Instruction: Qui deixa al protagonista?

Context:
La dona que seia amb ell l'abandonà; com ofesa, i li digué, amb aire despectiu:
-Ja em pagaràs aquest cafè.
La tos s'anà calmant; però li entrà un fred, un tremolí, una vergonya, que es pensava de debò que es moria. Va pagar la cervesa i el cafè, i va fugir del local, acompanyat de les rialles de tothom.
En Melrosada continuà en el seu estat deliqüescent. En els aparadors de les botigues s'imaginava veure-hi formes lúbriques i horribles temptacions; les llums li cegaren la vista; el contacte de la gent l'ofegava. Ell es creia un ésser petit, negre del carbó de l'infern, degradat, desfet, indigne de presentar-se davant de ningú. Els quatre estudiants li semblava, encara, que el seguien: les llurs rialletes agudes li fiblaven a l'orella, i les sentia, dins del cervell encès, com si fossin un airet desagradable i agudíssim. De tant en tant es girava per mirar si de debò les puntes dels peus persecutors li tocaven els seus talons, i en lloc dels estudiants s'ensopegava a veure una revinguda dama o un home trist i desolat com ell. Quan arribà a Canaletes ja li havia passat l'emoció; la caminada i l'aire de la nit li posaren l'enteniment en son lloc. Aleshores s'exclamà: -Què has fet, Melrosada! On t'has ficat? Què has vist?- El pobre home no sabia què respondre's a si mateix. Sentia com un horror de la seva pell, dels seus ulls, de la seva boca, del seu vestit, impregnat del fum i les olors del local; dels seus dits, que havien agafat el vas de cervesa, aquell mateix vas on potser havia begut una donota; i com una fúria infernal, veia al seu costat aquella desgraciada que havia ingerit un cafè a les seves costelles.

Response: La dona que seia amb ell.


Instruction: Fa bon temps?

Context:
Fa un dia dolent. Plou des de la matinada. El vel de l'aigua oculta Barcelona i el Tibidabo. Els planells s'omplen de tolls, i cada pendís esdevé una torrentera vermella. En Llucià té un llibre a les mans. L'Angelina cus. Tots dos callen. En llur silenci no hi ha cap pensament comú.
Ella mormola: -Ves quin temps! No sé quan podrem eixugar la bugada!
Ell pensa en el dinar que s'acosta. Alça sovint els ulls de la lectura per guaitar com la cambrera para la taula. El dring dels coberts i de la vaixella li encomana una excitació delitosa.

Response: No.


Instruction: Què és De divinatione?

Context:
De divinatione és un tractat filosòfic de Marc Tul·li Ciceró redactada en dos llibres i escrita als primers mesos de l'any 44 aC., període en què l'última dictadura de Cèsar va comportar l'allunyament de l'autor de l'activitat política.
De divinatione és notable com una de les principals fonts de la posteritat sobre el funcionament de la religió romana. L'obra és també una rica font històrica sobre la concepció de la cientificitat en l'antiguitat romana clàssica. Pren la forma d'un diàleg els interlocutors del qual són Marc i el seu germà Quint. També inclou un fragment del poema de Ciceró sobre el seu propi consolat.
Al Llibre I Ciceró imagina trobar-se a la seva pròpia vil·la de Túsculum en companyia del seu germà Quint Tul·li Ciceró, el qual obre el tractat, exposant el seu propi punt de vista a favor de la clarividència i en línia amb l'estoïcisme. Segons aquest corrent filosòfic, la possibilitat de preveure el futur tindria un fonament real i la prova més evident pot trobar-se en l'acord que tots els pobles demostren tenir de sempre sobre aquest punt (consensus omnium). Quint passa després a il·lustrar les dues grans categories en les quals són divisibles els mètodes de clarividència: per un costat, l'endevinació artificial, que deriva de l'observació dels prodigis i de la correcta interpretació dels mateixos gràcies a procediments rigorosament estandarditzats; d'altra banda, l'endevinació natural, determinada per la inspiració immediata o per una visió directa que l'ànima - momentàniament lliure dels seus vincles corporis - adverteix inconscientment, com succeeix per exemple durant els somnis. Sobre la veracitat d'aquests assumptes Quint apel·la a l'experiència del mateix Ciceró quan, sobre el massís Albà o a la Colina del Capitoli, va poder assistir a prodigis que li van anunciar la conjuració de Catilina.
Al Llibre II Ciceró pren tots els arguments i els exemples nomenats pel seu germà, refutant-los l'un darrere l'altre i demostrant així la seva falta de confiança en l'art de l'endevinació. D'acord amb els principis filosòfics de l'escepticisme, ell ataca cada aspecte relacionat amb els oracles, l'astrologia i l'harúspex, contestant la serietat, el cientisme i afirmant que la religió adquiriria un major crèdit si fos depurada de les creences falses i supersticioses. Malgrat això, Ciceró no arriba a rebutjar íntegrament la clarividència, sinó que justifica la pràctica com a institució «política», necessària per al manteniment dels equilibris interns de l'Estat i la salvaguarda de les tradicions.

Response: Un tractat filosòfic.


Instruction: Qui eren els lestrígons?

Context:
Els lestrígons (laestrygones, Λαιστρυγόνες) eren un poble llegendari de gegants esmentat per Homer en l'Odissea, que eren governats per un rei anomenat Lamos o Antífates.
Sis dies després d'haver estat rebutjat per Èol, el déu dels vents, Odisseu va arribar al país dels lestrígons. Es va introduir en un port espaiós i segur, on va ancorar la seva flota. Va desembarcar i va enviar dos dels seus companys de reconeixement. Els dos mariners van trobar, a les portes de la ciutat, una noia que anava a buscar aigua, i li van preguntar pel rei d'aquell país. La noia els va portar a casa seva i va avisar el seu pare, Antífates, que va matar un dels mariners i va cridar els seus conciutadans. Tots van córrer cap al port i van llençar enormes pedres contra les naus, que van ser esclafades, excepte la d'Odisseu que va poder fugir.
Se'ls situa a Sicília a la regió de Leontins, on hi havia una comarca anomenada Laestrygonii Campi. En temps d'August, la família romana dels Lamiae pretenia derivar del rei Lamus. També se la situa a la regió de Formia, al sud del Laci, en el límit de la Campània.

Response: Gegants.


Instruction: Què hi ha a l’est del Fòrum romà?

Context:
El temple de Venus i Roma (en llatí: Templum Veneris et Romae) se situa a l'extrem oriental del Fòrum romà, prop del Coliseu. Era un dels temples més grans de Roma i estava dedicat a les deïtats Venus i Roma.
Va ser construït per l'emperador romà Adrià, que va començar-ne la construcció l'any 121 d.C. Va ser inaugurat catorze anys més tard, el 135 d.C, però no va ser acabat totalment fins a l'any 141 d.C per Antoní Pius.
Adrià el va construir sobre les restes de la Domus Aurea de Neró, fet pel qual va ser necessari moure l'estàtua gegant de Neró, el Colós de Neró, que va ser situada al costat de l'Amfiteatre Flavi, també anomenat Coliseu, que rep el seu nom d'aquesta estàtua.
L'arquitecte favorit d'Adrià, Apol·lodor de Damasc, es va burlar de la mida de les estàtues d'aquest temple, fet que va provocar la ira de l'emperador, que l'envià a l'exili i després el feu executar.
Va patir un incendi el 307 d.C; fou restaurat per l'emperador Maxenci. Aquesta restauració en va canviar el disseny originari introduint exedrae, nínxols semicirculars, a la part posterior de cada cel·la, i pavimentant el terra amb marbres policromats. També va sofrir una altra restauració en temps de Flavi Eugeni, entre 392 i 394.
Va ser destruït per un incendi a principis del segle ix i convertit en església, Santa Maria Nova, pel papa Lleó IV el 850.
El 1615 va sofrir una altra restauració i va passar a anomenar-se Santa Francesca Romana.
Era de grans proporcions, 145 metres de longitud i 100 metres d'ample. El temple consistia en dues cel·les principals que contenien, respectivament, cadascuna de les dues deesses a les quals aquest temple està dedicat. Les cel·les estaven disposades simètricament, la que contenia l'estàtua de Roma, dirigida a l'oest i la de Venus, a l'est. A l'entrada de cada cel·la se situaven quatre columnes.
El costat oest i est contenien deu columnes (decàstil) i el costat nord i el sud tenien divuit columnes, totes corínties amb una amplada d'1,8 metres.
Adrià va introduir-hi unes inscripcions nomenant les respectives deïtats, en què destaca la paraula amor, ja que Venus era la dea de l'amor i amor és Roma escrit a l'inrevés, produint un efecte simètric.
Actualment es conserva en un bon estat una part de l'edifici.

Response: El temple de Venus i Roma.


Instruction: Què suposa la primera persona?

Context:
-I doncs, crec que no té família, vosté?
-No, senyora. Visc tot sol. Aquí no tinc parents.
-Que no és de Barcelona, vostè?
-No, senyora: sóc del Vendrell.
-Ai! Del Vendrell? Escolti: com va ser, que vostè conegué les madres de Jesús María?
-Oh! Ja fa temps! Jo tinc un cosí jesuïta: el pare Tudó.
-El pare Tudó?

Response: Que la segona no té família.


Instruction: De quin color és el gos?

Context:
Un gos roig, bordissot, dorm enroscat als peus del bosquerol. Es el Caiman, i té tanta anomenada pels seus lladronicis com per les seves empaitades als conills.
Està gras, cosa que resulta inversemblant en un coniller de pagès; però el seu pelatge és un mostruari de nafres i cosits. Ha sofert tota mena d'agressions i botxineries. El pal, el ganivet, la pedra, l'aigua bullent, el sofre encès, la metralla, els brians, la sarna, els banys i les untures càustiques han assenyalat el seu pas imborrable en aquell cuiro heroic, fent-ne un tapís policromat, absurd.
Tan curiós com el ca és el seu amo. Es diu Quimet, Quimet a seques. Prou té germans i germanes; però, si pel cognom d'aquests intentéssiu conèixer el de l'altre, us erraríeu de mig a mig. En Quimet no sabria pas on anar a cercar la seva fe de baptisme, i diu que és fill d'una conversa casual que la seva mare va tenir amb un adobacossis. I s'envaneix del seu origen com un noble dels seus blasons. La veritat del fet no la sap ningú; i, entre la família, aquesta qüestió és la que menys interessa de totes les qüestions.
* * *
En Quimet escassament amida el que amiden d'alçària els homes més xics sense arribar a pigmeus. Es bastant corbo; el clatell se li emmotlla a les espatlles, i la barba li toca al pit, un pit amb quilla, arlequinesc. Adorna la seva cara, seca i de migrades fesomies de raquític, un superb mostatxo de gavatx. El serva çom a record d'una campanya de carboner al Conflent. En honor d'aqueix bigoti, únic en el llogarret, on són mirats amb prevenció com un senyal herètic, el corbo s'absté d'anar a missa. En Quimet s'emplena la boca del que ha après a França, de les excelències del cuixot rossellonès i de la bella despreocupació de la gent gavatxa.

Response: Roig.


Instruction: De qui es parla al text?

Context: Rosa Gàmiz i Sànchez (Badalona, 1965) és una actriu i pedagoga catalana.,  Els seus inicis en la interpretació van ser a la Dramàtica del Círcol Catòlic de Badalona. Va cursar estudis i és graduada en interpretació a l'Institut del Teatre de Barcelona, en acabar els estudis el 1991 va ser cofundadora la companyia T de Teatre, amb les actrius Mamen Duch, Míriam Iscla, Carme Pla i Àgata Roca. L'actriu va deixar el grup després de la gira de tres mesos de l'espectacle Homes! a Buenos Aires.,  Al llarg de la seva trajectòria teatral, ha participat en tota mena d'obres amb la companyia T de Teatre, així com espectacles per a infants, que organitza amb la La Perla Petita. En el primer àmbit, ha participat en produccions com Petits contes misògins de Patricia Highsmith, dirigida per Pere Sagristà, Homes!, o La filla del mar d'Àngel Guimerà, sota la direcció de Sergi Belbel. La corona d'espines de Josep M. de Segarra amb Ariel Garcia Valdés, Pigmalió de la companyia Dagoll Dagom sota la direcció de Joan Lluís Bozzo, Histories de teatre d'Oriol Broggi, El Misàntrop de Molière, també sota la direcció Oriol Broggi, Els estiuejants de M. Gorki i direcció de Carlota Subirós, 15 amb T de Teatre i direcció de Sergi Belbel o Història d'una florista amb Oriol Broggi, entre d'altres.,  D'altra banda, també ha participat activament a sèries de televisió de Televisió de Catalunya com Oh! Europa (1994) i Oh! Espanya (1997) de Dagoll Dagom, Temps de silenci (2001-2002), Ventdelplà (2005-2010) o Nit i dia (2016), o ha fet aparicions en altres sèries de forma episòdica com a Estació d'enllaç (1995), La memòria dels Cargols (1999), Jet Lag (2001, 2003) o Kubala, Moreno i Manchón (2012). A més, ha participat en les següents produccions cinematogràfiques: No et tallis ni un pèl (1992) de Francesc Casanova, Susanna (1996) d'Antonio Chavarrías i ''Fènix 11-23 (2012) de Joel Joan i Sergi Lara.

