Instruction: Què és l'ou còsmic?

Context:
L'ou còsmic és una al·legoria per a explicar l'origen de l'univers i de la Terra.
Les primeres cultures que recullen aquest mite són l'egípcia, l'hindú (el Brahmanda Purana) i xinesa, i posteriorment apareixerà en les històries sobre cosmogonia dels finlandesos. Aquest ou pot provenir d'un animal o no, i ser incubat o no, depenent de la cultura, però en trencar-se'n la closca emergeix el món. Aquesta idea va ser recollida pels científics dels anys 30 com a metàfora per explicar que tot el cosmos provenia d'un sol àtom, com per exemple en les obres de Georges Lemaitre. La idea va ser abandonada en favor del big bang, que crea alhora l'espai, el temps i la matèria, tot i que manté la noció de màxima concreció en un punt. L'ou còsmic ha estat recuperat per la ciència-ficció, sovint sota la forma de paròdia.
L'ou còsmic és també un concepte cosmològic desenvolupat als anys 1930 i explorat pels teòrics durat les dues dècades següents. La idea ve de l'aparent necessitat de reconciliar les observacions d'Edwin Hubble d'un univers en expansió (també predit per les equacions de la relativitat general d'Einstein), amb la noció que l'univers hauria de ser eternament vell.
La teoria científica afirma que fa molts milers de milions d'anys tota la massa de l'univers estava compresa en un volum uns trenta cops la mida del Sol, i des d'aquest estat s'expandí fins al seu estat actual (big bang).
Una altra teoria relacionada també afirma que la gravetat alenteix gradualment l'expansió còsmica, i que en algun moment del futur l'univers tornarà a contraure's fins a formar una nova singularitat espaciotemporal (equivalent a un nou ou còsmic), procés conegut com el big crunch.
Un intent rival de reconciliar un univers etern amb l'expansió còsmica és la teoria de l'estat estacionari desenvolupada per Fred Hoyle i d'altres. Segons Hoyle, mai no ocorregué cap esdeveniment com el big bang i l'expansió còsmica és eterna, creant-se contínuament nova matèria per a mantenir-hi una densitat constant. Totes dues teories s'oposen al més recent model d'univers sense límits proposat per Stephen Hawking, en què l'espaitemps sorgí d'una singularitat espaciotemporal del big bang. En aquest model, qualsevulla qüestió del que ocorregué "abans" del big bang manca de significat, ja que el temps fou creat en aquell instant. De fet, emperò, darrerament, Roger Penrose, en conjunt amb el seu amic Stephen Hawking, han posat en dubte si manca de significat parlar d'"abans" del big bang, afegint-hi així modificacions al model del big bang.

Response: Una al·legoria per a explicar l'origen de l'univers i de la Terra.


Instruction: El protagonista estava entenent el que se li deia?

Context:
La remor del mar i del vent enfosquia o embarbollava moltes d'aquestes paraules, massa rogalloses per a no confondre's amb ella; mes jo les entenguí totes, per malament que les sentís. No se'm va acudir pas contradir-les. Començava de compendre que la meva fallera de suara no era sinó una bogeria ben inconvenient, filla de la tensió del meu esperit. Al principi anava somicant. Després ja no: escoltava enfavada, amb la boca oberta, i experimentava aquell consol que solen trobar els malalts en l'enraonament d'un metge que sap encoratjar-los. Aquella seguretat, aquella energia amb què s'expressava el pare, exercien una influència sanitosa en els meus nirvis. La seva fortalesa obrava com un tònic sobre el meu cor. Quina fe posava l'home en el seu art! I que es veia que no eren comèdies, no. Inspirava confiança perquè en tenia. Tot escoltant-lo, la meva pensa descansava en ell amb un repòs!… I, quan donà per acabat el seu parlament i em deixà, vaig sentir, sí, la pena sorda que l'apartament d'una influència beneficiosa produeix sempre, però ja sense neguit. Vaig restar encantada, amb el cap tot buit, i, amb una gran lentitud cerebral, vaig pensar que era bo que el pare treballés per salvar-nos, i no que s'engorronís al meu costat amoixant els meus rampells.
Se sentia una remor fonda, que creixia i i decreixia a estones estones. No es veia res. La pluja, esparpallada pel vent, formava arreu una espessa polsaguera, en la qual amb prou feines s'obirava l'estuf de l'onatge amb sos llengots d'escuma voleiadors.

Response: Sí.


Instruction: Què portaven els protagonistes?

Context:
Amb el preuat botí d'un galió, s'amagaren fondejats en una illa propera.
De celebració, no veieren la corbeta acostant-se. Mentre els soldats atacaven per estribord, el capità envià per babord el segon d'abord cap a l'illa amb el botí, per amagar-lo. “Guenyo, emporta't el meu lloro, t'avisarà si s'acosta algú i t'ajudarà a memoritzar el camí de tornada”.
Guanyaren el combat però amb baixes. El capità ordenà: “Baixem a l'illa. Tres amb mi, buscarem el Guenyo. Tres enterreu els morts. Tres caceu per sopar. La resta us quedeu vigilant.”
Es separaren. El capità va trobar el Guenyo a terra atrapat sota una enorme roca despresa, mig mort.
– “Ho sento capità” va dir agonitzant, “el lloro us guiarà on he enterrat el botí”.
Van aparèixer els que caçaven, mostrant les preses abatudes: “Només dues llebres i un ocellot”.
El capità els passà als tres pel sabre…
TUIT ENVIAT RESPECTE A AQUEST RELAT:
Una història del mar
al Marítim he presentat
amb pirates i lloro
Digues que t'agrada que si no,ploro
#mmbmicrorelats

Response: El preuat botí d'un galió.


Instruction: Què duia en Joan?

Context:
-Apa, Joan. Ull viu! Ja portes l'esmorzar? No tindràs pas por?
-Fugiu, home!
El vailet havia rebut amb passió aquella comanda extraordinària. Les ànsies d'aventura que flotaven, imprecises, en el seu imaginar d'adolescent, ara es congriaven al volt d'una actuació concreta. Hi havia un principi de perill, un fons de sorpresa, la nit, la presència d'un crim inesbrinable…
-Ja hi som - mormolà el marrec en començar la persecució. I una tènue esgarrifança li seguí tot el cos.
En l'enorme silenci sentia els còdols que s'esllavissaven sota les passes del pastor. Ell curava de posar els peus en les vores, damunt la pols o damunt les clapes d'herbei, per tal d'esmorteir el seu trepig. De tant en tant aixecava els ulls. Els ombrívols brancatges s'estenien i aprimaven sobre el firmament: hom veia els estels entre les fulles, com uns fruits bategants.

Response: L'esmorzar.


Instruction: A la pel·lícula, qui va aparèixer amb una aparença més jove?

Context:
Una de les sorpreses que incloïa el film era l'aparició d'un Robert Downey Jr. rejovenit mitjançant la tecnologia CGI. En una entrevista a l'editor de la pel·lícula Jeffrey Ford, al supervisor d'efectes especials Dan Deleeuw i a l'editora del so Shannon Mills va explicar com van aconseguir aquesta escena amb una versió jove de l'actor. Per tal de recrear-lo, van escollir part de les pel·lícules prèvies en què apareixia l'actor i finalment van fer una barreja entre un parell dels seus films. Aleshores, la seva feina consistia en insertar la cara "jove" de l'actor en la seva actuació i modificar-la. A mesura que es va "massificant" el seu rsorte, es van perdent detalls. Per aquesta raó es fa ús d'un doble amb uns trets facials semblants per tal de fotografiar les diverses posicions de la càmera respecte a l'actor.
Una de les dificultats que es van trobar va ser la duració de l'escena, ja que es tractava d'una presa llarga. Al no haver talls, la seva feina es va allargar, perquè si es tractessin d'escenes curtes, s'haguessin distribuït la feina i haurien acabat la seva tasca més ràpidament.
A part dels efectes especials, la interpretació de l'actor era molt important. Amb la recreació del rostre rejovenit, havien de modificar la seva veu perquè semblés més jove, inspirant-se en les seves actuacions en Back to School i Tuff Turf (pel·lícules dels anys 80).
Civil War al pertànyer a UCM té diverses referències al còmic original de Civil War que només poden ser captades pels fanàtics dels còmics. Una d'aquestes referències és l'escena en la qual Sharon Carter dona el seu discurs al funeral de Peggy Carter. El final d'aquest discurs és citat del còmic Amazing Spider-Man (núm. 537) d'un discurs que Rogers li diu a Peter Parker una vegada que aquest s'adona que donar suport a Iron Man era un error.
A la pel·lícula Sam Wilson utilitza un dron de vigilància que anomena «Redwing», això és referència a l'aliat en batalla de Falcó als còmics anomenat Redwing que és un falcó de carn i ossos amb el qual es comunica telepàticament, però això no era tan creïble per a una adaptació al cinema.
El diàleg que té Clint amb Tony quan estan a La Balsa després de ser tancats és similar al diàleg que té Tony amb Danny (vestit de Daredevil) quan el porten a la Zona 42 (presó que es troba a la Zona Negativa) als còmics. El fet de Màquina de Guerra quedarà esguerrat en la pel·lícula reflecteix el moment en què Thor (robot) va matar Bill Foster a Civil War núm. 3, travessant-ho amb un raig.
Altres referències són les portades dels còmics que són recreades en el film. Un exemple molt clar és el de la portada de The Avengers núm. 223, portada en la qual Hawkeye aquesta punt de llançar una fletxa amb Ant Man subjectat d'ella, o l'exemple més icònic de còmics passats a la pantalla gran en el film és la memorable portada de "Civil War" #7, portada que és recreada en la baralla final de la pel·lícula en càmera lenta.

Response: Robert Downey Jr.


Instruction: De qui parla el text?

Context:
Aida Domènech i Pascual (Badalona, 23 d'octubre de 1989), també coneguda com a Dulceida, és una bloguera i celebritat d'Internet catalana. És reconeguda per la seva tasca en la difusió de la moda a través del seu blog, el seu compte d'Instagram i d'altres xarxes socials.
Va iniciar la seva carrera professional en l'àmbit de la moda a través del seu blog de nom homònim; inicialment com una afició fins que progressivament es va anar professionalitzant. L'utilitzà com un espai personal on mostrar la seva afició per la moda i on vestia peces de roba o accessoris de tercers, així com per explicar moments de la seva vida. També va començar a difondre la seva feina entre les diferents xarxes socials, especialment en el seu compte d'Instagram (2,8 milions de seguidors al maig de 2020) i canal de Youtube (2,2 milions de seguidors al maig de 2020).
Domènech va rebre el premi Best Style Fashion Blog a la Berlin Fashion Week el 2014.
Va organitzar DulceWeekend l'estiu de 2016, un festival de moda que consistia en un mercat obert a l'antiga fàbrica de Cerveses Estrella Damm on venia part d'aquelles peces de roba que havia utilitzat al llarg de la seva carrera, també hi havia altres marques i concerts de Dj's i de Carlos Sadness. Aquest mateix any, va editar el seu primer llibre, Dulceida. Guía de estilo de l'editorial Libros cúpula, que inclou fotografies d'ella que ha fet durant tot un any de viatges i en la seva ciutat natal amb diversos "looks" i on explica en diversos apartats de la seva vida, com l'amor, l'amistat o els viatges.
L'any 2017 va llançar al mercat la línia de perfum Mucho amor by Dulceida distribuïda a través de les perfumeries Druni i en la seva pàgina DulceidaShop.
El gener del 2018 va desfilar per primera vegada a la 080 Barcelona Fashion per Ze García, dissenyador de peces luxoses de roba barceloní.
3x04. Viral
Válidas
1x05. Episodi 5

Response: D'Aida Domènech i Pascual.


Instruction: Com es diu el protagonista?

Context:
Thomas, 9 anys, té dues passions: la informàtica i els súpers-herois de l'estil de Rambo.
Però creu encara en el Pare Noel. Amb gran desesperació de la seva mare i del seu avi, ha transformat el castell familiar en terreny de jocs: càmeres de vigilància a totes les habitacions, paranys, trampes, xarxes, un enorme passatge secret ple de joguines.
El vespre del 24 de desembre, Thomas espera, amagat sota la taula, l'arribada del Pare Noel, decidit a capturar-lo. Però sota el vestit vermell s'amaga un psicòpata, amb qui Thomas ha conversat a Minitel. El psicòpata ha estat despatxat del seu treball de pare Noel per la mare de Thomas, directora d'un magatzem de joguines.
El jove heroi que surt als crèdits amb el nom d'Alain Musy és interpretat per Alain Lalanne, nascut l'any 1978, que no és altre que el fill del director René Manzor, nom de ploma de René Lalanne, germà de Francis i Jean-Félix Lalanne.
L'única cançó del film és Merry Christmas interpretada per Bonnie Tyler.
El film va ser presentat fora de competició al Festival internacional de cinema fantàstic de Avoriaz 1990.

Response: Thomas.


