Instruction: Per què tenia una fixació per Montbrió?

Context: Bé li tenia don Eudald a en Montbrió entre cella i cella, acusant-lo fins de trastornador de la cosa pública; però encara no ho sabia tot, i tros que se'n faltava. Poc sospitava ell que la més trastornada per les maniobres del jove era, de moment, sa pròpia filla. És veritat que els dos enamorats no havien entrat encara en el període de les intel·ligències expresses; però tàcitament estaven prou convençuts de les mútues intencions, com convençudes n'estaven ademés altres persones que jutjaven per lo que veien. Les mateixes mosses cosines d'ella, capitanejades per l'enfutimada Loreto, no s'amagaven pas per a donar-ho a entendre, complaent-se en comprometre'ls, deixant-los aislats en quant l'ocasió es presentava i entonant a chor aquella cançó que diu: L'aureneta i el pinsà -se volien emmaridar, etc.,  No poques vegades havia estat en Ramon a punt de faltar al propòsit que, per raons de delicadesa, tenia fet de no declarar-se explicitament fins a darrera hora, i, si s'havia contingut, valga-li, més que altra cosa, la mateixa dificultat de rompre.,  En quant a ella, semblava haver perdut aquella por instintiva, ja que no sols sostenia la conversa que el jove li entaulava, sinó que fins la provocava pel gust de sentir-lo discursejar sobre sos temes predilectes de l'Art i la Naturalesa, per més que el posés a vegades a dos dits de personalitzar les qüestions, fent-la enrogir.,  Mentrestant, els dies passaven i la vida transcorria tranquila i agradosa al mas de Serra-Bruna. Les visites d'en Ramon sovintejaven, quedant-se molts dies a dinar. Mossèn Joan solia comparèixer a la tarda, i a entrada de fosc se n'entornaven tots dos a peu, precedint el cavall desmuntat, que els seguia com un gosset. Donya Dolors, vigilant a l'hort i a la vinya, estava al corrent de tot, sense fressa ni semblar fer-ne altre estat. El jovent guimbejava i vegetava, vessant de vida i salut, i el pacífic don Eudald, aprofitant-se de l'armistici que des de la disputa de l'empriu son contrincant li concedia, dissimulava la múrria, passejant llargues hores amunt i avall de les galeries amb les mans a l'esquena, xiulant frissós les cançons de son escàs repertori i descuidant-se massa dels canaris, les cries dels quals, per cert, anaven aquell any de mala data, per efecte, segons ell, de què a mossèn Isidro se li havia ocorregut canviar la disposició dels nius.,  -¡Jo no sé quina dèria ha entrat a tothom de tocar les coses de lloc!- deia indignat. -¿No havien sempre estat els nius al mateix recó? ¿No anaven bé, així? Doncs per què tocar-los? Sembla com si en aquesta casa s'hi hagués ficat el follet.

Response: Perquè diu que és un trastornador de la cosa pública


Instruction: Qui va ser Leònides II?

Context: Leònides II (en llatí Leonidas, en grec antic Λεωνίδας), fou rei d'Esparta del 254 aC al 235 aC. Era fill del traïdor Cleònim, i el 28è rei de la línia dels agíades.,  Va passar la seva joventut a la cort de Seleuc I Nicàtor i es va casar amb una dona persa de nom Cratesiclea amb la que va tenir dos fills, segons diu Plutarc.,  Va ser regent en nom del seu parent Àreu II i a la mort d'aquest a l'edat dels 8 anys va pujar al tron (circa 254 aC) ja amb una certa edat.,  Va agafar els costums orientals molt diferents de l'austeritat espartana, però no per això va afavorir les reformes que volia imposar el seu col·lega Agis IV (245 aC-241 aC) al que acusava de voler la tirania empenyent al pobres contra els rics.,  Va aconseguir que el senat espartà rebutges les propostes d'Agis, i aquest, per mitjà de l'èfor Lisandre, va treure una antiga llei que prohibia a un heràclida de casar-se amb dones estrangeres sota pena de mort. Cada nou anys els èfors observaven el cel i segons la posició de les estrelles sabien si venia alguna desgràcia i Lisandre va dir que a la seva observació (que va fer en aquell moment, quan tocava) havia vist un senyal que indicava una actuació il·legal de Leònides i s'havia de consultar a l'oracle de Delfos i mentre el rei havia de quedar suspès del seu càrrec; a més va ser acusat de participar en la traïció de Cleònim i d'haver treballat per la caiguda d'Esparta. Leònides no es va arriscar a un judici i es va refugiar al Temple d'Atena on se li va unir la seva filla Quilonis. Va ser condemnat en absència a ser deposat i el tron entregat al seu gendre Cleombrot II i Leònides amb la seva filla van haver de marxar a l'exili a Tegea.,  La mala conducta d'Agesilau, l'oncle d'Agis IV, va permetre la seva restauració vers el 240 aC i per intercessió de la seva filla Quilonis va respectar la vida de Cleombrot que va ser desterrat, però a Agis IV el van executa. El germà d'Agis, Arquidam, va fugir del país, i la vídua Agiatis va ser forçada a casar-se amb Cleòmenes, fill de Leònides; el fill d'Agis, Euridàmides, si és que va arribar a ser rei només ho fou nominalment, ja que Leònides va controlar tot el poder.,  Va morir circa l'any 235 aC i el va succeir el seu fill Cleòmenes III.,

Response: Fou rei d'Esparta


Instruction: Demònax era un filòsof?

Context: Demònax de Mantinea（grec antic: Δημῶναξ, Dēmṓnax) fou un savi i legislador grec de Mantinea que tenia un gran prestigi a tota Grècia per raons desconegudes. Va viure al segle vi aC.,  L'assemblea de l'estat grec de Cirene, quan Batos II Eudamó, fill d'Arcesilau I, davant del perill que representaven els libis i els egipcis, i la ineficàcia que tant Batos com el seu pare havien mostrat, van enviar emissaris a l'oracle de Delfos. La Pítia els va dir que busquessin un legislador de Mantinea, i el van cridar. Els mantineans els van donar un ciutadà de nom Demònax que va anar a Cirene per observar la situació. Després d'haver-se informat amb permís del rei, va dividir els ciutadans en tres tribus. Una amb els habitants de Tera i els periecs, una altra amb els pelopomnesis i els cretencs, i una tercera amb tots els illencs. Va reservar per al rei Batos algunes possessions i funcions sacerdotals, i va posar en mans del poble totes les prerrogatives que havien estat dels reis.,  Les noves lleis treien el poder als reis deixant-los com a figura representativa, amb funcions religioses però conservant els seus dominis privats; el poder polític que estava limitat als descendents dels colons originals, va ser ampliat a la resta del poble grec; es va crear un senat del qual el rei era el president. La constitució tenia similituds amb la d'Esparta i se sap que van existir uns èfors (una espècie de jutges) i una policia de 300 homes armats, similars al Hippeis (genets que podien pagar-se un cavall i l'equip necessari per a la guerra) d'Esparta.

Response: No.


Instruction: Qui ha estat l’últim en atestar?

Context: Lluís Llach ha estat l’últim testimoni que ha declarat avui al Tribunal Suprem espanyol en el judici contra el procés. Era citat per Vox i les defenses de Junqueras i Romeva, Sànchez i Cuixart. Llach ha parlat sobre la concentració del 20-S al Departament d’Economia, de la qual ha destacat l’ambient cívic i pacífic, i ha fet una defensa vehement del paper que van tenir aquell dia Jordi Sànchez i Jordi Cuixart. També ha volgut reivindicar el pacifisme i el civisme de la desobediència civil i de les manifestacions que s’han fet al Principat aquests últims anys. Al començament de l’interrogatori, ha expressat el seu malestar amb les preguntes de l’advocat de Vox, Javier Ortega Smith, ‘com a independentista, homosexual i ciutadà’. El president del tribunal, Manuel Marchena, li ha recordat que tenia l’obligació de respondre a totes les preguntes. ‘Sabien que tenien la responsabilitat que allò acabés de bona manera’, ha dit cap al final de la declaració. Abans ha declarat que ell els havia aconsellat que s’enfilessin al vehicle de la Guàrdia Civil per a dissoldre la concentració perquè la gent els sentiria més bé. També ha recordat que la gent no havia ni insultat ni llançat objectes i que els guàrdies civils havien tingut una actitud exemplar, serena i tranquil·la. Ha explicat que Jordi Sànchez tenia por que hi hagués armes llargues dins els vehicles i ha detallat com s’havia gestat el cordó de voluntaris per a protegir-les. També ha destacat la col·laboració perquè el seguici judicial fes la seva feina i perquè la concentració es dissolgués. Sobre els danys dels vehicles, diu que no va veure-hi atacs i que va veure com s’hi feien bonys i com cedien els sostres pel pes dels periodistes i els càmeres que hi van pujar

Response: Lluís Llach.


Instruction: La Paulina s’ha decidit?