Response: De Rosa Gàmiz i Sànchez.


Instruction: On estava ella?

Context: Quan ell arriba, la troba al menjador, plegant robeta de nadó amb un somriure al rostre.\n–És bonic aquest conjunt, oi? Li quedarà molt bé al nostre fillet.\n–D'on l'has tret?\n–Era dalt al terrat, assecant-se.\n–Deu ser dels nous veïns, ara els hi torno.\n–Què dius, Manel? La necessitem per al nostre…\n–Teresa, si us plau, no hi tornem.–Ell l'abraça.\nTots dos tenen els ulls negats de llàgrimes. El seu bebè va patir la síndrome de la mort sobtada fa quaranta anys i, darrerament, quan la Teresa veu robeta per a petitons, la seva ment no pot evitar traslladar-se a aquells mesos plens d'una felicitat que els fou arrabassada de cop.

Response: Al menjador.


Instruction: L'home que menciona el text és on són els sardinalers?

Context: -Els sardinalers arriben, senyor! ¿No voleu venir? - me va cridar un vailet veient-me encantat.,  Tothom corria cap a la platja. Els llaguts de sardinals estaven atracant, uns aquí, uns altres allà… La gentada els agafava i els treia quasi a l'envola-vola, amb càrrega i tripulants i tot. Quins visques! quina cridòria! quins aplaudiments! Els pobres sardinalers saltaven de llurs barques i abraçaven tothom plorant, plorant.,  -Ai, Verge santa del Vilar!,  -Ai, terra de Blanes beneïda!,  -Ai, mareta meva!,  -Fills estimats!,  Aquestes eren llurs exclamacions, repetides cent voltes.,  Me vaig parar en aquell patró que havia atalaiat amb una criatura a coll durant el perill. Estava dret, mut, girat de cara al mar, fits els ulls amb aqueix esverament reposat i ombrívol que sol deixar una llarga dolor. El seu fill menut, amb un bracet li voltava la cama, recalcant-s'hi, amb el caparró acotat a la cuixa, mig adormint-s'hi. Després d'una estona l'home s'esparvillà i va endreçar la paraula a l'infant.

Response: No.


Instruction: Qui parla primer?

Context: -Vostè no ha pujat, avui!- li diu l'aconduïda muller del senyor  Vintró, per fer-la caure en el cas, sense dir-li expressament.\n,  -Ja me'n recordaré, ja…- diu ell, fent la brometa. -Després me vindrà a buscar el cos i a fer-me la gara-gara.,  -És el seu sant, filla!…- diu una senyora, signant al Sr.  Vintró.\n,  -Ah, caramba!… No ho entenia… Perdonin… que per molts anys…,  -En vida seva…,  -Gràcies… Doncs miri… no és perquè no hi hagi pensat, però m'he cregut que vostè el feia pel febrer. Com n'hi ha tants…,  I arriba! Tothom se posa a explicar casos semblants que els han passat. Però, com que entra una minyona amb la safata de les xicres i un munt de plats, la conversació es talla i tothom es posa a olorar. El Sr. Vintró i el noi, que ja és grandot (com que ja va a tercer any de Filosofia), comencen a repartir plats i xicres de xacolata; cadascú es pren els secalls, del Forn de Sant Jaume, la senyora davant mateix de tothom s'està mesurant l'orxata a cullerades i tirant-la als vasos que ja té amanits.

Response: L'aconduïda muller del senyor Vintró.


Instruction: Qui és en Sidney Bruhl?

Context: Sidney Bruhl, antany reconegut autor de peces de teatre, acaba de conèixer un nou fracàs de crítica i públic amb la seva última obra. Cercant a qualsevol preu retrobar-se amb l'èxit, observa el manuscrit que li ha fet arribar Clifford Anderson, un dels seus estudiants en un seminari d'escriptura. Sidney Bruhl hi veu l'ocasió de tornar al davant de l'escena, a condició de fer creure que el text és d'ell. Però per això, cal treure's de sobre Clifford Anderson…\n,  Aquesta pel·lícula és una adaptació de l'obra de teatre del mateix nom d'Ira Levin, posada en escena per Robert Moore el 1978, amb John Wood en el paper de Sidney Bruhl, Marian Seldes en el de Myra Bruhl, i Victor Garber en el de Clifford Anderson. Sidney Lumet explica: « He vist Deathtrap a la seva creació, a Broadway, i com tothom, m'he deixat \agafar\ per aquesta peça. He estat seduït pel seu humor i per l'habilitat de les situacions. Se sap aviat que hi haurà un homicidi, però qui morirà, i com? Les relacions entre els personatges canvien constantment, i cada cop que es creu poder-se anticipar a l'acció, aquesta gira 180 graus. Donar a una obra una dinàmica cinematogràfica tot respectant la seva naturalesa teatral és un autèntic repte. Falla un esforç particular per fer acceptar la inversemblança que passa força bé a l'escena. Sobre l'escenari, els actors són com protegits per una barrera invisible, darrere la qual la ficció pot donar lliure curs. Al cinema, la proximitat exigeix la més gran vigilància, el menor error pot trencar l'ambient, d'aniquilar l'efecte del real. Cal justificar constantment les accions dels personatges ».\n

Response: Un reconegut autor de teatre.


Instruction: Què és El fantasma de Canterville?

Context: El fantasma de Canterville (títol original en anglès: The Canterville Ghost) és una novel·la curta escrita per l'autor irlandès Oscar Wilde el 1887. Es va publicar per primera vegada a la revista literària The Court and Society Review. Es va publicar posteriorment al recull de contes i de narracions curtes El crim de lord Arthur Saville i altres relats (Lord Arthur Savile's Crime and Other Stories, títol original en anglès), el 1891.,  El senyor Hiram B. Otis, un ambaixador nord-americà, compra un castell anglès anomenat Canterville Chase, prop d'Ascot, Berkshire. El venedor, l'actual Lord Canterville, l'avisa que la casa està encantada i que l'habita el fantasma de Sir Simó, un avantpassat de lord Canterville. El Sr. Otis no creu en el fantasma i decideix ignorar les advertències del lord anglès. Poc després de traslladar-se a la casa amb la seva família, comencen a sentir sorolls de cadenes, apareix una taca de sang prop de la llar de foc i veuen diverses aparicions per la casa. A part d'ells, a la casa viu l'antiga majordoma, la Sra. Umney. Els Otis no s'espanten d'aquests fets, sinó que decideixen netejar la taca de sang una vegada i una altra, ja que reapareix dia rere dia, el sr. Otis ofereix lubricant per a les cadenes al fantasma, perquè no faci tant de soroll de nit, els bessons li llencen coses i la sra. Otis li ofereix xarop per al coll. El fantasma s'enrabia i es desespera, fins que la filla, Virginia, s'apiada d'ell i l'ajuda a passar a l'altre món.

Response: Una novel·la curta.


Instruction: Qui és en Sean Boswell?

Context: En Sean Boswell (Lucas Black) és un jove de 17 anys aficionat als automòbils i a les carreres, per aquest hobby ha hagut de mudar-se moltes vegades, pels problemes que ocasiona a cada ciutat. A Amèrica del Nord, en Sean va tenir-hi problemes amb en Clay, un company d'escola, per haver mirar la seva xicota i per això en Clay el repta a una cursa. En aquest moment, la policia el deté, i la seva mare es veu obligada a enviar-lo al Japó amb el seu pare. Però al Japó, es continua ficant problemes. Contacta amb en Twinkie (que també és nord-americà) i amb una noia que l'atrau molt, per la qual cosa es fica en embolics en involucrar-se amb ella, ja que és la xicota d'en Takashi, el cap d'una colla de joves que donen molt a parlar, per la seva forma de derrapar, i per ser el nebot d'un temut cap yakuza, l'Oncle Kamata.\n,  Després, en Sean va amb en Twinkie, qui li indica on corren, en el moment que en Takashi veu en Sean parlant amb la seva xicota decideix anar amb ella i allunyar-la d'ell, però en Sean s'hi nega i comencen a enfrontar-se, motiu pel qual acaben corrent una cursa, però en Sean perd perquè al Japó s'usa una altra forma de córrer: el derrapatge o drift.\n,  Aquí coneix en Han, qui li ensenya el drift o derrapatge, amb ell aprèn i té diverses carreres on guanya. En Takashi i en Han treballaven junts, però l'oncle d'en Takashi s'adona que en Han els està robant. En Takashi pren aquest fet com una ofensa al seu honor i busca en Han per saldar comptes, va disposat a matar-lo. En Han i en Sean aconsegueixen escapar-ne, però després d'una persecució, en Han xoca de costat amb un altre cotxe i el seu s'incendia, i així mor de forma instantània. En Sean no vol més problemes amb en Takashi, així que busca el seu oncle i li torna tots els diners que suposadament els havia robat. Els ofereix un tracte que consisteix en un repte de drift en un turó, qui perdi hauria de pagar i marxar. En Takashi no està disposat a acceptar, però el seu oncle, que és un home d'honor, accepta el repte i li exigeix la victòria al seu nebot. En Sean guanya el repte i l'oncle d'en Takashi li diu que el seu deute està saldat i que no pensa ficar-se amb ell una altra vegada.\n,  Al final de la pel·lícula en Twinkie li diu a en Sean que algú el vol reptar, en Sean s'hi nega, però li diu que l'home que el vol reptar i en Han eren com família, sorprenentment el misteriós reptador és en Dominic Toretto (Vin Diesel).\n,  Els automòbils utilitzats a The Fast and the Furious: Tokyo Drift són:\n,  La banda sonora de la pel·lícula The Fast and the Furious: Tokyo Drift és:\n

Response: Un jove de 17 anys.


Instruction: Què simbolitza el caràcter xinès Tian?

Context: Tian (xinès: 天, pinyin: Tiān) és el caràcter xinès que representa el cel amb els seus dos significats: com a espai físic i com a concepte religiós. Com a tal, ocupa un lloc important dins del moïsme, el daoisme i el confucianisme. L'ideograma representa \el que hi ha damunt els éssers humans\  i donaria lloc a l'expressió \tot sota el cel\ (天下, Tianxia) usada amb freqüència en la literatura xinesa per referir-se al món, el lloc que habiten els homes en contraposició als immortals, o més concretament a l'imperi xinès.,  Tian de vegades també es refereix a un déu celestial. Per això és difícil distingir quan es refereix a un ens personal o quelcom impersonal. També s'ha utilitzat per referir-se al déu catòlic.,  Tot i que durant la dinastia Zhou s'afirmava que la seva deïtat Tian provenia de la dinastia Xia, els historiadors moderns creuen que era original dels zhou. Al començament, Tian probablement es referia als avantpassats. Després de succeir els  hang, el Tian dels Zhou es va fondre amb el déu Shangdi d'aquells, i va adquirir el poder d'alterar el Mandat del Cel. A partir de llavors es va relacionar amb l'emperador, que era anomenat \el fill del Cel\,  Vegeu també: Cent escoles de pensament

Response: com a espai físic i com a concepte religiós.


Instruction: Qui és en Wen Zhong?

Context: Wen Zhong (xinès: 闻仲; pinyin: Wén Zhòng) és un personatge rellevant dins de la novel·la xinesa Fengshen Yanyi).,  Wen Zhong havia estat un oficial d'alta categoria sota el Rei Da Yi des dels temps de l'antiguitat. Després de la mort de Da Yi, Wen Zhong coronaria a Zi Shou com el nou rei de la Dinastia Shang. En poc temps, Wen Zhong es dirigiria amb el seu gran drac per to subjugar als dimonis revoltats al Mar del Nord (una acció que portaria més de quinze anys).,  Al llarg de quinze anys de batalla de Wen Zhong, ell estaria destinat a tenir un paper molt important en els plans del cel. Per decret del mateix Emperador de Jade, Wen Zhong aconseguiria d'un tercer ull al seu front. Aquest tercer ull podia veure a través de qualsevol nivell d'engany i mentida. En arribar Wen Zhong a la Porta del Migdia, anà a saludar els seus col·legues i va veure l'absurd de la situació; de seguida Wen Zhong demana que el rei es presente davant seu. Després d'escoltar les disputes del rei, i fàcilment veure a través de la seva idiotesa enganyosa, Wen Zhong convidà als seus aliats per assistir a la situació.,  Wen Zhong és nomenat com la deïtat de Puhua Tianzun (普化天尊) al final del llibre.

Response: Un personatge rellevant dins la novel·la xinesa Fengshen Yanyi.


Instruction: Qui va ser Ptolomeu de Xipre?