Instruction: Qui són els dos companys protagonistes?

Context:
Martín (Carlos Iglesias) i Marcos (Javier Gutiérrez) són dos amics que el 1960 es veuen obligats a viatjar a Suïssa, al municipi d'Uzwil, a la recerca de treball, sense les seves famílies, que es queden a Madrid. La vida és molt diferent al país alpí i això genera múltiples xocs culturals.
Martín hi comença una relació amb la propietària de la pensió on s'allotgen, Hanna; i Marcos amb una treballadora. Un dia arriben d'imprevist l'esposa i fill de Martín, amb l'excusa que li trobaven a faltar. Aquest fet posa fi a la relació de Martín i Hanna i la família es trasllada a una casa on viure independentment. Comença llavors el procés d'adaptació al país d'esposa i fill.
El pare de Martín es troba greu i decideixen tornar a Espanya per a acomiadar-se d'ell, encara que quan arriben ja ha mort.
Cinc anys després de la ruptura de la relació entre Martín i Hanna, est la cerca per a acomiadar-se i dir-li que es torna a Espanya. Quan està a casa de Hanna, observa que té una filla i un fill; el fill té trets germànics, però la filla és bruna, i entén que en realitat és filla de tots dos, fruit de la relació amorosa que van mantenir en secret.
Finalment, la família torna a Espanya, però es troben que de nou han de fer un gran esforç d'adaptació. La vida en un altre país els ha fet canviar i veuen amb altres ulls el país que van deixar en el seu moment.
La pel·lícula va guanyar al Festival de Màlaga el premi del públic, el premi al millor guionista novell i el premi a la millor fotografia l'any 2006. També va ser premiada com a millor pel·lícula i millor director durant la Setmana dels Directors en el festival Fantasporto.
La pel·lícula també ha estat nominada en diverses categories en festivals nacionals (Premis Goya, Cercle d'Escriptors Cinematogràfics i Festival de Màlaga) i internacionals (Festival Internacional de Cinema de Mont-real).
L'argument està basat en la història real del director Carlos Iglesias. El seu personatge en la pel·lícula s'identifica amb el seu pare en la realitat. Va ser la primera pel·lícula del director, que va ser nominat als Goya al millor director novell.

Response: El Martín i el Marcos.


Instruction: De qui parla el text?

Context:
Francisco Javier Alegre S.I. (Puerto de Veracruz, Virregnat de Nova Espanya; 12 de novembre de 1729 - Bolonya, 16 d'agost de 1788) fou un jesuïta, filòsof, teòleg, canonista, historiador, geògraf, traductor, creador d'obres de gran interès sobre diversos temes.
Va estudiar al seminari de San Ignacio, a Puebla i en 1747 va ingressar a la Companyia de Jesús. La seva formació intel·lectual va abastar el coneixement de la cultura clàssica, la filosofia antiga, medieval i moderna, la teologia i les matemàtiques. A més va ser un gran llatinista i va arribar a conèixer bé les llengües grega, hebrea, francesa, italiana i anglesa; també va aprendre nàhuatl.
Va exercir com a professor de gramàtica i humanitats a Mèxic i a Veracruz, i de retòrica i filosofia en l'Havana; en la Reial i Pontifícia Universitat de Mérida de Yucatán va ser mestre de dret canònic de 1760 a 1763. També a Mérida va fer la seva "professió solemne" (quart vot) el 1763. El 1764, cridat de tornada a Mèxic al Col·legi de Sant Ildefons per integrar-se al grup que definiria la reforma dels estudis, se'l va comissionar per escriure la Historia de la provincia de la Compañía de Jesús de Nueva España que havia estat iniciada al segle XVII pel pare Francisco de Florencia.
Després de l'expulsió dels jesuïtes l'ordre en 1767, se li van confiscar els seus escrits. Així com els seus altres companys jesuïtes, Francisco Javier va ser portat presoner (acusat d'alta traïció al rei) i exiliat als Estats Pontificis; a ell li va tocar residir a la ciutat de Bolonya, on va escriure la major part de les seves obres.
La seva Historia de la provincia de la Compañía de Jesús de Nueva España es va publicar a Mèxic en 1841-1842, i destaca pel seu acurat estil i per l'extensa recopilació de dades sobre l'evangelització de Mèxic duta a terme pels missioners jesuïtes i sobre la història dels seus col·legis.
A més de traduir l'art poètica de l'escriptor francès Nicolas Boileau, Alegre va redactar un tractat sobre l'art retòrica i una epopeia en llatí titulada Alexandriada (1749), sobre la conquesta de Tir per Alexandre el Gran. També va ser autor d'una versió en versos llatins de la Ilíada d'Homer titulada Homeri illias llatí carmine expressa (1776), i d'una Carta geográfica del hemisferio mexicano, que va mostrar als erudits europeus aspectes desconeguts del continent americà.
Francisco Javier Alegre va morir a Bolonya en 1788

Response: De Francisco Javier Alegre.


Instruction: Qui va ser el tercer fill de Jacob?

Context:
Segons el llibre del Gènesi, Leví (en hebreu לֵוִי בן-יַעֲקֹב Lēwî ben Yahăqōb) va ser el tercer fill del patriarca Jacob i de la seva primera esposa Lia, filla de Laban. Els seus descendents serien els encarregats de guardar l'Arca de l'Aliança i serien coneguts com a levites. Degut a aquest règim especial de casta sacerdotal, no serien considerats una tribu d'Israel.
Leví va néixer a Aram-Naharaim (Mesopotàmia), durant els anys que el seu pare Jacob va estar vivint a casa del seu oncle Laban. Després d'unes discussions familiars, Jacob va ordenar als seus fills marxar d'aquell país i retornar a Canaan.
Van instal·lar-se prop de la ciutat de Siquem fins que el príncep hivita Siquem va raptar i violar la seva germana Dina. A continuació, el pare de Siquem anà a trobar Jacob i li demanà la mà de la filla per al jove príncep i es va oferir a donar les seves filles als fills de Jacob, a fi d'unir-se en un sol poble. Els israelites els van dir que no podien donar les seves dones a persones incircumcises. Així, tota la població es circumcidà. Dos dies més tard, però, Leví i el seu germà Simeó, van entrar a la ciutat i van matar tots els homes, la van saquejar i es van apropiar dels seus ramats i de les seves dones i fills. Tot seguit, tota la família de Jacob va abandonar aquell lloc per evitar el conflicte. La família va retornar per fi a Hebron, on Leví pogué conèixer el seu avi Isaac.
Leví es casà amb Milcà (segons el Llibre dels Jubileus) i va tenir tres fills i una filla:
Un dia, juntament amb els seus germans envejosos de Josep, el van vendre a un mercader d'esclaus ismaelita que anava a Egipte i van dir al seu pare que havia estat mort per una fera. Quan arribaren temps de sequera, baixà amb els seus germans a Egipte per comprar aliments. Allà es toparen amb el regent del país, qui els confessà que era el seu germà Josep, i els perdonà a tots. Aleshores la família s'instal·là a Egipte.
Allà, Leví va tenir una filla:

Response: Leví.


Instruction: La cacera infernal és alguna cosa real?

Context:
La Cacera infernal o Cacera salvatge és un mite europeu que implica un grup sobrenatural de caçadors en una persecució salvatge. Els caçadors poden ser elfs, fades o espectres. El líder de la caçera és sovint una figura associada amb Odin (o altres deformacions d'el mateix déu, com el Wuodan alemannic del Wuotis Heer de Suïssa Central, Suàbia, etc.). El líder també pot ser encarnat per algun personatge de rellevància històrica, com Teodoric el Gran, Valdemar Atterdag, el Comte Arnau, Herodes, Caín, Gabriel, el Diable, o un esperit o ànima perduda qualsevol, tant home com dona.
Es creia que veure la Cacera infernal presagiava algun tipus de catàtrofe, com la guerra o la pesta o, en el millor dels casos, la mort del qui la presenciava. Les persones es topaven amb la Cacera també podien ser segrestades i conduïdes a l'inframón o al regne de les fades. En alguns casos, també es creia que les ànimes de les persones podien ser robades durant el seu son per unir-se a la cavalcada.
El concepte va ser desenvolupat a partir de la mitologia comparada per Jacob Grimm al Deutsche Mythologie (1835). La va considerar una tradició pagana germànica, que havia sobreviscut al llarg dels temps, però es troben mites comparables a tota, Europa del Nord, Occidental i Central. Grimm va popularitzar el terme Wilde Jagd ("Cacera salvatge") per a descriure el fenomen.

Response: No, és un mite europeu.


Instruction: Quin moment del dia era?

Context:
Ja el sol devia caure a la posta. Els nuvolets lleus, que flotaven pel cel d'orient, prenien una delicada color de taronja. El gall entonava el seu cant vespertí. Les campanes de Vilablanca no trigarien a tocar l'oració. I, en caure les darreres campanades, les tres dones compareixerien al pati de la casa, encara remoroses i com perfumades de la pregària. Encendrien dos fanalons a sota l'emparrat i es posarien a sopar en pau, en companyia del vell dallaire i el petit bover. Qui no diria que eren unes santes! I, santes o no santes, el cel les amava i protegia com si fossin els seus Abels. Només ell, en Jeroni, era el damnat.
Va aixecar en l'aire els punys amb amenaça.
Aleshores sonà un esquelleig apagat i melangiós, i les blavors del congost es clapejaren d'unes taques rosses. Era que els bous i les vaques, menats pel xaval, tornaven de l'abeurada. Calia aprofitar aquell moment, abans que no arribessin a la casa. Prou vacil·l.acions! Passaria ajupit per dintre el vall madral, pujaria, després, pel camí amargenat, entraria al pati i s'esquillaria al llenyer. Ningú no el veuria. Era el moment propici. Però què anava a fer?

Response: La posta de sol.


Instruction: La protagonista és pobra?

Context:
Una dona d'alta burgesia entra en crisi quan una amiga se suïcida, replantejant-se la seva vida a partir de llavors.
María Luisa Bemberg va escriure una peça teatral curta titulada La margarita es una flor, que va presentar en un concurs per a obres d'un sol acte del diari La Nación que finalment va ser declarat desert. Aquesta peça va passar a ser el guió de Crónica de una señora quan gràcies a un amic va conèixer a Raúl de la Torre. Si bé ella no va dirigir la pel·lícula és obvi que el tema havia molt o tot de veure amb la seva experiència de vida. El seu punt de vista especialment crític, va ser expressat pel director amb mesura i bon gust. La pel·lícula narra un conflicte més o menys comú però el fa amb una mirada diferent que constituïa una novetat al cinema argentí; aquesta novetat és que conforme la seva visió els conflictes no són neutrals respecte al gènere sinó que, al contrari, els seus personatges femenins són víctimes d'un sistema que relega a la dona a un ordre injust i opressiu.
María Luisa Bemberg va assistir a totes les filmacions i en alguns casos la seva opinió no va coincidir amb la De la Torre. Quan ho va comentar amb Juan Carlos Desanzo que era l'il·luminador, aquest li va preguntar perquè no dirigia ella. Bemberg va objectar que no sabia res de tècnica però Desanzo la va animar: “només necessites un assistent, un il·luminador i un compaginador”. La guionista va acceptar el consell i a partir d'allí va començar la seva carrera de directora de cinema.
La crònica de l' Heraldo del Cine deia sobre la pel·lícula:
Segons l'opinió de Manrupe i Portela es tracta del “clàssic del duo De la Torre-Borges, morosa, ben actuada i amb un guió per moments ingenu, on es nota la mà de la Bemberg.
La crítica Clara Fontana va escriure:
L'actriu Graciela Borges va rebre el premi Conquilla de Plata a la millor actriu al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1971.

Response: No, és d'alta burgesia.


Instruction: Què prenen de primer?

Context:
Acaben els macarrons i canvien de carmanyola. De segon, carn arrebossada. Estan acostumats a usar coberts petits pels diferents viatges a la natura que sempre han fet. Aquest cop l'Andreu, el fill gran, es queixa.
-Mama, un altre cop el mateix?
-Sí, fill, ja saps que hi ha menjar que va millor que altre per portar a la motxilla a les excursions.
-Sí, però potser ja no cal, ni la carmanyola…
-Ni però ni res. Mira quin cim –afegeix ella assenyalant cap a la finestra.
Els dos nens es miren. L'Andreu agafa la mà de la mare:
-Mama, no ens cal estar en un refugi diferent cada dia, amb una vista bonica. –S'acosta a la finestra i treu el pòster que ella hi havia enganxat al matí -Encara que haguem anat als Alps amb el papa, a nosaltres ja ens està bé passar aquestes dues setmanes amb tu sense moure'ns de casa.
Al moment, el petit replica al seu germà:
-A mi sí que m'agraden les fotos! Que en tens més, mama?
—>> MICRORELAT GUANYADOR DEL MES!!

Response: Macarrons.


Instruction: La història se situa en el futur?