Context: La tia Paulina ja en té prou d'indecisions i de timideses. L'espectre dels calçotets ha desaparescut. En Melrosada ha promès que faria un punt d'home, i sembla que anirem a raure a allò de les primeres amonestacions.,  La tia Paulina ho ha preparat tot magníficament, amb una precisió admirable. No ha volgut invitar gaires persones: vuit o deu a tot tirar.,  Els invitats entraran a la sala. El menjador estarà a punt per a quan arribi l'hora: hi ha xocolata amb melindros, tortells, pastissos i vi ranci, flors per tot arreu, i un luxe de tovallonets, estovalletes i camins de taula.,  La declaració s'ha de fer abans del berenar: en Melrosada aprofitarà una ocasió favorable. El corredor, per exemple, li serà d'una gran utilitat: tot caminant podrà arreglar la cosa. La tia Paulina pensa que això és un ai! La qüestió és donar el primer pas: tota la resta ja anirà venint.,  En Melrosada està decidit, encara que la visita que li ha fet la tia Paulina la vetlla mateixa de l'esdeveniment, i l'aparició de les lligacames, el tenen una mica desorientat. El matí, en llevar-se, ha intentat posar-se-les, i ha notat que l'apretaven molt. Les ha afluixades una mica, però l'home no s'hi sent prou a gust.

Response: Sí.


Instruction: Qui és Dolors Udina i Abelló?

Context: Dolors Udina i Abelló (Barcelona, 28 de setembre de 1953) és una traductora literària i professora de traducció. Les seves traduccions són sobretot de l'anglès al català, tot i que també ha traduït del francès, portuguès i castellà.,  Es llicencià en Història Moderna i Contemporània a la Universitat de Barcelona el 1976, però s'ha dedicat professionalment a la traducció. Des de l'any 1998 és professora associada de traducció de la Facultat de Traducció i Interpretació de la UAB. Entre el 2000 i el 2005 va ser editora de la versió catalana de la revista digital The Barcelona Review. És membre del Grup d'Estudi de la Traducció Catalana Contemporània de la Universitat Autònoma de Barcelona. És també membre de la Càtedra Jordi Arbonès de traducció i forma part del jurat del Premi Jordi Domènech de Traducció de Poesia.,  La primera novel·la que va traduir fou L'ampla mar dels Sargassos (Wide Sargasso Sea), de Jean Rhys, el 1987 a partir de l'encàrrec de l'editorial Columna. A continuació va traduir L'amic retrobat, de Fred Uhlman. Posteriorment ha traduït més de dos-cents títols d'autors com ara Ralph Ellison, Cynthia Ozick, Alice Munro, J. M. Coetzee, Toni Morrison, Raymond Carver, Nadine Gordimer, J. R. R. Tolkien, Jane Austen, Virginia Woolf  i Ali Smith; així com  llibres d'assaig d'autors com ara Isaiah Berlin, E. H. Gombrich, E. M. Forster i Carl Sagan. Ha traduït també llibres de poesia com, entre altres, Poemes i històries, de Robert Creeley, i Sonets del portuguès, d'Elizabeth Barrett Browning, així com el llibre de Mireille Gansel Traduir com transhumar, sobre el procés i les experiències de traducció d'aquesta darrera.

Response: És una traductora literària i professora de traducció.


Instruction: Qui és Lurdes Rodriguez Basolí?

Context: Lurdes Rodriguez Basolí, coneguda com Lurdes R. Basolí (Granollers, Vallès Oriental, 1981) fotògrafa catalana que es dedica a la fotografia documental i editorial, i a la docència.,  Llicenciada en Comunicació audiovisual per la Universitat Ramon Llull en 2004 i amb un Postgrau en Fotoperiodisme per la Universitat Autònoma de Barcelona en 2005[cal citació] s'ha dedicat a la fotografia documental col·laborant en diferents publicacions nacionals i internacionals. Resideix entre Barcelona i Sant Sebastià[cal citació] però ha viatjat per diferents països en la seva tasca professional.,  En 2005 rebé la beca de Fotoperiodisme de Gijón i dos anys més tard la beca de les Trobades de Fotoperiodisme d'Albarrasí. En 2008 va ser seleccionada al premi Descubrimientos de PHotoEspaña. Un any després obté la beca Fotopress de LaCaixa.,  En 2010 l'Agència Magnum li atorga el premi Inge Morath, dedicat a joves documentalistes menors de 30 anys, la primera espanyola a obtenir-ho pel treball Caracas, la sucursal del cielo, 35 fotografies en blanc i negre sobre els suburbis de Caracas.,  Orienta la seva carrera professional a la fotografia documental a la recerca de la identitat femenina. Els seus reportatges més coneguts són \Caracas, la sucursal del cielo\ en el qual es mostra, en blanc i negre, la mort quotidiana en els suburbis de la capital veneçolana i \Fantasmas de Chernobil\, sobre les petjades de l'accident nuclear que va sofrir Ucraïna. Altres treballs són \Sueños de princesas\ on es mostren les celebracions dels 15 anys en la Cuba actual o \Danube Revisited\, projecte a través del qual 9 fotògrafes (Olivia Arthur, Emily Schiffer, Claire Martin, Claudia Guadarrama, Mimi Chakarova, Ami Vitale, Jessica Dimmok i Kathryn Cook) guardonades amb el mateix premi Inge Morath recorren Europa seguint el curs del riu Danubi, i del que Basolí és una de les seves impulsores. Amb aquest viatge pretenen homenatjar a la fotògrafa Inge Morath, pionera en l'agència Magnum, i reivindicar la veu de les dones en la fotografia documental.,  Basolí compagina treballs personals amb treballs per encàrrec per a mitjans com El País Setmanal, El Mundo Magazine, La Vanguardia Magazine, The Sunday Times Magazine, Foto8, Internazionale, Photo Magazine, Correio da Manhá, Expresso, El Universal, Milenio i La Nación.

Response: Una fotògrafa.


Instruction: Quin sobrenom té Alexandra García?

Context: Alexandra García, més coneguda com a Daniela Blume, (Barcelona, 9 de febrer de 1980) és sexòloga, col·laboradora de televisió, presentadora i locutora de ràdio.,  Va estudiar la carrera de Sexologia al Canadà[cal citació] i quan va tornar a Espanya treballà com a stripper a la Sala Bagdad de Barcelona. Més tard treballaria al programa de Telecinco Crónicas marcianas fins al juliol de 2005.,  A continuació, durant el període de 2005-2007 va continuar apareixent a diversos programes de la cadena Telecinco, com a reportera del programa TNT dirigit per Jordi González, també va treballar com a stripper i sexòloga al programa Condició femenina de Canal Català TV i al juny de 2007 posà per la revista Interviú.,  L'any 2009, va participar al reality show Supervivientes: Perdidos en Honduras, emès a Telecinco. Blume va patir un atac d'ansietat en directe i finalment, sent la favorita del públic, li van concedir el seu desig de sortir del concurs, convertint-se en la vuitena expulsada després de 56 dies a l'illa. Aquell mateix any va treballar com a col·laboradora del programa Sálvame diario de Telecinco.,  Durant l'estiu de 2011, va presentar el programa d'Antena 3 Comer, beber y amar.,  L'any 2013, participa en el programa d'Antena 3, Splash! Famosos al agua, on va arribar fins a la final. El jurat va puntuar amb 9,5 el seu últim salt al programa, la puntuació més alta fins llavors, però el públic va decidir que el guanyador era Gervasio Deferr (guanyador de tres medalles Olímpiques), així que Daniela va acabar tercera.,  Des de setembre de 2007 fins a juliol de 2013, va ser locutora al programa radiofònic Posa't a prova, a Europa FM. L'any 2009, va escriure amb Uri Sabat un llibre titulat El Manual de Posa't a prova,  Des del 26 d'agost de 2013 i fins a juliol de 2016 col·laborà amb Uri Sabat en el xou radiofònic No et tallis Els 40 Principals. A l'octubre d'aquell mateix any va ser escollida la 13a. dona més sexy del món, segons la revista FHM.[cal citació],  Al 2015 apareix al primer debat de Supervivientes 2015.[cal citació] i dos anys més tard s'incorporà al reality show, Gran Hermano VIP. L'any 2019 s'incorpora com a locutora a Radio Primavera Sound, l'emissora de ràdio del festival Primavera Sound, amb el podcast Daniela en la Nube.

Response: Daniela Blume.


Instruction: Rita Mas era una política catalana?

Context: Rita Mas (València, 1865 - segle XX) fou una activista popular valenciana.,  Rita Mas es va fer popular per estar sempre present en les revoltes, els amotinaments i les manifestacions que des de començaments del segle xx van tenir lloc a la ciutat de València. Per aquestes dates, el republicanisme blasquista s'estava conformant com un partit polític, però també i sobretot com un important moviment social, capaç de donar una resposta democràtica al sistema corrupte i caciquista de la Restauració borbònica. Al carrer, les masses populars elevaven les seues protestes contra qualsevol fet arbitrari impost pel govern o s'enfrontava a altres sectors polítics, com els carlins o la Lliga Catòlica, que tractaven de frenar la seua força reivindicativa.,  A Rita Mas se la recorda per participar al costat d'altres dones en el desenvolupament d'aquests fets amb el mateix valor o abrivament que els hòmes. Per exemple, quan els sectors catòlics van organitzar un pelegrinatge a Roma per a aclamar al “papa-rei”, Lleó XIII, els republicans, furibunds anticlericals, van organitzar una violenta protesta. «La Rulla» va participar en els fets buidant les caixes de cebes, perquè els hòmes pogueren llançar-les als pelegrins que travessaven amb barca les dàrsenes del port per a poder embarcar.,  També seria recordada per la seua participació en les manifestacions que van tenir lloc a València en l'estiu de 1917. En aquest context, el govern conservador d'Eduardo Dato havia suspès les garanties constitucionals i les Corts, i havia imposat la censura de premsa. Com que el govern no volia obrir les Corts, Francesc Cambó va organitzar a Barcelona una Assemblea Parlamentària alternativa en què sobretot es van reunir catalanistes i republicans. Mentrestant, a València, les masses republicanes esperaven en el carrer l'arribada de Barcelona del diputat del seu partit, Félix Azzati, per a llançar-se a la revolució. «La Rulla»  no pot contenir-se i dirigeix la paraula a la gent que esperava i més de cinc-cents hòmes la segueixen i emprenen la revolta. Els fa front un fort destacament de la Guàrdia Civil. Mentre es produïx l'aldarull, Rita Mas, com altres gents, no dubta a disparar la seua pistola Smith per a contenir els guàrdies. La multitud popular esgota les municions, i mentre, arriben també els reforços de l'exèrcit. Davant la descompensació de forces, els «revolucionaris» republicans es dispersen i fugen. «La Rulla», que tenia llavors 52 anys, és objecte d'una persecució violenta i aferrissada pels paratges de les hortes que envolten la ciutat, fins al punt que els periòdics locals la donen per morta. Reapareix als pocs dies perquè ha aconseguit amagar-se en la casa d'un correligionari. A les poques setmanes, quan la calma ha tornat a regnar, està de nou en el carrer.,  Per aquests fets, Julio Just la nomena com la «dona de les tronaes» que precedia a les tempestes. Diu també que «era com una bandera de combat al capdavant d'una multitud enardida».

