Instruction: Qui va ser Flors Sirera?

Context:
Flors Sirera i Fortuny (Tremp, 25 d'abril de 1963 - Ruanda, 18 de gener de 1997) infermera i cooperant.
Flors Sirera Fortuny, de família manresana, tot i que residia a Las Palmas de Gran Canaria, on treballava d'infermera al "Centre de salut Escaleritas", fou seleccionada per Metges del Món, per tal de treballar a
Ruanda a causa de la seva alta qualificació professional i també a la seva experiència de cooperació anterior, el 1994, doncs, el record del camp de refugiats de Mugunga, a l'est del Zaire, on havia treballat tres anys enrere, era molt viu. De la mateixa manera que els seus companys assassinats, es va traslladar a la zona dels Grans Llacs d'Àfrica el novembre de 1996 per participar en una acció d'emergència. Un cop finalitzada, va demanar quedar-se per a treballar en un projecte d'assistència a petits hospitals a l'Àfrica, i més concretament a Ruanda, país que es trobava en una difícil situació política i social, quan tot just començaven a fer-se els judicis pel conegut com a Genocidi de Ruanda. A banda, a principi del 1997 el país encara estava immers en el conflicte congolès i el seu suport a les forces de Laurent Kabila. La nit del 18 de gener de 1997, acabada d'instal·lar a la seva nova casa a Ruengheri, al nord-oest de Ruanda, al costat de la frontera amb Zaire i Uganda, Flors Sirera juntament amb els seus altres dos companys cooperants de l'ONG Metges del Món, el sevillà Manuel Madrazo i el madrileny Luis Valtueña, va ser assassinada pel Front Patriòtic Ruandès (FPR). Socors Avedillo, la quarta persona que integrava l'equip espanyol es va salvar per trobar-se a Goma (Zaire).
L'octubre de 1997 el cantant Dyango edita un nou àlbum que compta amb la col·laboració del tenor Jaume Aragall, el qual acompanya a l'artista en el tema que dona nom a la gravació. "Quan l'amor és tan gran" és un homenatge a la cooperant manresana de Metges del Món Flors Sirera, morta a principis d'aquell mateix any a la guerra civil de Rwanda. El 2003 es crea una organització dedicada a projectes de solidaritat amb seu a Manresa anomenada "Casa per la Solidaritat i la Pau Flors Sirera". Aquesta organització té com a finalitat promoure la cultura de la pau i és un espai on es conjuminen els projectes solidaris de la ciutat. El 2005 l'Ajuntament de Tremp va acordar dedicar-li un homenatge. Tenint en compte la seva vocació i trajectòria personal es va decidir posar el seu nom a un parc públic que s'executés a la ciutat. L'abril del 2007 Manresa va rendre un homenatge en què va participar el director de l'Hotel des Mille Collines de Kigali, Paul Rusesabagina, que va salvar milers de ruandesos del genocidi i va inspirar el film 'Hotel Rwanda'.
També prengué part el conseller d'Interior, Relacions Institucionals i Participació, Joan Saura, l'alcalde de la ciutat, Josep Camprubí i Duocastella. L'any 2015 el llegat deixat per Flors Sirera fou guardonat amb el "Premi Santi Vidal" atorgat per la Creu Roja de Manresa a persones i entitats per la seva trajectòria en el camp de la solidaritat.

Response: Va ser infermera i cooperant.


Instruction: Qui és Carmen Montón?

Context:
Carmen Montón Giménez (Burjassot, Horta Nord, 9 de març de 1976) és una política valenciana, diputada al Congrés dels Diputats espanyol en la VIIII, IX i X Legislatures, i ministra de Sanitat, Consum i Benestar Social d'Espanya entre juny i setembre de 2018.
Estudià medicina a la Universitat de València, el 1992 ingressà a les Joventuts Socialistes valencianes i el 1996 al PSPV-PSOE, del qual fou secretària de Moviments Socials i ONG (2000-2004). A les eleccions municipals espanyoles de 1999 fou elegida regidora de Cultura de l'Ajuntament de Burjassot.
A les eleccions generals espanyoles de 2004, 2008 i 2011, fou elegida diputada per la província de València. Ha estat membre de la Comissió d'Igualtat, i fou ponent de la Llei que permet el matrimoni entre persones del mateix sexe.
El juliol de 2014 fou nomenada secretària d'Igualtat del PSOE. Després de les eleccions a les Corts Valencianes de 2015, arran del pacte que va permetre nomenar president de la Generalitat Valenciana el socialista Ximo Puig, fou nomenada Consellera de Sanitat Universal i Salut Pública.
Després de la moció de censura contra Mariano Rajoy de 2018, per la qual Pedro Sánchez esdevingué president del govern espanyol, Carmen Montón acceptà exercir el càrrec de ministra de Sanitat, Consum i Benestar Social.
Va dimitir l'11 el setembre de 2018 arran d'una filtració sobre plagi i altres irregularitats en el seu títol de màster. La jutgessa que portava el cas el va arxivar el novembre de 2018.

Response: Una política valenciana.


Instruction: On viu l’Alba?

Context:
L'Alba, una dona de ciutat, va decidir passar una setmana al poble amb la seva cosina. En veure una bicicleta al garatge li va demanar de provar-la:
-Quant temps sense agafar-ne una!
Va anar a fer un tomb en direcció a la sortida del poble. L'Alba recordà que anys enrere li agradava mirar l'ombra projectada mentre pedalava, com les rodes grises i etèries, segons l'hora allargassades, giraven enganxades per un punt a les físiques a la vegada que la seva ombra governava el conjunt, afegint-hi de tant en tant gestos i ganyotes divertides.
Somreia mentre avançava, tot recordant sensacions oblidades. El darrer carrer era ben costerut i començava a esbufegar per l'esforç, quan es va sorprendre veient l'ombra dibuixada a l'asfalt: la silueta del seu cos no era al damunt de la bicicleta sinó darrere, amb els peus a terra i les mans empenyent el seient. Però… quin atreviment! Què s'havia pensat l'ombra? L'estava titllant de grassa? O d'estar en baixa forma física? Potser tenia raó, però això no ho podia permetre.
Els següents dies va sortir amb la bicicleta a les 12 del migdia.

Response: A la ciutat.


Instruction: Com és el primat que apareix en una illa tropical del Pacífic?

Context:
Un monstruós goril·la de deu metres d'altura apareix en una illa tropical del Pacífic i s'enamora d'una bella actriu...
La pel·lícula va ser una producció que se suposava que s'aprofitaria de l'estrena futura de King Kong. Uns quants elements de la trama, com la relació d'un goril·la gegant amb una actriu americana, estan agafats essencialment de la història de King Kong. De fet quan la pel·lícula es va anunciar, s'hi van referir com el Nou King Kong en el seu pòster Quan la RKO ho va veure, van engegar un plet per 1,5 milions de dòlars contra la companyia.
Arran del plet, el títol es va canviar per A*P*E i el subtítol per no ser confosa amb King Kong es va afegir als cartells als cinemes i al tràiler de pel·lícula. Tanmateix la companyia podia fer servir el nom de King Kong no solament a Corea del Sud sinó també en alguns mercats internacionals on es coneixia com a Super King Kong i King Kong Returns respectivament.
El títol de la pel·lícula A*P*E romania per a (Attacking Primate MonstEr) i parodiava de l'acrònim de M*A*S*H, demostrant que on es va produir aquesta pel·lícula va ser a Corea.
La pel·lícula oposava el gegant simi del títol contra un gran tauró blanc, una picada d'ull a Jaws, estrenada un any abans. Una coberta famosa de Famous Monsters of Filmland reproduïa aquesta escena.
La pel·lícula va arribar a les pantalles dels Estats Units l'octubre de 1976, dos mesos abans de King Kong.

Response: Monstruós.


Instruction: Qui és Mariona Carmona?

Context:
Mariona Carmona i Martínez (Barcelona, 6 de desembre de 1972) és una jugadora d'hoquei sobre patins i roller derby catalana.
Formada com a davantera al CH Sant Feliu de Codines, la temporada 1992-93 va jugar a la lliga alemanya al Bison Calenberg Eldagsen. La temporada següent va tornar a jugar a la lliga catalana amb el CHP Bigues i Riells. Amb aquest club va aconseguir un Campionat de Catalunya i un d'Espanya el 2001. El 2007 va jugar amb el SKG Herringen alemany, disputant la fase final de la primera Copa d'Europa femenina. Va retirar-se de la competició al final de la temporada 2007-08, però puntualment va disputar algun partit a l'OK Lliga amb el CHP Bigues i Riells. Internacional amb la selecció espanyola d'hoquei patins, va formar part de la primera selecció estatal de la història. Entre 1991 i 2000, hi va aconseguir tres medalles d'or i una de bronze als Campionats del Món i una medalla d'or, tres d'argent i dues de bronze als Campionats d'Europa. També va formar part de la primera selecció catalana d'hoquei sobre patins que va disputar un partit internacional el 2003 contra Portugal. Després de la seva retirada, va exercir com a entrenadora del club biguetà durant la temporada 2013-14.
El setembre de 2018 va retornar a la competició en la modalitat de roller derby, aconseguint amb el CHP Bigues i Riells la primera Copa d'Espanya, celebrada a Mollet del Vallès. També participà amb la selecció espanyola al World Roller Games de Barcelona 2019, aconseguint la medalla de bronze.
Entre d'altres reconeixements, va rebre la insígnia d'or de la Federació Espanyola de Patinatge el 2008.

Response: Una jugadora d'hoquei sobre patins i roller derby catalana.


Instruction: Quin dia és?

Context:
És 24 de desembre. Es va fent fosc, i pel cel ja viatja carregat de regals el trineu del Pare Noel amb el Rudolph al capdavant.
És 24 de desembre. Però la por no entén de dates, i pel Mediterrani va a la deriva una barcassa carregada de gent de totes edats. La costa els queda lluny. La foscor els va envoltant i serà difícil que els distingeixin des del vaixell de Metges Sense Fronteres que es mou per aquella zona.
El Pare Noel els veu i té una idea. Fa un xiulet i, quan el Rudolph se'l mira, li diu:
– Aquells que viatgen pel mar a les fosques no trobaran el camí. Avui fa una nit clara i nosaltres ens sabem el nostre de memòria.
El ren que guia el trineu entén el que se li ha acudit. Quan passen per sobre de la barcassa, el Rudolph fa un gest i es desprèn de la llum vermella que caracteritza el seu nas. Cau a tocar de l'embarcació i l'acompanya gronxant-se amb les onades.
Aquella nit els navegants ocasionals van sopar caldo calent.
BON NADAL A TOTHOM!!

Response: 24 de desembre.


Instruction: A què es dedica Gemma Miralles?

Context:
Gemma Miralles Esteve (Alcoi, L'Alcoià, 9 de maig de 1973) és una actriu, directora escènica, autora i docent del teatre valenciana. Com a directora, va obtenir el Premi del Públic dels Premis Abril amb Una de quatre formatges, i com a dramaturga destaca amb l'obra De Sukei a Naima, Premi Eduard Escalante dels Premis Ciutat de València (2016) i Premi de la Crítica de l'Associació d'Escriptors en Llengua Valenciana (2017). Com a actiu cal destacar la seva participació a Passionària, Millor Espectacle als XI Premis Turia i Millor Espectacle als Premis de les Arts Escèniques de la Generalitat Valenciana.
Una substitució de la seva germana, Pepa Miralles, en la representació de les Rondalles d'Enric Valor a la Sala Escalante de València li va fer canviar la seva primera intenció d'estudiar Filologia per la inscripció a les proves de l'Institut del Teatre de la Diputació de Barcelona, on es va llicenciar en Art Dramàtic amb l'especialitat d'Interpretació l'any 1996. Durant aquests anys d'estudi, va participar en diversos muntatges, un d'ells dirigit per Albert Boadella. La formació complementària li ha estat impartida per figures com Mónica Extremiana, Juan Carlos Gené, Sol Picó i Júlia Varley.
Des de l'any 1991 fins el 2000 va formar part de l'equip que representava l'espectacle tradicional alcoià de titelles nadalenques El betlem de Tirisiti, declarat BIC per la Generalitat Valenciana i que estava al càrrec de la companyia de teatre La Dependent.
Acabada de llicenciar-se, s'estrenà com a ajudanta de direcció a una producció del Teatre Escalante de València, Els viatges de Marco Polo, en la que treballava amb el director Joan Miquel Reig. La primera obra que va dirigir en solitari va ser Invents a dues veus, amb la companyia Essa Minúscula, que es va estrenar a la Mostra de Teatre d'Alcoi i va estar tres setmanes al Teatre Moratín. Pel que fa a la interpretació, ha treballat a les ordres de directors com Jaume Policarpo, Oriol Broggi, Rafa Calatayud, Jorge Picó, Francesc Nel·lo, Àngel Llàcer, Juli Cantó, Jaume Melendres, David Plana, Núria Anglada, Berti Tobias i Pep Cortés.
Gemma Miralles ha treballat esporàdicament al món audiovisual. Ha actuat a sèries de la RTVV (Ràdio Televisió Valenciana) com ara Bon dia, bonica, Les moreres i El món d'Àlex. També a la sèrie de TV3 Laberint d'ombres. A més, ha participat al recitat en públic de poemes de Verdaguer, Estellés i Sagarra.[cal citació] Com a cantant, ha format part d'un disc d'Elies Monxolí, actuacions com a solista de l'orquestra La Noche i presentadora de la Gala dels Premis Ciutat d'Alcoi. L'any 2020 va participar al IV Torneig de Dramatúrgia de l'Institut Valencià de Cultura, un "combat" literari anual en el que va haver d'enfrontar-se al també dramaturg Joan Nave.
L'any 2017 es va estrenar com a dramaturga en presentar la primera obra escrita per ella mateixa. De Sukei a Naima és un drama que mostra els esdeveniments viscuts per tres famílies morisques valencianes, sobretot el tràngol de l'expulsió el segle xvii. L'obra va ser coproduïda per La Dependent i l'IVC (Institut Valencià del Cultura) i es va estrenar al Festival de Teatre de Sagunt, dirigida per Cristina Lügstenmann.
Gemma Miralles també ha exercit la docència, primer a l'àmbit escolar valencià i català, després al Centre Teatral Escalante de València, i a la Universitat Miguel Hernández d'Elx i la Universitat de València.
Ha escrit les obres teatrals De Sukei a Naima, Separeu-vos junts! i el monòleg Tocant el cel, i comparteix autoria amb Irene Pérez a les obres L'altra cara de la lluna i Consciència. També ha adaptat al teatre la novel·la Júlia d'Isabel-Clara Simó.
Principals obres que ha dirigit i interpretat

Response: És actriu, directora escènica, autora i docent del teatre.