Context:
A mitjan segle XXII, després d'una necessària adaptació, la vida transcorre harmoniosa amb l'entorn. En aquesta comunitat per fi han posat en pràctica seriosament els preceptes de les 3R i l'ús responsable de les fonts d'energia autoritzades, per evitar repetir els errors del segle anterior.
Uns treballen els camps, altres es dediquen al comerç, la canalla va a l'escola…
Avui, al llac a tocar de les cases, hi sura una taca. En Mateu ha provocat un vessament de gasoil quan reparava un motor antic. Sap que tindrà problemes perquè aquests motors estan prohibits. L'alarma salta als quadres de control: “Contaminació aquàtica”.
—Els terrícoles són incorregibles. No m'estranya que s'estiguin extingint al seu planeta —diu Alpyntha, el científic supervisor de la reserva habilitada per als humans terrícoles a Naboo—. Si segueixen així, a ningú d'aquesta comunitat li serà permès viure enlloc de la regió Mid Rim. Voldran tornar-los a la Terra i no tindré arguments per defensar-los un altre cop.
—Com m'agradaria que això fos possible. Tant de bo allí hagin estat capaços de mantenir unes condicions climàtiques raonables. Però crec que el que ara queda de la Terra ja no és habitable per la raça humana —contesta Kiyutnee.

Response: Sí.


Instruction: Què li entreguen al primer interlocutor?

Context:
-Què és això que em dóna aquí?- va preguntar, tot estranyat.
-Monedes antigues… Són de les úniques que tinc…
-Però  ¿què vol que en faci, si aquest metàlic està retirat de la circulació?- replicava el propietari, ple de lògica.
-Pero si encara valen més…- insinuava amb timidesa el numismata.
-Però, passen o no passen?- feia l'un.
-Tant com passar, no senyor…- responia l'altre.
-Doncs, llavors…
-Però és que encara tenen més valor que si passessin.
-No pas per mi, que no sé a quant es cotitzen. Potser en tindran per a vostè o per un cebellut d'antiquari com vosté, que per una moneda vella que no circula en dóna de les de trinca, de les que corren en les transaccions…
No hi va haver manera d'entendre's, i l'endemà es va trobar l'embarg a la botiga. Amb la consternació a l'ànima i les llàgrimes als ulls, l'apotecari va haver de presenciar com, després dels pots i dels matrassos, s'apoderaven els curials, amb mà sacrílega, del tresor, del monetari! Davant de la profanació va caure sense sentits, i tan gros va ser el trastorn que la vergonya de l'embarg va causar a la seva dona, que d'aquell cop va morir.

Response: Monedes antigues.


Instruction: Com es diuen els éssers que descriu el text?

Context:
Les hamadríades (en grec Ἁμαδρυάδες, Hamadriádes) són nimfes dels boscos de la mitologia grega que viuen als arbres. Eren considerades com éssers mediadors entre els mortals i els immortals. Són una espècie específica de dríades, personatges pertanyents al grup de les nimfes. El seu pare és Òxil i la seva mare Hamadrias, germana d'Òxil, ambdós habitants del riu Esperqueu i dels monts Othrys i Oeta a Mèlida.
Les hamadríades neixen lligades a un determinat arbre. Són uns éssers intermediaris entre els mortals i els immortals i viuen molt de temps. Si el seu arbre moria, l'hamadríada associada amb ell també moria. Per aquesta raó, les dríades i els déus castigaven qualsevol mortal que fes mal als arbres.
El “Banquet dels savis” (Deinosofista) d'Ateneu enumera vuit hamadríades:
Cal·límac en l'“Himne a Delos”, presenta una nimfa d'una alzina, angoixada pel seu arbre, que acaba de rebre l'impacte d'un llamp. Les nimfes -diu- estan contentes quan l'aigua del cel rega les alzines; estan de dol quan aquestes perden el fullatge.
Certes llegendes han conservat el record d'hamadríades que van pregar a determinats herois que salvessin el seu arbre com "Reco" i "Crisopelia". Altres recorden el càstig que van rebre els homes per haver tallat un arbre sense atendre els precs d'aquestes, com Erisícton o Parebi.

Response: Hamadríades.


Instruction: Què s'ha modificat a Polònia?

Context: El Tribunal de Justícia de la Unió Europea ha conclòs que la reforma de l'edat de jubilació dels jutges del Tribunal Suprem a Polònia viola ‘la independència judicial'. L'alt tribunal europeu amb seu a Luxemburg ha determinat que aquest canvi, introduït amb el govern encapçalat pel partit d'ultradreta Llei i Justícia, ‘no està justificat' i que ‘viola el principi d'immobilitat del jutge'. Així, el TJUE critica que el president del país sigui el competent per prorrogar o no el mandat als jutges i el fet que la mesura hagi afectat un terç dels membres del Suprem. Amb aquesta sentència el TJUE respon a la demanda de la Comissió Europea del 2018 que acusava Varsòvia d'incomplir el dret de la UE imposant la jubilació a seixanta-cinc anys als homes i als seixanta a les dones, quan abans era per als seixanta-set per ambdós. La mesura implicava que vint-i-set dels setanta-dos jutges es veiessin obligats a deixar el càrrec de cop i volta. La normativa, a més, ofereix als jutges afectats la possibilitat de sol·licitar una pròrroga del mandat al president de la República. Les pròrrogues són de tres anys i es poden renovar una vegada. Tanmateix, no hi ha criteris que orientin la decisió del president ni tampoc hi ha opció de presentar recurs. Si bé el govern polonès defensava que la mesura pretenia harmonitzar l'edat de jubilació amb la resta dels treballadors, el TJUE li ha donat finalment la raó a Brussel·les assegurant que hi ha ‘dubtes seriosos sobre les finalitats reals de la reforma'. A partir d'ara, si la CE considera que Polònia no aplica la sentència de Luxemburg pot interposar un altre recurs perquè el tribunal imposi sancions.

Response: L'edat de jubilació dels jutges del Tribunal Suprem.


Instruction: Com es diu la protagonista del text?

Context:
Susanna Barranco Iglesias (Barcelona) és actriu, directora, productora i gestora cultural.
Va formar part del Col·legi del Teatre de Barcelona i es va graduar en Teoria de la Literatura i la Literatura Comparada a la Universitat de Barcelona. Amb aquesta formació l'any 1999 va crear la companyia de teatre Cia. Susanna Barranco i l'any 2008, La Barranco Films, una productora audiovisual dedicada a la creació i producció de documentals de temàtica social. És membre de l'Acadèmia del Cinema Català i Dones Visuals. I des de l'any 1999 és la directora de l'Associació Mousiké, una entitat que treballa amb diverses problemàtiques socials partir de l'art  i des d'una perspectiva de gènere.
Alguns dels seus projectes artístics són els següentes: Mossegades (2005), L'amor no fa mal (2008), Massa tard per ser pessimista (2013) o Amb el cor a la boca (2014). Accions de resistència (2018) i Red Room (2019), espectacle codirigit amb Sol Picó, són dos dels seus espectacles on el teatre i l'audiovisual s'unifiquen.
L'any 2008 va entrar al món audiovisual amb Ferides (2009) i Buits (2011), dos documentals sobre violència de gènere, esdevenen l'inici de Susanna Barranco com a documentalista. Mantenint el seu vincle amb l'esfera social al 2013, presenta El silenci del Jonc, documental que explora la vida de diferents persones amb diversitat funcional i amb participació de diferents personalitats artístiques.
Al 2015 dirigeix Caure del niu, treball sobre immigració. L'any següent presenta Teresa Rebull, Ànima desterrada, documental que tracta la part crua de l'exili republicà vist des de la forta figura de la cantautora catalana Teresa Rebull. Susanna Barranco reflexiona sobre la posició de la dona a la prostitució amb Nues al 2017 i per reivindicar el paper de les dones en el món de la cultura, Barranco pren com a protagonista al documental Amb el cor al genoll (2018), coproduït per TV3 i À Punt Media, a la ballarina Sol Picó, que va estar present a festivals nacionals i internacionals.
L'any 2019 inicia un nou projecte audiovisual, Breathe, centrat en les internes del centre de justícia Brians1. I a l'any 2021 està treballant amb el projecte Forasters vindra...

Response: Susanna Barranco Iglesias.


Instruction: A qui mata Calígula?

Context:
Després d'assassinar Tiberi, Calígula assumeix el tron de l'Imperi Romà, implantant-hi una era de tirania i despotisme. La cinta reflecteix les excentritats i excessos que fan de Calígula un home temut i odiat.
La pel·lícula comptà amb un repartiment de luxe, encapçalat per Malcolm McDowell, Peter O'Toole, John Gielgud i Helen Mirren, qui vint-i-cinc anys després guanyaria l'Òscar pel seu paper d'Elisabet II a la pel·lícula La reina.
La pretensió del director Tinto Brass era realitzar "una epopeia sobre l'orgia del poder, no sobre el poder de l'orgia". Tanmateix, el productor de la pel·lícula, Bob Guccione, editor de la revista Penthouse, n'acabà canviant el resultat final. Dos anys després d'estrenar-se, Guccione produí una versió sense talls incloent-hi escenes pornogràfiques (coits, felacions hetero i homosexuals, ejaculacions, pluja daurada, pinzellades de zoofília i sadomassoquisme) que filmà amb actors porno el 1979 sense que el director, Brass, ho sabés.
La pel·lícula suscità crítiques de tots els gustos i quedà com una fita del cinema eròtic, més que no pas de l'històric. La versió original fou un fracàs i la versió sense censura ni tan sols va ser exhibida a Gran Bretanya, ja que l'entitat encarregada de classificar les cintes va prohibir-la. A l'hora de qualificar la pel·lícula, alguns aficionats al cinema d'explotació l'han qualificada com a tal.

Response: A Tiberi.


Instruction: Què li va passar pel cap al protagonista?

Context:
Tot d'un plegat se li va acudir un pensament estrany: el de robar-se ell mateix. De moment necessitaria diners i en duia pocs… Per què no robar de ço del seu? La cosa era faedora i fins i tot fàcil. Tenia totes les claus de casa seva; sabia millor que ningú tots els amagatalls dels seus diners. De bella nit, quan tothom dormís, obriria la porta, entraria a peu de mitja per tal de no fer soroll, arreplegaria allò, que li convingués, i guillaria secretament. Ningú no n'hauria cap flaire. Era una bona pensada. Ja que havia de renunciar els pairals com un fadrí extern, al menys no se n'aniria sense dot. Mes, portant aquesta dèria, no li convenia pas allunyar- se. El cas era donar el cop aquella mateixa nit. Quina hora devia ésser? No haurien caigut encara deu hores del matí, segurament que no.
Va alçar-se al front la bena, que duia sobre els ulls i, estenent la vista… rellamp, quina cosa més voladora era la vista!… tractà d'orientarse. Vilablanca era la seva guia. La cercà i la veié resplendir al lluny com un rest de blanques dents sobre un llavi xamós, reeixint sobre la seva coma vermellosa, per damunt de les verdors de la plana figuerenca. Anant-hi pel dret en dues hores de marxa era assolidora. Podia, doncs, estar tranquil i marrar tant com cregués convenient a evitar perills i sospites; el temps li sobrava.

Response: Un pensament estrany.


Instruction: Qui era Flègies?

Context:
En la mitologia grega, Flègies (en grec antic Φλεγύας Flegias) era Rei dels Làpites, fill d'Ares i Crise, una de les dues filles d'Halmos. La tradició li atribueix bastants fills, però és més conegut com a pare d'Ixió i de Coronis.
La seva filla Coronis era amant d'Apol·lo. Mentre estava embarassada d'Asclepi, Coronis es va enamorar d'un mortal, Isquis. Un corb va assabentar al déu de l'afer, que encolerit el va convertir de blanc, tal com era fins aquell moment, en negre, i va demanar a la seva germana Àrtemis que matés a l'amant i a Coronis (l'infant va ser salvat pel déu que el va donar al centaure Quiró perquè l'eduqués). En venjança per l'assassinat de la seva filla, Flègies va calar foc al tempre d'Apol·lo a Delfos, i el déu el va matar.
En el llibre VI de l'Eneida, Virgili acusa Flègies d'haver estat un tirà cruel, d'haver canviat lleis d'acord amb suborns i d'haver violat la seva filla Coronis. Per la seva impietat, Flègies és condemnat a l'infern.
Apol·lodor explica que Flègies va ser mort a Eubea per Licos i Nicteu, que després d'aquest acte es van exiliar a Tebes. No se sap per quina raó el van matar.
A la Divina Comèdia de Dant Flègies apareix al cinquè cercle de l'Infern, fent de barquer de les ànimes que creuen l'Estix.

Response: El rei dels làpites.


Instruction: Qui ha anat a declarar a Bèlgica?