Response: No.


Instruction: Pensaven que era pacífic?

Context: Uns me titllaven de boig, altres me miraven amb estranyesa, preguntant d'on era eixit, i els capitostos me denunciaren com un reaccionari perillós. ¡Reaccionari jo, que en radicalisme vaig més lluny que tots ells! ¡Jo, que amb major gust veuria córrer torrents de sang que no els bassals de pustema on xipollegen ells, ridiculs jacobins de quincalla! Prou que en faran vessar, de sang, prou! Mes no serà pas exposant la seva al tall de la guillotina, ni serà la sang blava de cap poder caigut, sinó la roja i dels pobres, que aquissaran els uns contra els altres, amb sos miserables egoismes, perquè ells, dels rics no en volen sinó els diners. Ah! No en sortirà, d'entre aquests formidables ciutadans, cap Robespierre: no hi ha perill.,  Encara amb alguns amics vàrem intentar una darrera prova, per a veure si revetllàvem el poble amb un cop de corneta. Un dia aparegueren les cantonades cobertes de rètols que, amb lletres vermelles, deien: Guerra a Madrid!,  Sols se'n commogueren els capitostos, perquè de Madrid n'esperen la legalització de llurs pirateries i la confirmació de les canongies que es van repartint. La policia els arrencà en mig de la indiferència de tothom.,  Mossén Joan alçà d'entre les mans el cap, que ja li bullia, afectat per tot aquell ordre de consideracions, i exclamà:,  -I doncs ¿còm ha d'haver nom tot aquest bullit, i com ha d'acabar, pobres de nosaltres?

Response: No.


Instruction: Quin era el nom de l'objecte sagrat?

Context: Irminsul o Erminsul (saxó antic) era un objecte sagrat, semblant a un pilar o tòtem esculpit, que temia un paper important en el paganisme germànic del poble saxó. Les fonts medievals descriuen com un Irminsul va ser destruït el 772 dC per Carlemany durant les guerres saxones. Al seu lloc es va erigir una església l'any 783 i va ser beneïda pel papa Lleó III. Els arbres i boscos sagrats eren àmpliament venerats pels pobles germànics (com el roure de Donar), i la crònica més antiga que descriu un Irminsul es refereix a aquest com un tronc d'arbre erigit a l'aire lliure.,  El gran arbre Irminsul  representaria la vida, com a punt de connexió o la unió del cel i la terra en la mitologia germànica.,  El nom prové de l'antic saxó irmin, gran, o també el nom d'un déu saxó de la guerra, i sul (en alemany actual säule), pilar. Entre els pobles germànics del nord, la forma nòrdica antiga d'Irmin és Jörmunr, que a l'igual que Yggr és un dels noms d'Odin. Yggdrasil (en nòrdic antic 'el cavall d'Yggr') és un arbre còsmic en el qual es va sacrificar Odin i que connecta els Nou mons. L'estudiós del segle XIX Jakob Grimm connecta el nom Irmin amb termes en nòrdic antic com iörmungrund (\gran terra\, ó, la Terra) o iörmungandr (\gran serp\, ó serp de Midgard).,  El monjo Rudolf de Fulda (mort en 865) és qui va donar una descripció més detallada de l'Irminsul:,  Se'l considera el símbol de la resistència del paganisme saxó a la cristianització que els francs, governats per Carlemany, volien imposar.

Response: Irminsul o Erminsul.


Instruction: Qui és l'artífex de l'acord per facilitar el govern de Pedro Sánchez?

Context: El president de Ciutadans, Albert Rivera, ha proposat al president del PP, Pablo Casado, ‘una solució d’estat’ per a abstenir-se i fer possible la investidura de Pedro Sánchez com a president del govern espanyol. Ara bé, a canvi de tres condicions: una taula per a planificar l’aplicació de l’article 155 a Catalunya si no s’acata la sentència del procés i el compromís de no indultar els presos polítics si són condemnats al Suprem; desfer el pacte de govern que el PSOE té a Navarra amb Geroa Bai i Podem i cedir-lo a la coalició Navarra Suma; i el compromís de no apujar imposts en el seu mandat. ‘He trucat a Pablo Casado i li he dit que ens hem de posar d’acord per oferir una solució viable’, ha explicat Rivera en conferència de premsa. ‘Ciutadans i el PP estem disposats a posar sobre la taula una solució d’estat, no de partit, que serveixi per a desblocar la situació, però Sánchez s’ha de comprometre amb Espanya i amb els espanyols.’ L’anunci de Rivera arriba quan falten vint-i-quatre hores perquè el rei Felipe VI conclogui la ronda de contactes i menys d’una setmana abans de la data límit per a la convocatòria automàtica d’eleccions, el 23 de setembre. Acord amb el PP La proposta requereix, segons Rivera, un ‘govern constitucionalista.’ ‘Si Sánchez diu sí a un govern constitucionalista, a respectar les sentències del procés i a no indultar els condemnats, i es compromet amb l’economia’, Ciutadans està disposada a desblocar la investidura. L’abstenció conjunta de les dretes també està condicionada a la formació ‘d’una mesa per a l’aplicació del 155 si no s’acata la sentència del procés.’ Segons Rivera, aquesta és una ‘solució viable’ que permetria de desblocar la investidura ‘en 30 segons’, després d’haver ‘fracassat en l’intent’ PSOE i Podem. ‘Fa mesos que ens fan perdre el temps i els diners.’ Segons Rivera, aquesta fórmula ja s’ha acordat amb el PP, tot i que els populars no n’han dit res. Tot plegat, diu el president de Ciutadans, s’ha d’acabar de concretar en una reunió al congrés espanyol. El president del govern espanyol, per la seva banda, ha insistit a justificar la manca d’acord amb Podem. Sánchez diu que el seu partit ha ‘proposat cinc opcions diferents a Unides Podem’ i ‘desgraciadament no s’ha pogut assolir un acord’

Response: Albert Rivera.


Instruction: De qui comença a parlar el text?

Context: D'aquell dia ençà la Bel no parà la brega sorda amb una constància atuïdora: ara amb mots plens d'amor, després, amb renys despòtics, més tard amb amenaces superticioses. La pobra Tecla estava arraulida, i l'Andreu, sense la seva mirada reviscoladora s'anava acorant, acorant sentint que les paraules de la vella que obrava de ganyó i els anava guanyant de mica en mica. Si sentia per atzar que la Tecla bo i rentant al rec cantava, s'hi encaminava ranquejant i després de sotjar per veure si no hi havia l'Andreu per aquells voltants començava la sevà vèrbola fatídica.,  -Canta, noia, canta! ¡pots ben cantar la cançó de la fam! ¡Que canti la jova de can Bou que ha dut el pa a ca seua està bé, però tu!,  Si en un moment de joia maternal, la Tecla sentia que el somriure li amarava els llavis, freturosos de petonejar el seu fill, la Bel restava davant i com qui fa una exclamació en la solitud deia:,  -¡Ai senyor, quin filló tant xamós… pobric!… ¡i de pensar que haurà de patir sempre més misèria!… ¡Pagès endarrerit, cap anyada li és bona!,  La Tecla se sentia defallir. No es veia amb cor d'apaivagar les rancúnies que es congriaven en aquella llar llunyana del poble. Allà, en la solitud de les muntanyes, totes les penes es fan més aspres. Hom no les pot diluir amb les converses del carrer, les rialles de la plaça i les plasenteries del veïnat. Si visquessin al poble, ella, tindria més coratge per anar lluitant entre l'avarícia de la seva mare i la feblesa del seu marit que, no sentint la seva ànima esperonada el veia conquerit per la Bel amb la seva ganyoneria de corcó incansable. Ara fent anar la seva mare amb les velles cap a rosari, ara fent marxar l'Andreu cap a casa els seus germans, aniria passant els dies sofrint aquella lluita sorda. Però a la masia, sempre sols, sempre parlant del mateix, sempre sota el jou d'aquella veu de la vella i del silenci de l'Andreu, la Tecla se sentia un neguit que la feia romandre esmaperduda, fins que una nit, després de fer un sospir pregon d'aquells que arriben fins al fons del cor, la Tecla va dir tota traspostada. -No puc més! Demà marxo! ¡Andreu, tu m'acompanyaràs a ciutat!