Context: Ptolemeu de Xipre (en grec antic Πτολεμαῖος) anomenat Νόθος (\Nothos\) que vol dir bastard (mort l'any 58 aC) fou rei de Xipre del 80 aC al 58 aC. Era fill il·legítim de Ptolemeu IX Làtir i germà petit de Ptolemeu XII Auletes, igualment fill il·legítim. A la mort del seu pare va rebre el regne de Xipre sense oposició, ja que ràpidament Auletes va aconseguir el tron d'Egipte.,  Ptolemeu no va demanar confirmació de la sobirania a Roma, cosa que alguns van veure com una ofensa. El governador de Cilícia Quint Marci Rex, cap a l'any 70 aC, va nomenar comandant de la flota a son cunyat Publi Clodi Pulcre, i quan aquest va caure en mans dels pirates cilicis, el rei de Xipre no va fer cap pas per pagar el seu rescat, i des de llavors Clodi li va guardar rancúnia permanent, segons diu Estrabó. A pesar d'això, Ptolemeu va regnar en pau i en cooperació amb els romans.,  El 59 aC Clodi va ser elegit tribú de la plebs, després de renunciar al patriciat (els patricis no eren elegibles per aquest càrrec) el que li va assegurar el màxim poder a Roma. El 58 aC va fer aprovar una llei que confiscava el regne de Xipre i els tresors del rei i convertia l'illa en una província romana. Cató el jove va ser enviat a l'illa per executar el decret i va avisar el rei, que era a Rodes, amb una còpia del decret, i li va oferir la seva seguretat personal, el càrrec de gran sacerdot de Pafos, i una bona pensió. Però Ptolemeu, en veure que no podia fer front a les forces romanes,en una mostra de dignitat va preferir el suïcidi. Gai Vel·lei Patèrcul diu que Ptolemeu era un home que tenia tota mena de vicis, però sembla segur que l'interès dels romans venia de les immenses riqueses que posseïa, i els vicis només eren un pretext.

Response: Va ser rei de Xipre.


Instruction: A què es dedica l'Esther Pujol Arderiu?

Context: Ester Pujol Arderiu (Manlleu, Osona, 1967) és una editora catalana que ha estat la directora editorial del Grup 62 des del 2011 al 2014. Des d'octubre 2018 és l'editora del Grup Enciclopèdia Catalana.,  Llicenciada en Història Contemporània per la Universitat de Barcelona i Postgrau en Documentació als Jesuïtes de Casp, es va formar treballant a l'Editorial Columna, de la mà de Jordi Puntí, amic d'infància, i on va tenir de mestres Miquel Alzueta, Àlex Susanna i Ricard Badia. Va començar a treballar a Columna el 1994, com a correctora, i des d'aleshores, va anar agafant noves responsabilitats. És mare d'un fill. Ha defensat la idea que un bestseller, pel fet de ser-ho, no vol dir que necessàriament sigui mala literatura. El seu èxit editorial més sonat ha estat l'edició de la Trilogia Millennium, de Stieg Larsson.,  El febrer del 2011 va ser nomenada directora editorial del Grup 62, substituint a l'antic director, Fèlix Riera i Prado, després que aquest fou nomenat director de l'Institut Català de les Empreses Culturals (ICIC). La trajectòria professional de Pujol ha estat sempre vinculada sempre al món de l'edició, on estava al capdavant del segell Columna i de les col·leccions en llengua catalana dels segells Planeta i Destino. Ocupà el càrrec fins al 2014, després que el febrer d'aquell any Emili Rosales la va substituir en el càrrec de directora i ella va tornar al segell Columna, com a fruit dels canvis accionarials a l'empresa. Des d'aquest moment, Pujol torna a ser editora de Columna, on havia estat fins al 2011, moment en què va assumir el seu últim càrrec. El març del 2015, però, abandona definitivament Columna i Grup 62. La fins aleshores cap de màrqueting, Glòria Gasch, substitueix a Pujol en la direcció editorial de Columna.,  També ha estat responsable de la gestió econòmica i cultural de diversos segells editorials i de l'àrea digital d'Ebook62, Ipe62 i Foreign Rights. Entre 2015 i 2018 va treballar com assessora editorial de Scout i editora externa per Penguin Random House (Rosa dels Vents) i altres editorials com Comanegra, Sembra Llibres i Columna. També ha assessorat diversos autors i institucions. És editora d'autors catalans com Emili Teixidor, Rafel Nadal, Xavier Bosch, Maria Barbal, Imma Monsó, Ferran Torrent, Najat El Hachmi, Sílvia Soler, entre altres; i d'autors internacionals, entre els quals destaquen Stieg Larsson, Dan Brown, J.K. Rowling i Paul Auster.,  Ha format part del jurat de diversos premis literaris, com el Premi Josep Pla, Prudenci Bertrana i Nèstor Lujàn de novel·la històrica, entre d'altres. El 2012 va ser destacada com una de les 25 dones catalanes més influents, segons el diari Ara.,  Des d'octubre 2018 és l'editora del Grup Enciclopèdia Catalana.

Response: És editora.


Instruction: Com era la dona que va entrar a l'escenari?

Context: La dansarina es retirà, i sortí una altra senyora més provocativa. En Melrosada estava intrigadíssim : amb un posat de mussol mirava l'escenari, que no podia separar-ne els ulls. Una dona vella i mal endreçada, que tenia parentiu o relació més o menys directa amb alguna artista, va seure a la taula del professor. Com que en Melrosada no protestà, i a la dona va semblar-li un disbauxat de molt bona jeia, li digué tranquilament:,  -Escolta: que em convides a cafè?,  En Melrosada no contestà; i quan comparegué el criat amb el doble de cervesa, la intrusa li estirà el gec i digué:,  -Tu, porta'm un cafè.,  El cambrer, sense dar resposta, portà el cafè; però aleshores, al nostre home, li passà una cosa més que desgraciada.,  Molt a la seva vora bromejaven uns jovenets conegudíssims per ell. Dos de la colla eren lluïssos. Tots estudiaven l'ampliació de dret, i en Melrosada els havia donat lliçons de dibuix in illo tempore.,  Els nois començaren a mirar-lo i a riure, i en Melrosada se n'adonà; i, de moment, tota la seva magnífica tragèdia se n'anà a rodar davant de la por còmica, de l'esverament miserable, que l'agafà, com si fos un infant que l'atrapen de dits a la sucrera. El professor s'arronçava com un conill. Amb la sufocació que va rebre li vingué un atac de tos que no s'acabava mai: una tos tan forta, tan comprometedora, que tothom es girà a mirar-se'l i algú féu: -Xit… xiiiit…

Response: Més provocativa.


Instruction: Amb quin altre nom es coneix l'Oració fúnebre de Pèricles?

Context: L'Oració fúnebre de Pèricles, o Discurs fúnebre de Pèricles, és un discurs famós pronunciat per Pèricles i recollit per Tucídides al llibre Història de la Guerra del Peloponès, una de les poques fonts completes sobre la guerra entre Atenes i Esparta a la fi del segle V a. C.,  El discurs és en memòria dels atenesos morts en el primer any de la Guerra del Peloponès i és considerat el document fundacional dels sistemes polítics democràtics. Es tracta d'una recreació que feu Tucídides, segurament a partir de records imprecisos dels que el van escoltar, però resumeix a la perfecció el que ell entenia per una democràcia.,  La Guerra de Peloponès ha començat i els atenesos fan una cerimònia per nomenar els seus caiguts en la guerra. L'orador en aquesta ocasió és Pèricles i el contingut del discurs és un retrat idealitzat de la democràcia atenesa. La indicació que els atenesos van seguir aquest costum \durant el transcurs de tota la guerra\ (cap. 34) permet inferir amb alt grau de probabilitat que Tucídides va compondre aquest passatge quan Atenes ja havia patit la derrota final. El discurs emfatitza el poder de la ciutat i la llibertat de què gaudeixen els ciutadans, qui al seu torn viuen amb un profund respecte per l'imperi de la llei (cap. 37). Aquesta imatge idíl·lica s'esvaeix immediatament en mostrar com la pesta va afectar en el més profund el tremp moral de la polis (ciutat) portant a una situació d'extrema anomia o manca total de respecte per les lleis (cap. 53).

Response: Amb el de Discurs fúnebre de Pèricles.


Instruction: Qui és en Nestor?

Context: A París, Nestor Patou, un ingenu guàrdia urbà, acaba de ser destinat al barri de les Halles. És sorprès per la presència matinal de nombroses dones que deambulen pel carrer Casanova. Interroga una minyona morena que pretén passejar el seu gos. Veient-la entrar amb un home a l'hotel Casanova davant el qual estava s'hi estava, comprèn que ella i les altres noies són prostitutes. Alerta la seva comissaria perquè es faci un registre a l'hotel. El seu cap, que es trobava entre els clients detinguts, està furiós, i Nestor és despatxat de la policia. El nou aturat, de pas pel carrer Casanova, troba de nou la noia, anomenada «Irma la dolça». Però Hipolit, defensor d'aquesta, veient la seva mantinguda perdre el seu temps en xerrameques, arriba brutalment per interrompre la seva conversa. En la baralla que té lloc a continuació, i a favor de felices circumstàncies, Nestor en surt vencedor. Irma llavors només té ulls per a ell i desitja que sigui el seu nou protector. Profundament enamorat d'ella, Nestor voldria que canviés d'ofici, però Irma es deu al seu treball de «prostituta de mare a filla», el seu orgull que és que, pel fruit de la seva feina, l'home que manté sigui el més elegant i el més envejat del barri. Amb l'ajuda del bistrotier Moustache, Nestor posa a punt un pla perquè Irma només tingui un sol client que li asseguri els seus ingressos habituals. Es maquilla com a «Lord X», un anglès impotent, que retribueix Irma perquè li presti només una orella compassiva a les seves desgràcies. Però Nestor té moltes dificultats per assegurar cada alba el seu difícil treball d'home per tot al mercat, d'amagat d'Irma que es comença a interrogar sobre les causes del seu cansament.\n,  Un matí, el descobreix de tornada del mercat i l'acusa de tenir una relació amb una noia del barri, i les seves relacions es deterioren. Caldrà que Nestor arribi a fer desaparèixer Lord X per trobar els favors d'Irma, però amb un embolic, ja que és sospitós d'haver assassinat el Lord. Nestor reconeix que, gelós, ha comès un homicidi passional, la major prova d'amor per a Irma. Tot acaba bé, ja que Nestor, després d'haver «ressuscitat» Lord X, torna a la policia i Irma accepta convertir-se en la seva dona renunciant a la seva « professió » per dedicar-se a la seva nova tasca de mare...\n,  Adaptació de la comèdia musical francesa \Irma la dolça d'Alexandre Breffort i Margarida Monnot. La història ha estat tanmateix modificada. En la seqüència on Shirley MacLaine balla sobre la taula de billar a la taverna « Chez Moustache » sobre el tema musical ‘‘Ah ! Dis donc'' de la comèdia musical, envoltada de clients que exclamen amb ella «Dis donc! », és una referència directa a l'obra d'origen, però la pel·lícula no implica cap cançó i no pot per tant ser considerada com pel·lícula musical. No obstant això, aquesta realització de Billy Wilder va allargar l'immens èxit obtingut per la comèdia musical que va ser interpretada durant anys a París, Londres i Broadway.\n

Response: Un ingenu guàrdia urbà.


Instruction: Quan obre els ulls, de què se n’adona el protagonista?

Context: Obro els ulls. M'he adormit! És normal amb la immobilitat i la tensió acumulada. M'hauran vist?\nEm rodeja la foscor, com abans. Ja serà de dia però no deu tenir cap finestra aquest soterrani.\nCrec que els he despistat. M'asseguraré de no sentir res abans de sortir per si encara hi són, em puc quedar en aquest amagatall una estona més.\nAra que hi penso, hi feia una olor pútrida que ha desaparegut i el terra on jeia diria que era humit…\nMerda! Sento passes. Provo de moure'm sota el llit on estic amagat però de seguida topo amb una paret. Al tacte, és com vellut…? I això que sona… són violins?

Response: Que s'ha adormit.


Instruction: El personatge femení de l'inici estava parlant?

Context: Aquesta no havia encara badat boca, però es veia que estava a punt de rebentar, mortificada pel tirat que anava prenent la conferència. Tot donava a creure que es reservava per a última hora, esperant que son marit agotés tots sos recursos. Reptada, ara, d'un modo tan directe per aquest, saltà a la palestra i ho féu amb aquell to de mofeta que usava quan volia desencastellar-lo d'alguna de ses rebequeries.,  -Ja ho crec!- exclamà. -Un fadrí extern sense pena ni glòria: per exemple, algun estudiant esguerrat del Seminari de Vich; mentres sia bo per a menjar sopes, escalfar l'escon, jugar a la brisca i conservar la cria dels canaris… i dels Serra-Bruna.,  Tu quoque Brutus?, hauria exclamat don Eudald, si s'hagués recordat del llatí del Seminari, al sentir l'escoïssor de l'exabrupte. No se'n recordava; mes el gran romà que eternitzà aquesta frase, al veure espurnejar sobre son pit el punyal de son més volgut amic, de segur no la pronuncià pas amb més ànima que nostre atribulat marit aquestes altres similars, al sentir-se ferit per la ironia de sa pròpia muller.,  -Tu! Tu també revolucionària? ¿Tu també demanes sang nova?- I redreçant-se amb una actitud tribunícia, que el feia desconegut, exclamà amb veu grossa: -Ja n'hi ha prou, senyors! ¡Si es creuen que entre tots m'han de regirar l'enteniment van molt errats! Aquí es farà la meva voluntat! Aquest jove no em convé, i no el vull, i… vaja! s'ha acabat. Si és ric, que sopi dos cops, i no pretengui les poques o moltes riqueses de la meva filla, que per a res necessita d'ell. Si és savi, que se'n valga, i si té projectes de regeneració, que els plantegi a casa seva, i no vagi a portar la pertorbació allí on hi regna la tranquil·litat.