Context: El conseller Lluís Puig ha comparegut avui davant la justícia belga, que continua estudiant l'euroordre enviada pel jutge Pablo Llarena perquè sigui extradit a Espanya. El jutge no resoldrà la qüestió fins al 24 de febrer, una decisió que estarà estretament lligada a la vista de sis dies abans. I és que el dia 18 el tribunal belga decidirà si suspèn o rebutja –com demana la defensa– les euroordres que pesen sobre Carles Puigdemont i Toni Comín, que ara mateix gaudeixen d'immunitat. La defensa dels polítics catalans, encapçalada per Gonzalo Boye, defensa que s'ha d'anul·lar el procés d'extradició de Puigdemont i Comín perquè gaudeixen d'immunitat: ‘El manteniment de l'euroordre vulnera el dret internacional', ha dit Boye en al·lusió al jutge Pablo Llarena. El lletrat espera que aquesta decisió també afecti Lluís Puig, ja que les euroordres del conseller de Cultura i Comín es van emetre conjuntament. En cas que Puig no se'n veiés afectat, s'ha programat una vista per al 24 de febrer. La defensa de Puigdemont, Comín i Puig busca ara l'anul·lació de les euroordres, tot argumentant que es van emetre quan els dos primers ja eren eurodiputats. “Només el manteniment de les euroordres en vigor, fins i tot a Espanya, vulnera el dret internacional”, ha assegurat l'advocat Gonzalo Boye en sortir de la vista, que ha durat unes dues hores. A més, l'estratègia de la defensa passa perquè el cas de Puig, que és l'únic que no té immunitat com a eurodiputat, segueixi vinculat al procés de Puigdemont i Comín. En aquest sentit, els advocats argumenten que Llarena va dictar una única euroordre contra Comín, Puig i Ponsatí i, per tant, els casos han de seguir agrupats. “Si l'ordre és nul·la per vulnerar la immunitat, entenem que ho és en tot el seu conjunt”, ha defensat Boye.

Response: El conseller Lluís Puig.


Instruction: Qui és el conseller d'Economia?

Context: El vic-president del govern i conseller d'Economia, Pere Aragonès, ha presentat el contingut del pressupost del 2019, que inclou un augment de la despesa no financera i no finalista de 1.715 milions d'euros, fins als 26.157 en total. Ho ha explicat en la conferència de premsa posterior al consell executiu i ha indicat que el govern no portarà el pressupost al parlament si no té garantit el suport suficient per, almenys, superar la tramitació dels comptes. Aragonès ha dit que explicarà de nou el contingut dels comptes dimecres davant el ple del parlament i que serà la ciutadania qui decideixi si s'aprova aquest pressupost. De moment, el suport de JxCat i ERC és insuficient per a tramitar els comptes després del debat de la totalitat. La CUP s'ha negat a negociar uns comptes que consideren autonòmics, el PSC els va condicionar a l'aprovació del presuspost espanyol –ja tombat per l'independentisme– i els comuns volen aprofundir en una reforma fiscal. El vice-president demanat als grups parlamentaris que permetin de tramitar els comptes i que evitin les ‘temptacions' del calendari electoral, és a dir, que es doni llum verda a la tramitació aquesta es produeixi a les portes d'una campanya de les eleccions espanyoles. ‘Esperem que els grups siguin responsables, a l'alçada del que demana el país, convertim en fets, voluntat d'acord i votacions allò que diem sempre, que treballem pel benestar de les persones', ha defensat. Si el pressupost assoleix llum verda en el debat de dimecres –no es votaran, però sí que es debatran– el govern començarà a tramitar-los al més aviat possible. Segons Aragonès, els plens d'aquesta setmana són ‘una oportunitat de constatar si els grups estan disposats a discutir, treballar i tramitar el pressupost'. No obstant això, ha evitat de valorar possibles modificacions dels ingressos i d'alguns impostos, com l'IRPF, el de successions o el de transmissions patrimonials, i ha deixat aquesta etapa per més endavant, si els comptes es tramiten. “Estem disposats a millores també en l'àmbit fiscal, si els grups decideixen tramitar el pressupost', ha dit. Aragonès relatat que, malgrat que els ingressos creixen un 11,2%, l'obligatorietat de reduir el dèficit fins al 0,1% només permet d'elevar la despesa departamental fins a un 7,4%, que suposa 24.281 milions. El vice-president ha insistit que el pressupost recupera els nivells de despesa previs a la crisi i que ‘permet deixar enrere' les retallades.

Response: Pere Aragonès.


Instruction: On es troba la fortalesa?

Context:
La fortalesa és dins les grans persones i s'alimenta amb petites accions, pròpies o d'altres. Vegem-ne un exemple.
Farem un exercici d'inventiva. Suposem una situació d'injustícia, tot i que és difícil que es produeixi en una societat com la nostra, amb un sistema judicial que funciona, un estat democràtic, separació de poders, etcètera, etcètera.
Imaginem, però, que una persona fos detinguda i posada a la presó de forma preventiva abans del judici, sense que suposés cap risc per a la societat per no ser un assassí, ni un lladre, ni tingués historial delictiu, ni anés a fugir. Bé, suposem tot això. Doncs només el convenciment de la seva innocència i dels actes realitzats amb la consciència ben tranquil·la li donarien una gran fortalesa d'esperit.
A més, en cas d'estar recolzat pels seus conciutadans amb petites iniciatives, aquesta fortalesa s'aniria reforçant encara que continués l'hipotètic empresonament injust.
Un grapat de força podria guanyar-la si la ciutadania mostrés el seu rebuig a la situació manifestant-se o concentrant-se pacíficament, amb escalf extra si es fessin aportacions musicals, com “El cant dels ocells” posem per cas.
Un altre granet de sorra s'afegiria per cada petita mostra de suport, qui sap si seria portant un llaç verd a la solapa i omplint de llaços verds finestres, portes i baranes, o pintant-los a terra. Si ens ho imaginem a l'hivern, serien possibles també bufandes i mocadors de coll verds.
La persona empresonada potser escriuria cartes o articles als diaris per mostrar la força que li transmetrien aquestes accions.
I la gent podria explicar-ho i parlar-ne a les xarxes socials, com Twitter, o bé escriure'n relats per compartir en blogs, com aquest.
Ep, recordeu que estic parlant d'una situació hipotètica per il·lustrar la fortalesa: qualitat de fort, o sigui, amb una gran potència per obrar o resistir físicament o moralment.

Response: Dins les grans persones.


Instruction: Qui va acabar la relació, segons el narrador?

Context:
Quan la Mònica el deixà, decidí desfer-se de tot els objectes compartits. Era massa dolorós recordar-la en veure'ls.
Ho fa avui. Omple dues bosses i també agafa la vella guitarra. Al carrer la recolza al contenidor mentre hi llença la resta. La deixa allí, potser algú l'agafi. Marxa.
La veïna del cinquè l'atura:
-Pau! Et deixes la guitarra! Saps que m'encanta com la toques? -li diu amb uns ulls molt i molt dolços…
Pugen els tres al seu pis.

Response: La Mònica.


Instruction: Quin tipus de peix no van poder pescar més, els personatges del relat?

Context:
De sard no n'agafàrem cap més, però en canvi les oblades no ens deixaven temps ni de respirar. Mentre la lluna va anar de pujada, picaven seguidament. Després semblà que s'haguessin fos. Jo, però, m'entossudia a esperar-les. En volts de les tres de matinada, l'oncle cabdellà la seva fluixa, es plegà de braços i em va dir: -No cal maldar: es peix ha acabat sa gana. Quan vulgus farem proa cap a casa.- Mes jo em vaig oposar al seu desig. -No: deixeu-me provar unes quantes calades més.- I ell se va resignar a la meva voluntat, somrient bondadosament.
Al cap de poca estona va entrar un oratge fred i molestós, que, vestits com anàvem de rigorós estiu, i amb les robes mullades pel degotall de les fluixes, era de ben mal rebre. Aleshores me vaig penedir de no haver cregut l'oncle. -¡Pobre home!- vaig pensar. -No el vull pas molestar més. Ara, per la meva culpa, deu estar patint de fred com jo mateix.- I em vaig girar a mirar-me'l.
No, l'oncle no patia pas fred ni cap molèstia, ni es sentia, probablement, del pes de la pròpia carn. Estava extàtic. Immòvil, amb els braços plegats, la mirada en l'aire, tot ell arruixat pel doll argentí de la lluna, ara enfonsant-se a poc a poc, ara remuntant-se pausadament, segons el moviment de la barca, era l'estampa d'un benaventurat. Però ¿què somniaria, aquell home inculte i retret? ¿Realment rebia un raig de llum de l'Esperit Sant, que tot sovint l'embadalia? ¿O, tal vegada, fruïa rememorant les percepcions puríssimes i harmonioses de la seva vida marinera? També podia ser que estigués senzillament encantat i que no pensés res… Però no, no: vaig veure ondular en els seus llavis pàl·lids un somrís ple d'expressió; vaig llambregar en les seves nines el besllum dolçament tremolós d'una ànima que palpita d'alegria… No em vaig poder contenir. Vaig emparar-me de les mans dures del bon home, estrenyent-les entre les meves, i mig rient per disimular l'emoció: -¡Posta va, que esteu pensant en una cosa molt bonica!- vaig exclamar. Ell, de moment, restà sorprès; però, després d'haver jo repetit la meva insinuació, se posà a balancejar el cap de dalt a baix, fent que sí, que sí. Li vaig estrènyer més les mans, i li vaig clavar una mirada insistent, interrogadora. Ell seguia balancejant el cap. Per fi, va dir, amb la seva veu feble, inclinant-se cap a la meva orella com per confiar-me un secret: -Sí, marrec: estava pensant una cosa ben bonica, una cosa que fa pla salivera. Demà… no, avui mateix, que ja hem tombat sa diada, mal que dura sa nit… avui s'obre sa matança, i per dinar menjaré allò que en diuen «sang i fetge i ceba de porc».

Response: Sards.


Instruction: Com es diu el protagonista?

Context: Guillaume és el fill d'una dona temperamental de la classe alta. Admira molt la seva mare, que el tracta pràcticament com una nena. Guillaume és completament oposat als seus germans, que són amants dels esports, ja que ell és un noi bastant femení. És característica la forma en què la mare crida els seus fills perquè vagin a menjar: "Guillaume i els nois, a taula!" (frase que dona títol a la pel·lícula). Guillaume és enviat pels seus pares una temporada a un internat anglès. Guillaume dona per descomptat que és gai i s'enamora del seu company de classe a Anglaterra, Jeremy. No obstant això, aquest amor no és correspost i llavors Guillaume es veu per primera vegada com un home i no com una dona. Quan arriba el moment de realitzar el servei militar, Guillaume tracta d'evadir-lo per tots els mitjans i finalment ho aconsegueix. Després d'un breu descans a les muntanyes de Baviera, Guillaume rep el consell de la seva tieta: "Un dia t'enamoraràs, ja sigui d'un home o d'una dona i llavors sabràs si ets homosexual o heterosexual". Ella li aconsella que experimenti la seva sexualitat, i Guillaume acaba visitant un club nocturn per a gais i acompanya un home a casa seva. Però aquest primer intent no surt bé, i en una segona ocasió, quan es troba davant un jove rus nu, és quan s'adona que ell té, en realitat, por dels cavalls i decideix enfrontar-se a aquesta por[Cal aclariment]. La pel·lícula acaba amb Guillaume en el sopar d'una amiga, on ell és l'únic home ("Guillaume i les noies, a la taula" "Les filles et Guillaume à table"). Allí s'enamora d'una dona, la seva futura esposa.

Response: Guillaume.


Instruction: Quin títol nobiliari ostenta Diane?

Context: A la cort de Francesc I, la comtessa Diane de Brézé defensa el cap del seu marit sospitós de complot contra el rei. Obté finalment la seva gràcia acceptant encarregar-se de l'educació del príncep Enric, del qual el rei lamenta els costums grolleres; el jove no s'interessa segons ell més que per la caça, els gossos i els cavalls. Paral·lelament, Francesc I té arreglat el matrimoni del príncep amb la jove Caterina de Mèdici. Tanmateix, abans que aquest arribi a la cort de França, Diana i Enric ja estan units per una relació apassionada. D'entrada, Caterina de Mèdici detesta la seva rival. Però ha de suportar la seva presència constant amb el príncep, fins i tot quan aquest últim, sota el nom d'Enric II, accedeix al tron després de la mort del seu pare i del seu germà gran. Víctima d'un accident en el transcurs d'un torneig, Enric mor el 10 de juliol de 1559. El poder torna a Caterina de Mèdici. Des de llavors, la sort de Diana és també a les seves mans...

Response: Comtessa de Brézé.


Instruction: Què ha trobat el narrador?