Instruction: Qui és José de la Mata?

Context: El jutge de l'Audiència Nacional espanyola José de la Mata investiga quinze empreses i entitats pel presumpte pagament de comissions a Convergència Democràtica de Catalunya en el marc del cas 3%. Entre aquestes empresa hi ha la Fundació ACS i les constructores Copisa, Teyco i Urbaser. De la Mata investiga si aquestes empreses van pagar comissions de fins al 3% a l'extinta CDC a canvi de l'adjudicació d'obra pública. El magistrat les investiga per presumptes delictes de tràfic d'influències, suborn i emblanquiment de capitals. Les cita per a principis de juliol. A banda, també cita l'ex-tresorer de CDC Daniel Osácar, el president de la constructora Teyco, Jordi Sumarroca Claverol –fill de Carles Sumarroca, fundador del partit– i l'ex-president de l'empresa pública GISA, Josep Lluís Quer. Segons De la Mata, els investigats van orquestrar una estructura per finançar de manera il·legal CDC. Per fer-ho, diu, alteraven tota mena de concursos públics amb l'objectiu d'atorgar-los a un seguit d'empreses que, al seu torn, feien donacions a dues fundacions vinculades al partit, Catdem i Forum Barcelona. A l'escrit es pot llegir que, amb els pagaments, les empreses perseguien mantenir una bona relació ‘amb el partit i els seus jerarques' i ser ‘elegibles' en contractes futurs. Segons De la Mata, l'ex-tresorer de CDC Andreu Viloca duia un control exhaustiu de les licitacions que oferien administracions controlades pels convergents. Un altre tret que destaca De la Mata, és que les empreses buscaven ‘dissimular' les donacions a través de diferents entitats i pagant a les fundacions, en lloc de al partit. El magistrat investiga, de moment, licitacions per valor de 218 milions d'euros, que haurien comportat comissions irregulars superiors al milió. Entre les administracions on hi hauria hagut irregularitats en les concessions de contractes públics hi ha l'Ajuntament d'Olot, per un contracte de serveis públics de recollida de residus per valor de 2,5 milions més IVA; el Consorci d'Educació de Barcelona, per obres de manteniment dels edificis escolars públics, dos lots per valor de més de 9 milions més IVA; l'empresa pública d'infraestructures GISA; l'Ajuntament de Sant Fruitós de Bages; el Port de Barcelona, per un contracte de 39,5 milions d'euros més IVA; l'Autoritat Portuària de Barcelona, per un contracte de valor similar; Bimsa, per diferents contractes a Barcelona; la Diputació de Barcelona, per obres per valor de 253 milions; el Departament de Territori i Sostenibilitat, o l'empresa pública Infraestructures.cat, entre altres.

Response: El jutge de l'Audiència Nacional espanyola.


Instruction: D’on ve el protagonista?

Context:
Jacob torna del seu viatge a Amityville i porta un misteriós rellotge per la seva família. Però des de l'arribada d'aquest regal a la casa, es repeteixen fenòmens inexplicables. Jacob es torna agressiu i molt malalt i Lisa, la noia, es transforma a poc a poc en bomba sexual disposada a tot. Entre Rusty, l'adolescent de la família, i Andrea, l'examiga de Jacob, que prova de comprendre el que passa, les seves vides es transformen a poc a poc en un verdader infern.
La saga de pel·lícules es basa en els fets descrits en el llibre supervendes de Jay Anson del 1977, The Amityville Horror: A True Story. L'autor del llibre descriu el relat d'una família, els Lutz, que va anar a viure a la casa situada al número 112 de l'avinguda Ocean d'Amityville, a Long Island (Nova York). L'any anterior (1974) hi havia hagut una massacre a la casa, sis membres de la família DeFeo havien estat assassinats a trets i un setè membre, Ronald Jr., "Butch", havia estat acusat del crim i sentenciat a presó. Els Lutz van explicar públicament que la casa estava encantada i que hi havia dimonis. L'autor del llibre va ser assessorat per la família Lutz. L'adaptació del llibre al cinema va esdevenir la primera pel·lícula de la saga. Posteriorment diversos autors van escriure més llibres més sobre aquesta història, alguns dels quals es van fer servir com a base de les pel·lícules posteriors.

Response: D'Amityville.


Instruction: Qui és la protagonista de la pel·lícula?

Context: El film relata la història de Hester Prynne (Demi Moore), una jove que viu en una comunitat puritana a Boston, Massachusetts. L'acció se situa entre 1642 i 1649. Hester Prynne, al començament de la novel·la, es veu condemnada per la societat a portar en el seu pit la lletra A per adulteri. En efecte, és acusada d'haver pecat amb un home del poble, i del qual rebutja descobrir el nom, i d'haver tingut un fill amb ell. Al mateix temps, el seu marit legítim torna després de llargs anys d'absència a la comunitat de Boston i descobreix que la seva dona ha estat acusada de la més infame de les traïcions. Ell és Roger Chillingworth (Robert Duvall), és metge i ha viscut amb els indis, cosa que li ha descobert la seva naturalesa salvatge i cruel. Hester Prynne marxa a viure als afores de la ciutat amb la seva filla Pearl i no té més relació amb el seu antic marit. No obstant això, aquest vol venjar el seu honor i jura trobar el culpable perquè rebutja que la seva dona suporti sola el castic infligit per la societat intolerant on viuen. Roger Chillingworth no dubta que es tracta, en realitat, del pastor de la comunitat, Arthur Dimmesdale (Gary Oldman). En efecte, aquest sembla rosegat per la culpabilitat, viu replegat sobre ell mateix i es flagel·la com a senyal de pena. Roger Chillingworth jura llavors que ha d'empènyer-lo a  fer-ho confessar i acabi suïcidant-se. Hester Prynne prova de posar el pastor en guàrdia contra el seu marit però aquest, indiferent a la seva sort, no reacciona pas i es deixa consumir per la culpabilitat. Acabarà per confessar la seva falta en ple dia, al costell, Hester Prynne i Pearl al seu costat, com que no podia viure més amb aquest pes que el rosegava una mica més cada dia.

Response: Hester Prynne.


Instruction: Qui són els pares de Melicertes?

Context:
Segons la mitologia grega, Melicertes (en grec antic Μελικέρτης), era un fill d'Atamant, rei d'Orcomen, i d'Ino. La seva mare l'arrossegà amb ella quan es va precipitar al mar. Ino es va transformar en la deessa Leucòtea i Melicertes en el déu Palèmon.
Hi ha diverses versions de la mort de Melicertes i de la seva divinització. De vegades s'explicava que el seu pare, Atamant, l'havia llançat a una olla d'aigua bullent, de dins de la qual l'havia tret la seva mare, que desesperada se suïcidà. Altres vegades, la mateixa Ino l'havia posat dins de l'olla i després s'havia llançat al mar amb el cadàver del seu fill als braços. Altres versions deien que havia fugit amb la criatura viva i s'havien ofegat tots dos. Els Jocs Ístmics se celebraven en honor de Palèmon.
Es deia també, que a l'indret on Ino es va llençar a l'aigua, entre Mègara i Corint, un dofí havia dut fins a la costa el cos de Melicertes i l'havia penjat d'un pi. Sísif, el germà d'Atamant, que aleshores era rei de Corint, trobà el cos i va ordenar que li donessin sepultura. Per indicació d'una nereida va instaurar un culte a Melicertes amb el nom de Palèmon, i va fundar els Jocs Ístmics com a jocs guerrers funeraris en el seu honor.

Response: Atamant i Ino.


Instruction: Quin tipus de deïtat era Alfeu?

Context:
Segons la mitologia grega, Alfeu (en grec antic Ἀλφειός, Alfeios) va ser un déu fluvial, fill d'Oceà i de Tetis.
El seu curs flueix entre l'Arcàdia i l'Èlide i passa prop d'Olímpia.
Segons Pausànies, s'enamorà de la nimfa Aretusa, a la qual perseguí fent-se caçador com ella, però Aretusa implorà l'ajut d'Àrtemis i la deessa la transportà a Sicília i la transformà en una font. Alfeu, però, no renuncià a unir-s'hi i l'anà a cercar filtrant-se sota terra. I, de fet, els antics creien que les aigües de l'Alfeu es comunicaven amb les de la font siciliana d'Aretusa. Una variant del mite, explica simplement que Alfeu era un caçador i Àrtemis l'hauria transformat en riu per sostreure la nimfa de la seua persecució.
Una altra història refereix que l'objecte del seu desig era la mateixa Àrtemis. La deessa es resistia al seu amor, de manera que va decidir apoderar-se d'ella per la força. Un dia que la deessa i les seves ninfes celebraven una festa a Letrini, a la desembocadura del riu, va intentar atansar-se a elles, però Àrtemis es va empastifar la cara amb fang i Alfeu no la va reconèixer. Una variant explica que Alfeu va perseguir Àrtemis fins a l'illa d'Ortígia, que es troba al centre del port de Siracusa.

Response: Un déu fluvial.


Instruction: Què es cerca en el film?

Context:
En aquesta història de fantasmes, una dona investiga una sèrie de suïcidis en un apartament en particular. Sayaka està celebrant amb els seus amics la inauguració del seu nou apartament en el pis 13 d'un gratacels, quan inesperadament surt al balcó i salta en un acte de suïcidi. La mare de Sayaka es torna boja, mentre que Mariko, la germana gran de Sayaka, decideix investigar la mort de la seva germana petita. Mariko descobreix aviat que hi ha una història de moltes dones joves les quals es van suïcidar quan van anar a viure a l'apartament 1303. A mesura que investiga més, es troba amb un diari que revela els orígens de la maledicció possible: la destinació de Yukiyo i la seva mare, primeres inquilines de l'habitatge. Mariko haurà de descobrir aquesta força macabra abans que sigui massa tard.
La Pel·lícula es va començar a rodar a meitats del 2006, i es va acabar al desembre del mateix any. Va ser rodada a la ciutat del Japó, en Hamamatsu en Shizuoka.
La pel·lícula es va estrenar el 8 de febrer del 2007, formant part de l'European Film Market en Germany.
Una nova versió de la pel·lícula, una coproducció nord-americana – canadenca, estava a punt de ser estrenada el 2011. Aquest remake havia de ser escrit, dirigit i co-produït pel cineasta suec Daniel Fridell, però, finalment, la pel·lícula va ser dirigida i co-escrita per Michael Taverna, qui també va ser co-productor junt amb Cindy Nelson-Mullen. Ken Oishi també va ser acreditat com a escriptor. Mischa Barton i Rebecca De Mornay haurien estat triades pels papers principals.
La nova versió d'Apartament 1303 es va estrenar el desembre de 2012 i a inicis del 2013 es va llençar a nivell internacional, amb data oficial d'estrena als Estats Units el 25 juliol 2013.

Response: S'investiga una sèrie de suïcidis en un apartament en particular.


Instruction: Què estava duent a terme Rambo a l'inici de la pel·lícula?