Response: No.


Instruction: Entre quins anys va viure la Maria Teresa Vernet i Real?

Context: Maria Teresa Vernet i Real (Barcelona, 7 de març de 1907 - Barcelona, 16 de febrer de 1974) fou una novel·lista, poeta i traductora anterior a la guerra civil espanyola.,  Filla de Blai Vernet i Sabaté, mestre, natural de Vilanova d'Escornalbou, i de Francesca Real i Via, de Sant Quintí de Mediona. Estudià música, literatura i filosofia, conreà la novel·la psicològica i va guanyar el Premi Joan Crexells de narrativa amb la novel·la Les algues roges.,  L'obra de Maria Teresa Vernet és una peça clau per entendre el canvi que es produí en la figura de la dona a l'època de la República, una època en la qual l'autora fou, segons Anna Murià \la més sobresortint personalitat literària femenina de la preguerra\. Vernet utilitza la literatura per mostrar nous referents vitals a les dones de l'època, i podem descriure la seva personalitat com a bàsicament feminista.,  Maria Teresa Vernet és una figura rellevant de la nòmina d'autores de la República que van participar en la normalització de la cultura catalana. De fet, la rellevància li ve per la condició de ser la primera novel·lista –i única entre 1926 i 1931– amb èxit de públic, de crítica i, per tant, autora amb projecció.,  Va passar la infància a Vilanova d'Escornalbou, d'on era el seu pare, un mestre d'escola de la República que va educar la seva única filla en el marc de la llibertat de l'individu i la promoció intel·lectual. Poc després, es van mudar al Raval de Barcelona, ciutat on Vernet va viure, llevat els períodes en què viatjà, fins a la seva mort el 1974.,  La seva formació abasta àmbits diversos, com són la música –era cantant i tocava el piano, i fins i tot arribà a publicar una antologia d'autors–, la literatura –tret del teatre, va tocar-ne tots els àmbits– o la filosofia. Acabà el batxillerat i inicià els estudis superiors. Una malaltia, però, va fer que els hagués d'abandonar.,  Dona de gran bagatge cultural, té una galeria d'influències que van des dels autors que marquen les seves obres –Spinoza, Plató, Descartes o Leibniz–, fins als que va traduir: Huxley, Joyce, Greene, Swinnerton, etc.,  A partir de 1925, Vernet apareix puntualment amb algunes proses i breus relats en revistes com Art Novell o D'Ací i D'Allà, però fou gràcies a la segona edició del Concurs de Novel·les (1925) convocat per «La Novel·la d'Ara» que va poder publicar la seva primera obra, Maria Dolors, a finals de març de 1926. Una ressenya de Farran i Mayoral –que esdevingué el seu mentor– a La Veu de Catalunya va ser el tret de sortida per a la nostra autora, de qui destacaven la qualitat formal –llengua i estil– i la seva modernitat temàtica i de gènere.,  El model narratiu psicològic, la recuperació de models modernistes en algunes obres sobretot per influència de Víctor Català, el tractament de la condició femenina amb protagonistes que no han de retre compte a ningú sinó a elles mateixes, la prosa «nítida i diàfana», segons Domènec Guansé, i un tractament de les qüestions morals des de l'òptica nova i independent del gènere caracteritzen la producció vernetiana.,  Amb Proa publicà gran part de les seves obres, però destaca sobretot Les algues roges, l'obra més reeixida de l'autora, que va merèixer el premi Crexells de 1934.,  La trajectòria literària de Vernet és regular i progressiva, per bé que Neus Real apunta un «decandiment» en els anys anteriors a la Guerra Civil. La regularitat, alhora, demostra que Maria Teresa Vernet aconseguí professionalitzar-se en el món de les lletres, com més tard ho feu Aurora Bertrana. Vernet també tingué un vessant social: era habitual de l'Ateneu Barcelonès, però on més es va deixar sentir fou en el Club Femení i d'Esports de Barcelona on, juntament amb Anna Murià o Enriqueta Sèculi, apostaren perquè la dona tingués una culturalització que li permetés deslliurar-se de la dependència absoluta de la llar i obrir-se camí en la nova societat que la República projectava. També formà part del Club dels Novel·listes i de l'Associació d'Escriptors Catalans.,  La Guerra Civil va tallar en sec la seva carrera. No volgué reeditar les seves obres sota el paraigües de la dictadura, que li frenà la vida i la carrera, i es dedicà només a la traducció i a col·laborar en la premsa de manera puntual. Era conscient que ja no gaudia del prestigi i el reconeixement anteriors. Morí el 1974, soltera i sense descendència.,

Response: 1907 i 1974.


Instruction: A què es dedica la Rosa Sala Rose?

Context: Rosa Sala Rose (Barcelona, 24 de març de 1969) és una assagista i traductora literària barcelonina.,  Filla de pare català i mare alemanya. Llicenciada en filologia alemanya per la Universitat de Barcelona i doctora en Filologia Romànica per la mateixa universitat amb una tesi titulada \Civilización y barbarie en la tradición del mito de Medea\, dirigida per Rafael Argullol.,  En 1999 inicia la seva activitat com a traductora literària amb la seva versió comentada de l'autobiografia de Goethe Poesía y veridad, seguida de nombroses edicions de clàssics alemanys, especialment de Goethe i Thomas Mann. En 2003 publica el seu primer llibre, el Diccionario crítico de mitos y símbolos del nazismo, molt elogiat per la crítica i traduït a diversos idiomes. En el 2006 va veure la llum la seva edició castellana de les extenses Conversaciones con Goethe de Johann Peter Eckermann.,  A l'abril de 2007 publica un assaig sobre les peculiaritats de la cultura alemanya moderna titulat El misterioso caso alemán. Un intento de comprender Alemania a través de sus letras, pel qual ha obtingut el I Premi Qwerty al millor llibre de no-ficció i l'esment especial d'assaig del Premi Ciutat de Barcelona. En el seu assaig Lili Marleen. Canción de amor y muerte 2008 analitza els orígens de la famosa cançó alemanya, un autèntic fenomen sociològic de la Segona Guerra Mundial que va fascinar tant a nazis com a Aliats. El seu següent llibre, La penúltima frontera. Fugitivos del nazismo en España 2011, part de material inèdit d'arxius per reconstruir la història de vint-i-tres desconeguts que en tractar de fugir del nazisme pels Pirineus van quedar atrapats en presons i camps de concentració espanyols.,  La seva última publicació és El marqués y la esvástica. César González-Ruano y los judíos en el París ocupadp, escrit en coautoria amb Plàcid Garcia-Planas Marcet. En aquest llibre situat a mig camí entre l'assaig i la crònica periodística, s'analitza sobre la base de material d'arxiu el tèrbol paper del periodista espanyol César González Ruano durant l'Ocupació, a més d'explorar l'anomenada llegenda negra andorrana.,  A més de conferenciant, Sala i Rose també col·labora ocasionalment amb diversos mitjans de comunicació com a comentadora d'aspectes relacionats amb l'univers germànic.,  Assaig,  Edicions crítiques,  Traduccions no comentades

Response: És assagista i traductora literària.


Instruction: Qui és el representant de la CUP?

Context: El diputat de la CUP Carles Riera ha explicat que la formació debat sobre la possibilitat de demanar eleccions anticipades al parlament davant del ‘blocatge' del govern i de la majoria independentista. ‘No ho podem descartar. Dins del debat estratègic en el qual estem, aquesta és una opció que està sobre la taula', ha admès Riera en una entrevista a ‘Els Matins de TV3‘. ‘O comencem a arribar a un acord estratègic per autodeterminar-nos i després complir-ho o això no va enlloc. Si es confirma que no va enlloc, serà inevitable encarar unes eleccions que permetin capgirar aquesta situació', ha argumentat. Segons Riera, en el context actual el govern, la mesa del parlament i la majoria parlamentària estan en una situació de ‘bloqueig i atzucac' perquè l'estat espanyol diu que no parlarà d'autodeterminació i la majoria independentista continua dient que s'ha de parlar d'autodeterminació amb l'estat espanyol. En conseqüència, segons el diputat cupaire, ‘tothom veu que el govern i el parlament no van enlloc i que no s'avança en sobirania ni en drets civils i polítics'. ‘O això canvia i el govern i la majoria parlamentària es posa en marxa, comença a desobeir unilateralment i comença a desenvolupar polítiques de drets socials, civils i polítics que són impossible de desenvolupar dins de l'estat espanyol, o comencem a arribar a un acord estratègic per autodeterminar-nos i després complir-ho o això no va enlloc', ha conclòs. I és que per a Riera probablement l'únic que aguanta el govern és el judici contra el procés i ha defensat que no s'han d'esperar les sentències per desobeir perquè l'estat espanyol actua amb voluntat de venjança i ja es poden imaginar aquestes sentències. La CUP defensa que primer s'ha de trencar amb l'estat espanyol i després obrir un diàleg multilateral amb l'argument que ‘l'única manera d'avançar és a través del conflicte'. Una posició que en el context actual dista de la que defensa tant JxCat com ERC, que prioritzen obrir ara un diàleg amb l'estat espanyol. Riera considera que posar ‘expectatives, confiança i esperança en el diàleg amb l'estat espanyol és contraproduent perquè és una ficció, és idealista i no porta enlloc'. En clau interna, Riera ha tret ferro al fet que Poble Lliure aposti perquè la CUP es presenti a les eleccions espanyoles del 28-A malgrat el Consell Polític de la formació anticapitalista decidís aquest diumenge no presentar-s'hi. Riera ha defensat que el moviment es manté cohesionat sobre les qüestions centrals i ha afegit que amb els temes que consideren menors, com les eleccions espanyoles, és ‘lògic i respectable' que hi hagi diverses línies d'actuació

Response: Carles Riera.


Instruction: El mont Olimp, com s’hauria pronunciat en el passat?

Context: El mont Olimp (en grec antic Όλυμπος, transcrit Ólimpos segons la pronúncia antiga i Ólimbos segons l'actual) és la muntanya més alta de Grècia, amb una alçada de 2.919 m al pic anomenat Mítikas (Μύτικας). El massís de l'Olimp marca el límit entre la plana de Macedònia, al nord, i la Tessàlia al sud. Arreu del món, hi ha fins a 18 muntanyes diferents amb el mateix nom, a les illes gregues, Xipre, Nova Zelanda, als Estats Units, etc. També hi ha una muntanya amb el mateix nom (Olympus Mons) al planeta Mart.,  En la mitologia grega, al cim d'aquesta muntanya (Olympus, Ολυμπος), hi havia la llar dels dotze déus olímpics, els més importants del panteó grec. L'Olimp era una ciutat amb portes, construïda per Hefest i habitada per Zeus i altres déus, i tenia una sala on es reunien no sols els deus de l'Olimp sinó també els que vivien a la terra i a la mar; la ciutat era al cim del mont Olimp, a Tessàlia, sempre coberta de núvols. El tron de l'Olimp va ser ocupat per Zeus després de derrotar junt amb els seus germans a Cronos. La ciutat sobresortia per damunt dels núvols. Les portes de la ciutat eren considerades les portes del cel. En una època més tardana, Olimp va passar a denominar una regió elevada de l'èter des de la qual els déus dominaven la Terra. En aquest món sagrat, hi residien els déus i deesses olímpics: Zeus, Hera, Hefest, Atena, Apol·lo, Àrtemis, Ares, Afrodita, Hèstia, Hermes, Demèter, Posidó, Hades (realment vivia a l'Hades, regne dels morts, juntament amb Persèfone, i n'era ell el rei).

Response: Com Ólimpos.


Instruction: Quin és el nom de Caerleon en gal·lès?

Context: Caerleon (Caerllion en gal·lès) és una vila situada a la vora del riu Usk prop de la ciutat de Newport (sud de Gal·les). És un centre arqueològic important, amb les restes d'una fortalesa romana (\Isca Augusta\) i d'un fort de l'edat de ferro.,  Geoffrey de Monmouth, en la seva Historia Regum Britanniae, descriu Caerleon com una de les ciutats més importants de Britània. La narració va des de la seva fundació pel rei Belinus fins a la designació com a seu bisbal en època de sant Dubricius, un arquebisbat més important que Canterbury i York. Posteriorment, sant David traslladarà la seu a la catedral de Sant David.,  Geoffrey de Monmouth hi situarà la cort del rei Artús; no hi havia cap Camelot en la narració anterior ni en les traduccions de Wace o Layamon. Fou Chrétien de Troyes qui va intoduïr Camelot en la llegenda, tot i que aquest autor esmenta Caerleon. Els antics escriptors parlaven de Caerleon. També Thomas Malory cita 'Carlion' en la seva adaptació del tema.,  A Caerleon hi ha les restes d'un amfiteatre romà que han estat associades a la Taula rodona. Hi ha opinions que indiquen l'amfiteatre com a possible inspiració de la llegenda de la taula.,

Response: Caerllion.