Context:
He trobat les seves ulleres. En Marcel feia tres dies que les buscava i ara… Una llàgrima galta avall acompanya els meus pensaments que es perden entre boirines. Les deixo damunt la taula de la cuina on m'estic prenent un cafè, l'únic que em puc empassar aquests dies, i les miro fixament. Encara no me'n ser avenir que no hi sigui, ha estat tot tan de sobte… Vaig al piano. Una vegada més m'assec a la banqueta i fullejo els manuscrits que continuen al faristol. Torno a tocar amb la mà dreta el tema principal, per a violoncel solista, dins el darrer moviment de l'obra que quedarà inacabada. Quina força transmet! L'estava polint per portar-la a l'orquestra que li havia encarregat, deia que no la volia mostrar a ningú fins a trobar-la perfecta, i a mi ja m'ho semblava de perfecta! Recordo quan em va ensenyar les notes, farà uns dotze anys ja, els dos asseguts al teclat, com rèiem perseguint-nos els dits… Els ulls se'm neguen de nou.
Vaig a l'escola de música a recollir les seves coses. Abans de pujar, entro al bar del mateix carrer i demano un tallat. Hi ha poca gent, uns nois xerrant a la porta i dos tamborets més enllà una dona amb la mirada perduda. Me'l prenc i pago. Quan m'aixeco i passo pel costat d'ella, sento com cantusseja una melodia. Sóc l'única que la pot reconèixer. Se'm glaça el cor.
—>> MICRORELAT FINALISTA DEL CONCURS!!

Response: Les seves ulleres.


Instruction: Com es diuen els membres de la parella?

Context:
Brooklyn 1986. Bernard i Joan viuen en un bonic pis amb els seus dos fills: Walt, 16 anys, i Frank, 12 anys. Tots dos són escriptors, però mentre que Joan Berkman és al cim de la glòria, el seu marit, Bernard, resta en l'anonimat i l'amargor. Els fills compartits entre els dos, i importunats per les tensions que segueixen, viuen en el seu propi malestar. La tensió entre ells és tal que ja no poden salvar les aparences. Un vespre, esclata una violenta discussió entre els dos esposos. L'endemà, anuncien als nois que es divorciaran. Custòdia compartida: tres dies amb un, tres dies amb l'altre, i un dijous cada dos amb el pare o la mare. Bernard lloga una casa deteriorada a l'altra banda de Prospect Park. Els dos nois perden les seves referències. Bernard no vacil·la a entelar la imatge de la seva ex-dona davant els fills: Walt el sosté obertament, mentre que Frank s'agafa a la seva mare. Frank es revolta maculant d'esperma els llibres de la biblioteca. Walt surt amb una companya de classe, Sophie. Bernard acull i intenta seduir Lili, una de les seves alumnes de 20 anys de qui Walt s'enamora de seguida. Frank descobreix que la seva mare té una relació amb Ivan, el seu entrenador de tennis.
Walt plagia una cançó dels Pink Floyd i guanya un concurs. Quan és descobert, ha de seguir una teràpia. Més tard, sorprèn el seu pare amb Lili, i fuig amb la seva mare. Bernard el buscarà, i discuteix amb Joan. Sortint de la casa, té un atac i és hospitalitzat. Walt decideix quedar-se amb la seva mare.

Response: Bernard i Joan.


Instruction: Quin moment del dia era a l'inici del relat?

Context:
Vacil·lant i més vacil·lant, era ja vespre entrat quan s'encaminà, pel carrer de la Mestrança, a la casa del vell pescador. A l'horitzó marí, el tornassol crepuscular, esmortint-se, moradejava. La lluna hi pintava el seu front calb i vermellós, caparrejant per damunt de la calitja. L'hora fosquejava, perquè ni l'astre ixent ni el crepuscle expirant no irradiaven gaire claror, però l'aire era tan serè, que la vista destriava força bé els objectes i, ja d'un tros lluny, el xaval va adonar-se que el consultor que cercava estava assegut tot sol en un pedrís, sota l'emparrat portaler de casa seva, prenent la fresca de cara al mar i fumant la seva pipa. No podia pas desitjar unes circumstàncies més favorables.
L'avi Mundet era un vell canut, però fort encara. Mariner de tota la vida, havia treballat molt i capejat molts de perills. Segons la seva pròpia expressió, la dalla de la mort l'havia escallimpat tantes vegades a dret fil i a la ziga-zaga, que li havia marcat de sécs tota la cara. A causa de l'esqueixalament, la banda de baix, massa asseguda, li aproximava la barba prominent al nas ganxut, que s'hi corbava quasi al damunt com un bec d'àliga sobre la presa que va a devorar. Un antic xiribec donava al seu front, vast i bonyegut, l'aspecte d'un greny de roques ratllat per un llamp. Tota la seva persona respirava majestat salvatge, i tenia quelcom d'aquelles ruïnes que s'aguanten fermes i crien certa alegria de flors.
Impetuós amb capteniment, groller amb barreigs de finors d'enginy, i dur entre balançades de bondat, havia adquirit un bell prestigi entre els llops de mar. Molts s'hi aconsellaven, i sabia més secrets que ningú del poble. Això, certament, li ocasionava més pèrdues que guanys; però era la seva il·lusió, s'ho estimava com una glòria, i posava més punt a acontentar la seva parròquia de consultaires que a menar a bon terme els propis negocis.

Response: El vespre.


Instruction: Com es diu el protagonista?

Context:
El Miquel està nerviós des de fa dies. La vida se li ha complicat. Bé, ha estat ell qui ho ha fet, és cert. Però només fa que donar-li voltes al cap i ja no pot dormir.
“No sap què fer i no ho pot consultar amb ningú per tractar-se d'un tema delicat? Truqui a l'ACONSELLADOR AUTOMÀTIC i rebrà una resposta amb total anonimat. Els algorismes de la intel·ligència artificial es posen al seu servei.” Aquella publicitat a la bústia sembla posada expressament per a ell. Pensa que no perd res si ho prova.
Aprofitant que és sol a casa, truca sense rumiar-s'ho més. Tot just marcat el número, sona una veu metàl·lica:
-“Si es tracta d'un secret de parella, marqui 1; de salut, marqui 2; de família, marqui 3; dels amics, marqui 4; d'altres qüestions, marqui 5.”- En Miquel prem l'1.
-“Si vostè posa les banyes a la seva parella, marqui 1; si és la seva parella qui les hi posa, marqui 2; si vostè és ‘les-banyes' d'alguna altra parella, marqui 3.”- Torna a prémer l'1.
-“Si li posa les banyes amb algú de la feina, marqui 1; si és amb el cunyat o cunyada, marqui 2; si és amb algú del cercle d'amistats comunes, marqui 3; per altres casos, marqui 4.”- Aquest cop prem el 2.
-“Malparit!! Ja m'imaginava que alguna cosa hi havia amb la Neus!! Així rebentis!!”- El Miquel ha quedat blanc de cop. El telèfon li cau de les mans. Aquella veu ja no era metàl·lica, ha reconegut al moment la Lluïsa que, sospitant una possible infidelitat del seu home, havia preparat i deixat a la bústia l'anunci amb què ha descobert el secret que amagava.
Ben mirat, l'aconsellador automàtic li ha resolt el dubte que el consumia: el Miquel no haurà de seguir pensant si dir-li res a la Lluïsa.
—>> MICRORELAT FINALISTA DEL CONCURS!!

Response: Miquel.


Instruction: L'Agnès és adulta?

Context:
L'Agnès era una nena preciosa. Tenia uns cabells que li queien sobre les espatlles en suaus rínxols i uns ulls d'un to blavós que recordava la calma de l'oceà. Li agradava sortir amb el pare a la mar en la petita barca amb què ja navegava el seu avi. Des d'allí imaginaven albirar illes llunyanes uns dies, o grans animals marins uns altres.
Per raons dels grans, que ella no entenia, van haver de marxar terra endins. L'Agnès quedà pansida com una flor sense aigua. Se la veia falta d'energia. Fins i tot el blau dels seus ulls semblava empal·lidit. Les setmanes, els mesos passaven, i ella somiava amb la mar.
Va arribar la data del seu aniversari. Els pares li van demanar què volia de regal i ella no va dubtar: “Sortir amb la barca”, els va dir. Tot i el nus a la gola, el pare no li va poder concedir el desig: “Ara no pot ser, però aviat hi podrem tornar, bonica”. En sentir-ho, l'Agnès es va posar a plorar amb totes les seves forces. El neguit contingut del temps lluny de la costa va brollar per aquells ulls marins. Les llàgrimes salades li regalimaven galtes avall i gotejaven sobre les sabates. Primer van fer un petit toll al costat dels peus, després l'aigua li cobria els turmells i quan va arribar a l'alçada dels genolls, va passar surant un cossi de plàstic. En veure'l, sense pensar-s'ho gens ni mica, va pujar-hi i va navegar per casa seva en la inesperada embarcació improvisada. Aquella tarda, per una estona, va tocar un bocí de felicitat.
—>> Microrelat publicat al llibre recopilatori de Vull Escriure 2019

Response: No.


Instruction: En quin any té lloc el film?

Context:
La pel·lícula se situa en temps de l'època victoriana, 1897. L'escena inicial enllaça els esdeveniments de l'escena final de la primera pel·lícula, on es mostra un vaixell que troba a Emmeline, a Richard i al seu fill Paddy adormits. El buc del Sr. Arthur (pare de Richard) els troba, i els recull. El Sr. Arthur pregunta si estan morts, al que el capatàs de l'embarcació respon: «No senyor, estan adormits». Posteriorment s'entén que l'home i la dona estaven morts però el seu fill havia sobreviscut.
La Sra. Sarah Hargrave, una vídua, mare d'una nena petita, es fa càrrec del bebè. Posteriorment sorgeix una epidèmia de còlera en l'embarcació, per la qual cosa la senyora i els dos petits són trets de la nau, acompanyats d'un mariner. Després de dies a la deriva, el mariner intenta matar als nens però Sarah el copeja amb un rem i bolca el seu cos inconscient per la broda. Dies més tard, la mare i els nens arriben a una paradisíaca illa en el Pacífic Sud.
Sarah troba menjar i el lloc on els pares de Paddy (a qui anomena Richard) havien estat. La dona els cria donant-los modals i educació civilitzada, i els inculca als nens valors i elements propis de la fe cristiana, com l'oració, el Pare Nostre i un himne anomenat «Love Divine, All loves Excelling» (Amor diví, amor excels) de Charles Wesley. S'esmenta que el seu espòs havia estat missioner. En adonar-se que hi havia altres habitants que feien ritus en lluna plena, Sarah els prohibeix anar a l'altre costat (Nord) de l'illa. També els parla de «els fets de la vida», referint-se als canvis que experimentarien en l'adolescència, i que passaria amb els seus cossos quan creixessin.
8 anys després, Quan Richard i Lilli arriben a l'edat de 12 i 9 anys, Sarah emmalalteix de febre que s'agreuja fins a arribar a una pneumònia. Abans de morir, ella s'acomiada i li diu a Richard com enterrar-la i preparar la seva tomba, que és col·locada en un promontori amb vistes al mar d'esculls. Lilli i Richard sobreviuen a causa de l'abundància de menjar a l'illa, i la pesca que ell realitza.
6 Anys més tard, tant Richard Lestrange com Lilli Hargrave creixen, tant en altura com en maduresa física, convertint-se en adolescents. En un joc de caça d'ous de Pasqua, Richard perd i busca una perla per Lilli en els voltants del mar, com recompensa. Passen els seus dies a la casa de la platja, practicant la pesca, nedant en el mar i explorant l'illa. Quan els seus cossos creixen i es desenvolupen, comencen a sentir atracció física mútua.

Response: El 1897.


Instruction: Quan va rebre l'Ester la notícia?

Context:
Divendres sortint de l'institut, l'Ona digué a l'Ester:
– No t'ho creuràs, tia, la Marta m'ha donat el mòbil del Pol!
– I com és això? Si no et parlava!
– M'ha dit que me'n devia una pels apunts de la setmana passada… Després li enviaré un ‘wasap', a veure si em contesta. És tan guapo!
A casa, mòbil en mà, li va escriure: “Hola! Saps qui sóc?” amb un smiling juganer.
Va rebre per resposta: “Crec que sí” amb un smiling sorprès i un altre picant l'ullet, “el nom del perfil et delata”.
“En canvi el teu: ‘Aventurer'… Com és això?”, més smilings.
Van estar-s'hi tota la tarda: missatge amunt, smiling avall…
Dissabte ell li va donar el bon dia amb una poesia. Ella, embadalida, es deixava galantejar mirant la pantalla amb un somriure als llavis.
Diumenge van seguir penjats del mòbil, parlant de tot i de res alhora.
Per fi ja era dilluns.
L'Ona va arribar tard a classe. Quan es va asseure al seu lloc només veia el clatell del Pol… i ell no es girava a mirar-la!
Amb els mòbils prohibits fins l'hora del pati, impacient, li va escriure una nota que va avançar taula a taula fins a ell. Quan la llegí, és girà amb cara d'estranyesa.
A l'hora del pati el Pol va sortir ràpid de l'aula per anar amb els seus amics, mentre l'Ona, intentant seguir-lo amb el cor encongit, agafava el seu mòbil que vibrava. El wasap deia: “Com és que avui no em fas cas?” i un smiling trist. Quatre passes enrera hi havia el Martí, mirant-la desconcertat sense entendre res.
Des de la porta de l'aula, la Marta somreia burleta…
—>> MICRORELAT FINALISTA DEL CONCURS!!