Response: De la Bel.


Instruction: El president de l'Assemblea Francesa és una persona sense antecedents penals?

Context: El president de l’Assemblea francesa, Richard Ferrand, ha estat imputat per un jutjat de Lille sota l’acusació d’apropiació indeguda. Dimecres va ser interrogat durant prop de tretze hores per les sospites que va beneficiar la seva parella en una operació immobiliària quan era al capdavant de les Mútues de la Bretanya. En un comunicat poc després que la fiscalia de Lille hagués anunciat la imputació, Ferrand ha dit que està ‘determinat a continuar la seva missió’ al capdavant de l’assemblea, donant a entendre que no dimitirà. Segons France Info, té el suport del president de França, Emmanuel Macron, i de diverses personalitats del partit La República en Marxa. La portaveu del govern Sibeth Ndiaye ha dit en una entrevista a Europe 1 que Macron conserva ‘tota la seva confiança’ en Richard Ferrand. Segons que ha dit, és ‘un home lleial, recte, que té una trajectòria política exemplar’ i ha afegit cal respectar la presumpció d’innocència. Els fets pels quals s’investiga Ferrand es remunten a 2011, quan era director general de les Mútues de la Bretanya. Llavors, l’organisme va optar per una societat propietat de la seva parella, Sandrine Doucen, per a llogar un local comercial a Brest, tot i tenir dues altres opcions. De fet, segons que va publicar posteriorment la premsa francesa, la compra del local per 370.000 euros i les reformes, xifrades en 184.000, es van finançar amb els lloguers pagats a Doucen per les Mútues de Bretanya. De fet, va ser la promesa d’aquest lloguer el que li va permetre aconseguir un préstec bancari necessari per a l’operació

Response: No.


Instruction: Com es diu el lloc on està el museu de l'Àgora d'Atenes?

Context: El museu de l'Àgora d'Atenes està albergat en la Stoà d'Àtal, el gran pòrtic hel·lenístic, reconstruït entre 1953 i 1956, al costat est de l'Àgora d'Atenes. Depèn del Primer Eforato d'Antiguitats prehistòriques i clàssiques.,  És un museu temàtic, la col·lecció principal, de grandària modesta, concerneix sobretot a el funcionament de la democràcia atenesa, de la qual una gran part dels centres de poder estaven localitzats a l'Àgora o en els seus voltants. S'exhibeixen inscripcions relatives a l'administració ia la diplomàcia de la ciutat antiga, accessoris que testifiquen el funcionament de les institucions democràtiques ( clepsidra, kleroterion, ostracas, fitxes de vot), i estàtues honorífiques o votives.,  L'altra part de la col·lecció versa sobre l'ocupació d'aquesta zona de la ciutat des del període geomètric fins a l'època medieval.,  Cleroterion: màquina per al sorteig dels càrrecs en Atenes .,  Fitxes de vot, de bronze, utilitzades sobretot pels jurats de la Heliea. Inscripció: ΨΗΦΟΣ ΔΗΜΟΣΙΑ, «vot públic».,  Ostracon amb el nom de Temístocles (490 / 480-460 a. C.) Inscripció: ΘΕΜΙΣΘΟΚΛ // ΕΣ ΝΕΟΚΛΕΟΣ.

Response: Stoà d'Àtal.


Instruction: D'on era Turnus?

Context: D'acord amb la mitologia grega, Turnus (en català també Turn) va ser un heroi itàlic, rei dels rútuls, fill de Daune i de la nimfa Venília, i net de Pilumnus.,  Turnus era germà de Juturna, i va ser promès a Lavínia, filla del rei Llatí. Però, com que després aquest rei va fer un nou compromís amb Eneas, Turnus no ho acceptà i els declarà la guerra, contràriament al desig de Llatí. Jove i violent, es mostrà cruel i acarnissat contra els estrangers que volien establir-se a la Itàlia central i va aixecar contra ells totes les poblacions veïnes. Fou mort per Eneas en un combat singular. Aquesta és la versió que dona Virgili.,  Altres tradicions diuen que Turnus era un aliat de Llatí després que Eneas es casés amb Lavínia. Llatí l'hauria cridat perquè l'ajudes a acabar amb el saqueig que feien els troians a les terres del Laci. En la primera batalla va morir Llatí, i Turnus va fugir a la cort del rei Mezenci, on va aconseguir la seva protecció. Turnus va tornar a atacar Eneas, i en aquesta segona batalla, Turnus és mort per l'heroi troià.,  En una altra versió, Eneas i Llatí són aliats. Turnus atacà amb els rútuls i en la batalla va morir, juntament amb Llatí.

Response: D'Itàlia.


Instruction: Quin arbre hi havia?

Context: El Cerdà no es féu pas il·lusions: mentre la gravitació es mantingués en sentit vertical, l'alzinot, que apuntalava la soca, resistiria: altrament, si es decantava aquella, el veurien mig partir-se com un lluquet. Pensà en treure el noi.,  S'esgarrifava, però, d'haver-lo de deixar sobre la neu encès de febre, amb la gola llagada. Per altra part havia caigut en una semiinconsciència.,  Calia treure'l a la força, endur-se'l a pes de braços. A on? A can Patllari: no hi havia un altra refugi més a prop. El Cerdà reflexionava el que era caminar amb la neu fins a genoll duent una persona inerta. Si el bordegàs hagués tingut habilior d'arrapar-se-li al coll, el cerdà l'hauria transportat en vint minuts a la masoveria.,  Entretant la neu davallava del cel a pleret a pleret, espessa, feixuga, inclement. Començà a bufar una ventolera de mal presagi, unas ratxes de ponentada intermitents. La capçada de l'arbre oscillà. Els torells que formaven el costellam de la barraca es desconjuntaren, i tota ella grunyí com una barca vella assotada per les ones. L'alzinot va decantar-se poc o molt. L'home, en notar-ho, es tornà pàl·lid d'espant, i s'hi abraonà amb tota la seva desesperació. Per si es rompia, apuntalà la seva espatlla a la biga, contragué els seus muscles esdevenint rígid com un soc. Ell no desdiria, no!

Response: L'alzinot.


Instruction: Han citat a declarar a Josep Trapero?

Context: Un dels fiscals de l’Audiència espanyola que acusa de rebel·lió el major Josep Lluís Trapero ha fet un interrogatori caòtic al comissari dels Mossos Joan Carles Molinero, citat a declarar com a testimoni. Les preguntes de Miguel Ángel Carballo han estat a voltes impertinents i sovint incloent valoracions i mirant d’induir les respostes del testimoni. En un moment del llarg interrogatori, Carballo provava de demostrar que els Mossos havien tingut una actitud passiva i permissiva envers el referèndum i els votants de l’1-O. I adduïa uns informes previs a la data del referèndum dels Mossos que apuntaven els riscs que hi havia en aquella convocatòria i les possibilitats que hi hagués incidents. Carballo ha entès –o ha volgut fer entendre– que els Mossos disposaven d’un informe que els avisava del perill d’accions de kale borroka, per més que la previsió que es feia en aquells documents era que hi hagués muralles humanes, persones fent resistència passiva. Concretament, es feia referència a dinàmiques d’Aske Gudea, que en la traducció de l’èuscar equivaldria literalment a ‘espais de llibertat’, però que és el nom que van prendre diverses accions de desobediència civil al País Basc aquesta darrera dècada per a protegir joves de l’esquerra abertzale perseguits per a ser portats a judicis polítics a l’Audiència espanyola; una concentració de persones els envoltava i mirava d’impedir-ne la detenció. El mur humà més important va tenir lloc a Sant Sebastià el 2013. Res a veure amb el concepte de kale borroka. Però el fiscal Carballo ho ha confós en les preguntes a Molinero: —Carballo: Vostès eren conscients que hi podia haver actes propis de kale borroka com la interposició de murs humans? —Molinero: Jo no seré qui valori si la interposició d’un mur humà és una acció de kale borroka. —Sí, perquè en l’informe es defineix amb el terme de dinàmiques Aske Gune. —Jo ja he dit que no estic capacitat per a comparar un mur humà, que entenc que és posar-se davant d’un lloc concret perquè una altra persona no hi passi, amb la kale borroka. Però sí que era una previsió més dels informes d’avaluació de riscs que diverses persones es col·loquessin en forma de mur humà. Això va passar en molts casos l’1-O i passa de manera habitual en molts desnonaments que hi ha cada dia a la ciutat de Barcelona

Response: No.


Instruction: De què parla el text?

