquesta manera!: al revés. Pensa que mentre ha estat soltera s'ha divertit esgarrifant la tieta Lluïsa amb mostres de despreocupació. No ho diguis a ningú. Aquest couplet que ha provocat la nostra retirada l'ha cantat ella mateixa cent vegades. El tenim a casa en un número de Paris qui chante.

Response: Una ignorància absoluta.


Instruction: A quina tradició pertanyen les harpies?

Context: En la mitologia grega, les Harpies (en grec antic Άρπυια Harpyia) eren una mena de monstres o de genis alats. El seu nom significa 'raptores' i se les representa com a aus amb cap de dona i dotades de fortes urpes (potser per una confusió tardana amb les sirenes).,  La seva imatge va evolucionar molt al llarg del temps. En un principi s'identificaven amb forces de la naturalesa, vents tempestuosos que eren capaços d'arrossegar un ésser humà fins a les mansions subterrànies. Alguns dels seus noms, com Ael·lo ('vent tempestuós'), Ocípete ('que vola ràpid'), Celeno ('fosca') i Podarge ('de peus lleugers'), fan una clara referència a aquest fet.,  Més tard es van identificar amb ànimes de morts que es dedicaven a raptar les dels vius, o fins i tot amb la de simples monstres que raptaven nens. De vegades, a les tombes, s'hi esculpia una harpia enduent-se les ànimes amb les urpes. Hesíode, per contra, les retrata com a dones alades molt belles, potser recollint un mite antic.,  Eren filles de Taumant i Electra o, segons les versions, de Gea, la Terra i del Vent. De la unió de les Harpies amb el vent Zèfir en van néixer els cavalls immortals Xantos i Bali, els cavalls d'Aquil·les. Vivien a les illes Estròfades, al mar Egeu, però Virgili les va situar a les portes de l'Hades, amb altres monstres.,  El mite més conegut on prenen part és el de l'endeví cec Fineu. Aquest personatge tenia una maledicció: tot allò que ell tingués al davant, especialment els aliments, les harpies li ho arrabassarien, i allò que no poguessin agafar ho embrutarien amb els seus excrements. Quan els Argonautes visiten Fineu, aquest els hi demana que el lliurin de les harpies. Aleshores, Zetes i Càlais, els Borèades, van perseguir els monstres i les van obligar a marxar. Però el Destí havia decidit que les harpies no moririen si no eren atrapades pels Borèades, i recíprocament, ells havien de morir si no les atrapaven. La primera harpia, Ael·lo, va caure, mentre fugia, en un riu del Peloponès, que immediatament va rebre el nom d'Harpis. L'altra, Ocípete, va arribar a les illes Equínades, que van passar a dir-se illes Estròfades, o «del retorn». Iris (o Hermes) va adreçar-se a Càlais i Zetes per impedir-los que les matessin, ja que eren serventes de Zeus. A canvi de perdonar-los la vida, les harpies van prometre deixar en pau Fineu i es van amagar en una cova de Creta.,

Response: A la mitologia grega.