Response: Divendres.


Instruction: De qui parla el text?

Context:
Carmen Llorca Vilaplana (Alcoi, 21 de novembre de 1921 - Madrid, 29 de juny de 1998) fou una historiadora i política valenciana, diputada al Congrés dels Diputats i al Parlament Europeu.
De família acomodada, dedicada a la indústria, va estudiar batxillerat a la seua ciutat natal i Filosofia i Lletres a la Universitat Complutense de Madrid, on es va doctorar en Història Moderna i d'Amèrica, amb una tesi titulada "El mariscal Bazaine en Madrid" (1948), que va obtenir el premi extraordinari de doctorat. Era també llicenciada en Ciències de la Informació. Com a professora d'Història Contemporània a l'Escola Oficial de Periodisme, va col·laborar en diversos diaris i revistes, com ABC, Pueblo, Ya, Índice, així com a Ràdio Nacional d'Espanya. Feia crítica literària a Radio Nacional de España i als diaris Ya i Pueblo.
Va obtenir la plaça de tècnica d'informació de l'Estat amb destinació al Ministeri de Cultura. Durant el franquisme fou directora de l'Oficina de Turisme a Milà, vicesecretària de la Junta Central d'Informació, Turisme i Educació Popular, i el 1975 delegada nacional de cultura a la Secretaría General del Movimiento Nacional. També ha estat la primera dona presidenta de l'Ateneo de Madrid el 1974-1975 i col·laboradora del CSIC.
El 1980 fou membre del Consell de Radiotelevisión Española en representació de Coalició Democràtica. També formava part de la Fundació “Cánovas del Castillo”, i presidia la Organización de Mujeres Independientes, el 1976. El 1977 fou candidata al Senat per la província d'Alacant, en les llistes d'Aliança Popular (AP) –Partit Demòcrata Popular, però no fou escollida. Finalment, el 1988 fou elegida diputada al Parlament Europeu per AP, tot i que abans havia format part dels seixanta parlamentaris espanyols que s'incorporaren el desembre de 1985 a aquest Parlament, després de l'entrada d'Espanya a la Comunitat Europea. Fou vicepresidenta del Grup Popular Europeu (Grup Demòcrata Cristià) i va treballar, sobretot, en qüestions relacionades amb els Drets de la Dona, la Salut Pública i el Medi Ambient.
A les eleccions generals espanyoles de 1982 fou escollida diputada per Madrid i de 1982 a 1986 fou presidenta de la Comissió de Control Parlamentari sobre RTVE del Congrés dels Diputats. Fou escollida diputada a les eleccions al Parlament Europeu de 1987 i 1989. Fou vicepresidenta del Grup Popular Europeu i de la Comissió dels Drets de la Dona al Parlament Europeu (1989-1994).
Ha estat condecorada amb l'Orde de les Arts i les Lletres de França i la d'Orde Civil d'Alfons X el Savi.

Response: De Carmen Llorca Vilaplana.


Instruction: De qui depenia el ducat de Calàbria?

Context:
El ducat de Calàbria va ser un antic ducat de sobirania romana d'Orient localitzat en la Itàlia meridional. Va sorgir durant el segle vi agregant la regió del Bruttium a Pulla. Els seus confins septentrionals estaven constituïts per una muralla defensiva construïda per salvaguardar el territori de l'amenaça dels llombards.
El 753 el sobirà dels longobards, Aistulf de Friül, va annexar als seus propis dominis diversos territoris grecs, mentre Reggio amb bona part de Calàbria van quedar sota l'administració de Constantinoble en forma de ducat. Cap a l'inici del segle ix la Calàbria grega comprenia el territori que va de Reggio de Calàbria a Rossano, amb capital a Reggio; mentre que la restant part septentrional formava part del ducat de Benevent, que s'estenia de Cosenza a Chieti. Entre els segles viii i ix les possessions a Itàlia de l'Imperi Romà d'Orient es van reduir progressivament solament al ducat de Calàbria, que comprenia en l'època, d'una part, la Calàbria al sud de la vall del riu Crati, i de l'altra Gallipoli i Otranto sobre la franja costanera de Pulla, i l'emperador va haver d'enviar una flota per fer front a l'amenaça musulmana.
L'emperador romà d'Orient Basili el Macedoni (867-886) va fer de Reggio la metròpoli de les possessions gregues d'Itàlia meridional.
Els romans d'Orient van dividir el 975 el Catepanat d'Itàlia en tres àrees, el tema de Longobardia, amb capital a Bari, el tema de Calàbria, amb capital a Reggio i el tema de Lucània, amb capital a Tursi. En el curs del segle viii Reggio sorgeix com a seu episcopal del ducat.
Els grecs van ser finalment expulsats de la Itàlia meridional pels normands, que van unir el Catepanat d'Itàlia al Regne de Sicília de la casa d'Hauteville.

Response: De la sobirania romana d'Orient.


Instruction: Quant de temps porta Batman lluitant contra el crim?

Context:
En el seu segon any lluitant contra el crim, Batman explora la corrupció que afecta Gotham City i com pot estar relacionada amb la seva mateixa família, a més d'entrar en conflicte amb un assassí en sèrie conegut com a Riddler.
A més, Gil Perez-Abraham i els germans Charlie i Max Carver en formen part amb papers sense especificar.
The Batman està previst que s'estreni per Warner Bros. Pictures als Estats Units el 1r d'octubre de 2021. Estava previst que s'estrenés el 25 de juny de 2021 però es va posposar a causa de la pandèmia per coronavirus.
Es pretén que The Batman sigui la primera d'una trilogia cinematogràfica de Batman. El novembre de 2019, Kroll i Brent Lang de Variety van informar que membres clau del repartiment havien signat per reprendre els seus papers en futures pel·lícules de DC Films.
El juliol de 2020, HBO Max va començar a desenvolupar una sèrie derivada policial processal escrita per Reeves i Terence Winter i centrada en el departament de policia de Gotham City, compartint continuïtat amb la pel·lícula. Reeves i Winter en seran els productors executius, juntament amb Daniel Pipski, Adam Kassan i Dylan Clark. The Hollywood Reporter va informar que no quedava clar si actors com ara Wright i Pattinson sortirien a la sèrie. L'agost de 2020, es va revelar que la sèrie seria una preqüela de la pel·lícula i que estaria ambientada en el primer any de Batman des de la perspectiva d'un policia corrupte de Gotham City i la batalla per la seva ànima.

Response: Dos anys.


Instruction: A què es dedica l'amiga de la poetessa?

Context:
La poetessa i la seva amiga novel·lista esmorzen juntes cada dia. Van a una granja del barri, deixen les seves llibretes de notes a la taula i agafen les tasses de xocolata o cafè amb llet.
Avui estan molestes amb els seus protagonistes masculins. La poetessa explica que el cavaller ja no recita versos a la seva estimada. El va situar sota el seu balcó i les úniques paraules que va dir foren:
-“Semblen petjades del mercader veí.”
Per la seva banda, la novel·lista es queixa de les paraules del detectiu al darrer capítol que està escrivint. Investigant un crim passional, ell centra les sospites en un personatge femení, però ahir va deixar el seu discurs deductiu i entre dos interrogatoris s'exclamava:
-“El majordom molt em mira,
no sé pas què deu voler,
somriu i, enrojolat, sospira
i crec que em pica l'ullet.”
Mentre les autores prenen la xocolata o remenen el cafè, els protagonistes tornen a intercanviar-se de llibreta sense que les seves creadores se n'adonin. Amb un dia al text de l'altre ja han tingut prou emocions i esperen no trobar gaire desgavell per aquest temps d'absència a la seva història. Abans de desaparèixer entre les pàgines de les anotacions, el cavaller diu al detectiu:
-“Diria que el majordom no és aigua clara.”
I el detectiu li contesta:
-“Compte amb el veí de la dama.”

Response: És novel·lista.


Instruction: Com es diu la protagonista?

Context:
Ana Portnoy (Buenos Aires, Argentina, 1950 - Barcelona, 30 de maig de 2020) va ser una fotògrafa argentina resident a Barcelona des del 1977.
Resident a Barcelona des de 1977, en la darrera dècada s'havia especialitzat en el retrat literari d'escriptors de gènere negre. Pel seu objectiu han passat tots els grans autors internacionals dedicats a aquest tipus de novel·la, i especialment els escriptors que vivien o passaven sovint a Barcelona, amb els quals solia establir una molt bona relació d'amistat.
Arribà a Barcelona fugint del cop d'estat militar de Videla. Militant compromesa de l'extrema esquerra va arribar a la ciutat amb els seus dos fills i els pares en un viatge que va ser tota una odissea: viatge en cotxe fins al Brasil, trasllat a Mèxic on va néixer el seu fill –havia marxat embarassada de l'Argentina– i després cap a Barcelona. Va ser el 1982 quan es va iniciar en la fotografia. El seu primer treball va ser fotos de nens per a una enciclopèdia de psicologia infantil. Va treballar durant cinc anys al dominical de El Periódico fent reportatges socials, i posteriorment, es va dedicar sobretot a la documentació gràfica per a diferents editorials.
Apassionada de la literatura, des de la llibreria Negra i Criminal, de la Barceloneta, regentada per Paco Camarassa i Montsé Clavé, de la qual era una habitual, va començar a retratar tots els escriptors que hi presentaven el seu llibre i també els que assistien a les jornades. Desprės va fotografiar els participants a la BCNegra, i el 2014 va poder exposar al Centre Cívic Pati Llimona la seva mostra ‘Un disparo al autor', que aplegava el millor de la seva col·lecció de retrats d'escriptors criminals. El 2016 va exposar les seves fotografies a la Universitat de Salamanca en el decurs del congrés de novel·la i cine negre que es fa cada any en aquella universitat.
El 30 maig del 2020 va morir a Barcelona, com a conseqüència d'un càncer.

Response: Ana Portnoy.


Instruction: Quan se situen els fets que explica el text?

Context:
A altes hores d'una nit d'octubre, Abe Rosenberg, un magistrat del Tribunal Suprem és disparat mentre dorm. Dues hores més tard, Glen Jensen, el jutge més jove i conservador del Tribunal mor estrangulat segurament pel mateix assassí. L'FBI no té pistes. En un principi, sembla que no hi ha cap connexió entre ambdós, ja que els jutges havien tingut opinions molts diferents sobre els casos que se'ls presentaven. Malgrat tot, Darby Shaw (Julia Roberts), una estudiant de dret, comença a pensar que hi ha d'haver alguna semblança en les seves pautes de vot que donés un motiu pel seu assassinat. Amb aquesta idea al cap, Darby es posa a investigar i descobreix que, efectivament, els dos jutges del Tribunal Suprem sempre votaven a favor de la protecció del medi ambient (únic punt que tenien en comú). La recerca també li revela que una sentència judicial del Tribunal Federal de Lafayette ha prohibit l'explotació de les reserves de petroli que es troben sota una ampla extensió d'aiguamolls de Louisiana utilitzada pels pelicans i altres animals salvatges com a hàbitat natural.
El següent pas, per tant, per part de l'empresa petroliera interessada en els aiguamolls és recórrer la sentència davant el Tribunal Suprem. La mort dels dos magistrats ecologistes però, pot impedir que aquests puguin imposar el seu vot en el ple judicial i, el magnat petrolier de l'empresa, Victor Mattiece (amic íntim del President dels Estats Units), espera que en el seu lloc s'escullin magistrats més favorables a les seves intencions.
Darby reuneix totes aquestes peces i agrupa les seves teories en un informe que anomena Informe Pelicà. Indecisa sobre el que ha escrit, ho ensenya al seu professor de dret, Thomas Callahan (Sam Shepard), qui, al mateix temps, el passa a un dels seus amics de l'FBI. L'Informe, d'aquesta manera, arribarà a les mans del mateix President i col·locarà a Darby en el punt de mira de Mattiece.
La primera víctima d'aquest Informe és Thomas Callahan, qui mor en una explosió de cotxe preparada per a ella. A partir d'aquest moment, Darby buscarà sortir de l'espiral de mort i corrupció, en la qual s'ha vist implicada, amb l'ajuda d'un periodista del fictici Wahington Herald, Gray Grantham (Denzel Washington). Junts, treballaran per destapar la veritat i deixar els culpables exposats al públic.
La pel·lícula va tenir un gran èxit a tot el món.
De nou, un best-seller de John Grisham (autor també de El client i The Firm) es va adaptar a la pantalla gran creant una increïble i entretinguda trama comercial. La major part dels crítics van coincidir en afirmar que el millor de la història era tot l'entramat de fets i intrigues que envolten l'informe i s'apoderen de l'espectador deixant-lo en suspens fins al final. Així, paradoxalment, una vegada desvetllada la curiositat tot es torna força intranscendent. Malgrat tot, la història resulta ser una intriga política molt ben construïda.