Context: Un nimfeu (del llatí nymphaeum, i aquest del grec νυμφαίων, nymfaíon) era un monument de l'antiga Grècia i de Roma dedicat a les nimfes, especialment a les de les fonts (les nàiades). Originàriament es tractava de brolladors situats en coves naturals, que segons la tradició eren l'habitatge de les nimfes de l'indret. De vegades s'adaptaven com a fonts públiques, com a la ciutat de Side, a la Pamfília. Al mur d'Adrià, per exemple, a l'extrem septentrional de l'Imperi Romà, hi havia un nimfeu dedicat a la nimfa local Coventina. Més endavant, es van anar construint en grutes artificials i podien representar l'acabament monumental d'un aqüeducte.,  El nimfeu de Gerasa, a Jordània (a la imatge de la dreta), es va construir l'any 191 de la nostra era. La font fou decorada amb marbre a la part de baix i estuc pintat a la part de dalt, i coberta amb una mitjana cúpula, que li donava la forma d'un gran nínxol. L'aigua queia en cascada a través de set caps de lleó esculpits fins a unes petites basses a la voravia del carrer.,  Els nimfeus d'època romana deriven de les construccions de l'orient hel·lenístic. En la major part es tractava d'edificis circulars decorats amb estàtues i pintures, que servien alhora de santuari, dipòsit d'aigua i lloc de trobada. Podia tractar-se d'una sala més àmplia de l'habitual, que donava al jardí, destinada a celebrar-hi els banquets i matrimonis, caracteritzada per jocs d'aigua en forma de font, de nínxol recobert de mosaics o de petita cascada artificial. D'aquesta mena n'hi ha molts exemples a les cases més elegants de Pompeia, com per exemple a la casa de Júlia Fèlix, o a Corint, Antioquia i Constantinoble; a Roma mateix se n'han trobat les restes d'una vintena, i un bon nombre a l'Àfrica. Cal destacar-ne especialment l'anomenada exedra d'Herodes Àtic (que tot i el seu nom és un nimfeu d'estil romà), el nimfeu del palau de Domicià i els de la Vil·la Adriana a Tívoli.,  El terme nimfeu també es va aplicar a les fonts que hi havia a l'atri de les basíliques cristianes, que segons Eusebi de Cesarea eren símbols de purificació.,  Més endavant, Bartolomeo Ammanati entre 1550 i 1553 va reintroduir el tema dels nimfeus al menjador d'estiu a l'aire lliure de la Villa Giulia, a Roma, amb coves artificials i jocs d'aigua (imatge de l'esquerra). El nimfeu també fou característic dels jardins dels palaus barrocs, com al Zwinger de Dresden o a la Vil·la d'Este de Tívoli.

Response: Dels nimfeus.


Instruction: Qui és Lluís de Tàrent?

Context: Lluís de Tarent (1308 - Nàpols 1362 ), príncep de Nàpols; príncep de Tarent (1346-1362); comte de Provença i rei de Nàpols (1352-1362).,  Fill del príncep Felip I de Tàrent i Caterina de Valois-Courtenay. Era net per línia paterna del rei Carles II de Nàpols i Maria d'Hongria, i per línia materna del duc Carles I de Valois i l'emperadriu Caterina I de Courtenay.,  Es casà el 20 d'agost de 1346 a Roma amb la reina Joana I de Nàpols, de la qual fou el seu segon espòs. D'aquesta unió nasqueren:,  Tingué dues filles il·legítimes:,  Es convertí primerament en amant de la reina i confavulà al seu costat la mort del seu primer marit, Andreu d'Hongria el 1345.,  El 17 de maig de 1352 fou coronat rei de Nàpols, cosa que el primer marit de Joana no aconseguí, així com tampoc cap altre marit d'ella. Al cap d'uns mesos Lluís I d'Hongria invadí el regne per venjar la mort del seu germà Andreu. La parella de reis hagué de marxar a Provença. Davant la invasió del Regne Joana I i Lluís reclamaren una solució al Papa, el qual intercedí en favor de Joana.,  Lluís morí el 25 de maig de 1362 a la ciutat de Nàpols.,

Response: És el príncep de Nàpols, príncep de Tarent, comte de Provença i rei de Nàpols.


Instruction: A qui vol que es miri?

Context: -Prou que m'ho afiguro; perquè escolti: d'allí a on no n'hi ha, no en pot rajar; perque'l cert és que la gent trunfa.,  -Miri's aquesta del costat… però ei! per mor de Déu, no en faci ús  que jo ho sé per la sogra, que es fa molt amb sa cunyada.,  -Vol callar!,  -Doncs aquesta té un cert tràfec…,  -Ve't aqui! Ja volia dir jo…,  -I crec que no és el primer…,  -Vaja, es dona d'història.,  -Uf! crec que ha corregut la Seca i la Meca.,  -Què em diu! I això que té un posat tot senyoret i un parlar tan…,  -Sí, ella és tota nyeu-nyeu; pero si la sentia a casa… Com del nostre rebost se sent tot el que s'enraona a l'altre pis, l'altre dia vaig sentir que baladrejava i la veritat, vaig pensar, veiam de què se les heuen: em vaig posar a escoltar, i ¡Reina del cel, quina boca! Què es pensa! el mateix que un carreter fins alls i froscas!

Response: A la dona del costat.


Instruction: De qui ens parla el text?

Context: Múnicos (en grec antic Μούνιχος) va ser, segons la mitologia grega, un fill de Driant. Va regnar sobre els molossos. Era endeví i un home just.,  Casat amb Lelanta, va tenir tres fills, Alcandre, que era millor endeví que el seu pare, Megalètor i Fileu, i una filla, Hiperipa. Tots eren bons i justos, i els déus els afavorien. Un dia, quan eren al camp, uns bandits en una incursió nocturna els van voler agafar. Van córrer cap a casa i van llençar-los diversos objectes per defensar-se. Els lladres van calar foc als edificis. Zeus no va voler que tinguessin una fi tant penosa, ja que agraïa la seva pietat. Els va transformar tots en ocells. Hiperipa, que s'havia escapat i es va refugiar a l'aigua, va ser transformada en gavina. Els altres van alçar el vol entre les flames. Múnicos va ser convertit en aligot i Alcandre en reietó. Megalètor i Fileu, que van fugir del foc i a través d'un mur van marxar de les flames, es van convertir en dos ocells petits: el primer en icnèumon, i Fileu en ocell-gos. La mare va ser convertida en un picot garser.

Response: De Múnicos.


Instruction: Qui ha fet un avís?

Context: Onze mil científics d’arreu del món han alertat ‘de forma clara i inequívoca’ que la Terra afronta una emergència climàtica. Ho han fet a través d’un manifest que signen de manera conjunta i que publica avui la revista Bioscience. El text va acompanyat de dades recopilades durant els últims quaranta anys que, segons indiquen, deixen constància de la urgència del problema. Per això proposen sis mesures per combatre de manera decidida el problema. Algunes ja conegudes, com una reducció dels combustibles fòssils o de la dieta basada en productes carnis, però d’altres que poden ser controvertides, com una reducció de la població mundial que, alerten, creix a ritme de vuitanta milions de persones anuals. Els onze mil científics consideren que la discussió a l’entorn de la temperatura de la superfície terrestre és una mesura inadequada per capturar l’empremta de l’activitat humana i els perills reals que comporta l’escalfament global. Per això opinen que polítics i opinió pública necessiten urgentment accedir a un seguit d’indicadors que palesin els efectes de l’activitat humana en les emissions de gasos d’efecte hivernacle i els consegüents impactes en el clima, el medi ambient i la societat. Els científics aporten indicadors ‘clars, entenedors, recollits sistemàticament durant almenys els últims cinc anys i actualitzats almenys anualment’ i proposen canvis dràstics en temes clau que influeixen en l’empremta ecològica. Per exemple, alerten que la població mundial creix a ritme de vuitanta milions de persones anuals. ‘La població mundials s’ha d’estabilitzar, i, idealment, reduir gradualment, emmarcada en un escenari que asseguri la integritat social’, consideren. A banda, opinen que el món ‘ha d’implementar ràpidament pràctiques massives d’eficiència energètica i conservació’ i ha de reemplaçar els combustibles fòssils per energies renovables baixes en carbó, així com altres fonts més netes d’energia si són segures per a la població. I afegeixen: ‘Hauríem de deixar sota terra els estocs que queden de combustibles fòssils’. També insten a reduir ràpidament les emissions de contaminants com el metà o els hidrofluorocarburs. Fer això podria ‘reduir potencialment la tendència d’escalfament a curt termini en més d’un 50% durant les pròximes dècades’. A més, conviden a protegir i restaurar els ecosistemes de la Terra, que contribueixen a regularitzar les emissions de CO2, i a variar la dieta alimentària cap a una basada majoritàriament en els vegetals, amb l’objectiu de reduir el consum de productes animals, especialment de remugants. Això ‘pot millorar la salut humana’ i reduir de manera significativa les emissions de gasos d’efecte hivernacle. Finalment, el grup de científics que signa el manifest també alerta del model econòmic, subratllant que l’extracció excessiva de materials i la sobreexplotació dels ecosistemes que comporta el creixement econòmic s’han de reduir ràpidament per mantenir a llarg termini la sostenibilitat de la biosfera

Response: Onze mil científics.


Instruction: Qui ha presentat un recurs?