Instruction: On va néixer la Consuelo?

Context: Consuelo Ferrer Sánchez (Castelló de la Plana, 1912 - Castelló de la Plana, 2000) fou una pintora valenciana que s'ha relacionat amb els moviments pictòrics del realisme i l'impressionisme.,  Consuelo Ferrer Sánchez ha estat esposa i mare d'alcaldes de Castelló de la Plana. Es va criar en un ambient cultural propici a la pintura, perquè diversos familiars, un oncle i una tia pintaven i el marit era arquitecte i li agradava dibuixar.,  Estudià al col·legi de les Carmelites fins als set anys, després passà al col·legi de Les Aules on començà el batxillerat però no l'acabà; sembla que per diferències amb un professor. Als tretze anys abandonà el col·legi i decidí aprendre a dibuixar i a pintar a l'acadèmia del pintor Vicent Castell. De vesprada assistia a les classes de tall i confecció en casa de Paquita Doménech i de brodat a casa de Carmen, la Bordadora. Les seues inquietuds la feren també assistir a classe de treballs manuals a casa Forcada.,  Durant tretze anys assistí a l'acadèmia de Castell. En aquella època, abans de la guerra civil, realitzà nombrosos dibuixos a carbó i llapis. Malauradament no se'n conserva cap. Vicent Castell l'animà a passar a l'aquarel·la i a l'oli.,  Consuelo s'inicià copiant obres del mestre Castell i només en una ocasió pintà del natural, una eixida al camp, al paratge del riu Sec. Els temes dels seus quadres eren: flors, paisatge i figura humana. Unes pinzellades segures i gran colorisme destaquen en els quadres de figures humanes i els clarobscurs en escenes amb aires teatrals.,  La guerra civil i la marxa precipitada amb el seu marit mililar i arquitecte, la feren abandonar les seues estimades pintures i dibuixos. Durant la contesa feu la promesa de no tornar a pintar; no obstant això, passats els anys, quan anava a València seran freqüents les visites a l'acadèmia de Belles Arts de San Carlos d'on era professor el pintor castellonenc Sanchis Yago. Consuelo assistia a les classes només pel gaudi de recordar l'època de la seua joventut.,  No abandonà l'afició per la pintura en tota la seua vida, i per no trair la promesa realitzada mai no tornà a pintar, però després del període de criança dels fills, als anys cinquanta, obrí una galeria d'art al carrer de Sant Vicent de Castelló amb el nom de Garxolí, un personatge molt popular de l'obra Tombatossals de l'escriptor castellonenc Josep Pascual Tirado.

Response: A Castelló de la Plana.


Instruction: Què és The Sorcerer’s Apprentice?

Context: The Sorcerer's Apprentice és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Jon Turteltaub, estrenada el 2010.,  El 740, l'encantador Merlí i dos dels seus alumnes bruixots, Balthazar Blake i Veronica, s'enfronten a la Fada morgana i un tercer alumne de Merlin, Maxim Horvath, que ha traït el seu mestre en benefici de la seva pitjor enemiga. Merlin és mort. Morgana, al cos de Veronica, i Horvath són empresonats per màgia en una nina russa. Blake busca durant els segles que segueixen «el primer merlinià», el que tindrà només el poder de destruir Morgana.,  El 2000 a Nova York, Dave, un noi de 10 anys, entra en una botiga que sembla un munt de trastos d'antiguitats, i que és de fet el cau de Balthazar Blake. Provarà Dave i descobrirà que és l'escollit. Però un incident allibera Horvath, que combat Blake. Els dos bruixots són finalment entrampats junts en un gerro màgic, per a deu anys.,  El 2010, Dave és un estudiant de física, que haurà d'enfrontar-se al seu destí quan Horvath, que vol matar-lo i alliberar Morgana, i Baltazar, que li dona una formació accelerada de bruixeria, tornen a la vida.

Response: Una pel·lícula.


Instruction: Com anomena Mossèn Joan a l’altre?

Context: -Sempre seràs el mateix, un plaga de la parròquia- digué Mossèn Joan unint les seves a les generals rialles. -Mes me sembla que ja hem abusat prou de l'amabilitat d'aquests bons senyors i és hora de què ens en anem jo cap a la Rectoria, d'on fa massa hores que en vago, i tu a complir tes presses a Vall-llosell o a on sia.,  -Ja veurà- féu l'altre amb posat calmós, -ara les presses són sol per vostè, perquè a mi ja m'han escapat. Vagi, doncs, en nom de Déu, que en quant a mi, no podent arribar a Vic, a Vall-llosell amb quatre salts hi seré qualsevol hora que munti a cavall.,  -Com vulgues- féu Mossèn Joan començant a despedir-se d'uns i altres. Un moment després, la fina discreció de la família deixà isolats oncle i nebot i com desapercebuts en un recó de la sala.,  -Per què no tornes a la Rectoria- deia l'oncle, amb posat d'humil pidolaire.,  -No pas tant com criï aquell drac. Cregui que arribaríem a males. I li asseguro que més per vostè que per mi, que m'hi enfado. Pensi i reflexioni, i veurà que és una situació que li convé dominar-la.,  Bona estona estigueren sols, i les mosses que els espiaven de cua d'ull, pogueren apreciar una nova fàcies de la peculiar idiosincràsia d'aquell jove excepcional. A peu dret i els braços passats al coll del seu oncle, li conversava carinyosament arran de cara sent curós de veure la facilitat amb que de les fogositats de suara havia passat a les més tendres manifestacions de l'amor filial, veient-se humitejar els ulls del pobre vellet baix el pes de ses carícies de nena mimada. Per fi, es desferen, després de besar-se mútuament, i el jove es dirigí vers la família exclamant alegrement:

Response: Plaga de la parròquia.


Instruction: Què li agradaria al narrador?

Context: -Ja voldria ser a l'any vinent!,  Per haver lograt semblant revolució en el sexe dèbil, és menester que aquest any siga molt ric, molt guapo, molt bon minyó; és menester que vagi acasarat, que siga pròdig i reuneixi mil altres circumstàncies que en cap any s'han vist reunides.,  El xasco serà (i ja m'ho temo) que aquest ditxós any vinent siga com aquells còmics que vénen precedits d'hiperbòlics elogis, es fan esperar, es fan desitjar, ensagen una òpera, es posen malalts, fan retardar l'estreno… i a l'últim reben una xiulada que els escama.,  Ja em sembla que a primers de gener sento dir a algú:,  Malviatge! Jo que esperava amb tanta ànsia l'any vinent…,  El més probable és que passada l'actual malatia, un o altre s'ha de morir abans d'arribar el desembre. Llavors vindrà allò de:,  -Ai, Senyor! Nosaltres que havíem fet tants càlculs per a l'any vinent…,  ¡No seran pocs ni gaires els que de bona gana darien el que treguin de l'any vinent amb tal de recobrar les il·lusions que sa proximitat els feia concebir!,  Però mentrestant ningú es pot treure del cap aquesta idea.,  L'un fa propòsit d'economitzar; l'altre de pendre caseta a fora per un si acàs; l'altre de cuidar-se i no retirar tard; tot, per suposat, referint-se sempre a l'any vinent.

Response: Que fos l'any vinent.


Instruction: Qui ha compensat Ciutadans?

Context: Ciutadans ha indemnitzat amb 153.000 euros la seva ex-cap de premsa, Imma Lucas, per evitar d'anar a judici arran d'una denúncia per assetjament laboral, segons que publica El Periódico. Lucas, embarassada de bessons, va agafar la baixa el 16 de juliol del 2015 perquè tenia un embaràs de risc. Va tenir els fills el 12 de setembre i va tornar a treballar el 17 de maig, però segons la demanda no va recuperar la posició que tenia i fou relegada a ‘funcions insignificants'. Denuncia, a més, que ‘fou humiliada personalment i professionalment'. La denúncia s'adreça a Albert Rivera, al vice-secretari general, José Manuel Villegas, i al secretari general, Fernando de Páramo. Lucas hi explica que li van fer el buit, que li van impedir la comunicació amb els superiors, que ‘la van menystenir i la van excloure'. Segons la demanda, va parlar amb Rivera i amb Villegas al gener, quatre mesos abans de tornar a la feina, i li van dir que el cap de premsa seria Daniel Bardavío i que ella seria la cap de premsa de Rivera, per la qual cosa s'hauria de traslladar a Madrid. Va respondre que acceptava la proposta, però quan es va reincorporar la van acabar traslladant a la coordinació a Catalunya de la campanya de les eleccions espanyoles del 26-J. Tanmateix, els equips ja havien estat formats i organitzats i ja no calia la seva participació. Després de les eleccions, l'1 de juliol, li van dir que la destinaven a cap de premsa del grup municipal a Barcelona, amb Carina Mejías. En la demanda publicada per El Periódico s'afegeix que, després d'assumir aquest càrrec, veié que com més anava més limitades tenia les funcions, i va acabar subordinada jeràrquicament a gent que ella havia format durant els anys que fou cap de premsa del partit. Fins i tot afegeix un comentari que li va fer Juan Carlos Girauta: ‘És una putada. Tot això pel fet de ser dona. Com que els paios no parim, no ens passen aquestes coses, no desapareixes de sobte quan pot passar de tot.' Ciutadans va acabar acordant un acomiadament improcedent amb Lucas per a pagar-li la indemnització

Response: Inma Lucas, la seva ex-cap de premsa.


Instruction: On és el naufragi?

Context: 1871, un vaixell naufraga a l'alçada de l'illa d'Antonio Bay. La tripulació desapareix amb el vaixell. No es tracta d'un accident, però els quatre culpables veuen el seu espantós crim dissimulat per una estranya broma.\n,  Més d'un segle més tard, el passat torna a la superfície i una misteriosa boira envaeix l'illa. Davant dels espantosos morts que es multipliquen, els habitants aterrits han d'afrontar la maledicció dels que volen venjar-se. Si el misteri roman, no hi haurà pau. Sense la veritat, ningú no sobreviurà. Blake i la seva tripulació de fantasmes sembraran el terror.\n,  El film va ser pobrament rebut per les crítiques i els fans. El film va rebre ressenyes negatives a causa de la seva història i dels seus elements diferents del film original. Fog ha estat generalment considerat com un remake no-encertat del film de John Carpenter, però ha tingut bones recaptacions al box-office, ja que, produït amb un pressupost d'aproximadament 18 milions de dòlars, ha informat 46 milions de dòlars al món. Obté una mitjana d'1.5/5 a AlloCiné.\n

Response: A l'alçada de l'illa d'Antonio Bay.


Instruction: Qui és Josep Costa?

Context: El vice-president del parlament, Josep Costa, s'ha negat a donar la mà a Felipe VI durant la commemoració del 17-A. El president espanyol, Pedro Sánchez, que seguia el monarca, no s'ha atrevit a oferir-li la mà. Ofès pel gest, Felipe VI no ha volgut saludar cap més autoritat catalana –consellers i secretaris generals del govern– i s'ha dirigit als familiars de les víctimes. Abans de començar l'acte, Felipe VI ha començat a saludar els representants polítics col·locats a la zona protocol·lària. Primer ha donat la mà als grups parlamentaris i després, als membres de la mesa del parlament. Però Costa li ha denegat la salutació. Segons el vice-president, el rei espanyol ha dit que el seu gest no canviaria la situació política, però Costa l'ha convidat a continuar caminant sense saludar-lo. Pedro Sánchez, que seguia el monarca, no s'ha atrevit a oferir-li la mà. Seguidament, Felipe VI havia de saludar els consellers i els secretaris generals del govern. Tanmateix, ofès pel gest del vice-president, ha decidit de saltar les autoritats catalanes i s'ha dirigit a les famílies de les víctimes. Albert Batet, portaveu de JxCat, també ha evitat de saludar el monarca i s'ha retirat del seu lloc quan s'hi acostava. A l'entrada de la plaça, el rei espanyol ja havia saludat el president de la Generalitat, Quim Torra, qui li ha presentat la parella del conseller Joaquim Forn, Laura Masvidal. ‘No sóc jo qui hauria de ser aquí', li ha etzibat Masvidal. Després, Felipe VI ha saludat el president del parlament, Roger Torrent, i la batllessa de Barcelona, Ada Colau

Response: El vicepresident del Parlament.


Instruction: Qui va ser Mercedes de Rigalt?