Context:
John Rambo purga una pena de treballs forçosos quan el coronel Trautman li proposa de complir una missió perillosa : trobar proves de la presència de presoners americans al Vietnam, a canvi  aconseguirà la seva llibertat. Arribat a la jungla, entra en contacte amb l'espia anti-comunista Co Bao. Junts, descobreixen un camp vietnamita i Rambo allibera un presoner. Mentre arriba l'helicòpter encarregat de repatriar Rambo, Murdock, el cap de la missió, que s'ha assabentat  de l'alliberament del presoner, decideix anul·lar la missió sense recuperar ni aquest ni Rambo, malgrat la temptativa del coronel Trautman per canviar les seves ordres. Murdock esperava en efecte que Rambo no descobreixi cap prova per poder classificar l'afer perquè el Congrés americà no té cap ganes  d'una nova guerra del Vietnam.
Després de l'èxit de la primera pel·lícula,  es va considerar ràpidament una continuació. James Cameron escriu llavors una 1a versió del guió. Aquesta versió serà després refeta per Stallone. Així, el script de Cameron preveia sobretot que Rambo i Trautman es troben al començament de la pel·lícula en un hospital psiquiàtric, i no en una presó com el mostra finalment la pel·lícula. James Cameron criticarà el costat polític del guió, que atribueix a Stallone, mentre que ell només queda content amb la part « acció ».
El suec Dolph Lundgren en principi havia de formar part del càsting, però Stallone ja l'ha havia seleccionat pel seu Rocky 4, estrenat la mateix any, i volia evitar la confusió. D'altra banda, Lee Marvin havia d'encarnar Marshall Murdock, abans que el paper no torni a Charles Napier. A més, segons el documental de 2002 We Get to Win This Time, els productors de la pel·lícula volien associar John Travolta a Stallone, després de la seva col·laboració en Staying Alive (1983).
El rodatge es va desenvolupar de juny a agost 1984 al Mèxic, sobretot a Acapulco i Tecoanapa.
La música de la pel·lícula va ser composta per Jerry Goldsmith, que ja  havia compost la de la primera pel·lícula. Va ser  interpretada per la  Nacional Philharmonic Orchestra. El album conté igualment la cançó Peace in Our Life coescrita i interpretada per Frank Stallone, el germà de Sylvester Stallone.

Response: Una pena de treballs forçosos.


Instruction: Per on va la Sílvia?

Context:
La Sílvia va conduint per una autopista de dos carrils, pel dret. A la seva esquerra un cotxe accelera per avançar-la i, quan encara no l'ha passat del tot, creu percebre el tancament del gir cap a ella. Durant un segon, que se li fa etern, veu al conductor d'aquell vehicle agafant un mòbil i amb la distracció començant a envair el seu carril a tal velocitat que l'impacte sembla inevitable. Però en el segon següent res d'això s'aprecia: l'altre cotxe es troba més endavant i el seu conductor no té cap telèfon a la mà. La Sílvia, sense entendre res, respira alleujada mentre segueix la seva ruta agafant amb més força el volant.
Al centre de control dels esdeveniments hi ha hagut un petit desgavell. Un dels treballadors havia activat per error l'inici de la pèrdua de memòria d'una senyora gran. L'àvia, en marcar els números per trucar la seva filla, no els ha recordat bé i per aquest motiu ha sonat el mòbil d'aquell conductor proper a la Sílvia. Però l'anciana encara no havia de patir cap oblit i, per tant, tot això no havia de passar. El responsable del centre de control ho ha detectat en menys d'un segon, que és el termini màxim per revertir les accions incorrectes. Aquest cop ho han pogut corregir a temps i no s'ha donat un altre cas de realitat equivocada. Potser vosaltres n'heu viscut algun?

Response: Va conduint per una autopista de dos carrils.


Instruction: Qui ha fet comentaris negatius a l’ANC?

Context: La presidenta de l'ANC, Elisenda Paluzie, ha sortit al pas de les crítiques que ha llançat el secretari general de CCOO, Javier Pacheco, a la direcció de l'entitat. Paluzie li ha recriminat que refusi les proclames a aturar el país en cas de sentència condemnatòria pel judici contra el procés. ‘Si a ell li sembla que ens hem de quedar a casa i com a molt fer una manifestació, em sembla que desconeix la societat; perquè els mateixos afiliats li exigiran que no ens podem quedar impassibles', ha dit la presidenta de l'ANC. En relació al directori d'empreses compromeses amb l'autodeterminació, Elisenda Paluzie considera que el mateix Pacheco, com a líder sindical, hauria d'estar ‘encantat' que s'hagi promogut, perquè ‘fomenta una economia diferent' i empodera el consumidor. Ha posat com a exemple la Marxa de la Sal de Gandhi per demostrar ‘l'ús del poder del consumidor' i ha dit que, en el cas del directori que impulsa l'assemblea, el cercador s'emmarca també ‘en una estratègia de lluita no violenta i de no cooperació amb els poders polítics opressors i el capitalisme d'amiguismes'. ‘Crec que el senyor Pacheco desconeix molt la campanya i les lluites que s'han fet per transformar el capitalisme a nivell global', ha conclòs la presidenta de l'ANC. En una entrevista a l'ACN, el secretari general de CCOO ha criticat que l'assemblea segueix una estratègia ‘errada' i continua ‘Aprofundint en la polarització'. I com a exemples, ha posat el cercador d'empreses independentistes, que l'ANC demani l'afiliació a sindicats sobiranistes o que cridi a aturar el país en cas de sentències condemnatòries. La presidenta de l'ANC refusa de ple aquesta visió. I sosté que, precisament ara és quan cal mantenir la mobilització als carrers. També ha dit que ‘els mateixos afiliats li exigiran que no ens podem quedar impassibles davant la repressió'. En la mateixa línia també s'ha expressat el vice-president de l'ANC, Pep Cruanyes. ‘Com a dirigent d'un sindicat, Pacheco ha de recordar la seva història; i ells perfectament saben que la repressió política, que van viure durant el franquisme, també va contra el moviment', ha afirmat. I hi ha afegit: ‘Per tant, no només serà la sentència del Suprem, sinó tots els processos que demostren que l'estat intenta aturar el camí cap a la independència; i contra això hi hem de respondre'.

Response: Javier Pacheco.


Instruction: Sobre qui tracta l’obra cinematogràfica?

Context:
Una biografia del poeta Hart Crane (Franco).
Franco va tenir la idea de la pel·lícula mentre llegia la biografia de Crane de Paul Mariani, també titulada The Broken Tower, un dels poemes de Crane. La vida torturada del poeta com a artista l'atreia.
Franco va fer servir la història com la seva tesi mestra per la Tisch School of the Arts de la Universitat de Nova York. Finalment, va decidir fer-hi de protagonista. Més tard, també va decidir dirigir la pel·lícula així com produir-la i escriure el guió cinematogràfic L'octubre de 2010, Franco declarava que havia començat la preproducció de The Broken Tower , i la fotografia el novembre. El desembre, el rodatge havia acabat. Franco va triar rodar The Broken Tower en blanc i negre. La pel·lícula també presenta gràfiques escenes sexuals, incloent-hi una escena on Franco fa una felació.

Response: Sobre Hart Crane.


Instruction: A què es dedica Jerry Fletcher?

Context:
Jerry Fletcher és un taxista paranoic, fervent adepta de la teoria del complot. Convençut que es tramen nombrosos complots (sobretot, contra el president dels Estats Units), passa els seus dies a compartir les seves teories amb els seus clients, així com amb Alice Sutton, ajudant del fiscal. Alice, de la qual Jerry està secretament enamorat, l'escolta pacientment, però sense prendre-s'ho seriosament. Un dia, Jerry es segrestat per membres d'una misteriosa organització. Aquests el torturen per fer-li confessar «qui està al corrent», cosa que el fa pensar que una de les teories de complot que ha evocat als seus clients o a Alice és correcta;ara bé, Jerry no sap de quin complot en particular parlen, i la qüestió és saber de quin. Jerry aconsegueix escapar-se. Perseguit per diferents branques dels serveis secrets, prova de convèncer Alice que es trama un complot.
El personatge de Jerry intenta escapar als seus perseguidors entrant a un cinema que reposa Lady Falcó, un altre film de Richard Donner.
Entre les seves nombroses teories del complot, Jerry pensa que el director Oliver Stone està lligat al govern americà. Pensa que és així com ha pogut fer films sobre assumptes sensibles gràcies a informacions secretes del govern.

Response: És taxista.


Instruction: A què ha fet referència l’FMI?

Context: El Fons Monetari Internacional assegura que la crisi a Grècia ‘per ara no ha provocat un contagi significatiu' a la resta de l'eurozona, però avisa que encara hi ha el risc que ‘ressorgeixin les tensions financeres'. En el seu informe sobre l'estat de l'economia mundial, l'FMI diu que el ‘corralito' grec i el referèndum, ‘juntament amb l'augment de la incertesa sobre la possibilitat i el tipus d'ajut futur de la comunitat internacional' han provocat un ‘augment pronunciat dels diferencials dels bons sobirans grecs'. Arran de la crisi grega, l'organisme dirigit per Christine Lagarde recomana a l'Eurozona implementar mesures quan sigui ‘oportú' per ‘gestionar els riscos, si es materialitzen'. ‘Els desenvolupaments a Grècia per ara no han provocat un contagi significatiu. La presa d'accions polítiques en el moment oportú podria ajudar a gestionar aquests riscos si es materialitzen', assegura l'FMI en el seu ‘World Economic Outlook', un informe que analitza l'estat de l'economia mundial. L'organisme internacional adverteix, també, que l'augment de la prima de risc en alguns països de l'Eurozona ‘redueix' l'efecte positiu de la recuperació econòmica i crea també ‘alguns riscos que ressorgeixin les tensions financeres'. Per tot plegat, l'FMI recomana que es mantingui una política monetària ‘acomodativa' per ‘continuar donant suport a l'activitat econòmica i augmentar la inflació cap als nivells buscats'. Lagarde insta els països amb marge fiscal a fer una major inversió en infraestructures i ‘relaxar' els impostos. Pel que fa les economies ‘altament endeutades', l'FMI avisa que ‘el camí de la consolidació fiscal ha de trobar l'equilibri apropiat entre la reducció del deute i la imposició d'un llast en l'activitat econòmica'. Finalment, l'organisme internacional també demana que s'implementin les reformes estructurals, que continuen sent ‘urgents a les economies avançades, ja sigui per fer front al llegat de la crisi o per augmentat el potencial productiu'. Previsions econòmiques sense grans canvis A l'informe, l'FMI també publica les seves previsions econòmiques per les principals economies mundials, i manté intactes les projeccions per Espanya. Així, el Fons prediu un creixement del 3,1% del PIB espanyol pel 2015 i del 2,5% pel 2016. A nivell de l'Eurozona, la previsió és de l'1,5% i l'1,7%. A Alemanya els pronòstics també es mantenen a l'1,6% i l'1,7% pels propers anys, a França en l'1,2% i l'1,7%, i a Itàlia el PIB pujarà un 0,7% aquest any i un 1,2% el vinent. L'informe no inclou dades macroeconòmiques de Grècia. Pel que fa a l'economia mundial, l'FMI admet una petita disminució del 0,2% en el ritme de creixement, que passaria a ser del 3,3% aquest any i del 3,8% el vinent. La davallada provindrà, principalment, dels Estats Units, on l'FMI projecta una rebaixa del 0,6% i del 0,1% en les previsions pels propers dos anys, que quedarien en un creixement del 2,5% per enguany i un 3% el 2016.

Response: A la crisi a Grècia.


Instruction: De quin gènere és la pel·lícula?