Context: La defensa de Jordi Cuixart han presentat un recurs d’empara al TC contra la sentència del procés dictada el passat mes d’octubre pel Tribunal Suprem i demana que se suspengui que es deixi en llibertat el líder d’Òmnium mentre es resol el recurs. El text apel·la a diferents drets que es consideren vulnerats com el dret a un jutge natural, a un jutge independent i imparcial, al de reunió, al de legalitat penal i al de llibertat. Dimarts ja van presentar el recurs Jordi Turull, Josep Rull i Jordi Sànchez, i és previst que Oriol Junqueras i Raül Romeva ho facin la setmana vinent. En el recurs la defensa de Cuixart planteja al TC que declari inconstitucional la sedició. L’advocat de Cuixart, Benet Salellas, assegura que aquest delicte ‘ha de ser expulsat del codi penal’ i qualifica la petició ‘d’oportunitat única’ per aconseguir que la justícia espanyola s’equipari a Europa. El recurs d’empara al TC és el pas posterior a que el Suprem resolgués els incidents de nul·litat de la sentència presentats per les defenses. Ara l’alt tribunal espanyol haurà d’admetre el recurs a tràmit o no. En cas que sigui que sí, discutirà si admet la mesura cautelar de suspendre a tots els efectes la senència. Si l’admet, hi haurà una vista per tractar el cas i en els vint dies següents -aquí sí que hi ha termini-, haurà de dictar sentència. Si és a favor del recorrent, cas tancat, perquè haurà dictaminat que hi ha hagut vulneració de drets fonamentals i que concedeix l’empara. Si és en contra del recorrent, llavors s’activa la via cap al Tribunal Europeu dels Drets Humans

Response: La defensa de Jordi Cuixart.


Instruction: De qui parla el text?

Context: Gertrudis Romaguera Valls, donya Tula, (Sant Feliu de Guíxols, 15 de maig de 1879 - 16 de desembre de 1965) va ser pintora i professora a l'Escola d'Arts i Oficis de Sant Feliu de Guíxols.,  Filla d'un banquer de Sant Feliu de Guíxols, Antonio Romaguera, i d'Agustina Valls, posseïa una bona formació i conreà la literatura. En aquest sentit, consta com a col·laboradora de la coneguda revista Feminal a principis de segle xx.,  Es va formar a l'Escola d'Arts i Oficis de Sant Feliu de Guíxols, on va tenir com a professor el pintor Josep Berga i Boada, que promogué i afavorí especialment la formació de les seves alumnes.,  El 1924 va obtenir el títol de professora de dibuix per a noies. I el curs següent ja exercia com a professora a l'Escola d'Arts i Oficis de Sant Feliu, on impartiria classes tota la vida. Al 1927 obtingué oficialment la plaça com a professora auxiliar d'aquesta Escola, que es feu definitiva al 1939.,  Entre els seus alumnes de l'Escola d'Arts i Oficis de Sant Feliu de Guíxols destaquen els pintors Victòria Batet i Arxer, Antoni Canadell i Josep Albertí Corominas.,  Del 5 al 18 d'abril de 1924 va exposar olis i pastels a la sala La Pinacoteca de Barcelona. Va participar a les edicions de 1932, 1933 i 1934 de l'Exposició de Primavera que organitzava la Junta Municipal d'Exposicions d'Art de Barcelona. En la primera d'elles va presentar dos olis, Dia gris (L'Admetlla) i Voltants de Sant Feliu. L'any següent hi aportava l'obra Voltants de la Garriga i el 1934 de nou dues obres: En ple juny i Masia. La Garriga. Segons els catàlegs d'aquestes exposicions, en aquell moment vivia a la Rambla Vidal, 54, de Sant Feliu de Guíxols.,  Posteriorment, es documenta la seva activitat artística en l'exposició Costa Brava, organitzada per l'Associació Palafrugellenca a Sant Feliu el 1936. I a Girona l'any 1943, quan va fer una exposició a la Biblioteca de la ciutat, on exposà paisatges i marines de les terres gironines i una sèrie dedicada a les flors. L'agost de 1957 participà en l'exposició La Costa Brava y sus pintores, organitzada per la Diputació Provincial i al febrer de 1960, en l'exposició Artistas gerundenses. També va prendre part en la V Exposición de Artistas Locales que es va fer a Sant Feliu de Guíxols al 1959.,  La seva obra es va incloure en el llibre Atles paisatgístic de les terres de Girona, editat per la Diputació de Girona l'any 2010.,  El Museu d'Història de Sant Feliu de Guíxols conserva obra d'aquesta artista.

Response: De Gertrudis Romaguera Valls.


Instruction: De qui parla el text?

Context: Rosa Galobardes Alsina (Sant Llorenç de Morunys, 12 de juny de 1934 – Olesa de Montserrat, 13 de desembre de 2011). Dona compromesa i activista social. Molt vinculada al barri del Guinardó de Barcelona on va desenvolupar la seva tasca a favor de la formació de les dones.,  Als 12 anys la familia es trasllada a Manresa. Va treballar en una fàbrica textil i a les nit estudiava comerç. Durant aquests anys pertanyia a Acció Catòlica (Hermandad Obrera de Acción Católica) i més endavant a la JOC (Joventut Obrera Cristiana),  El 1958 es traslladà a viure al barri del Guinardó de Barcelona on va desenvolupar la seva tasca social. Als 24 anys es va casar. Va tenir 2 fills i 3 filles. Al 1960, com a conseqüència d'un incendi a una fàbrica del barri va començar a reivindicar que les fàbriques del Guinardó es traslladessin als afores de la ciutat.,  Més endavant com a simpatitzant de la JOC i conscient de la situació de descriminació de les dones i que no tenien temps per a elles mateixes va contactar amb mossèn Sardà, rector de la parròquia de la Mare de Déu de Montserrat i li va demanar un local per poder obrir un centre. Va establir contacte amb dones catòliques voluntàries per educar les dones més humils. Per poder obrir el centre va anar a Madrid (ja havia sigut mare per cinquena vegada) a fer un curs d'animadores culturals i així poder portar endavant aquesta tasca. En tornar de Madrid va crear el Centre de Cultura Popular Montserrat l'any 1966.,  Gràcies a la seva valentia, coratge, compromís i inconformisme davant la situació que van viure les dones durant la dictadura franquista el Centre de Cultura Popular Montserrat i ella mateixa com a fundadora va obrir un camí d'esperança per a moltes dones del barri del Guinardó.

Response: De Rosa Galobardes Alsina.


Instruction: Què s'ha acabat?

Context: S’han acabat les especulacions i tot indica que les eleccions seran al maig, com era previst, juntament amb les municipals. L’endemà de les eleccions andaluses, el president de la Generalitat, Ximo Puig, n’ha valorat els resultats i ha dit que l’avanç de l’extrema dreta amb els resultats de Vox n’és la pitjor conseqüència. Una extrema dreta que cal frenar, ha afirmat, ‘perquè la democràcia no és irreversible’. També s’ha mostrat preocupat per la presència de l’extrema dreta al País Valencià, que aquests últims mesos hi irromp com una anomalia democràtica ‘intentant marcar una agenda cultural i part de la política’. No obstant això, diu que està segur que el País Valencià ‘no escoltarà aquests cants de sirena’. Sobre un possible avançament electoral, el president ha refermat la idea de l’estabilitat i la consolidació del final de legislatura com a principal objectiu. ‘Hi ha moltes coses que farem amb un pressupost que espere que done resposta als problemes reals dels valencians’, ha dit. Puig ha afegit que era contrari a un superdiumenge electoral i, per tant, no vol que Pedro Sánchez avanci les eleccions espanyoles. La vice-presidenta i portaveu del Consell, Mónica Oltra, ha lamentat els resultats de les eleccions andaluses i ha indicat que ‘no és mai una bona notícia que les dretes, les polítiques de dreta i els discursos de dretes avancen’. Segons ella, el govern del Botànic, posant les persones en el centre, és ‘modèlic, exportable i la vacuna contra el creixement de la ultradreta’

Response: Les especulacions.


Instruction: El roldó es va vendre a bon preu?

Context: Però va venir que el roldó es va vendre, mal venut, molt mal venut, perquè aquell any n'hi havia hagut tanta abundor que els pellaires ja no en volien… i no es va parlar més del mirall. Aquell dijous d'anar a mercat mai venia, i la Guillema es despacientava en la soledat de les boscúries.,  -Maleïtsaga, maleïtsaga!- mormolava de baix en baix, ara tocant-se amb el palmell de la mà la cabellera i les galtes, ara acaronant-se el coll i el naixement del pit com per a veure si valent-se solament del palp en treia l'aigua clara d'aquella boniquesa temptadora que copdiciaven els bosquerols.,  Allò de que ella fes néixer en els homes tan viu desig, la tenia trasbalsada. De dia no rumiava pas res més, i de nits hi somniava. La dèria de veure's amb els seus mateixos ulls, tal com era, tal com la veien els altres, la feia tornar pensívola i tristoia, com un que ha perdut quelcom i no sap trobar-ho. Tot ho feia d'esma i les coses li queien de les mans.,  La seva àvia li deia:,  -Què tens? Sembles enza…,  El seu pare afegia, sempre ferreny:,  -No ets bona per a res… Mal llamp! ¿Què t'han donat encantàries?

Response: No.


Instruction: Què vol dir Brú na Bóinne?

Context: Brú na Bóinne (literalment, 'palau del Boyne' en gaèlic irlandès) és un complex arqueològic situat a Irlanda, al comtat de Meath. Està inscrit a la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des del 1993. Es tracta d'una necròpoli prehistòrica anterior a Stonehenge en uns mil anys. Va ser construïda per enterrar els membres més rellevants de la societat tribal.,  La zona comprèn tres jaciments arqueològics diferenciats: Newgrange, Knowth i Dowth. Tot el recinte es pot visitar des del centre de visitants del complex.,  És el més conegut dels tres; es tracta d'un túmul pla de vuitanta metres de diàmetre i tretze metres d'altura. Dins del túmul, s'hi troba una tomba de corredor neolítica.,  Situat al nord-oest de Newgrange, es va construir en la mateixa època que aquest. Si bé és menys conegut que Newgrange, el supera en mida i importància arqueològica.,  El tercer túmul és similar a Newgrange en mida, tot i que és una mica més alt que aquest. Està bastant deteriorat, per la qual cosa actualment es manté tancat al públic.