Context: Mercè Rigalt i Lladós o Mercedes de Rigalt (Barcelona, Barcelonès, 18 de setembre de 1879 - 1963) fou una pianista catalana.,  Filla del publicista i antic president de la Cambra de Comerç espanyola de París, Pere de Rigalt i Tagell, i de Antònia Lladós i Rius (ca 1846-1932). Neboda del diputat Magí Lladós i Rius. Estudià solfeig i les primeres lliçons de piano amb el professor Antoni Vaqué, i traslladada a Madrid amb la seva família, ingressà en el Conservatori Reial. Més tard passà a París, on feu oposicions per aspirar a una de les places vacants en les classes de piano d'aquell Conservatori, aconseguint-la amb el número u entre 197 opositors.,  Deixeble d'Henri Fissot i Raúl Pugno, aconseguí el gran primer premi d'honor (1896) i ja llavors es rebel·là al públic parisenc, prenent part en els més notables concerts que s'organitzaven a la capital francesa. Isabel II d'Espanya, en aquell temps exiliada a París, la crida diverses vegades al seu palau de l'avinguda Kleber, on, per escoltar-la, si congregaven nombroses notabilitats, crítics afamats, com Bruneau i Pessard, saludaren a la jove pianista com una gran esperança de l'art musical.,  Les previsions dels crítics parisencs es realitzaren i encara més, per la Rigalt en la sèrie de concerts que donà el 1897 a Madrid i Barcelona. Pocs artistes han assolit tan espontanis i sorollosos triomfs davant d'un públic tan exigent com els que anaren a escoltar-la. Una autoritat musical de Madrid escrivia: «Ara delicat i suau, ara enèrgic i brillant, conforme o requereix la música, el seu joc al piano és perfecte». De tornada a París emprengué una campanya artística molt variada i activa, sent sol·licitada per tocar en diverses capitals europees. La seva reputació s'afermà cada dia més, podent amb raó nomenar-la el crític del New-York Herald una de les més grans pianistes d'Europa.,  A Londres causà verdadera sensació, prenent part en concerts notabilíssims al costat d'Adelina Patti, Nellie Melba, Enrico Caruso, Victor Maurel, Pablo Sarasate, Hollman, Arbós i molts altres artistes famosos. A partir de llavors, encara que no deixà mai de cultivar el seu art, Rigalt es va presentar rares vegades en públic, havent-se-li escoltat solament en alguns salons de París, on residí quasi constantment fins al 1920.,  L'any 1939 emigra a Brasil.,  La seva filla, Mercedes Roses de Rigalt, (Barcelona, 1902) va heretar de la seva mare el temperament musical. Es donà a conèixer a París, sent encara una nena, amb un recital de piano en la sala Pleyel (1914). Més tard el 1919, en un concert organitzat per l'Orquestra Simfònica de Barcelona, executà en el Palau de la Música Catalana diverses composicions de Chopin, Liszt i Blumenfeld, cridant poderosament l'atenció de la critica per la seva distinció, per la seva delicadesa en el fraseig i pel seu net joc, i rebel·lant-se, malgrat la seva joventut, com a concertista de grans mereixements.

Response: Una pianista catalana.


Instruction: A què es dedica Maria Isabel Guardiola Savall?

Context: Maria Isabel Guardiola Savall (Bolulla, la Marina Baixa, 1973) és una filòloga valenciana, professora a la Universitat d'Alacant. Ha estat acadèmica de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua des de 2017 i fins al 2021. És especialista en lexicografia històrica, la terminologia i la neologia, l'onomàstica, la lingüística de corpus i la traducció automàtica.,  Llicenciada en Filologia Valenciana el 1996 i en Filologia Hispànica l'any 2000, s'especialitza en de matèries relacionades amb la lexicografia sincrònica i diacrònica.,  Ha treballat en diverses universitats de la catalanofonia, com la Universitat Pompeu Fabra, la Universitat Rovira i Virgili i la Universitat Oberta de Catalunya. També és membre i ha fet classe en cursos promocionats per l'Institut Interuniversitari de Filologia Valenciana. Es va doctorar l'any 2004. Des del 2011 és professora titular del Departament de Filologia Catalana de la Universitat d'Alacant.,  Fou elegida acadèmica pel Ple de l'AVL del 21 de juliol del 2017 i en va prendre possessió el 18 d'octubre de 2017. Conclogué el seu mandat el juny de 2021.,  Ha rebut els següents premis per la seua tasca investigadora:,  Ha participat en projectes d'investigació sobre lingüística diacrònica, (lexicografia), l'antroponímia, la cultura popular i la dialectologia i la lingüística computacional (traducció automàtica), coautorant diversos articles. També ha col·laborat en l'elaboració de diversos diccionaris escolars (primària, secundària i batxillerat) en diversos llibres adreçats a l'ensenyament de la primària.

Response: És filòloga i professora a la Universitat d'Alacant.


Instruction: Què fa el científic de la pel·lícula?

Context: Un investigador experimenta en ell mateix un medicament que li permet a un noi quedar embarassat. El ginecòleg Dr. Alex Hesse (Arnold Schwarzenegger) té un malson sobre infants que orinen en una biblioteca. En la vida real, ell i el seu col·lega, el Dr. Larry Arbogast (Danny DeVito) han inventat un medicament de fertilitat, l'\Expectane\, que se suposa que redueix les possibilitats del cos d'una dona a rebutjar un embrió i així evitar un avortament. Desafortunadament, no es permet provar-ho en dones i des de l'Administració no han aprovat encara el medicament; així que Hesse i Arbogast tiren endavant igualment la seva investigació. Hesse entra en el laboratori i es tanca en ell. El seu cap, Noah Banes, informa a Arbogast que malgrat el fet que el FDA ha prohibit el dret d'experimentació humana al seu equip, l'equip ha aconseguit rebre una donació de la Dr. Diana Reddin (Emma Thompson) del departament d'òvuls criogènics. Quan Hesse qüestiona les possibilitats d'una dona de prendre un medicament no autoritzat durant l'embaràs, Arbogast revela que no hi ha cap necessitat d'identificar el sexe de l'experiment i convenç Hesse de prendre-s'ho ell mateix, fent servir un òvul \Júnior\.\n

Response: Experimentar en ell mateix un medicament.


Instruction: Quin és el nom de Bebe?

Context: Nieves Rebolledo Vila (València, 9 de maig del 1978), més coneguda amb el nom artístic de Bebe, és una cantautora espanyola.,  Filla de músics components del grup folk Suberina, la cantant Bebe va néixer el 9 de maig de 1978 a València, encara que només hi va viure un any. Va estar criada a Extremadura: «I aquesta extremenya criada a Zafra i a Montijo, aferrada a la seva terra, la seva família i la seva gent [...]», diu la biografia del seu web oficial. Més tard la seva família es traslladarà a Mèrida i després a Badajoz. L'any 1995 començarà la seva trajectòria de corista amb el grup Vanagloria. Al cap d'un temps, començà a cantar sola en un bar anomenat «Cabeza de Toro».,  El 1996 acaba el COU i se'n va a estudiar Arts dramàtiques a Madrid. El 2001 guanyarà un concurs de cantautors d'Extremadura. El 27 de juny de 2006 anuncia que es retira (almenys, temporalment) del món de la música i dels escenaris, després d'haver tingut un èxit totalment inesperat amb el seu primer treball discogràfic, el disc \Pafuera Telarañas\ llençat el 2004, que l'ha portada a fer una gira de presentació de més de dos anys.,  Ha col·laborat amb Tontxu, Luis Pastor, El Combo linga i el Tío Calambres.,  Premis de la Música 2006,  Premi Border Breakers 2006,  Premis de la Música 2005,  Premi Extremadura a la Creació 2005,  Premis Ondas 2004,  Premi dona i mijans de comunicació 2005,  Premis MTV,  Premis Goya,  Grammy Llatins 2005

Response: Nieves Rebolledo Vila.


Instruction: En quin moment de la història es basa la pel·lícula?

Context: Segle XII. En temps de les croades. Godofreu d'Ibelin (Liam Neeson), cavaller reconegut pel rei de Jerusalem i compromès amb el manteniment de la pau a Terra Santa, emprèn la recerca del seu fill il·legítim, Balian (Orlando Bloom), jove ferrer francès que plora la pèrdua de la seva dona i el seu fill. Balian cedeix davant el seu dolor i s'uneix a Godofreu en la seva missió sagrada. Després de la mort del seu pare, hereta la seva terra i el seu títol a Jerusalem, ciutat en què els cristians, musulmans i jueus han aconseguit arribar a una convivència pacífica durant la treva entre la 2a i 3a Croada. Ens trobem l'any 1186. Amb una integritat indestructible i sota noble jurament, Balian es troba en una nova terra, servint un rei condemnat i atret per l'enigmàtica germana d'aquest, la princesa Sibil·la (Eva Green). Allà, a Jerusalem es convertirà en el més heroic i honorable dels cavallers i haurà de protegir el seu poble de les forces opressores.\n,  El regne del cel s'inspira en els personatges que hi intervenen però conté moltes inexactituds històriques.\n,  Molts dels personatges de la pel·lícula són versions fictícies de figures històriques:\n

Response: En temps de les croades.


Instruction: De quin instrument de corda es tracta al text?

Context: La lira és un instrument musical cordòfon que es toca pinçant o polsant les cordes. La seva morfologia consisteix en una caixa de ressonància de la qual surten dos braços, paral·lels o més sovint divergents, que es troben units per un travesser al qual es lliguen les cordes.,  La lira (del llatí lyra, i aquest del grec λύρα) és un instrument de corda puntejada o polsada que té un origen remot, en forma d'àbac. Els egipcis van atribuir el seu origen a Dyehuty, déu de la saviesa, l'escriptura, la música i de la Lluna, en la mitologia egípcia. Segons els grecs, Hermes la va construir amb la closca d'una tortuga i unes canyes. Va ser l'instrument d'Orfeu i el que acompanya a Apol·lo com a símbol de l'Estat ciutadà, de la cultura i de la música. Possiblement fos també l'instrument que tocava el rei David tot acompanyant el cant dels salms.,  Malgrat un ús força estès en cultures antigues, a l'antic Egipte, la Grècia clàssica i l'Imperi Romà, les lires foren poc utilitzades en la cultura europea. Probablement el crwth emprat a les illes britàniques i més concretament en contextos de fort rerefons celta, sigui l'única lira practicada de forma més o menys estesa a Europa. En canvi, sí que hi ha força mostres de lires en diverses cultures africanes.,  No s'ha de confondre amb altres instruments amb nom \lira\, però amb una morfologia ben diferent, com és el cas de la lira de Creta, instrument tradicional de Creta, o la lira d'arc nòrdica, originària dels països Escandinaus.,  La lira ha sigut una icona de referència per al moviment cultural neoclassicista, que torna la mirada cap a la cultura grecoromana com a font d'inspiració per a les arts. Al tombant del segle xviii i al segle xix molts lutiers van firmar instruments fruits de la hibridació de la lira amb altres instruments. Alguns exemples en són la guitarra-lira, la Lira d'Apol·lo o la Lira Francesa.,  Viccionari

Response: De la lira.


Instruction: Què troba a faltar el protagonista?

Context: —Com enyoro aquells temps en què es desitjaven amb bogeria. Em posaven a 100 cada dia, i m'havien de rentar força sovint…,  —A mi m'encanta quan ella es queda ajaguda d'esquena i arronsa les cames mentre ell baixa a l'alçada dels seus genolls. En aquell moment puc notar com es mouen lleugerament les seves natges i tot el seu cos, fins que ell l'abraça, perquè la vol agafar tota mentre es retorça de plaer. Llavors m'omplen les alenades de tots dos que pugen de temperatura.,  —Doncs a mi sempre m'ha agradat més un altre estil: quan un arriba amb ganes de l'altre i l'estira fins a l'habitació llençant-lo sobre mi, començant uns moviments rítmics que van incrementant la velocitat fins a deixar-me rendit, com ells. Tot i que ara no seria tan exigent.,  —Jo potser també hauré d'esperar un temps. El jove músic només em comparteix amb la seva guitarra.,  —Crec que el músic és qui ha visitat a la meva mestressa i diria que amb moltes ganes. Em van deixar ple de nata i suor…,  Amb un suau vent que gronxa la roba estesa, els llençols s'eixuguen per tornar a cobrir els llits on esperaran amb delit nits tòrrides..

Response: Aquells temps en què es desitjaven amb bogeria.


Instruction: Qui és el Biel?

Context: El Biel, el petit de casa, juga amb el seu tren. El fa pujar de la catifa al sofà per una rampa improvisada. Uns ninos surten dels vagons i fan una excursió pel sofà amb motxilles a l'esquena. La mare el crida:\n– Biel, recull que marxem!\nEl nen apila les joguines a un costat i agafa la jaqueta. Té algun problema amb la cremallera.\nPensatiu, mira cap al sofà i, tot capficat, pregunta a la mare:\n– Mama, i si la cremallera s'enganxa i no va ni amunt ni avall?\nLa mare el veu preocupat i li segueix la mirada… llavors ho enten tot:\n– Això passa amb les jaquetes, però no amb els trens. Som-hi, cap a Núria!,  —>> SEGON PREMI DEL CONCURS!!

Response: El petit de la casa.


Instruction: Com es diu el protagonista?