Context:
Es tracta d'una comèdia eixelebrada i divertida del mateix equip creador de la reeixida sèrie en línia Chica busca chica (2008) aclamada internacionalment i editada en DVD. En aquesta ocasió, a Inés (Celia Freijeiro) la vida li somriu a Miami, fins que la seva xicota Becky descobreix que li ha estat enganyant amb Kirsten (Jane Badler), una editora estatunidenca que és membre de l'Associació Nacional del Rifle. Ha arribat, doncs, l'hora de tornar a casa, i de tornar a veure a Lola (Sandra Collantes), l'heterosexual de qui estava enamorada a Espanya. Però Inés tria el pitjor moment per fer-ho. En presentar-se d'improvís a casa de Lola, Inés interromp una festa en honor de Candela, la filla de Verónica (Cristina Pons), dona a qui va abandonar embarassada el dia que anaven a casar-se. També està Sofia (Maria Botto), l'editora de novel·la eròtica a la qur va estafar, i Javier (Ismael Martínez), l'ex de Lola, amb qui Inés sempre va competir, i la dona d'aquest (Marina San José), embarassada. I Fran (Jaime Olías), l'amic gai amb mentalitat d'hetero amb la seva xicota Linda (Estefanía de los Santos), una transsexual espectacular...
La producció de la pel·lícula és a càrrec de PocaPena Producciones. El finançament del projecte es va dur a terme a través de dues campanyes de micromecenatge: una a Espanya i una altra més àmplia als EUA, aquesta última amb gran recaptació. A través d'ella l'equip va aconseguir la xifra necessària per a començar a costejar el procés de rodatge i de producció de la pel·lícula.
Cal destacar que Televisió Espanyola és una de les entitats que participa i col·labora en la pel·lícula, i té els drets d'emissió del llargmetratge
Des que es va estrenar, la pel·lícula ha estat reconeguda amb diversos premis en diferents llocs d'Espanya, projectant-se en diversos festivals de cinema LGTB per tot el país. A més ha estat guardonada en el seu gira per festivals internacionals.
La pel·lícula també s'ha presentat amb gran acolliment en festivals de llarg recorregut espanyols:
En l'última edició dels Premis Goya, De Chica en Chica va ser preseleccionada en 22 categories, entre elles: millor actriu protagonista (Celia Freijeiro), millors actrius de repartiment (Sandra Collantes, Maria Botto, Cristina Pons), millor actriu revelació (Marina San José) i millor direcció novella (Sonia Sebastián).
De Chica en Chica s'ha distribuït a nombrosos països i a través de multitud de festivals de cinema LGTB.
La pel·lícula compta amb presència internacional a:
A Madrid, la pel·lícula va ser reestrenada al febrer de 2016 al cinema Artistic Metropol, assolint gran èxit i nombrosos sold out en moltes de les sessions, motiu pel qual es va prorrogar la seva projecció fins a primers de març.
De Chica en Chica està disponible en streaming per a Espanya a les plataformes de vídeo sota demanda Filmin, iTunes, Google i Ono.
A l'abril de 2016 comença a comercialitzar-se en DVD. A més de la pel·lícula, el DVD inclou extres com a escenes eliminades, la campanya de micromecenatge o el procés de realització.
La pel·lícula es va estrenar en televisió el 7 de maig de 2017 en La 2 de Televisió Espanyola, en el programa Versión Española.

Response: De comèdia.


Instruction: Qui és Rosa Martí?

Context:
Rosa Martí i Conill (Parets del Vallès, 26 de desembre de 1952) és una política catalana. Ha estat alcaldessa de l'Ajuntament de Parets del Vallès i diputada al Parlament de Catalunya.
De petita estudià al col·legi Lluis Piquer, més tard va cursar el batxillerat al Col·legi Lestonac de Mollet del Vallès. Va fer el curs preuniversitari a l'Institut Infanta Isabel de Barcelona i després va estudiar a la Universitat Central, on es va llicenciar en Ciències Químiques (1975), Dret (1987) i Farmàcia (2001). Té un màster en Història de les dones i un curs de Doctorat en Química de l'Atmosfera. Quan va acabar la carrera de química va estar un temps treballant en una empresa de recobriments tèxtils. És funcionària titular superior Química al departament d'Empresa i Coneixement de la Generalitat de Catalunya des de 1992.
Es va presentar a les eleccions municipals i a l'hivern de 1978-1979 i fou escollida alcaldessa de Parets del Vallès per la Unió d'Esquerres, sent la primera dona que ocupava un càrrec en el govern local (1979 -1990). Fou Consellera Comarcal del Vallès Oriental (1988-1991). El 1984 va ingressar al PSC-PSOE, i ha format part de la seva comissió executiva nacional; fou escollida diputada a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1988 i 1992. Ha estat consellera del Consorci per a la Defensa del Riu Besòs (1988-1990) i consellera del Consell Comarcal del Vallès Oriental (1987-1990). El 2003 va promoure la Nova Opció Per a Parets (NOPP). A les eleccions municipals del 2019, Nova Opció per a Parets forma una coalició amb Sumem Parets, els Comuns de Parets i MÉS, un moviment d'esquerres anomenada Sumem Esquerres a Parets. Actualment Rosa Martí és Regidora d'Urbanisme, Medi Ambient i Benestar Animal de l'ajuntament de Parets del Vallès.
Durant el període en què exercí com a alcaldessa, es van construir algunes de les instal·lacions públiques més importants del Parets actual, com les dues Biblioteques Municipals, la Piscina coberta de Can Butjosa, la Casa Cuna, el Parc de la Linera, el Bosc de taules, el Pla General, la canalització del Torrent Cantallops, la Plaça de la Vila, l'ampliació del cementiri, etcètera. I com a Regidora d'Urbanisme ha impulsat diversos projectes per al futur, com la remodelació de la plaça d'Espanya, la rehabilització de façanes, la modernització de l'estació de tren, la recuperació ecològica, paisatgística i social del riu Tenes al seu pas pel terme...
L'any 1977 i 1978, amb altres companys del poble van editar la revista local Tenes, "una revista informativa local oberta a tothom" que va desplegar el caràcter reivindicatiu i va fer pressió per democratitzar els ajuntaments franquistes que en aquells anys iniciaven la transició. També ha col·laborat amb altres publicacions locals, com Parietes.
A més de dedicar-se a la política, també ha escrit diversos llibres com:

Response: Una política catalana.


Instruction: Què ha fet avui Podem?

Context: Podem ha registrat avui la moció de censura contra el president espanyol, Mariano Rajoy, malgrat que no compta amb els suports necessaris perquè prosperi. L'han signada trenta-set diputats al congrés espanyol, que presenten com a candidat alternatiu a la presidència al líder del partit, Pablo Iglesias. La mesa del congrés espanyol haurà de fixar ara la data del debat. Iglesias presentarà el seu programa de govern i Rajoy tindrà torn de rèplica abans que es procedeixi a la votació, que no prosperarà perquè tant el PSOE com C's van negar-li el suport quan Podem va anunciar públicament que presentaria la moció fa unes setmanes. Podem ha justificat la moció de censura arran dels darrers casos de corrupció que han esquitxat el PP, principalment càrrecs importants de la Comunitat de Madrid. El coordinador federal d'Esquerra Unida, Alberto Garzón, ha assegurat que la moció expressa la indignació de la gent que vol un país lliure d'impunitat. La portaveu de Podem, Irene Montero, ha dit que Podem és una alternativa seriosa i ferma al govern del PP. Els diputats només poden presentar una moció de censura a cada legislatura. Per aquest motiu no l'han signada la totalitat dels representants de Podem, que es guarda la carta per a tornar a registrar-ne una altra en un futur. Un 97% de les bases de Podem que van participar en la consulta per a decidir si es presentava la moció de censura van votar-hi a favor. Ara bé, només va participar un 18% del cens. Ací podeu veure la presentació de la moció de censura de Podem.

Response: Registrar la moció de censura.


Instruction: A què es va dedicar Encarnació Riera?

Context:
Encarnació Riera (Banyoles, 11 de setembre de 1872 - Girona, 8 de setembre de 1948) va tenir una acadèmia de dibuix i pintura a Banyoles l'any 1898 i va ser vocal de la Junta de Defensa de l'Ensenyança Catòlica l'any 1913.
Nascuda al mas de ca n'Hort de Banyoles, l'11 de setembre de 1872 fou batejada el mateix dia a l'església parroquial de Santa Maria dels Turers amb els noms de Maria de l'Encarnació, Carolina i Teresa. Era filla del matrimoni format per Pere Riera Oriol i la besalunenca Carlota Ginjaume, pares d'altres sis fills, entre ells en Pere, casat amb la barcelonina Elena Simó Majà, en Joan, que fou sacerdot beneficiat de l'església de Sant Feliu de Girona i la Carme, una de les primeres pintores gironines.
Estudià magisteri, obtenint l'any 1894 el títol de professora a l'Escola Normal de Barcelona, el mateix any en què a Banyoles se l'esmenta per tenir una escola de dibuix i pintura al número 6 del carrer de Sant Martirià. Curiosament el propietari d'aquest edifici era Francesc d'Assís Dalmau, fundador del Col·legi de San Luis Gonzaga, una casa en la qual a partir de l'any 1903 impartirà classes un altre mestre, també de cognom Riera, però que no tindrà res a veure amb l'Encarnació.
Si tenim en compte el comentari de Miquel Rustullet en un article escrit a la Revista de Banyoles el març de 2014, la germana de l'Encarnació, la Carme, va obrir l'any 1898 una Acadèmia de dibuix i pintura a Girona a la «Plassa del Correu, número 9, botiga. Casa del Capellà de les Germanetes dels pobres», podria molt ben ser que en aquesta acadèmia de Banyoles, que va durar tot just un curs, haguessin estat les dues germanes.
I el motiu de tan curta durada no és un altre que, el 20 de maig de 1895, el mateix any en què era nomenada per ser una de les representants de les joves solteres del Terme a les 40 Hores, l'Encarnació es va casar, en un acte celebrat pel seu germà Joan a l'església parroquial de Banyoles, amb el comerciant gironí Prudenci Xifra Antiga, un catalanista que va exercir diferents càrrecs dins del Centre Catalanista de Girona, i va formar part de les llistes de La Lliga de l'any 1901 i va donar suport a la candidatura d'Unió Catalanista de Joan Casas Arxer de l'any 1903. Però no va ser el fet de contraure matrimoni el que la va apartar de les aules banyolines, sinó que ho fou el fet d'anar a viure a Girona, on el seu marit tenia un negoci a la carretera de Santa Eugènia —amb botiga i magatzem de grans—, amb la que es guanyava molt bé la vida.
Una mostra d'aquest nivell econòmic fou la casa que es va fer construir l'any 1905, al número 7 de la ronda Ferran Puig, ideada per l'arquitecte Martí Sureda Vila, que fou l'arquitecte municipal de Girona entre 1890 i 1920, ciutat en la qual va gaudir d'un gran prestigi.
L'Encarnació va romandre casada amb en Prudenci al llarg de catorze anys, fins al mes de març de l'any 1909 quan es va quedar vídua. D'aquesta unió varen néixer set fills: Concepció, Josep (fundador de l'empresa José Xifra Riera), Ramon, Mercè, Conxita, Lluís i Narcís (que fou monjo a Montserrat amb el nom de Marcel).
Va ser una dona molt religiosa i pertanyia a diverses entitats religioses gironines, entre d'elles la Junta de Defensa de l'Ensenyança Catòlica, entitat de la qual l'any 1913 n'era vocal. Va morir a la ciutat de l'Onyar, el 8 de setembre de 1948.

Response: Va tenir una acadèmia de dibuix i pintura i va ser vocal de la Junta de Defensa de l'Ensenyança Catòlica.


Instruction: A què es dediquen els rens del text?

Context:
Els rens del Pare Noel, són els rens que tiren del seu trineu durant la nit de Nadal, el 25 de desembre.
Els vuit rens originals procedeixen d'un poema de l'any 1807 A Visit From St Nicholas. Posteriorment el ren Rodolf seria afegit arran de la publicació de Robert L. May Christmas story, en l'any 1939.
Aquesta idea dels vuit primers rens, es diu que podria haver sorgit d'una llegenda antiga de la mitologia escandinava, sobre el déu Odin, qui muntava un cavall amb vuit potes anomenat Sleipnir. Igualment ens els seus orígens, un cavall blanc era l'encarregat de portar a Sant Nicolau i a un ajudant, Zwarte Piet en neerlandès (Pere el Negre).
Tant el cavall com Black Peter, posteriorment desapareixerien de la tradició anglosaxona o es fusionarien.
La llegenda diu que els rens nadalencs permeten repartir els regals de Papà Noel en la Nit de Nadal i Nadal que va del 24 de desembre al 25 de desembre. I els encarregats de la seva cura serien els follets nadalencs.
El trineu màgic volador de Papà Noel, és tirat per a un total de nou rens, que serien: Donner (Tro), Blitzen (Llamp), Vixen (Presumida), Cupid (Cupido), Comet (Cometa), Dasher (Elegant), Dancer (Ballarí), i Prancer (Cabrioles), i liderats pel ren amb el nas vermell anomenat Rudolph (Rodolf), sent aquest l'últim ren a agregar-se a la història.
L'ordre d'aquests vuit rens que tiren del trineu de Papà Noel i van darrera de Rudolph, seria el següent, en el cas que els rens que es nomenen en el poema van d'endevant cap enrere (els rens de l'esquerre serien mascles i els de la dreta femelles).
De tots els rens que tiren del trineu màgic, els noms de Rudolph, Donner i Blitzen són d'origen alemany, mentre que els altres noms dels rens serien d'origen anglès.

Response: Tiren del trineu del Pare Noel.


Instruction: A què es dedica Mirna Vilasís?