Response: Palau del Boyne.


Instruction: Com es diu la protagonista?

Context: Marina d'Augas Santas o d'Aguas Santas en castellà, és una verge i màrtir de la parròquia d'Augas Santas (Allariz, província d'Ourense, probablement llegendària. És venerada com a santa per l'Església catòlica.,  La seva vida barreja llegendes i fets que podrien ésser reals. Segons la tradició, nasqué a Balcagia, l'actual Baiona (província de Pontevedra, Galícia), cap a l'any 119, i era filla de Luci Casteli Sever, governador romà de Gallaecia i Lusitània i de la seva esposa Càlsia. Aquesta va tenir nou filles en un sol part, mentre el seu marit era fora en campanya; temerosa d'ésser acusada d'infidelitat (es creia que els naixements múltiples es devien a la concupiscència de la dona), volgué desfer-se de les nenes i les donà a la seva criada Sila perquè les ofegués al riu Miño.,  Sila, cristiana, no volgué matar-les i les deixà en cases de famílies cristianes amigues, i hi foren batejades pel bisbe, també llegendari, Ovidi de Braga, i van créixer com a cristianes.,  De grans, foren acusades davant el seu pare, en l'època de les persecucions als cristians. Quan Sever s'assabentà que eren les seves filles, les convidà a abjurar del cristianisme i portar una vida regalada amb ell. S'hi negaren i foren empresonades, però fugiren i cadascuna anà a un lloc diferent, morint totes com a màrtirs. Marina amb Quitèria, morí decapitada als vint anys, el 18 de gener del 139. Al lloc on morí nasqueren tres fonts.,  La festa de Santa Marina se celebra el 18 de juliol. És patrona de Fontihoyuelo, Cigales i Fernán Núñez.

Response: Marina d'Augas Santas.


Instruction: Què és vertader segons la protagonista?

Context:
És ben cert que moltes vegades ens posem unes ulleres per contemplar la vida i, segons les que agafem en cada moment, canviem la percepció de la realitat que vivim. Així ara puc dir que durant uns anys he portat unes ulleres amb un filtre rosa afegit, per imaginar que seguíem en braços de l'amor. Després he portat ulleres negres, per tapar el que no volia veure, com els blaus al cos segons la intensitat amb què t'esveraves.
Però l'altre dia em van caure els vidres que m'entelaven els ulls, es van esmicolar en mil bocins. Va ser quan vas cridar al Pol mentre se t'anava inflant el coll. Això no hi ha ulleres que ho camuflin. L'endemà vas trobar els armaris buits. Segur que no te'n sabies avenir. De cop, estaves sol. La veritat és que ho hauria d'haver fet fa molt temps. I tant se me'n fot el que facis en endavant.
Per començar, ens estarem uns dies lluny de tot. En un poble de la costa espero trobar serenor per decidir el nostre nou camí. I al dir nostre vull dir el de Pol i meu, perquè tu ja no seràs més a l'equació. Ma mare, des que és vídua, passa l'hivern a la seva preciosa illa. Diu que allí el Mediterrani mostra una llum prima amb el fred. No la destorbaré, però li enviaré una postal d'aquestes altres platges on som. Abans d'enviar-la, el Pol hi escriurà també alguna cosa, que a l'àvia li agrada veure els seus gargots.
Mentre miro com es retiren els darrers rajos del vespre sobre el mar, penso que es viu millor sense filtres afegits. He decidit que, a partir d'ara, s'han acabat les ulleres si no són de sol.
—>> Text publicat al llibre recopilatori de Vull Escriure 2020

Response: Que ens posem unes ulleres per contemplar la vida.


Instruction: Qui va ser Guilgameix?

Context:
Guilgameix o Gilgameix (𒄑𒂅, Gilgameš o Gilgamesh) o Bilgameix (𒄑𒉈𒂵𒈩) en els texts més antics, va ser el cinquè rei sumeri de la primera dinastia d'Uruk, segons una llista de reis sumeris trobada a Xuruppak (el seu nom està escrit amb el determinatiu dingir, donat als déus). La llista diu que va governar durant 126 anys i que el seu pare va ser un esperit. Podria correspondre a un rei històric dels anys 2700 aC, suposat fill d'un altre rei anomenat Lugalbanda. El va succeir el seu fill Urnangal. La llegenda diu que va construir les muralles d'Uruk i un temple dedicat a Ninlil a Nippur, i que es va enfrontar amb Mebaragesi de Kix.
Les seves gestes heroiques van inspirar el poema èpic conegut amb el nom de l'Epopeia de Guilgameix, sorgit a Babilònia segles després, basat en antigues llegendes sumèries. La llegenda es va engrandir entre els accadians i la versió més completa que s'ha trobat són onze tauletes d'argila del rei assiri Assurbanipal (cap al 650 aC).
En l'Epopeia de Guilgameix, es diu que Guilgameix ordena la construcció de les llegendàries muralles d'Uruk. En temps històrics, Sargon d'Accad es vanaria d'haver destruït aquestes muralles per demostrar el seu poder militar. Molts estudiosos consideren que l'Epopeia de Guilgameix està relacionada amb la història bíblica del diluvi universal esmentat en el Gènesi.
Fragments d'un text èpic trobats a Me-Turan (avui Tell Haddad) expliquen que Guilgameix, al final dels seus dies, va ser enterrat sota les aigües del riu Eufrates. La gent d'Uruk va desviar el curs del riu amb el propòsit d'enterrar el rei mort en el llit marí. A l'abril del 2003, una expedició alemanya va descobrir el que es pensa que és la ciutat d'Uruk -incloent-hi la llera per on fluïa en aquella època l'Eufrates, l'últim estatge del seu rei Guilgameix.
Tot i la falta d'evidència directa, la majoria dels estudiosos no objecten considerar Guilgameix com una figura històrica, particularment després que es trobessin inscripcions que confirmen l'existència històrica d'altres figures associades a ell: els reis Enmebaragesi i Aga de Kix. Si Guilgameix realment va existir, probablement va viure aproximadament en el segle XXVII aC. Alguns dels texts sumeris més antics citen el seu nom com «Bilgamesix». Dificultats inicials en la lectura de l'escriptura cuneïforme van fer que, el 1891, Guilgameix tornés al món com a «Izdubar».
En la majoria dels texts, Guilgameix es lletreja en la declinació determinativa per a éssers divins (DINGIR), però no hi ha evidència d'un culte contemporani, i els mites sumeris de Guilgameix suggereixen que la deïficació va passar amb posterioritat (diferent del cas dels reis déus accadis).
2 Enheduana va ser una sacerdotessa famosa pels seus himnes.

Response: El cinquè rei sumeri de la primera dinastia d'Uruk.


Instruction: Està animat el protagonista?

Context:
Va fer l'ullet als estels ganyotaires. -No, no ballaré amb la negra sota el pontarró. Aneu mirant.
De pensament prou argüia i redargüia, convencent-se de no poder ésser res més que una falòrnia les visions, que havia tingut, però, de cor, no se'n desenganyava i l'esperit li anava flacant a manera que s'atansava més i més a Figueres. Així fou que, en arribant-hi, no gosà pas presentar-se a cap hostal conegut i es posà a dardar a la ventura, cercant-ne algun d'amagadot i poc aparroquianat. Cerca i roda, per fas o per nefas no en trobava cap al seu gust. Aquí no, allí tampoc, ja s'impacientava, quan, havent llambregat a dintre un carreró fosc una grogor de llum, que s'esbandia d'unes vidrieres, s'hi adreçà, flairant que hi trobaria la seva conveniència.
I sí, no s'havia pas errat: al darrera d'aquelles vidrieres, a peu pla del carrer hi havia el menjador d'un establiment mig hostal mig taverna, on asseguts al voltant de diverses taules, sopaven un ardat de parroquians, gent de poc llustre i males traces, marxantons, terrasans, carboners… No hi hauria pas entre ells algun conegut d'en Jeroni? No; va examinar-los un per un i totes aquelles fesomies li eren noves. I la criada, que els servia? Tampoc no l'havia vista mai. Era una donassa lletja i tan estreta de front, que semblava que la clenxa li sortia de la carena del nas; una fardassa d'amples i pomposos costats, que els rumbejava com brindant-los als pessics i maurades dels hostes aficionats a tan delicada galanteria. I el patró? Llamp, quina baluerna d'home! Estava assegut, en mànegues de camisa, al darrera d'un taulell llefiscós, al bell dessota dun penjim-penjam de bufes de greix i pernils. Quin formidable pit el seu! Quines espatllasses! I, quina cara més enorme i ridícula! Oidà, per la propinqüitat i petitesa dels ulls, el nas, la boca i l'os de la barba, s'hi endevinava un rostre xicarró, però que s'era inflat tot al voltant per un creixement de les molses, que el recobrien, les quals, turgents i assecsonades, fonnaven botornons i més botornons a les barballeres, bescolls i més bescolls a sobre el clatell, i galteres i més galteres entorn dels queixos. Bo, aquell home sí que no era fàcil que mai hagués vist en Jeroni. Segurament d'anys i panys la greixina no li hauria permès allunyar-se gaire del seu seient i del seu llit. No, per aquell cantó no hi havia perill; més aviat calia recelar dels hostes, sobre tot dels pagesos. I en Jeroni tornà a visurar-los; però… vatua! …ja havia enfonsat massa la mirada, ja no veia sinó ànimes.