Response: A altes hores d'una nit d'octubre.


Instruction: Què fa que el protagonista es desperti?

Context:
En sentir el despertador m'aixeco d'un bot. Bé, de fet, la veritat és que caic del llit. Què ha passat? No ho entenc. Sembla que sóc a la meva habitació tot i que veig les sabatilles com si fossin trineus. Ai, ai, diria que… m'he fet petita!!
Corro a mirar-me al mirall del lavabo, però sóc tan baixeta que no arribo enlloc. Torno a l'habitació i a l'ampit de la finestra hi ha el gat de Cheshire, ensumant cap a mi i llepant-se els bigotis. Se'm va apropant, i aquest cop no sé si em vol ajudar o més aviat el contrari.
De sobte sento una veu darrera meu:
-Alícia, vam quedar que ja no beuries més de les ampolletes amb cartells! -em diu ben enfadat el conillet blanc.

Response: El despertador.


Instruction: Com es diu la protagonista del text?

Context:
Asunción Bastida Pibernat (Barcelona, 6 d'abril de 1902 - 8 d'octubre de 1995), fou una modista catalana de la Cooperativa d'Alta Costura. Es considera la introductora a Espanya de l'ús del cotó tant per a la platja com per a vestits de carrer i de festa, així com l'obertura de boutiques de complements i esports.
Es va casar amb Marcelino Mases i, cap al 1926, va obrir un negoci de gènere de punt al Passeig de Gràcia de Barcelona. Més tard es va traslladar a la Gran Via barcelonina, amb el nom de Modas Mases de Asunción Bastida, dedicada ja a l'alta costura. El 1934 va obrir una sucursal a Madrid. Amb l'esclat de la Guerra Civil espanyola Bastida va tancar els seus dos establiments. El 1939 va viatjar a Itàlia i va mantenir contacte amb les grans cases de Milà i Roma; a final d'any reobrí la seva casa barcelonina.
Va ser membre inicial de la Cooperativa d'Alta Costura. Va reobrir la casa de Madrid i també va fer desfilades regulars a Sevilla. Va pertànyer al nucli selecte dels anomenats Cinco Grandes de l'esmentada Cooperativa d'Alta Costura. En un moment donat, Bastida va tenir l'autorització oficial de Christian Dior per a reproduir els seus models i poder-los firmar amb la marca Dior. En el marc de les activitats internacionals de la Cooperativa, Bastida va presentar col·leccions als Estats Units durant la dècada de 1960, entre altres ocasions, l'any 1963 a Miami i el 1965 a Nova York. Va treballar sovint creant vestuari per al cine espanyol dels anys quaranta i cinquanta.
A la dècada dels anys 50, va produir a Espanya la línia jove anomenada Jeunes Filles, del modista francès Jacques Heim. Asunción Bastida va ser una de les primeres cases de costura a Barcelona a dedicar una secció de boutique i prêt-à-porter a la dècada dels anys 50. Des de 1952 fins a 1968 va ser directora tècnica de la revista El boletín de la moda, revista continuada per El boletín de la nueva moda fins als anys 70. El 1970 va tancar oficialment la seva casa de costura tot i que va continuar treballant amb el nom d'Asunción Bastida S. A. fins al 1975.
Està representada a la Col·lecció tèxtil Antoni de Montpalau i a la col·lecció de moda del Museu del Disseny de Barcelona, on es conserva també el seu fons documental.

Response: Asunción Bastida Pibernat.


Instruction: D'on es diu que és la frega?

Context:
Tota la celebrada ciència del Dr. Maristany consisteix a aquest massatge que hom s'inclina a creure originari del Japó—pàtria, per altra banda, del jiu-jitsu.
El Dr. Maristany és un dels metges més lacònics de Barcelona; a penes diu quatre mots en tota la visita. En arribant mormola un Déu-vos-guard: dies, ni això.
-Déu lo guard, doctor- fa l'Adelaida amb una veu fatigada. Prou es deleix per a fer-li innombrables preguntes: no gosa. La severitat d'aquest metge l'inspira un respecte supersticiós.
-Com anem- diu ell, tot llevant-se l'abric.
-Bé, molt bé; però tinc la llengua molt blanca.
-Prengui xacolata i la tindrà negra.
Silenci.
El Dr. Maristany s'atansa al llit de la pacient i amb un moviment segur fa córrer avall les flassades. El ventre immaternal de la senyora Montoriol brilla més blanc que el lli de les robes. Al seu damunt hi escampen una polsina lleu. El doctor, en mànegues de camisa, comença el massatge. Ella migclou els ulls. En tota la cambra impera una calma greu. Només s'hi sent un frec tènue suavíssim, com de sedes.

Response: Del Japó.


Instruction: Quantes persones accedeixen a l'escena del crim?

Context:
L'inspector Ros i dos membres del seu equip entren a l'escena del crim. Els han explicat que la víctima, que havia estat trasllada a l'hospital al matí, acaba de morir. Així doncs, el cas ha passat a tractar-se d'un homicidi. Al rebedor, veuen al mirall unes lletres escrites amb pintallavis: “M A R C”. Serà el nom de l'agressor? Passen al menjador, on hi ha molts papers desendreçats. Estan una estona intentant esbrinar si els condueixen cap al mòbil de l'agressió, però no ho arriben a aclarir. No tenen temps per a més, han de marxar.
Dues hores més tard, l'inspector Ros amb tres acompanyants són de nou al menjador, mirant els papers, i aconsegueixen treure l'entrellat de com van produir-se els fets gràcies a unes marques que han trobat als fulls. Per saber qui n'és el culpable, passen a un tercer espai, l'habitació de la dona assassinada. A terra hi veuen un pintallavis, però no ho lliguen amb les lletres del rebedor, no s'hi han fixat quan han entrat.
L'endemà, l'inspector Ros torna a ser al pis amb dos ajudants. Decideixen anar directes a l'habitació, i ràpidament relacionen el pintallavis amb les lletres del mirall, descobrint qui ha estat l'autor del crim. Però no encerten l'ordre temporal dels fulls per saber-ne el motiu.
«Benvinguts al “Crim per resoldre”. Un de vosaltres serà l'inspector Ros i la resta conformareu la seva brigada d'investigació. Teniu una hora per descobrir qui va matar la Júlia i el perquè, trobant les pistes pels diferents espais del seu apartament i desxifrant els enigmes que s'hi plantegen. En sereu capaços? Endavant amb la vostra aventura a l'”escape room” més enrevessat de la ciutat!» De fons sonen els Dire Straits…

Response: Tres.


Instruction: Quan té lloc la història?

Context:
L'abril de 1938, una veu interpretant a la Mort (Roger Allam) explica com la jove Liesel Meminger (Sophie Nélisse) va captar el seu interès. Liesel estava viatjant en un tren amb la seva mare (Heike Makatsch) i el seu germà petit quan aquest va morir inesperadament. Durant el seu enterrament, Liesel va agafar un llibre que havia caigut a terra (un manual d'enterramorts). Acompanyada d'aquest llibre, la nena va anar viure amb una família d'acollida, en Hans (Geoffrey Rush) i la Rosa (Emily Watson) Hubermann, ja que la seva mare comunista no podia mantenir-la. Amb la Mort com a testimoni, Liesel passa la guerra amb els Hubermann i fa nous amics, com el veí del costat, en Rudy Steiner (Nico Liersch).
La recerca d'una actriu que interpretés el rol protagonista de la lladre de llibres, Liesel Meminger, va tenir lloc a tot el món. El 4 de febrer de 2013, finalment, es va anunciar que l'actriu canadenca Sophie Nélisse havia estat l'escollida i que l'actor australià Geoffrey Rush i l'actriu anglesa Emily Watson esdevindrien els pares d'acollida de Liesel.
El rodatge va començar a principis de març de 2013 al Babelsberg Studio de Potsdam-Babelsberg, Alemanya. El primer tràiler va sortir el 21 d'agost amb la cançó "Haunt" del grup Bastille com a banda sonora.
Markus Zusak, l'autor australià del llibre, va confirmar en el seu blog que la pel·lícula seria narrada pel personatge de la Mort, igual que a la seva novel·la. Els fans van especular sobre si el que donaria la veu a la Mort seria el mateix actor anònim que sortia al tràiler. Al final, es va anunciar que l'actor anglès Roger Allam de Game of Thrones representaria a la Mort a la pel·lícula.

Response: L'abril de 1938.


Instruction: Què escriu?

Context:
Deixo aquestes reflexions a la llibreta de treball, per si algú de la resistència ho troba en cas que ens passi res a nosaltres.
A hores d'ara, seguim endavant amb el projecte només la Magda i jo. Al Pol el van descobrir en un control hormonal, feia massa temps que s'havia injectat el preparat per simular tenir els marcadors esperats. El voldran reinserir en una vida feliç i ignorant, segurament no s'hi podrà oposar. Està clar que perdem una ment brillant per a la nostra recerca que intentarem recuperar més endavant, en cessar la seva vigilància.
No sé si aconseguirem acabar el segle XXII amb cap progrés en la nostra lluita. El món es troba més controlat que mai per uns pocs, mirant pel seu benefici, molt més que en les èpoques i segles anteriors. Des que van instaurar la vacunació hormonal obligatòria, no tenen oposició. No entendré mai que hi hagi científics que puguin prestar els seus serveis a aquestes minories explotadores del poble en massa. I ara… Ara a tots els nadons, només néixer, se'ls injecta el controlador hormonal que ho va revolucionar tot. Primer ho feien d'amagat, però ara ja no els cal. Aquesta bomba bioquímica treballa en dos nivells. Per una banda genera periòdicament una dosi d'un neurotransmissor més potent que la dopamina que s'estudiava abans, per tenir a la gent en un estat continu de falsa felicitat, i per una altra conté dos inhibidors d'hormones considerades perilloses avui en dia: la de l'estrès i la de la indignació, evitant així cap brot de pensament crític. Només se'n lliuren els seleccionats, els nascuts de les famílies de l'Olimpat, que creixen per a ser els nous líders mundials.
Però alguns petits grups d'investigadors en paral·lel van vetllar pel manteniment de persones sense adulterar, els feien estimar la ciència, seguir buscant noves formes de biosíntesi per revertir el procés. Hauríeu de veure la reacció d'una persona un cop li injectem l'antídot que desactiva la vacuna hormonal. La força i determinació que mostra ens omple d'esperança. La de ser molts més, sense haver de callar ni amagar-nos. La de poder despertar el món a la plena consciència.

Response: Unes reflexions.


Instruction: De qui es parla?

Context:
Hortensia Torres Cuadrado (Lleida ?, 1924 - Tolosa de Llenguadoc, 6 de juny de 1989) fou una anarcosindicalista catalana, exiliada pel franquisme.
Membre d'una família anarquista, el seu pare, Josep Torres i Tribó, va treballar com a mestre a l'Escola Moderna de Francesc Ferrer i Guàrdia. En acabar la guerra civil espanyola marxaren a França i fou internada amb la seva família al camp d'Argelers. Establits a Ribesaltes, en començar la Segona Guerra Mundial el seu pare fou reclutat per l'exèrcit francès, fou fet presoner a la batalla de Dunkerque i internat als camps de concentració de Dachau i Mauthausen, on va morir en 1941. Aleshores Hortènsia fou repatriada a la força a Espanya. S'establí a Barcelona, fou acollida per una tia seva i va treballar com a planxadora. Era obligada a presentar-se cada setmana a comissaria i participà en l'ocultament de militants clandestins perseguits.
El 1957 travessà la frontera francesa clandestinament i s'establí a Tolosa de Llenguadoc, on va treballar per a la Creu Roja i freqüentà el comitè de la Solidaritat Internacional Antifeixista. L'u de maig de 1968 travessà la frontera per a participar en la manifestació a Madrid. En 1974 el seu fill Jean Claude Torres "Cri Cri" fou arrestat sota l'acusació de militar en els Grups d'Acció Revolucionària Internacionalista (GARI).
El 1986 va participar en el documental De toda la vida de Lisa Berger i Carol Mazer i l'1 de març de 1988 va prendre part en una manifestació de la CNT a Madrid, on havia anat a visitar el seu fill presoner. Va morir a Tolosa el 6 de juny de 1989.

Response: D'Hortensia Torres Cuadrado.


Instruction: Qui és el protagonista?

Context:
Un cec, amb el seu bastó blanc, arriba a la parada d'autobusos. Hi ha un home assegut a la marquesina que, en veure'l, s'aixeca per cedir-li el lloc:
-“Segui, si us plau. Per aquí” -el guià.
En uns minuts s'hi aturà un bus.
-“Perdoni, quin número és?”
-“El vint-i-dos”
-“És el meu”
-“Jo també hi pujo. L'ajudo”
Un cop a dalt, conversen una estona. L'home cec li diu que parla força bé el català tot i l'accent estranger.
-“El meu idioma és el francès, que s'assembla força al català i em permet aprendre més fàcilment”
Li explica que fa uns mesos que ha arribat i està vivint amb la seva germana, que és aquí des de fa anys. Tot i que ell té estudis i experiència laboral al seu país, encara no ha trobat feina a Barcelona.
-“Doncs crec que algú com vostè es mereix una oportunitat.”
-“Això penso jo, però suposo que venir del Camerun m'ho posa més difícil”.