Context:
Mirna Vilasís Camarasa (Sabadell, 5 de maig de 1970) és una cantant i multiinstrumentista catalana.
Amb Xavi Múrcia gestiona Discos a Mà, la productora, discogràfica, empresa i web dels seus tres projectes artístics: Samfaina de Colors, i Xavi Múrcia i Mirna Vilasís.
És fillola de la cantant d'òpera Mirna Lacambra, fundadora dels Amics de l'Òpera de Sabadell i de l'Orquestra Simfònica del Vallès. Des de petita, Vilasís va estudiar música clàssica (solfeig, harmonia, piano i cant) i es va llicenciar en grau mitjà de piano i de cant. També va realitzar estudis de jazz (piano i cant), música tradicional (harmonia i acordió diatònic), dansa, teatre i pedagogia musical.
El 1988, Mirna Vilasís i Xavi Múrcia creen el grup Samfaina de Colors, adreçat a tots els públics, per difondre la música, els instruments i la cultura dels Països Catalans. En aquests 30 anys de treball ininterromput, Samfaina de Colors han creat 23 espectacles musicals, han realitzat 5.350 representacions arreu del país i els seus espectacles els han vist més de 2.500.000 d'espectadors.
El 1994, Mirna Vilasís i Xavi Múrcia creen Tralla. Fou una proposta genuïna de cançó d'autor basada en el folk i influïda pel jazz, l'ètnic, el clàssic i les noves músiques. En els 10 anys de carrera van publicar 5 CDs i van realitzar 500 concerts als principals festivals del país i en diverses gires europees. Amb Com l'olor de la terra molla (Actual Records, 1997) van guanyar els premis Enderrock 2018 al millor disc de folk i a la millor cançó.
El 1995, Mirna Vilasís i Xavi Múrcia funden el grup La Cobleta de la Selva, cercant la visceralitat i la passió del cant popular català. Amb el CD Cançons d'aquell temps (Actual Records, 1998), van realitzar més de 300 concerts en circuits de música tradicional, música antiga, noves músiques i músiques del món.
El 2009, Mirna Vilasís inicia una carrera en solitari amb la publicació del CD Mirna (World Village-Harmonia Mundi, 2009), on canta les paraules de Maria-Mercè Marçal, Montserrat Abelló, Mercè Rodoreda, Vicent Andrés Estellés, Miquel Martí i Pol, Joan Salvat-Papasseit, Hermínia Mas i Joan Vinyoli. Al CD i la gira de concerts l'acompanyen els músics Marcel Casellas, Pau Figueres, Joan Aguiar “Juantxe”, Perepau Jiménez, Pere Olivé.
El 2015, Mirna Vilasís publica el disc Espero meravelles (Discos a Mà, 2015), on musica poemes de Montserrat Abelló i Soler. L'amistat que cantant i poeta varen tenir, afegeix al treball una passió i autenticitat innegables.
L'1 de febrer de 2018 es va donar el tret de sortida a l'Any Montserrat Abelló 2018  i Mirna Vilasís està participant en molts dels actes oficials de commemoració.

Response: És una cantant i multiinstrumentista catalana.


Instruction: Són parella el Wilf i el Reggie d'aquesta pel·lícula?

Context:
En Wilf (Billy Connolly) i en Reggie (Tom Courtenay) són amics des de fa molts anys i viuen amb la Cissy (Pauline Collins) a Beecham House, una residència per a cantants d'òpera retirats. Tots els anys, quan s'acosta l'aniversari del cèlebre compositor Giuseppe Verdi, els músics de la casa es reuneixen per organitzar un espectacular concert que servirà per recaptar diners i poder mantenir la residència durant la resta de l'any. Tanmateix, aquest any el concert perilla, ja que molts dels seus millors cantants han mort o han decidit no participar-hi. Al mateix temps, la residència es prepara per a l'arribada d'un nou hoste. Es diu que serà algun famós. Però, el que no esperaven en Wilf, en Reggie i la Cissy era que fos la Jena Horton (Maggie Smith), la que havia estat el quart membre integrant del seu quartet i alhora exdona de Reggie.
La història de Quartet se situa a Beecham House, una residència per a músics retirats. Hedsor House a Buckinghamshire va ser la casa que es va utilitzar per situar-hi Beecham House. Tot així, moltes de les seves escenes es van rodar també a l'església de Sant Nicolau del poble de Hedsor. Cal destacar, a més, que molts dels actors secundaris que surten a la pel·lícula són, de fet, antigues estrelles musicals, tal i remarca la mateixa cinta al final ensenyant fotografies velles seves.
La professionalitat i llarga experiència dels actors protagonistes va fer sobresortir la pel·lícula durant la temporada cinematogràfica 2012-2013. Així, van aconseguir alguns premis i nominacions dels quals destaquen:

Response: No.


Instruction: Qui és el jueu errant?

Context:
El jueu errant és el nom d'un personatge llegendari que explica com un esperit d'un jueu vaga per Europa per expiar els seus pecats, concretament la burla de Jesús a la crucifixió, tot i que hi ha versions locals que difereixen en l'acusació, com ara no haver deixat deturar Jesús a casa seva camí del Calvari. Una altra visió del personatge creu que era un amic de Crist, podria ser Josep d'Arimatea, que erra pel món esperant la seva segona i definitiva vinguda (com a tal apareix a la crònica Flores Historiarum).
La llegenda està documentada des del segle xiii i diversos testimonis durant tota l'edat mitjana i moderna relaten trobades amb aquesta figura. A partir d'aquesta època alterna amb l'holandès errant, una derivació marítima amb un vaixell fantasma. El jueu errant predomina sobretot als països germànics i Anglaterra, però se'n troben mencions a documents de pràcticament tot Europa, inclosa Rússia. Com a figura del folklore popular ha inspirat diversos relats, entre els quals la novel·la homònima d'Eugène Sue que va donar lloc a una adaptació operística. Una llegenda catalana diu que era un sabater que, quan Jesús es va aturar davant la seva botiga camí del Calvari, no el va voler aidar, i Jesús el va condemnar a caminar sense poder-se deturar ni per menjar ni per dormir; cada set anys completa una volta al món. Es deia que, per satisfer les necessitats, sempre li apareixia a la butxaca una moneda de cinc sous, i que aquestes monedes tenien la virtut de tornar sempre a la butxaca del seu propietari, de manera que constituïen una font de riquesa inesgotable.
La figura ha estat usada com a símbol de la diàspora jueva (el jueu és rebutjat per totes les nacions i no té casa) i també, per ideologies oposades, com a icona de l'antisemitisme.

Response: El nom d'un personatge llegendari.


Instruction: Amb qui es creuen al carrer els protagonistes?

Context:
I s'esdevingué que una altra parella, venint en sentit contrari, passà ran d'ells. Eren un home minso i menut i una dona que bufava. Impossible donar-ne cap altre esclariment, car llurs siluetes es perderen tot seguit darrera un massís de flors -això era a un dels poquíssims indrets de Barcelona que tenen massissos de flors. Si aquest Ajuntament!… Només, com a rastre de llur pas deixaren, suspesa en l'aire, una paraula sense nex ni explicació.
-…l'armari.-
Lola repetí dintre seu, maquinalment:
-L'armari.-
Però aquesta paraula no li suggerí cap imatge. Com si hagués dit un mot persà. Marit i muller seguiren avançant cap a llur casa, i els hauríeu sentit que picaven, i com el vigilant responia amb un crit modulat, que s'allargava en la nit.
* * *
Una paraula és llançada a l'esperit, i ell, sense altra intervenció de la consciència, pot començar la seva tasca. El verb fa prodigis. -Lola s'adormí pregonament i plaentment, i cap a la matinada, en aquells somnis de ninfes delicades i optimistes que s'esvaeixen com les boirines de l'alba, tingué una visió clara i amable de la seva alcova, la mateixa alcova de cada dia, però feta opalescent, dolçament lluminosa, com una cambra d'encís. D'on li venia aquell nou prestigi a l'alcova? En resseguí les parets una per una i reconegué, encara que una mica volatilitzat en claror, tot l'aparellament habitual: solament -i vet aquí la clau del misteri- a la paret quarta hi havia, inconegut, un armari. Qui havia portat allí aquell armari? Era caigut del Cel com la pedra de la Kaaba, o creat allí mateix per les fades matineres? Lola no ho podia endevinar, però un amor estrany i infinit es desvetllà en son cor per aquell nou auxiliar de l'endreç domèstic. L'armari era el sol radiant de la cambra, el carboncle lluminós que la feia excepcional i paradisíaca… Quin desengany, quina angoixa en obrir els ulls! L'armari era desaparegut. A desgrat de dues teles i una tauleta aquella paret semblava gemegar de nuditat. També Lola exhalà en un sospir la seva amargor infinita i girant-se de boca terrosa sobre el llit, caigueren sos cabells aixoplugant-la com el fullam d'un salze plorador.

Response: Amb una altra parella.


Instruction: Quan va néixer Mireia Serra?

Context:
Mireia Serra i Bernadó (Lleida, 1990), més coneguda pel nom artístic de Lily Brick, és una artista i muralista catalana inspirada per les obres d'Alfons Mucha i de Tamara de Lempicka. Després d'estudiar disseny gràfic i viure un temps a València i Brussel·les, va adoptar el seu pseudònim l'any 2014 en homenatge a l'artista russa Lília Brick per a dedicar-se professionalment a l'art de carrer.
Lily Brick crea murals de gran format amb pintura en esprai en espais rurals amb un estil proper a la poesia visual. Pinta principalment dones pèl-roges «gegantes» caracteritzades per la força i la calidesa de la mirada, talment Pippi Långstrump. L'obra Juliette, en una paret isolada de l'espai natural de Lo Clot de la Unilla, va fer-la coneguda i valorada internacionalment.
L'any 2017 pintà un mural al prestigiós Hotel 128 de l'Street Art City de Lurcy-Lévis, i l'any següent fou seleccionada per al programa Graffiti without Gravity: Street Art in Space de l'Agència Espacial Europea amb seu a Noordwijk. L'any 2020, realitzà murals al Campus tecnològic i científic de l'Indian Institute of Technology Bombay en el marc del Techfest, la fira tecnològica més gran d'Àsia, i al carrer de Sant Joan de Reus en una de les façanes de l'antic Hospital amb motiu dels 10 anys del Casal de Joves la Palma.
L'any 2021, creà un un relat gràfic en forma de vinyeta a la paret exterior de Cellers Tarroné. Amb un estil que recorda a l'aquarel·la i imita una pintura elaborada amb vi, resumeix amb detall i minuciositat la història de totes les generacions de la família que han fet créixer el projecte familiar de fer vi a Batea.
La dama de les flors
Magda a Alcoletge
Mamapop
Gargar Festival 2016

Response: El 1990.


Instruction: Qui va ser Carlota Matienzo?

Context:
Carlota Matienzo Román (Barcelona, 14 de juny de 1881 — Nova York, 31 de juliol de 1926) va ser una mestra i feminista que va néixer a Barcelona però desenvolupà la seva trajectòria professional a Puerto Rico. És coneguda per la seva tasca per reformar l'escola pública de Puerto Rico, i per ser una de les fundadores el 1917 de la Lliga Femenina de Puerto Rico i el 1921 la Lliga Social Sufragista.
Carlota Matienzo Román va néixer al carrer del Doctor Dou de Barcelona, filla de Rosendo Matienzo Cintrón, porto-riqueny natural de Luquillo, el qual, quan estudiava a la Universitat de Barcelona, havia conegut Carlota Román i Diaz, natural de Fajardo, i s'havien casat. Als inicis de la dècada de 1880 la família va tornar a Puerto Rico i es va instal·lar a Mayaguez, on el seu pare va establir el seu negoci com a advocat i esdevingué actiu en la política. El 1904 seria elegit membre de la Cambra de Representants de Puerto Rico pel seu districte.
El 1907, Carlota Matienzo es va graduar a la Universitat de Puerto Rico, en el que era la primera promoció d'estudiants després de la fundació de la universitat. Després va anar a Nova York per fer el treball de grau, on estudiaria filosofia a la Universitat de Colúmbia. Va retornar a Puerto Rico per esdevenir mestra.
En la seva vida professional, Matienzo va impulsar la reforma del sistema escolar públic de Puerto Rico per tal d'estendre l'educació a totes les classes socials.
També esdevingué activa en altres assumptes polítics. La Lliga Femenina de Puerto Rico, que va ser la primera organització del seu tipus per treballar pels drets de les dones, va ser fundada el 1917 per dones de "l'elit de la propietat, professional i intel·lectual", incloent Ana Roque de Duprey, Ángela Negrón Muñoz, i Matienzo, totes professores. En aquest període els grups per defensar els drets de les dones eren actius en diversos llocs de Llatinoamèrica i els Estats Units.
El 1921, Carlota Matienzo va ser una de les impulsores de la Lliga Sufragista per tal de treballar directament perquè les dones poguessin votar. Entre els seus membres hi havia doctors, escriptors i altres intel·lectuals. Va ajudar a organitzar conferències importants a San Juan, Ponce, Puerto Rico i Arecibo. Va estar entre el grup de dirigents que van portar els assumptes relacionats amb les dones de la legislatura. Després d'aliar-se amb l'Associació Feminista Popular de Dones Treballadores de Puerto Rico, la Lliga va donar suport al sufragi universal.
Matienzo Román va continuar a la direcció de la Lliga fins al 1924, quan es va dividir en dues organitzacions, una ruptura provocada en gran part per l'afiliació política dels dirigents. Els qui es van quedar amb la Lliga van afavorir el Partit Republicà Pur i la Coalició Republicana Coalició Socialista. El dissidents van captar membres del Partit d'Unió i Republicà-Unionista Aliança.
Posteriorment Matienzo Román va participar també en la fundació de la societat d'Ajut de les Dones de Puerto Rico. Va treballar directament per proporcionar les solucions a problemes que afectaven el conjunt de les dones.