Context: Teena Brandon és un jove transsexual de 20 anys que decideix anar-se'n de la seva ciutat natal per anar a viure amb el seu cosí Lonny, per tal de poder ser reconegut com a home i es fa dir Brandon Teena.\nDesprés que un grup de joves insulti Lonny sobre la seva homosexualitat i Brandon, ja que ha sortit amb la germana petita d'un dels nois, Lonny decideix fer fora Brandon.\n,  Brandon coneix Candace en un bar salvant-la d'una temptativa de violació. A canvi, accepta albergar-lo i el presenta al seu grup d'amics, del qual forma part John Lotter i el seu millor amic Tom, així com la família Tisdel. Brandon s'enamora de Lana Tisdel i comencen una relació. Amagarà que no és un noi biològic. Però després d'una detenció per un xec fals i usurpació d'identitat, passarà una nit detingut i serà Lana qui pagarà la fiança. Per explicar per què és en una cel·la de dones, afirmarà ser hermafrodita. Allò no canviarà res als sentiments que Lana té per ell.\n,  Lana persuadeix Brandon de portar compadida després per fugir de tots dos.\n,  El cercle d'amics sabrà per aquesta detenció, la identitat oficial de Brandon, i el vespre de Nadal John i Tom forçaran Brandon a treure's els pantalons davant de Lana per ensenyar-li que no és un home. Lana mirarà sota coacció i marxarà plorant per amagar-se. John i Tom porten Brandon a un descampat i el violen i el colpeixen amenaçant-lo de matar-lo si els denuncia.\n,  El 31 de desembre, John i Tom són interrogats sense ser detinguts per a la violació. Quan surten, busquen per tot arreu Brandon. El troben amb Candace i els maten a tots dos davant de Lana i del bebè de Candace.\n

Response: Teena Brandon.


Instruction: Qui esdevé reina d'Anglaterra?

Context: El 1558, Elisabet I d'Anglaterra es converteix en reina d'Anglaterra. La Sra. Ashley, la seva majordoma, i el Sr. Parry, el seu intendent, recorden les alegries i de les penes que han jalonat la seva joventut...\n,  El 1536 Enric VIII fa executar la seva dona Anna Bolena i aparta la seva filla Elisabet, anomenada Bess, de la tribunal reial]. Després d'haver-se casat tres vegades, Enric es casa amb Catherine Parr, nova reina amb qui Bess, que torna a estar en gràcia, troba simpatia i suport. De forta personalitat, Bess s'asseu i sorprèn el seu pare. S'enamora de Thomas Seymour, almirall de la flota anglesa i home de confiança del rei. El vell rei Enric VIII mor i el seu jove fill Eduard el succeeix sota un consell de regència dirigida per Ned Seymour, germà de Thomas. Però Ned Seymour i la seva dona són uns intrigants.\n,  Bess que espera convertir-se en reina un dia per reorganitzar i afirmar la potència d'Anglaterra, s'oposa violentament amb Thomas al despotisme de Ned Seymour. Descobreix més tard la relació de Thomas i de Catherine Parr, però malgrat allò, afavoreix el seu matrimoni. Thomas provarà a Bess que l'estima tant com Catherine. Molt dedicat a la seva dona, es dedica completament a ella, però mor poc temps després.\n,  Més tard, Bess va a veure Thomas, sempre enamorat d'ella, però Ned Seymour fa condemnar a mort el seu germà per traïció. Malgrat tota la determinació de Bess a salvar Thomas, serà executat. La futura reina d'Anglaterra, acostumada per les proves estarà a punt, en el moment adequat, de provocar i enfrontar-se al seu destí.\n

Response: Elisabet I d'Anglaterra.


Instruction: Hi ha un hereu al tron d'Anglaterra en aquesta pel·lícula?

Context: A la mort del rei d'Anglaterra sense successor, apareix una espasa incrustada en una pedra amb la promesa que qui la pugui extreure serà el futur monarca. Diversos cavallers ho proven sense èxit.\n,  Mentrestant, un jove orfe, Artur, troba un mag esbojarrat, Merlí, qui es compromet a entrenar-lo (l'entrenament inclou metamorfosis en animals, treballs diversos i ensenyament de la màgia). L'Artur, però, voldria només ser un bon escuder, malgrat ser maldestre i enormement tímid. Quan el seu senyor va a un important torneig, Artur ha de trobar una espasa ràpidament, i, sense pensar, n'arrenca una que troba incrustada en una pedra. El públic del torneig la reconeix i el proclamen rei.\n,  Nerviós per la responsabilitat, crida al seu costat en Merlí, qui es transforma en el seu conseller i el Rei Artús comença el seu regnat de prosperitat.\n,  La pel·lícula va néixer amb dubtes, ja que La Bella Dorment no havia obtingut els beneficis econòmics esperats i diversos membres de l'estudi apostaven per fer projectes més modestos. A més a més pensaven que el cicle artúric no era prou universal com a tema de base. El guió original, basat en l'obra homònima de TH White fou retocat diverses vegades per simplificar l'argument, centrat en els desitjos d'Artur d'esdevenir cavaller, a mode de Bildungsroman i sense el rerefons mitològic.\n

Response: No.


Instruction: Com és Neftis en egipci?

Context: Neftis (nom grec; en llengua egípcia, Nebet-Het o Nebt-het, que significa 'senyora de la casa (d'Horus) és una deessa de l'antic Egipte i de l'antiga Grècia.,  Era filla de Nut i Geb i la muller de Seth, amb qui fou la mare d'Anubis (altres versions indiquen que engendrà Anubis amb Osiris). Era la germana d'Isis, amb qui se la representava sovint, ja que simbolitzaven fets oposats.,  Simbolitza la foscor, la part invisible, la nit, la mort el riu i l'aigua (per això deïtat aquàtica). El seu nom, a més, es feia servir com a títol per a la dona més bella d'una casa.,  Icònicament se la presenta com una dona amb el jeroglífic del seu nom com a corona, Neb-Hut (una cistella i una casa) i alguns cops com un estel, falcó o un altre ocell. De vegades duu unes banyes amb el disc solar. En l'art egipci se la representava amb els cabells iguals o semblants a les benes utilitzades per a embolicar els cadàvers.,  Se la venerava a Diòspolis Parva; també a Komir, al costat d'Anukis, i a Sepermeru, al costat de Seth.

Response: Nebet-Het o Nebt-het.


Instruction: Què li succeïa a la mare i els fills del text?

Context: Alguna cosa sospitaven la mare i els fills, però la declaració entusiasta d'En Jordi els féu entreveure un panorama que no gosaven esguardar ni en somnis. La família s'abandonà durant llarga estona a una xerradissa incongruent. Ànsies, projectes, enveges, il·lusions, tot el bagatge impulsiu que adés portaven en llurs dintres, sufocat per la sordidesa de l'ambient, ara esclatava amb tumult. Ningú tenia prou serenitat per exposar amb orde el que volia.,  A la fi, en mig de l'aldarull, el pare féu una proposta.,  -Anem a sopar fora de casa, a un bon restaurant, voleu?,  Per començar la vida nova tots trobaren bé la proposta paterna. Les dones es travestiren amb una rapidesa sense exemple. Als set minuts eren dispostos a sortir de casa.,  -Beurem xampany?- preguntà la noia.,  -Tant com en vulguis, filla- respongué En Jordi, amb una veu profundament commosa.,  Les previsions d'En Jordi s'acomplien. L'any 1916 era segur que triplicava els beneficis del 1915. A corre-cuita havia construït uns coberts de ciment armat, per a encabir-hi telers nous, adquirits els primers mesos de guerra. Cercà un home intel·ligent, que de temps coneixia, i li encomanà la direcció immediata de la fàbrica. D'aquell instant, sota la pressió de la família, començà a fer temptatives per a llevar-se tard. L'ideal era romandre al llit fins a les nou del matí, esmorzar amb calma, fullejar els diaris, i, cap a les 11 hores deixar-se caure a la fàbrica. Com era difícil tot això! Invariablement es desvetllava abans de les sis. La Rosa no trigava tampoc a deixondir-se. Conversaven uns moments. Ella deia aviat: «Apa, provem d'adormir-nos. No podem llevar-nos tan dejorn!». Era debades que reflexionessin sobre els deures de llur novell estat. El matrimoni s'estava girant de l'una a l'altra banda sota els llençols… A quarts de vuit, En Jordi no podia ja contenir-se. El neguit l'arborava. Saltava del llit, prenia el desdejuni i se n'anava a la fàbrica.

Response: Sospitaven d'alguna cosa.


Instruction: Qui és David Roncero?

Context: David Roncero, el metge que va detectar el primer cas del brot a Igualada que va fer confinar tota la conca d'Òdena ja fa més d'una setmana, ha publicat una carta a La Vanguardia en què diu que ha observat errors en les conferències de premsa oficials. El primer, que l'origen del brot ‘es va atribuir erròniament' a una infermera que treballava a l'hospital d'Igualada. En canvi, diu Roncero, la situació més probable és que la dona s'infectés dins el mateix centre, perquè no havia fet cap viatge recentment. Ahir, la consellera de Salut, Alba Vergés, i el secretari de Salut Pública, Joan Guix, van explicar en una conferència de premsa que el brot es va estendre el 28 de febrer en un dinar amb vuitanta assistents, en què van participar membres d'una família en concret, i en què hi havia molts professionals de l'Hospital d'Igualada. ‘Després es desenvolupa per dues vies. Una dins el centre i una altra d'exterior', va afirmar Guix. Poc després, la infermera i la seva família van emetre un comunicat publicat pel diari La Veu de l'Anoia negant haver-hi participat i que aleshores fos diagnosticada de la Covid-19. D'una altra banda, el mateix diari ha publicat que no és cert que el dinar fos de vuitanta persones, sinó de cinquanta-tres. Roncero, el metge que la va diagnosticar, ha avalat d'aquesta manera la versió de la infermera i ha afegit crítiques a la gestió del Departament tant a Igualada en concret i com el Principat en general. ‘D'ençà de l'inici del brot, molts treballadors de l'UCI reclamàvem la possibilitat de fer la PCR a pacients' amb símptomes sospitosos, però van ser ‘sempre denegades per epidemiologia'. I afegeix que aquest és, probablement, l'origen del brot: un pacient ingressat amb coronavirus 2019 sense haver-ne estat diagnosticat. Roncero afegeix a la carta que ‘hi ha decisions que s'haurien de prendre sense dilació, que depenen de polítics i d'alts tècnics sanitaris, que no es prenen i que causaran un nombre elevat de morts'. Subratlla especialment la necessitat d'establir un criteri per a ‘limitar els tractaments en un moment en què el sistema es col·lapsa i no es podran atendre tots els malalts'. Les dades, diu, les gestiona el Departament de Salut. ‘Si no acotem ara quins pacients són candidats a respiració assistida, la mortalitat augmentarà', assegura. I demana als polítics que assumeixin les ‘decisions desagradables' que els professionals han de prendre ‘cada dia'

Response: El metge que va detectar el primer cas del brot a Igualada.


Instruction: Amb què es comparen les parets del text?

Context: Les parets modernes semblen de paper. Amb els veïns d'abans em molestava força, sempre amb discussions. Però amb els nous inquilins em sembla fantàstic. I és que m'han provocat emocions oblidades.,  Visc a Horta, al final d'un carrer costerut, i ells –noi i noia–   són uns universitaris que comparteixen el pis del costat. Els desnivells del barri no els fan esbufegar com a mi. De fet, són altres activitats amb les que esbufeguen…,  Un dia m'arribaren veus de la paret de la meva habitació. Posant-hi l'orella ben enganxada ho escoltava amb claredat. Parlava ella:\n-Primer ben poc a poc… només la punta, molt suaument… espera, cal humitejar-ho una mica més… ara més ràpid…\nSeguiren uns copets rítmics, imaginava el capçal del llit copejant la paret. Em vaig posar a cent mentre ells dos gemegaven fins acabar en un gemec conjunt.,  Uns dies més tard em van sorprendre els grinyols d'un somier, amb un ritme força accelerat. Venien de l'habitació contigua a la sala de la planxa. Dues veus intentaven controlar uns crits compassats amb els seus moviments que imaginava salvatges:\n-Sí!… Sí!… Més!… Sí!…  Més!…\nDe nou, jo quedava ben humida.,  Des de llavors, he anat sentint els copets del capçal del llit amb les peticions de suavitat (de la noia i el seu xicot) o els grinyols del somier amb les envestides més animals (del noi i la parella ocasional del dia). Adorades parets de paper! A vegades coincidia al replà amb un dels veïns i l'acompanyant, i els saludava amb normalitat, com si ens separessin uns murs de pedra ben gruixuts, com si no sabés res de les seves vides.,  Un dia la noia, tota plorosa, em va explicar que ho havia deixat amb el xicot. Per això em va sobtar sentir dies després els copets rítmics del capçal contra la paret. Aquest cop, passades les peticions inicials d'anar poc a poc, vaig distingir la veu d'ell amb els crits coneguts:\n-Sí!… Sí!… Més!…,  —>> RELAT FINALISTA DEL CONCURS!!