Response: Un cec.


Instruction: Quin satèl·lit té una consideració especial en la cultura?

Context:
La Lluna té un important lloc en nombroses mitologies i llegendes populars.
Des dels orígens de la humanitat hom s'ha interessat al culte i a l'estudi de la Lluna. Existeixen indicis que confirmen l'existència de pobles de Polinèsia, Melanèsia, tribus de l'Amazones o africanes que han considerat el nostre satèl·lit com un ésser viu que compartia amb ells les seves alegries i tristeses. Els papús l'anomenaven Bimbaio. Els muisques també adoraven la Lluna, que anomenaven Chia, i avui aquest nom el du una ciutat propera de Bogotà.
Al Pròxim Orient el culte a la Lluna va ser molt important: així se sap que a la ciutat d'Uruk s'adorava Nik i en alguns temples es rendia culte a Bilquis-Ilumquh, el déu lunar. Escrits antics expliquen que a la ciutat d'Ur, pàtria d'Abraham, existia un ésser anomenat Nannar, al qual es rendia culte i respecte; a Erech s'adorava Nana.
A Egipte va existir un déu local anomenat Khonsu. Més tard es va recórrer a Thoth considerat com el "pare" de les matemàtiques i altres ciències, si bé la seva lluentor es va apagar en ser desplaçat per la fulguració d'Isis, símbol lunar i deessa de l'amor.
A Fenícia la deessa Astarté de clar origen sumeroarcadi, denominada Ninnin en sumeri i Ixtar en accadi, era l'homònima d'Isis.
La mitologia grecollatina parla de Selene, la qual amb el temps va deixar el seu lloc a una altra deessa similar anomenada Artemisa a Grècia i Diana a Roma.

Response: La Lluna.


Instruction: Amb qui somiava el senyor Rius?

Context:
El senyor Rius havia tornat a somiar amb la Isabel, una dona voluptuosa com n'hi ha poques. Cada nit que passava s'imaginava que intimaven més: primer només es saludaven, després quedaven per fer un cafè, també van anar al cinema i fins i tot van fer una excursió pel mar. En despertar es sentia buit sense ella, sabent que durant el dia no s'hi podria apropar.
Tot i així, el senyor Rius trobava fantàstic que en els seus somnis la Isabel es relacionés amb ell, quan les probabilitats que passés a la vida real eren minses degut a la timidesa del seu caràcter i a l'aspecte escarransit que presentava. Aquest tipus de dones mai es fixen en homes com el senyor Rius, i ell ho sabia.
Del darrer somni va treure'n una idea: navegar en veler podia resultar un bon punt d'inici. Ell no tenia embarcació, però amb el títol de patró podia llogar-ne una. Es tractava d'armar-se de valor, apropar-se a ella i llançar-li la proposta. Potser li cridaria prou l'atenció per anar amb ell. Llavors, navegant, ja hi hauria temps perquè el conegués millor. Va començar a assajar com abordar-la:
-“Hola Isabel, fa dies que em fixo en aquests preciosos ulls blaus i crec que emmirallarien molt bé el mar des d'un veler. Voldries sortir a navegar amb mi?”
No n'estava molt convençut, hauria d'assajar més fórmules. També contemplar el cas que els ulls no fossin blaus, o que no es digués Isabel, però això no ho sabria fins que la trobés.
—>> RELAT FINALISTA DEL CONCURS!!

Response: Amb la Isabel.


Instruction: Qui presideix el PE?

Context: ERC ha demanat al president del Parlament Europeu, David Sassoli, que protegeixi la immunitat d'Oriol Junqueras després de la decisió de la sala penal del Tribunal Suprem de mantenir-lo empresonat, no permetre que exerceixi com a eurodiputat ni demanar el suplicatori que correspondria a l'europarlament, contravenint la sentència del Tribunal de Justícia de la Unió Europea. El coordinador nacional del partit, Pere Aragonès, també ha avançat que presentaran un recurs de súplica al Suprem i activaran totes les vies judicials per a defensar-se, recorrent si cal també davant dels tribunals europeus. Aragonès ha assegurat que encara queda alguna escletxa perquè Junqueras pugui ser dilluns al ple de l'europarlament a Estrasburg, on ja seran Carles Puigdemont i Toni Comín com a eurodiputats. De fet, no ha descartat que presentin un recurs al TJUE per l'incompliment de la sentència amb mesures cautelars. ERC ha assegurat que seguirà tots els camins ‘viables' o ‘transitables', confiant en l'estratègia de defensa de Junqueras, i ha descartat que el govern s'empari en la sentència del TJUE per a permetre que dilluns Junqueras sigui a l'eurocambra. Aragonès ha defugit especular amb opcions que consideren que no són viables, com obrir les presons. ‘Al cap d'un minut les tornarien a tancar i ho faria el mateix Tribunal Suprem, si no els Mossos d'Esquadra que són a la porta', ha sentenciat, convençut que la pressió ha recaure sobre el Suprem, que és qui s'ha saltat la normativa europea. Més enllà de l'emplaçament immediat al Parlament Europeu, ERC també confia que el cas de Junqueras quedi recollit en un informe jurídic de l'eurocambra sobre la recollida de les credencials que es votarà en el ple del 29 i el 30 de gener. Aragonès ha dit que esperen que verifiquin les credencials de Junqueras, i ha lloat el compromís de Sassoli amb la defensa dels drets dels diputats. De moment, el Parlament Europeu estudia la interlocutòria del Suprem i no ha pres cap decisió, segons fonts de l'eurocambra. Mentrestant, ERC preveu esgotar totes les vies jurídiques i activar ‘totes les vies polítiques'. Aragonès ha redoblat l'aposta del partit per a trobar una solució negociada al conflicte. El coordinador nacional d'ERC, que ha comparegut acompanyat de la direcció i dels màxims càrrecs institucionals del partit, ha titllat d”escàndol absolut' la decisió del Suprem, a qui ha causat de portar l'estat espanyol a l'autarquia i a un brexit judicial. Per a ERC, la cúpula judicial espanyola viu una deriva euroescèptica i està capturada per la dreta i l'extrema dreta espanyola. Per això ha vaticinat que, si es deixa en mans de la justícia espanyola i dels ‘poders fàctics', el conflicte no tindrà solució. A més, ha insistit que plantejaran el referèndum d'independència i l'amnistia a la taula de negociació entre els governs català i espanyol, encara que Salvador Illa, el representant del PSC de l'equip de negociació amb ERC, hagi opinat en una entrevista a RAC1 que no veu que hi hagi camí per als indults ni una llei d'amnistia.

Response: David Sassoli.


Instruction: De què li parlaven al narrador?

Context:
Així és que, quan algun company o parent meu de la mateixa edat em parlava d'amor o de festeig, jo contestava sempre amb una rialleta d'esperit fort. I cregui que dintre meu patia terriblement: la meva vida estava ben desgavellada, i la presència d'una dona, més o menys jove i més o menys maca, em trasbalsava de cap a peus. Per altra banda jo sentia una horror molt gran per certes coses: vull dir que era un noi absolutament cast. Així vaig arribar fins a vint-i-un anys.
En aquesta edat va passar-me un fet decisiu. Vostè sap quina és la indústria de casa nostra. El meu pare, al Cel sigui, era un esclau de la seva fàbrica i el seu negoci: per a ell no hi havia al món sinó allò i la família, i fins li semblava que la família i el negoci eren la mateixa cosa. Tant al meu germà com a mi, en sortint del col·legi, ens va col·locar l'un a la fàbrica, l'altre al despatx: jo era aquest últim. I el meu pare no concebia que nosaltres tinguéssim altres aspiracions, ni que veiéssim més enllà d'aquell límit que ell ens havia marcat. Si jo li hagués proposat de ser metge o advocat, o qualsevol altra carrera, crec que m'hauria tret de casa.
Com li he dit abans, arribà per a mi un fet extraordinari. El meu pare, desitjós de completar la meva educació, de fer-me una mica home, va decidir enviar-me a Anglaterra; però després es repensà, i va enviar-me a Brussel·les. A mi això em féu molta il·lusió. Vingueren els preparatius, em recomanaren a un senyor català, resident a Bèlgica, molt amic de casa, i vaig fer el viatge amb tota felicitat. Però, miri, jo sóc com els gats: vull dir que m'enyoro. De primer escrivia a casa unes cartes plenes d'entusiasme. Després el meu pare, que em coneixia bastant bé, va notar un decaiment en mi. Si sorrut i esquerp era a Barcelona, molt més ho era allà, entre les meves noves relacions. Tenia dos companys, a la pensió on m'estava, que em semblaven intolerables. En fi, que em vaig posar malalt, i em vingueren a cercar. La meva malaltia era nerviosa, produïda per una debilitat general. Em recomanaren repòs. Vaig deixar tot treball, i el meu pare em va enviar a Sitges, a una casa on havíem passat algun istiu, amb l'única missió de jeure sota els pins. Aleshores tenia vint-i-dos anys. Vaig passar quatre mesos completament sol, i mai el cervell m'ha donat tantes voltes com en aquell temps.

Response: D'amor o de festeig.


Instruction: Com es diu el protagonista?

Context: Procedent d'una rica família de vinyataires del Mâconnais i alliberat de les preocupacions materials, Max és un solitari que es dedica completament a la seva obsessió: la detenció dels malfactors. Antic jutge d'instrucció, ha dimitit per despit d'haver d'alliberar un culpable amb falta de proves. És ara inspector de policia i de nou veu com se li escapa una banda d'atracadors. Aquest nou fracàs és encara present en el seu esperit quan troba Abel, un antic camarada de regiment, al qual omet revelar la seva professió. Aquest últim s'ha fet «ferroveller» i saqueja els tallers de construcció amb una banda de petits truans dels voltants de Nanterre. Max té la idea d'incitar-los a cometre un gran cop per tal de realitzar un flagrant delicte indiscutible. Presentant-se com a client, coneix Lily, una jove prostituta d'origen alemany que és la companya d'Abel. Es fa passar pel director d'una petita agència bancària que rep a intervals regulars recaptacions importants de comerciants. S'assegura igualment de l'ajuda del seu patró i del comissari Rosinsky, responsable del sector, que posseeix un espieta a la banda. Max omet tanmateix de revelar-los el seu paper d'instigador. A poc a poc, un sentiment neix entre Max i Lily. Però Max guarda una actitud reservada i es conforma a influenciar els ferrovellers pel seu intermediari. Finalment, endevinant la banda a punt per a l'acció, els comunica una data ideal per cometre l'atracament. El dia previst, s'activa una ratera i la banda és arrestada. Més tard, a la comissaria, Rosinsky revela a Max que ha comprès perfectament la seva responsabilitat en l'assumpte i que a falta de poder alguna cosa contra ell es conformarà per carregar contra Lily. Desemparat, Max intenta de salvar-la i acaba amenaçant Rosinsky. Aquest s'obstina i, sense arguments, Max treu la seva pistola i l'abat, reunint-se així amb els ferrovellers en el crim.

Response: Max.


Instruction: Qui interpreta en T.S. Garp?

Context:
La història conta la vida de TS Garp (Robin Williams), fill il·legítim d'una mare feminista, Jenny Fields (Glenn Close, en el seu primer llarg metratge). Jenny volia un nen però no del marit. Infermera els últims mesos de la Segona Guerra mundial, coneix un metrallador de bombarder com a  sergent-tècnic Garp, el cervell del qual ha estat greument deteriorat per una bala en combat. Jenny, observant el seu estat infantil i la seva quasi perpètua excitació sexual, tria  utilitzar-lo per satisfer el seu desig d'un fill i fecundar-la. El nom del seu fill T.S ve de  "sergent tècnic" ("Technical Sergeant" en V.O.). Jenny educa el jove Garp sola, trobant una feina d'infermera a la Everett Steering Academy.
Garp creix, s'interessa en la lluita i l'escriptura de ficció. El seu talent d'escriptor desperta l' interès de la filla de l'entrenadora de lluita de l'escola, Helen Holm (Mary Beth Hurt), i el conquista. Tanmateix Helen es malfia d'ell perquè Garp viu com ella en el recinte de l'escola. Jenny observa el comportament de Garp i és curiosa intel·lectualment per aquest tema, no experimentant més que  un interès purament clínic pel sexe. Un dia, en companyia de Garp, Jenny es creua amb una prostituta i comença amb ella i amb Garp una conversa sobre el tema, decidint d'escriure un llibre sobre les seves observacions de la luxúria i de la sexualitat humana.

Response: Robin Williams.