Response: Una mestra i feminista.


Instruction: On va néixer Carme Montornés?

Context:
Carme Montornés Serra (Sitges, 14 de juny de 1942 - Girona, 12 de setembre 1993). Actriu sitgetana que va formar part de la companyia de teatre La Cubana.
Nascuda a Sitges, es va traslladar amb els seus pares i la seva germana, Fina Montornés, quan era molt petita a Córdoba (Argentina). De seguida es van tornar a instal·lar al seu poble natal. Va estudiar a l'escola Esteban Barrachina coneguda popularment com «l'escola la Vila». Es va titular en Art Dramàtic l'any 1967 per l'Institut del teatre de Barcelona. En la seva promoció hi havia els actors Joan Pera i Carles Canut. Amb la companyia La Cubana va treballar en els espectacles Els Vicis Capitals (1981), Agua al siete (1982), Cubana's Delikatessen (1983), La Tempestad (1986), Cubanades a la carta (1988), Cómeme el Coco, negro (1989) i Marathon Dancing (1992). Amb la companyia va aparèixer en l'especial de cap d'any de 1990 Per cap d'any TV3 no fa res, Els Grau (1991) i la popular sèrie Teresina S.A. (1992).
Es va casar amb Joaquín Domínguez i té dos fills, Joaquim i Roger. Va morir a causa d'un càncer de pit.

Response: A Sitges.


Instruction: Qui és Maria José Segarra?

Context: La fiscal general de l'estat espanyol, Maria José Segarra, ha avisat que no acceptarà i serà ‘ferma' davant dels intents de condicionar ‘personalment o professionalment' la tasca de jutges i fiscals al Principat. En la inauguració de l'any judicial, ha volgut posar en valor la ‘difícil tasca' dels fiscals davant la ‘greu situació generada a Catalunya' i els ha mostrat el suport ‘absolutament inequívoc'. Segarra ha fet una defensa tancada de la llei i ha dit que no poden haver-hi ‘excepcions' perquè suposaria el ‘trencament de la democràcia'. Segarra ha pronunciat aquestes paraules a pocs dies que la fiscalia s'hagi de pronunciar i presentar els escrits d'acusació contra els presos polítics, on el ministeri públic haurà de plasmar la seva posició sobre l'existència o no de rebel·lió. La fiscal general ha defensat que els fiscals són ‘autònoms' i també ha afirmat que l'independentisme és ‘legítim' però ha dit que s'ha de ‘canalitzar a través de l'ordenament jurídic'. Segarra ha volgut defensar la tasca de jutges i fiscals en uns dies en què el jutge instructor de la causa del procés, Pablo Llarena, està enmig de moltes mirades pel procediment obert a Bèlgica contra ell. La fiscal general ha volgut retre homenatge a tots els processionals de la justícia en la inauguració de l'any judicial. Segons Segarra, el 2017 s'ha assistit a Catalunya a un ‘desbordament' de l'ordre constitucional i estatutari que ha tingut davant ‘l'actuació ferma de la fiscalia en el seu inequívoc compromís amb el principi de legalitat'. També ha defensat que Espanya té un sistema judicial ‘fort i sòlid' i que el ministeri fiscal actua ‘amb absoluta autonomia i només al servei del principi de legalitat'. Així, vol esvair dubtes sobre una eventual pressió per part del govern espanyol a l'hora de tipificar els delictes pels quals acusarà els líders del procés durant el judici.

Response: La fiscal general de l'estat espanyol.


Instruction: Què no vol la Maria?

Context:
Per evitar un matrimoni arranjat a Don Carlos, un ancià duc espanyol, la príncessa Maria es disfressa com l'anterior criada del seu oncle, Marietta, i escapada de França en un vaixell ple de noies per casar a les colònies i que està viatjant a Nova Orleans. A bord, Marietta es fa amiga de Julie.
En la ruta, les dones parlen de amb quin tipus d'home volen casar-se. "Marietta" impressiona les altres noies declarant que no pretén casar-se amb qualsevol. Poc després, el vaixell és abordat per pirates, que maten la tripulació sencera i agafen les noies cap a la costa.
Després que els pirates divideixin el botí, giren la seva atenció a les noies. Just llavors, se sent el cant ("Mercant! Mercant! Mercant!"). Els pirates extingeixen les seves llanternes i foc per evitar la detecció, però Marietta agafa una de les llanternes i corre cap al cant, cridant "ajuda, ajuda". Uns mercenaris derroten els pirates i rescaten les dones.
El cap dels mercenaris, el capità Richard Warrington, canta "Neath a Southern Moon" a Marietta. Malgrat la seva atracció per ella, Warrington declara que no vol casar-s'hi.

Response: Un matrimoni arranjat a Don Carlos.


Instruction: S’arriben a entendre els senyors?

Context:
Res d'això: no eren pas homes d'aquesta fusta. La posa aclaparada d'un i altre traïa les respectives disposicions. Cada un, a l'estudiar sa pròpia situació, medí la del contrari i seguidament se comprengueren, com se comprenen les ànimes petites. Ambdós calcularen que una mútua intel·ligència podia encara millorar les respectives situacions. Don Eudald tenia bons padrins i podia emparar i salvar la situació compromesa del Cerdà. En canvi aquest podia tornar-li a la cleda els mansos moltons del poble i assegurar-li la pacífica possessió de sos drets a l'empriu. Tot seria qüestió d'alguns grapats de les grogues, que encara sobraven en les caixes de Serra-Bruna, per a tapar la boca als més desatinats. Del contrari el Cerdà era perdut, mes també el senyor era enfonsat per sempre davant del país que el miraria amb horror i no mancarien altres Cerdans per a amargar-li la vida.
El Cerdà s'apropava balancejant el cap i don Eudald el mirava venir procurant imprimir intencionadament a son posat de jutge sever i irritat, un cert deix de protecció, sense que del fons de llurs ànimes egoistes se n'alcés cap veu de protesta pel contuberni que meditaven sobre la terra fumejant encara amb els dols que havien sembrat.
Mes no contaven amb un tercer personatge, el mosso del senyor (representant de l'esperit senzill del poble), que, incapaç de compendre la baixesa agena, jutja solament a impuls de sos sentiments generosos, per més que sovint malmenats per la ignorància i la malícia. Per ell, aquells dos homes sintetisaven dos pols oposats, com si diguéssim els esperits del bé i del mal, entre els quals no hi cap componenda de cap mena. Cregut, doncs, de què anaven a abraonar-se, s'interposà noblement entre els dos, amb el garrot alt, disposat a jugar-se la vida per son amo. Com si aquella ingènua manifestació del sirvent revetllés en ells una engruna de dignitat, el Cerdà trencà de camí, i un i altre seguiren sa via sens tornar-se a mirar.

Response: Sí.


Instruction: Què explicava l’àvia?

Context:
La padrina ens contava històries de la guerra. De quan el seu pare i tiets, massa joves per agafar un fusell que tot just havien après a fer anar, marxaren amb l'avi a lluitar en un conflicte que no havien demanat. Ens mostrava com van canviar les coses també per als petits, com ella i els seus germans. Fins aleshores tota la canalla del poble havien anat junts a l'escola i no entenia per què, de sobte, ja no els deixaven jugar amb el fill de l'alcalde. Aquell nen, però, tenia un gran cor. No li feia res que els seus amics portessin roba desgastada o algun forat a les sabates, i no en sabia de bàndols nacionals o republicans, que eren paraules dels grans. Per això, quan podia i d'amagatotis, s'escapava del costat de la seva família i els portava una llonganissa o una barra de pa.
La padrina ens feia seure al voltant de la llar de foc per explicar-nos el que va viure perquè no hi ha res pitjor que l'oblit i perquè cal aprendre de les males experiències per aconseguir que no tornin a passar. Molts jorns acabaven pintats de dolor i amb llàgrimes als ulls per les males notícies que arribaven del front. La gent tenia una foscor feréstega instal·lada dins el cor de forma perenne. En aquells temps difícils, podien acomiadar el dia dient: «És fosc, molt fosc. Ni la lluna ha gosat sortir, tenia por de la foscor.»
Relat publicat al llibre recopilatori de la temporada 2021-22 Vull Escriure.

Response: Històries de la guerra.


Instruction: A quina ciutat governen?

Context:
Laios i Iocasta, reis de Tebes, descobreixen mitjançant un oracle que llur fill Èdip serà l'assassí del seu pare i el marit de la seva mare. Així doncs, ordenen a un esclau que es desfaci del nadó al mont Citeró. L'esclau, però, sent llàstima del nadó i decideix no matar-lo, sinó abandonar-lo. És aleshores que el recull un pastor de Corint, que el duu al rei de Corint, que l'adopta com a fill seu.
Un bon dia, Èdip descobreix mitjançant l'oracle d'Apol·lo l'horrible vaticini i se'n va de Corint. Durant el viatge, troba Laios al camí. Comencen a barallar-se, i finalment Èdip mata el rei Laios i els seus guàrdies. Quan arriba a Tebes, allibera la ciutat de l'esfinx, i obté el tron de la ciutat quan es casa amb Iocasta: aleshores s'acompleix l'oracle.
Prou temps després, per tal d'acabar amb una gran epidèmia a la ciutat, Èdip consulta l'endeví Tirèsias, que li confirma la causa d'aquesta epidèmia: l'assassinat de l'antic rei Laios. Un cop sabuda la veritat, Iocasta se suïcida penjant-se al palau i Èdip es punxa els ulls per quedar-se cec. Finalment, fuig de la ciutat.

Response: A Tebes.


Instruction: Qui va ser Macar?

Context:
Segons la mitologia grega, Macar (en grec antic Μάκαρ o Μακαρεύς) va ser un dels Helíades, un dels fills d'Hèlios i de Rode. Alguns autors l'anomenen Macareu, en lloc de Macar.
Després de matar el seu germà Tènages va fugir de Rodes i es refugià a Lesbos, al capdavant d'una tribu de jonis i altres colons que procedien de diversos llocs. Allà va aconseguir prosperar i sotmetre a les illes veïnes, que en la seva major part estaven deshabitades. Va esdevenir rei de l'illa i de les illes properes. En aquella època va arribar a l'illa el fill de Làpites, Lesbos, que per obeir un oracle, va anar a establir-se a l'illa amb la seva gent. Lesbos es va casar amb la filla de Macar, Metimne, epònima de la ciutat de Metimna. Macar va tenir una altra filla, Mitilene, també epònima de Mitilene. Els jonis de Macar i els tessalis de Lesbos van habitar l'illa plegats. Després l'heroi Lesbos donà nom a l'illa.
Viccionari

Response: Un dels Helíades.


Instruction: A què es dedica Isona Passola?

Context:
Isona Passola i Vidal (Barcelona, 1953) és una productora, guionista i directora de cinema catalana. Va ser la presidenta de l'Acadèmia del Cinema Català del 2013 al 2021, en què va assumir la presidència de l'Ateneu Barcelonès. És Presidenta de l'APIMED (associació de productors de la Mediterrània) des de l'any 2007 i també forma part del Consell d'administració de Betevé.
És coneguda per l'èxit de les pel·lícules Pa Negre (2011) i Incerta glòria (2017), del director mallorquí Agustí Villaronga, així com pels seus documentals socials i polítics com Cataluña-Espanya (2009) o L'Endemà (2014), ambdós dirigits per ella mateixa.
Isona Passola és filla de l'empresari catalanista Ermengol Passola. Es va llicenciar en Història Moderna i Contemporània a la Universitat Autònoma de Barcelona. L'any 1992 va fundar la productora Massa d'Or Produccions i des de llavors s'ha dedicat bàsicament a la producció i a la direcció cinematogràfica. Entre els ideals fundacionals de la productora, s'hi destaca el de la lluita aferrissada per a tenir un cos potent de cinema en català; per la importància de fer cultura en la llengua pròpia i la convicció que no existeix cap país fort sense una cultura audiovisual potent. El tàndem format per ella i Agustí Villaronga ha tirat endavant una trilogia temàtica sobre la guerra civil, conformada per les pel·lícules EL MAR (1999), Pa negre (2010), guanyadora de 9 premis Goya i 13 premis Gaudí, i la més recent, Incerta glòria (2017), també premiada amb 8 premis Gaudí. També ha produït pel·lícules de Jesús Garay, Mario Gas o Joaquim Jordà i una desena de documentals i TV movies.
La seva vessant més política, mantinguda també al llarg de la seva trajectòria professional, es concreta audiovisualment amb les produccions Cataluña-Espanya (2008) i L'ENDEMÀ (2014), que ella mateixa va dirigir i que tenien l'objectiu de fer divulgació sobre l'independentisme. En la mateixa línia, va figurar a la llista de Junts pel Sí per a les eleccions del Parlament de Catalunya del 2015 i es va implicar en la campanya pel Sí al referèndum de l'1-O.
Va formar part del Consell Nacional de la Cultura i les Arts (CoNCA) (2012-2019), va ser presidenta de l'Acadèmia de Cinema Català (2013-2021), durant anys va ser professora universitària a la Facultat de Comunicació Blanquerna de la Universitat Ramon Llull.
És jurat dels Premis Lluís Carulla i del Premi Ramon Llull i participa sovint com a tertuliana a diversos mitjans de comunicació.
El febrer de 2021 fou nomenada presidenta de l'Ateneu Barcelonès, esdevenint la primera dona presidenta en els 160 anys d'història de la institució.