Response: Amb el paper.


Instruction: De què tracta la rondalla de Nostra Senyora de la Llum?

Context: La llegenda de Nostra Senyora de la Llum és un mite sobre la fundació de Curitiba.,  La llegenda conta que a la vora del riu Atuba, els colonitzadors van construir una ermita en honor de Nossa Senhora da Luz (Mare de Déu de la Candela), on hi havia un altar amb una talla de la Verge. Tots els matins trobaven la figura girada, mirant cap a un punt del bosc que els indígenes anomenaven, en la seva llengua, Curitiba, que significa pineda.,  Els bandeirantes europeus van decidir visitar aquest lloc i es van trobar amb el cacic de la tribu que l'habitava. Aquest va clavar la seva vara a terra, per senyalitzar el lloc sagrat que la Verge mirava cada matí. De la vara va sorgir un arbre enorme, una araucària. A finals del segle XVII s'hi va construir una església en honor de Nossa Senhora da Luz dos PInhais o Nostra Senyora de la Llum de la Pineda i que representa el simbòlic quilòmetre 0 de Curitiba.,  Aquesta petita església va ser ampliada dècades després i reinaugurada el 1721. A finals del segle XIX es va enderrocar, per construir-hi l'actual seu, que l'any 1894 va rebre el títol de Catedral Metropolitana. El 1993 va ser elevada al rang de basílica menor.

Response: Sobre la fundació de Curitiba.


Instruction: Què volen fer els partits Junts pel Sí i la CUP?

Context: Junts pel Sí i la CUP forçaran la inclusió de les conclusions de la comissió d'estudi del procés constituent en l'ordre del dia del pròxim ple si finalment la mesa decideix de no portar-les al ple. El termini per a fixar els punts que es debatran en sessió plenària s'acaba divendres a les dotze del migdia. Segons l'article 81.3 del reglament del parlament, l'ordre del dia pot ser alterat si el ple ho acorda a proposta del president o a petició de dos grups parlamentaris o d'una cinquena part dels membres del parlament. ‘Els grups, malgrat el que decideixi la mesa, continuarem endavant', ha declarat la portaveu parlamentària de Junts pel Sí, Marta Rovira. Avui la mesa s'ha limitat a prendre nota de les conclusions de la comissió d'estudi sobre el procés constituent però no les ha incloses de moment en l'ordre del dia del ple, l'últim abans de les vacances d'estiu. Aquesta decisió arriba després de l'advertiment d'ahir del Tribunal Constitucional espanyol, dient que s'havia d'impedir ‘qualsevol iniciativa' que impulsés el procés constituent per a la desconnexió de Catalunya amb Espanya. El dirigent del PP al parlament català, Xavier Garcia Albiol, ha avisat que es podria suspendre l'autogovern de Catalunya si el parlament no atenia els avisos del TC. ‘Segurament veiem l'últim avís del Tribunal Constitucional', ha dit. I ha afegit que votar les conclusions del procés constituent ‘podria posar en risc l'autogovern i podria significar la suspensió d'alguna institució'. La diputada de la CUP Eulàlia Reguant ha dit que el seu grup preferia que no s'alterés el funcionament habitual del parlament per un posicionament del TC. ‘Ens preocupa poc el TC, ens preocupa més que es dediqui a anul·lar lleis com la d'habitatge', ha afegit

Response: Forçar la inclusió de les conclusions de la comissió d'estudi del procés constituent en l'ordre del dia del pròxim ple.


Instruction: Què va fer el protagonista?

Context: -¿Com s'ho farà, tristeta de Déu, sola i amb tanta boca?… Se'n anà al llit i no pogué dormir i aleshores se llevà i de bon matí prengué la destral, dient que faria llenya per la setmana.,  A l'hora d'esmorzar, encar no havia tornat del bosc. La Mió va pensar:,  -Té por de pluges i s'afanya més que els altres dies …,  I quan no el veié venir a l'hora de dinar, es digué:,  -Ne fa per tota la mesada…,  Mes a l'hora de berenar la Mió va cremar-se, veient que tampoc venia en Pelifet.,  -Ves on la posarem, tanta de llenya!… -I hi envià dos vailets a dir al pare que no en fes més.,  Els vailets no s'havien mogut mai de la muntanya i eren molt innocents. Van anar al bosc i van tornar: i contaren, tots contents, a la mare que el pare era dalt del roure llampat, com un aucell, i que no volia pas respondre per més que el cridessen.,  La Mió se n'anà cap al roure llampat, i, d'un tros lluny, ja veié el cos d'en Pelifet, suspés de la branca més alta i balancejant-se al cap d'avall de la seva faixa.,  Vuit dies després tots els Pelifets, amb la Mió al davant, deixaven a l'estiracordetes el casalot de la muntanya i se n'anaven a viure per arreu a can Merló; i, nou mesos després, la viuda se casava amb l'hereu en la parròquia de la vila. Darrera la parella de nuvis, les tres parelles de Pelifets petits saltaven i ballaven d'alegria.

Response: Se n'anà al llit.


Instruction: Com és en llatí Constant?

Context: Constant (en llatí Constans) era el fill més gran de Constantí, usurpador de l'Imperi l'any 407. Va ser nomenat coemperador d'Occident pel seu pare, i va exercir el càrrec de l'any 409 al 411.,  Constant, durant els primers anys de la seva vida, va viure en un monestir, fins que va ser nomenat cèsar pel seu pare, que el va enviar a Hispània amb el general Geronci, per tal de fer front a alguns parents i partidaris d'Honori que lluitaven contra Constantí. Constant va deixar la seva dona a Cesaraugusta i va marxar cap a Arles per a explicar al seu pare la situació a Hispània. El setembre del 409, alguns pobles bàrbars que havien travessat el Rin, sueus, vàndals i alans, i que portaven un temps saquejant les Gàl·lies, van travessar els Pirineus esquivant les guarnicions de Constantí i van entrar a Hispània. Constantí va reorganitzar l'exèrcit i va enviar a Constant a Hispània, amb el títol d'august i com a coemperador. Però llavors va saber que el general Geronci s'havia rebel·lat i havia proclamat emperador a Màxim. Constantí va enviar tropes contra Geronci i Màxim, però aquest, amb el recolzament de les tribus bàrbares, va avançar cap els territoris que controlava el seu enemic. L'any 411, Geronci va derrotar Constantí a Vienne, on va capturar a Constant, que va ser immediatament executat.,  Segons la Britanniae Regum Historia de Geoffrey de Monmouth, Constant va ser elegit rei de Britània després de la mort de Constantí. Diu que era el germà gran d'Ambrosi Aurelià i d'Uterpendragó i que havia passat la seva joventut estudiant en un monestir. Amb la crisi que va seguir la mort de l'emperador Constantí, Vortigern, un senyor de la guerra britó, el va convèncer perquè deixés la vida religiosa i es convertís en rei. Però en realitat va ser un titella en mans de Vortigern, que va governar com va voler, i a la fi va convèncer uns pictes que el matessin i ell mateix es va nomenar rei.

Response: Constans.


Instruction: Quin dia encapçala la setmana segons el text?

Context: Comença la setmana i, com cada dilluns, el meu home porta la Raquel a l'escola al matí i jo la recullo a la tarda. Avui ve amb nosaltres una amiga seva, per berenar i passar una estona juntes. Van parlant fluixet pel camí. Quan arribem a casa la meva filla em diu:\n– Mama, et vull preguntar una cosa.\n– Espera – li contesto i, agafant ràpidament paper i bolígraf, escric: “Mama, puc anar al concert del diumenge amb les amigues?”\nPlego el full i li passo a la Raquel tot dient-li:\n– La resposta és no.\nElles llegeixen la nota. La Raquel posa mala cara i l'amiga queda ben sorpresa:\n– Apa! Quina telepatia!\nLa meva filla, recordant com ha anat el matí, li aclareix:\n– No és telepatia, no, sinó un missatge de WhatsApp que haurà rebut del papa.

Response: El dilluns.


Instruction: Qui és Vicent Sanchis?

Context: El director de TV3, Vicent Sanchis, ha explicat avui que el president de Ciutadans, Albert Rivera, es va reunir amb representants dels treballadors de la televisió després de l'entrevista a ‘Els Matins', on va acusar la cadena de ser un ‘aparell de propaganda de l'independentisme'. Segons Sanchis, en declaracions a ‘El món a RAC-1', la trobada amb membres del consell professional i el comitè d'empresa ‘no va anar bé'. Tanmateix, el director ha dit que depèn dels òrgans que representen els periodistes donar més detalls sobre la reunió. Mes informació: Lídia Heredia diu prou a Albert Rivera: ‘Vostè falta a la meva professionalitat' Sanchis ha assegurat que va seguir l'entrevista de Lídia Heredia en directe i que estava convençut que Rivera acabaria provocant alguna polèmica. ‘No cal tenir una imaginació desorbitada. La meva curiositat era saber en quin moment de l'entrevista passaria això', ha afirmat. A més, el director ha defensat la integritat del mitjà davant les acusacions de sectarisme i manipulació. En referència a Ciutadans, ha dit: ‘Hi ha gent que es pensa que els periodistes de TV3 van toc de xiulet, que hi ha algú que mana i uns altres que obeïxen. Però no és així, els recomano que vagin a TV3 i vegin com treballa la redacció.' Comunicat del comitè d'empresa Divendres, els representants dels treballadors varen explicar que es van reunir amb Rivera després de l'entrevista a ‘Els matins de TV3'. Segons que expliquen, va exigir al polític que respectés la seva feina i que prengués mesures per evitar més agressions els actes de Ciutadans. A més, varen retreure a Rivera que fes servir un programa de la cadena per a fer crítiques als seus professionals en comptes d'utilitzar la Comissió de Control Parlamentari de la CCMA. ‘Hem insistit que el discurs incendiari posa en perill la integritat física dels treballadors i treballadores de la CCMA i de tots els mitjans', continua. El comunicat, però, no explica quina fou la reacció del president de Ciutadans

Response: El director de TV3.


Instruction: Com es descriu la llibreta a la història?

Context: Era una llibreta rebregada i suosa, però amb aquell rebregament respectable d'uns escapularis que han fet la seva servitud en la intimitat de la persona. Les primeres planes se remuntaven a l'època de la seva segona entrada a la parròquia, després de la separació, fredament dolorosa, d'en Ramon, que se la campava pel seu cantó. Era un aplec de pensaments, anotacions i reflexions de caràcter moral i íntim, una espècie de llibre de memòries, on el bon home hi estampava periòdicament ses impressions de caràcter més recollit, com si diguéssim la superabundància del seu cor.,  Des de les esgrogueïdes pàgines del començament fins a les darreres, en què encara es veia fresca la tinta, es podia formar judici cabal de les altes i baixes de l'estat d'ànim de l'autor, com de les diverses fàcies i succesives orientacions de son esperit. Hi havia de tot: paràgrafs de lletra apretada i frisosa; altres d'escriptura clara i apacible; conceptes, uns diluïts a l'excés i altres curts i secs, alguns d'ells interromputs i fins titllats, ja dèbilment, com per a donar lloc a noves reflexions, ja amb ensenyament donar lloc a borrar-ne fins la memòria. En alguns hi brillava l'esperança, en altres un greu descoratjament; però en tots s'hi sentia la fe i la caritat de l'ànima encesa en amor de Déu. No hi mancaven tampoc intermitències espaioses, algunes d'elles marcant períodes de mesos i fins anys de repòs, com si la seva ànima s'hagués adormit en la lassitud de la fatiga o de la ganduleria.,  A en Ramon se li negà el cor de tendresa a l'observar que la seva persona hi ocupava un lloc importantíssim en aquella estereotipació del cor del seu oncle. Ja en un replec de la coberta hi trobà aplegades les poques cartes que li havia escrit des de sa separació, i en les primeres pàgines, en forma de versets que semblaven arrencats del llibre de Jacob, expresava amb tendra amargura les enyorances d'aquell ser estimat que creia perdut entre les onades del món. Intercalades amb aquells càntics d'enyorances, hi posava fondes reflexions sobre lo que era i lo que deuria ésser l'ensenyança, i sobre lo que havia fet i havia deixat de fer per a salvar-lo de les tretes de la malejada societat.,  Periòdicament eixien remembrances d_ell_ (enlloc posava el seu nom), amb motiu de rebre'n una carta o una notícia indirecta; i, com aquestes, contra lo que sempre temia, no solien pas ésser desagradables, li dictaven parrafets de dolça esperança i màximes i consells que en Ramon recordava, per ésser semblants als continguts en les cartes rebudes.,  Les èpoques revoltoses que s'havien succeït en el país, li havien suggerit també fondes meditacions i comentaris, que no s'apartaven gaire de les idees en boga entre els polemistes catòlics d'aquell temps Ses disquisicions giraven quasi sempre dins dels motllos, un poc massa arcaics, de l'escolàstic de Cervera.,  Alguna idea és repetia sovint, acusant una verdadera obsessió. Tal era el fet reconegut de l'allunyament del poble del si de l'Església.

Response: Rebregada i suosa.