Response: És una productora, guionista i directora de cinema catalana.


Instruction: Van al carrer?

Context:
-No; però no surten, fan com nosaltres. Escolti, per no haver-hi de trobar ningú…
El mateix diuen les meves germanes i la família de l'oncle  Francesc. Com tothom és fora, no surten al vespre.
-I és natural; ahir varen venir la padrina i el padrí i també ho deien: «¿Què en farem de sortir, si tothom és fora?»
-Ca! si és un fàstic! tothom és fora!
Tots els espantats es fiquen al últim recó de casa, i per cohonestar la seva por, exclamen:
-No es troba una ànima!
Ara, si es mor un vell de cent anys, tot seguit trobareu qui digui:
-Ja n'ha petat un altre! I això que diuen que no hi ha res.
Ja no es pot mal parir; ni tenir febres, ni encadernar-se sisquera; de tots els mals ne diuen còlera els porucs.
Si vostè es talla els cabells i el veu pel carrer un d'aquests, se'l mira arrufant el nas i diu:

Response: No.


Instruction: Cap a quina direcció camina?

Context:
…i tres passes més a la dreta. Aquí!
…Tampoc hi ha res!! Com vau deixar que fes el mapa del tresor el pirata dislèxic!
#mmbmicrorelats
C: …i tres passes més a la dreta. Aquí!
…Tampoc hi ha res!! Com vau deixar que fes el mapa del tresor el pirata dislèxic!
VE:  … El tresor enterrat cridava “Aquí! Aquí!” però ningú no el trobava. Estava fart d'aquell joc: odiava l'amagada
C:  … i enyorava navegar i aquells temps en què sentia els canons i els sabres lluitant per ell
VE:  … El bagul del tresor estava fart d'aquella cova: mai no havia estat més ric, mai no s'havia sentit més pobre
C:  …Només li quedava esperar que algú vingués a caçar el porc senglar al que feia de coixí.
VE:  … Però el porc senglar estava segur: ningú no vivia en aquella illa 😉
C:  … Les monedes d'or envelliran avorrides sense còrrer de mà en mà… I tot per culpa del pirata dislèxic!

Response: Cap a la dreta.


Instruction: De qui parla el text?

Context:
Dominguito del Val (Saragossa, c. 1243 - c. 1250) va ser, segons una llegenda, un nen mort a mans de jueus, i venerat com a sant per l'Església catòlica fins al 1965, quan es va reconèixer la falsedat de la llegenda. És un cas de fals libel de sang creat per fomentar l'antisemitisme i la persecució dels jueus, habitual durant l'edat mitjana.
Ni tan sols hi ha proves que el nen existís realment. No hi ha referències al fet fins al segle xvi, segles després que hagués passat, suposadament. La mateixa llegenda, per remuntar-se en el temps, diu que el rei Alfons X de Castella havia narrat els fets, en una obra perduda.
Segons la tradició, Dominguito era fill del notari Sancho de Val i era un escolà del cor de la Seu de Saragossa. Als set anys, fou enganyat pel jueu Albayuceto, que amb altres jueus, el van fer víctima d'un assassinat ritual. Els jueus volien matar tots els cristians de Saragossa, per la qual cosa van fer un conjur i necessitaven el cor d'un cristià pur. Van prendre Dominguito i van reproduir en el nen els martiris de la Passió de Jesús. Després de crucificar-lo, li tallaren el cap i els peus, enterrant-ne el cos vora el riu Ebre. Allí fou trobat per uns barquers. El jueu que havia d'acabar el ritual, portant el cor del nen i una hòstia al riu (la qual cosa faria que qualsevol cristià que en begués aigua morís) fou detingut casualment i, en trobar-se-li el cor, fou torturat fins que confessà el fet. Els jueus van ésser executats.
Les restes del nen es portaren a l'església de San Gil i després a la catedral, on hi ha una capella de Santo Dominguito de Val. Dominguito fou canonitzat i considerat patró dels escolans de la ciutat. El seu culte, com el d'altres nens ficticis similars, fou suprimit per l'Església en 1965, en reconèixer-lo com a llegendari i basat en una falsedat, a més de tenir caràcter clarament antisemita.

Response: De Dominguito del Val.


Instruction: Quin càrrec ocupa Mònica Oltra?

Context: La vice-presidenta de la Generalitat, Mònica Oltra, ha criticat la comparació feta per la secretària general del PP del País Valencià, Eva Ortiz, entre l'assetjament feixista de què havia estat víctima Oltra i la samarreta amb la cara de l'ex-president Francisco Camps que va lluir l'any 2009. ‘Hi ha hagut persones que han portat a l'hemicicle de les Corts samarretes amb la cara d'un dirigent del PP', ha dit Ortiz, després d'haver expressat la condemna del PP a l'atac contra Oltra. ‘Em sembla indignant que una alta dirigent política compare la samarreta de Camps que jo em vaig posar amb els feixistes que, encaputxats i amb la cara tapada per una màscara d'un assassí en sèrie, van venir durant la nit a la porta de ma casa', ha dit durant la conferència de premsa posterior a la reunió del Consell. Visiblement enfadada, ha afegit que si Eva Ortiz ho deia seriosament, potser ja no calia que existís Espanya 2000. La vice-presidenta del Consell ha negat que l'atac de què va ser víctima a casa seva fos un escarn, ja que no havia tingut cap intenció política o social més enllà d'amenaçar. ‘Un escarn es produïx quan un col·lectiu que fa una reivindicació política protesta, a la llum del dia i amb la cara descoberta, davant un personatge polític sobre qüestions relacionades amb l'exercici del seu càrrec', ha explicat. I ha afegit que una vegada els membres d'un grup partidari de la tauromàquia li van fer un escarn i ella els va atendre. ‘Cada partit i cada persona ha de decidir amb qui vol estar, amb la democràcia o amb el feixisme. Aquí no hi cap l'equidistància', ha avisat Oltra, i ha dit que la comparació del seu atac amb un escarn donava cobertura als nazis i als feixistes. L'advocacia de la Generalitat ha denunciat l'atac al domicili de la vice-presidenta davant la fiscalia. Segons fonts pròximes, la denúncia, en què hi ha adjunts els vídeos de l'atac que Espanya 2000 va penjar a les xarxes socials, considera que l'acció podria ser constitutiva de delictes d'assetjament, odi i desordres públics. La denúncia va ser sol·licitada dijous pel president de la Generalitat, Ximo Puig.

Response: Vicepresidenta de la Generalitat.


Instruction: Qui ha aconseguit el càrrec d'eurodiputat?

Context: Serà el pròxim serial al Parlament Europeu. Després d'aconseguir d'entrar-hi com a eurodiputats de ple dret, ara el president Carles Puigdemont i el conseller Toni Comín intentaran d'entrar al grup parlamentari dels Verds-ALE, el quart més nombrós de l'eurocambra. Tots dos compten amb el suport d'ERC a l'ALE, però el grup que de moment hi posa més traves en públic és el dels Verds, majoritari en l'aliança. Ahir, en declaracions a VilaWeb, el copresident dels Verds, Philippe Lamberts, va ser taxatiu a l'hora de valorar com ‘un problema' la petició de Puigdemont i Comín d'entrar al grup. Segons Lamberts, d'origen belga, és ‘incongruent' que els dos independentistes catalans vulguin entrar en un grup ‘oposat al dels seus millors amics belgues', en referència al partit flamenc N-VA. Aquest partit, que és al grup dels Conservadors i Reformistes Europeus a la cambra –en què també hi ha Vox–, ha donat suport explícit als exiliats d'ençà que van arribar a Bèlgica. ‘La lògica conduiria que aquestes dues persones s'unissin al grup dels seus millor amics', va dir ahir Lamberts. L'altra copresidenta dels Verds, Ska Keller, va ser més prudent i va dir que avaluarien la petició dels eurodiputats catalans, però no amagava que no comparteix ideologia amb el president català: ‘Tots sabem que el senyor Puigdemont no és un verd i tampoc no és part del nostre partit de l'ALE a Catalunya . No comparteix les nostres polítiques i això és una evidència.' Més tard, l'eurodiputada d'ERC Diana Riba va contradir Lamberts i digué que Carles Puigdemont i Toni Comín no eren ‘en absolut' fora del grup Verds-ALE a l'eurocambra. Riba va afegir que continuaven la negociació amb els Verds. ‘Som al començament. En absolut no tenim un “no” dels Verds', va remarcar. I subratllà que, en cas que els Verds rebutgin la incorporació de Puigdemont i Comín, forçarien una votació entre els membres sobre la petició.

Response: Carles Puigdemont i Toni Comín.


Instruction: De qui parla el text?

Context:
Monsieur Gremière no era un fotògraf convencional. Quan capturava una imatge es produïa un estrany efecte en la línia espai-temps. Si, just en la fracció de segon en què estava obert l'obturador, un subjecte retratat pensava un desig, aquest es complia. I amb totes les conseqüències.
Els casos més senzills eren desitjos materials. Com el jove de família humil que desitjava tenir un Ferrari lluent i després de la foto va trobar un cotxe vermell a la porta i les claus a la butxaca. O aquell desig d'algú altre de guanyar a la loteria aconseguit amb un bitllet premiat en el següent sorteig.
Però això no era tot. Quan la Teresa va fer-se un retrat amb la seva filla a l'estudi de Gremière, va pensar: “Tant de bo el Josep no ens hagués deixat fa uns anys en aquell accident” i, tot d'una, entre elles dues hi havia el Josep. De fet, era com si no hagués faltat ni un dia. Tots tres havien viscut una realitat paral·lela a l'existent fins a l'instant de la fotografia, tenien records de cada un dels dies i el fatídic accident havia resultat en ben poca cosa, només un os trencat.
La família dels Rosich volien regalar una foto als avis, i es retrataven amb els seus tres nens. Però quan somreien a la càmera, tant el pare com la mare tenien l'anhel d'una altra foto, una foto amb 6 persones, incloent-hi la petita Neus que amb pocs mesos va patir una meningitis sense superar-la. I així va ser el regal als avis, amb 6 cares somrients, on la malaltia passada sols era un record llunyà.
Més curiós va ser el cas d'un matrimoni malavingut, que es feien una foto per allò de les aparences. La dona, la Raquel, només pensava que el seu home hauria d'haver fugit amb una de les seves amants. I el David va desitjar que la Vicky fos allí en aquell moment fent-se la foto. La imatge de les dues dones, la Raquel i la Vicky de bracet, va quedar magnífica. Com el nou futur que van començar juntes.
—>> MICRORELAT FINALISTA DEL CONCURS!!

Response: De Monsieur Gremière.


Instruction: Què semblava impossible?

Context:
-Però això sembla impossible!- deia en Ramon. -Com pot, aquest home, deixar-se dominar així?
-Ai Déu el faça bo! Si és com el pa blanc. Diu que tot s'ha de pendre tal com Déu ho envia, i que a on aniria, la pobra dona, si ell la treia de casa? Diu també que cadascú ha de portar sa creu; mes jo no hi estic pas conforme amb això. Està bé que cadascú porti sa creu, mes jo carregar amb la dels altres, repudai!…
-I el poble què hi diu, amb això?
-Si, què vol que hi digui? Que és un martri. No falta, per això, qui ho troba un xic bé, que hi hagi qui el retingui, perquè, com és de tanta bondat i s'escolta a tothom, si no fos així la major part de l'any aniria sense camisa. Emprò em sembla que no és pas tot u ésser retingut o anar escanyat. La Curesma no ha pas de durar tot l'any. A més de què els orris qui els fa és ella, que ja li asseguro que fa bon bossot. El seu rebost i el seu galliner són els mellors del poble, mes el pobre senyor Rector, si no és alguna gallina, morta de mala mort o alguna culana tarada, poc ne tasta res: tot va al mercat. És una dona que faria calés dels claus de les baldufes. Per Sancujema va fer dos anys, varen passar uns senyors que caçaven la perduda i els va vendre tota la parraqueria de la caixa, que encara era del temps de quan Judas era fadrí. ¡Creuria que en va treure mitja dobla de cotra, allà a on no valia tres pessetes!

Response: Que aquest home es deixés dominar així.


Instruction: Com es diu el protagonista?

Context:
Thomas Jerome Newton (David Bowie) és un extraterrestre del planeta Anthea, que arriba a la Terra buscant una manera de transportar aigua al seu planeta, que pateix una sequera devastadora.
Newton utilitza el seu coneixement de tecnologia més avançada per treure patents de molts invents a la Terra, aconseguint una gran fortuna com a cap d'una empresa de tecnologia, World Enterprises Corporation, ajudat pel seu advocat de patents, Oliver V. Farnsworth (Buck Henry). Amb aquests diners desitja construir naus espacials que podrien portar aigua al seu planeta.
A Nou Mèxic, Newton coneix a Mary-Lou (Candy Clark), una noia senzilla i treballadora, amb qui comença una relació romàntica. Mary-Lou li mostra a Newton costums terrenals, com anar a l'església, prendre alcohol, la moda, i finalment, el sexe. Però la seva obsessió amb l'alcohol i la televisió destrueixen lentament la relació romàntica amb Mary-Lou. La seva identitat oculta és descoberta pel doctor Nathan Bryce (Rip Torn), un dels seus pocs amics. També li revela la seva identitat extraterrestre a Mary-Lou, que no és capaç d'acceptar el fet.
Newton intenta iniciar el programa de rescat per al seu planeta, però just abans del primer enlairament el govern ho atura, mentre uns agents assassinen als seus socis, fins i tot a Farnsworth i el seu amant. El govern, que havia rebut informació sobre la veritable identitat de Newton per Bryce, el captura en un apartament luxós, i el sotmet a rigorosos i inhumans experiments.
Després de molts anys a la presó, Mary-Lou el visita, molt canviada pels anys (la seva joventut i bellesa han desaparegut). Comprèn que la relació amb Newton ha fracassat, i marxa. Newton llavors s'adona que la porta està oberta, i que al govern ja no li interessa la seva situació, i per tant, escapa.
Newton ha fracassat en la seva missió de salvar al seu planeta. Es queda atrapat a la Terra, sol i desesperat. Tracta d'enviar un missatge a través d'uns enregistraments que espera siguin transmesos per ràdio. Bryce compra un enregistrament, i decideix anar a veure a Newton per saber què contenia l'enregistrament. Bryce, ja vell, es troba amb Newton, que segueix jove, encara que deprimit i alcohòlic, intentant superar l'angoixa d'haver fracassat en la seva missió.

Response: Thomas Jerome Newton.


Instruction: Què és un tirs?

Context:
Un  tirs
és un bastó que està tot ell folrat de vinya o d'heura i de vegades amb alguns llaços. Està rematat per una pinya de pi. Es tracta d'un símbol fàl·lic que representa aquesta força vital que s'associa en general amb el déu grec Dionís - Bacus. Es creu que d'aquest símbol té l'origen a l'antic Egipte i Fenícia. Els tracis el van assimilar en l'Antiguitat i després va passar a tot el món hel·lenístic.
El tirs es relaciona també amb la vara màgica dels conjurs i amb els símbols axials verticals, que són els que representen l'eix del món o bé tenen relació analògica amb ell.
A la mitologia del món grec el tirs és una vara o bastó folrada de vinya o heura i rematada per una pinya de pi. Era el símbol fàl·lic utilitzat en les festes orgiàstiques que es feien en honor del déu Dionís o de Bacus (que és un epítet utilitzat també pels grecs i que van prendre més tard els romans per la seva religió). A aquest símbol se li suposa d'origen traci (que al seu torn prendrien d'Egipte i Fenícia), difós després pel món hel·lenístic.
Viccionari

Response: Un bastó.


Instruction: A què fa referència la carta?

Context:
Benvolgut senyor:
L'escric en relació als fets ocorreguts dissabte passat al seu establiment.
Mentre esperava la meva acompanyant al sopar, tot mirant la carta, em va picar un mosquit tigre. Ho va fer al front, on els cabells em fan una petita entrada. Quin lloc més inoportú! Després de la dolorosa picada amb els dits podia notar com una petita protuberància emergia. Al moment començà la picassor, molt intensa. Impossible no gratar-se. El petit bony al front s'anava fent gran. Seguia rabiant de picor i creixia l'àrea afectada. Tant, que al final quasi no m'hi arribava i no se'm veia a mi sinó una gran calba sota la qual em trobava. Com a resultat, la noia que em venia a conèixer devia marxar per no veure-m'hi, perquè llavors no m'assemblava al de la foto que ella buscava.
Aquesta contrarietat ha capgirat els meus plans de futur, donat que no podré casar-me i tenir fills amb ella, i el culpo a vostè per no tenir el local net d'insectes.
Com a compensació demano que corrin amb les despeses del meu proper sopar amb una altra noia, amb qui he contactat mitjançant la mateixa plataforma d'internet.
Esperant resposta, rebi una cordial salutació.

Response: Als fets ocorreguts dissabte passat.


Instruction: Què era Philotis?

Context:
A la mitologia romana, Philotis, també coneguda com a Tutula, era una esclava (ancilla) que va obtenir una victòria important dels Romans sobre els llatins durant el segle IV aC.
Debilitats pel saqueig dels Gals a Roma l'any 390 aC, els Romans havien patit un derrota punyent a Fidenes, i els hi havien reclamat que entreguessin les seves esposes i filles verges com a ostatges per assegurar la pau. A La vida de Ròmul de Plutarc (ca. 75 aC), s'explica que Philotis va proposar que ella i altres dones esclaves fingissin ser les mullers i filles de les famílies Romanes i les entreguessin als llatins hostils.
Després que el senat Romà dongues el vist-i-plau al pla, les dones es van vestir amb robes elegants i joies, i van visitar el campament del enemic. Allà van seduir els llatins fent festes i bevent. Després que els enemics quedessin adormits, Philotis i les altres esclaves van robar les espases de l'enemic. Philotis Va trepar a un ficus salvatge (caprificus), amagant una torxa a la seva roba, llavors el va encendre per avisar els Romans. Aquests, en veure el senyal, van envair el campament llatí i van matar els soldats mentre dormien. Les dones van ser alliberades i els hi van donar una dot com a premi per la seva actuació.
Pel festival conegut com a Nonae Caprotinae, les dones lliures i les esclaves Romanes menjaven al costat del ficus per tal de commemorar la victòria.

Response: Una esclava.


Instruction: Com es fabrica un caçador de somnis?

Context:
Un atrapa-somnis o caçador de somnis és un adminicle fet a mà, la base és un cercle fabricat tradicionalment amb fusta de salze, amb una xarxa fluixa en el seu interior i decorat amb diversos objectes (comunament plomes).
Segons la creença popular, la seva funció consisteix a filtrar els somnis de les persones, deixant passar només els somnis i visions positives, els somnis que no recordes són els que baixen lentament per les plomes. els malsons es queden atrapades en el compte (pedra) i l'endemà al matí es cremen amb la llum del dia perquè no es compleixin.
Els atrapa-somnis es van originar en la nació nativa nord-americana de Ojibwa. Durant el moviment Pa-Indi en la dècada dels 60 i 70 van ser adoptats pels natius nord-americans de diferents pobles. Fins i tot, van arribar a ser vistos com un símbol d'identificació de la cultura nativa, però, altres nadius nord-americans els consideren com una cosa xaró i molt comercial, en ser fets i comercialitzats per estranys sense major consciència sobre el seu funcionament.
Tradicionalment, els Ojibwa construïen els atrapa-somnis lligant fils al voltant d'una argolla circular o amb forma de llàgrima, resultant una xarxa similar a una teranyina.
L'atrapa-somnis, penjat sobre la capçalera del llit, sovint es fa servir com a encanteri per protegir els nens dels malsons i de les visions malignes. Els Ojibwa creien que un atrapa-somnis filtrava els somnis de les persones: els "bons somnis" passen pel centre cap a la persona que dorm. Els malsons són capturats en la malla i s'esvaeixen amb el primer raig de llum de l'alba.
El també anomenat caçador de somnis es va fer molt popular fora del poble Ojibwa i de les tribus pa-indígenes. En l'actualitat, són fabricats, exhibits i venuts per alguns individus i grups artesans de tot el món, molt pocs dels quals segueix el procés de energització tradicional d'aquest adminicle.

Response: A mà.


Instruction: Està satisfet del que està fent?

Context:
“Què collons estic fent aquí” es preguntà, “…fotent bots i suant a raig als meus quaranta tacos en una classe de body-step. Si no he estat mai un amant del gimnàs! Tot això és culpa del club de ‘singles', els desaparellats desesperats per trobar algú que ens escolti una mica, mentre calculem les possibilitats de fotre un clau”. Pensant tot això es va descomptar i anava a contratemps, un altre cop.
Ho acaba de decidir: sortint de la classe es donarà de baixa. Sí, serà millor oblidar els ‘singles' i dedicar els caps de setmana que no tingui les nenes a fer sortides amb el seu germà, els nebots són més grans que les seves filles i ja fan bones excursions.
Un cop dutxat s'apropà al mostrador de l'entrada. El noi el va fer passar a l'oficina per omplir el full de baixa. Dins, una veu el va cridar: “Txume?”. Es girà estranyat ja que li deien així només a l'institut, després va ser el Jaume. Va mirar la dona que li somreia.:
-“Estàs igual que fa vint-i-cinc anys! Has fet un pacte amb el diable?”
-“… Alba?? Ets l'Alba?”- la seva cara li recordava a la de la noia grassoneta de la classe, però ara no ho estava pas de grassa! -“Tu sí que hi has pactat! Estàs molt millor… bé, vull dir que…”
-“Sí, em vaig posar les piles.”
-“Segueixes escrivint relats? Recordo que a tots ens agradaven les històries de l'Alba.”
-“Doncs encara ho faig, just ara en plegar vaig a una sessió literària musical. Si vols venir, podem recordar batalletes.”
S'hi apuntà. Van xerrar, van riure, van escoltar relats i poemes, van reviure les aventures de l'institut amb música de jazz de fons, … Hi estava a gust, i s'adonà que, per primer cop en molt temps, no avaluava les possibilitats d'acabar prenent la darrera copa a casa seva.

Response: No.


Instruction: Què suporten al llarg de la setmana?

Context:
-No s'erraria massa.
-Però (per l'amor de Déu, Adelaida!) et sembla bé que estiguem suportant respostes impertinents tota la setmana pel plaer d'escoltar un elogi del senyor Buixeda els dies de rebre?
-Sàpigues, Llucià, que no m'he casat perquè em facin la caricatura.
En Llucià, de solter, duia sempre a sobre la clau del pis: una clau plana, finíssima. Al cap de dos mesos de casat la hi fou presa.
-Com és que duus sempre a sobre la clau del pis?
-M'agrada poder entrar silenciosament, sense que em calgui trucar. Recordo que ja als setze anys duia aquesta mateixa clau. No l'he abandonada mai més. Vols creure que, si per atzar no la trobo en el meu portaclaus, tinc un sobresalt?
-Doncs, mira; t'haig de dir que causa molt mal efecte. Qualsevol que ho sàpiga, pot pensar que em tens sotmesa a una mena d'espionatge.
-No, dona, no. Tens la mania de donar significances extremes a qualsevol cosa.

Response: Respostes impertinents.


Instruction: Amb què es cobreix?

Context:
Tapat amb un abric vell i un barret atrotinat, es passa el matí arraulit en un racó a l'entrada de l'església, amb els ulls mig tancats, dormitant. Als seus peus, una caixa de cartró té escrita una súplica: “Unes monedes, per caritat”. En aquell barri de gent adinerada hi ha força moviment, primer a les botigues de roba properes i després amb la missa. Ningú se'l mira però de tant en tant cau algun euro. Al migdia fa recompte i es compra un entrepà. La cambrera del bar veí ja fa uns dies que atén al senyor de la barba. En veure'l, el seu cap li va ordenar que servís el menjar per emportar i ràpid, que no el volia assegut a la terrassa perquè espantaria els clients. Llavors l'home, arrossegant els peus mentre mastega, va cap al metro.
Baixa en una altra zona de la ciutat, un barri de gent treballadora que a la tarda bull de vida. Allí ha trobat un supermercat amb molta afluència. S'hi asseu a la porta i per passar l'estona escriu i dibuixa amb llapis en una llibreta. La gent li dóna algunes monedes petites, tot i que la majoria li deixen menjar. A vegades un nen s'hi acosta a mirar el dibuix, altres li parlen de Càritas a la parròquia de la plaça… sembla que existeixi una mica més als ulls dels altres que no pas al matí.
En qualsevol cas, per fi és divendres. A les 20.00 s'aixeca i recull. Marxa carrer avall i en girar la cantonada llença en un contenidor el menjar, l'abric, el barret, la barba i la caixa amb els pocs diners arreplegats. Encara no sap per què va fer cas al professor d'humanitats prestant-se a l'estudi de camp. Segons ell, d'aquesta vivència en sortiria un bon treball per al seu grau i a més deia que en podia extreure profit personal. Segueix sense saber a què es referia.

Response: Amb un abric vell i un barret atrotinat.