Response: No.


Instruction: Com es diu el darrer tripulant del Nostromo?

Context:
L'oficial Ripley és l'únic membre de la tripulació del "Nostromo" que ha sobreviscut a l'Alien, un organisme perfecte que és una màquina de matar molt agressiva. Finalment, Ripley és rescatada després de vagar per l'espai durant cinquanta anys, temps durant el qual el planeta d'Alien ha estat colonitzat per humans. Però, de sobte, es perd la comunicació amb la colònia, i s'envia una expedició de marines espacials per a investigar-ne els motius; Ripley va al capdavant d'aquest equip de guerrers, amb la intenció de destruir l'amenaça alien per sempre i rescatar els supervivents. Però allà es trobaran amb milers de esgarifoses criatures, perquè Alien s'ha reproduït, i aquest cop la lluita és per la supervivència de la Humanitat.
Potser un dels importants èxits de la pel·lícula, a més de mantenir la mateixa atmosfera claustrofòbica i fosca de la seva predecessora, és el fet d'aclarir els misteris plantejats en aquesta primera part sobre el cicle de vida dels aliens. I ho fa d'una forma original i molt versemblant el que li confereix un realisme poques vegades vist. La colònia d'aliens està governada per una Reina, semblant a les reines dels insectes socials. Aquesta reina és molt més gran que els altres individus i pon ous sense parar a través d'un abdomen gegant adherit al seu tòrax del qual es pot desprendre a voluntat si se sent atacada. I aquí és on està el més fantàstic de tot, perquè aquests ous que posa són de seguida recollits i agrupats pels abellots que protegeixen el seu cau.
Aquests ous resulten ser del mateix tipus que els trobats pels tripulants de la nau Nostromo a la primera part de la saga. Els abellots han de sortir de caça amb periodicitat per capturar preses que seran exposades als ous de la reina. Dels ous surt la criatura en forma d'aranya (facehugger) que va atemorir al film precedent. Aquesta aranya és la incubadora. És la que introdueix la larva paràsita en l'aparell digestiu de l'hoste. D'aquesta manera queda tancat el cicle de vida convertint la pel·lícula en peça fonamental per entendre a aquestes criatures que se'ns presenten en El vuitè passatger i que ens deixen amb tantes incògnites.
Aquest cicle de vida no era el que havia imaginat Ridley Scott en la seva primera part. Tota l'estructura de la colònia alien, la reina, l'engendrament dels ous i els abellots va ser creada a la segona part. Els curts i escenes suprimits a la primera part per a mantenir en misteri la criatura (Xenoforme), permeten que a la segona part es pugui inventar tot sobre aquesta, s'explica i resol de forma molt enginyosa gairebé tots els enigmes de la primera pel·lícula, i es minimitzen les incongruències dins del film: aquest nom utilitza el terme grec xenos, estrany (arrel del gas Xenó) més la paraula "formi", que té forma.
Viccionari

Response: Oficial Ripley.


Instruction: Qui va ser Aristides de Tebes?

Context:
Aristides de Tebes (en llatí Aristeides, en grec  Αριστείδης) va ser un destacat pintor grec, fill d'Aristodem. Els seus mestres eren Euxènides i el seu germà Nicòmac. Va florir entre el 360 aC i el 330 aC.
Plini diu que va ser un contemporani una mica més gran que Apel·les, i el descriu amb aquestes paraules: Is omnium primus animum pinxit et sensus hominum expressit, quae vocant Graeci, item perturbationes, és a dir, va saber representar els sentiments, expressions i passions que es poden observar a la vida quotidiana. La seva millor pintura és una nena acostant-se a la seva mare mortalment ferida que mostra la seva por perquè no xucli la sang que treu en lloc de llet del seu pit, segons diu l'Antologia grega. Alexandre el Gran, que admirava molt la pintura, la va portar a Pel·la.
Una altra pintura genial representa un suplicant que sembla que parli realment. Plini menciona altres pintures entre les quals una Iris que quan encara no era acabada ja despertava admiració. Com a exemple de l'elevat preu que van tenir les seves pintures, Plini diu que va pintar per Mnasó d'Elateia una batalla contra els perses amb un centenar de figures, i per cadascuna d'elles va cobrar deu mines. Àtal de Pèrgam va pagar cent talents per una de les seves pintures, després de mort el pintor. També el rei de Pèrgam va comprar a Mummi, quan aquest va posar a la venda els fruits dels seus saquejos, una pintura de Baccus per sis-cents mil sestercis, però quan Mummi es va assabentar del seu valor va refusar la venda i la va portar a Roma al temple de Ceres, on va ser la primera pintura estrangera que va estar exposada en públic a Roma.
Aristides era famós per les seves imatges de cortesanes, i per tant, segons Ateneu de Naucratis, l'anomenaven πορνογράφος ("pornographos"). Tenia una certa duresa en la combinació de colors. Segons alguns autors, va inventar la tècnica de l'encàustica, una tècnica de pintura que es caracteritza per l'ús de la cera com a aglutinant dels pigments, però Plini assenyala que aquest sistema ja l'havien usat altres pintors anteriorment, com ara Polignot i Arcesilau de Paros.
Va deixar dos fills: Niceros i Aristó que també van ser pintors. Un deixeble seu portà també el nom d'Aristides.

Response: Un pintor grec.


Instruction: Qui és Pilar Bonet?

Context:
Pilar Bonet Cardona (Eivissa, 1952) és una periodista eivissenca, que ha passat la major part de la seva carrera professional com a corresponsal del diari El País a Moscou.
Llicenciada en Filologia Hispànica per la Universitat de Barcelona i en Ciències de la Informació per la Universitat Autònoma de Barcelona, va completar la seva formació amb l'estudi de l'anglès, alemany i rus. Va començar a treballar com a periodista en diferents mitjans de premsa de les Illes Balears, per passar després a El Periódico de Catalunya. Més tard, l'Agència EFE la va contractar com a corresponsal a la seva seu a Viena, lloc des del qual en la dècada de 1970 i 1980 es cobria la informació dels països de l'Est d'Europa. Després de dos anys en EFE, en 1982 va ser contractada per El País per dirigir la nova corresponsalia del diari en la Unió Soviètica amb seu a Moscou. Els següents quinze anys va romandre en la mateixa destinació, cobrint des de l'aparició i auge del sindicat lliure polonès, Solidarność, fins a la caiguda del mur de Berlín i la reunificació alemanya, passant per l'arribada de Mikhaïl Gorbatxov al poder en la Unió Soviètica, el cop d'estat de 1991 contra Gorbatxov, la Rússia amb Borís Ieltsin i la caiguda dels règims comunistes als països de l'Est. El 1997, va ser destinada com a corresponsal a Alemanya (primer a Bonn i després a Berlín), per tornar en 2001 a Moscou, de nou com a corresponsal de Rússia i bona part dels països que formen l'anomenada Comunitat d'Estats Independents, antics països satèl·lits de l'entorn soviètic.
Pilar Bonet és també investigadora associada i experta del think tank Centre d'Estudis i Documentació Internacionals a Barcelona i ha estat reconeguda pel seu treball periodístic en múltiples ocasions: ha estat guardonada dues vegades pel Club Internacional de Premsa, l'última el 2014, com a millor corresponsal d'Espanya a l'exterior, el 1990 va ser guardonada amb el Premi Víctor de la Serna, de l'Associació de la Premsa de Madrid, i en 1996 va obtenir el Premi de Periodisme Cirilo Rodríguez. A més, és autora de tres llibres: Moscú, imágenes sobre fondo rojo, Estampas de la crisis soviética, i La Rússia impossible: Borís Yeltsin, un provinciano en el Kremlin.
L'any 2020 fou guardonada amb el Premi Ramon Llull concedit pel Govern de les Illes Balears en reconeixement a la seva trajectòria professional.

Response: És una periodista.


Instruction: Què fa la Maria?

Context:
La Maria, asseguda d'esquena a la finestra, teixeix una acolorida bufanda. Aixeca el cap per contestar a la seva filla:
– Després de dinar ens ha vingut a cantar una coral.
A la residència on viu organitzen moltes activitats culturals.
– Mama, aquesta no va ser l'actuació d'ahir?
La mare lluita amb els seus records recents. “Quan vam escoltar aquells cantaires tan simpàtics? Si no era avui…” pensa la Maria. Les imatges van i venen, entrecreuant-se com tiges d'heura. De cop s'obre pas la sensació d'estar en un pati de butaques a les fosques.
– Ai, sí, tens raó Glòria. M'he confós. Una pel·lícula, -diu amb convenciment- avui hem fet sessió de cinema.
– I quina heu vist?
La Maria deixa les agulles de fer mitja al cistell amb els cabdells de llana i fixa la mirada en una boleta marró de fil. Un altre cop es troba perduda sense referències. Intenta pensar en pel·lícules, però les que arriben primer a la seva ment són en blanc i negre. L'heura que instants abans s'havia començat a entortolligar dins seu es va enfortint, les tiges esdevenen branques més gruixudes, s'uneixen en troncs més i més amples, són arbres, tot un bosc. Es sent presonera, no distingeix el camí per sortir-se'n, per aconseguir una resposta, al seu cap només hi veu foscor. La filla acudeix al rescat:
– Heu passat una estona entretinguda?
– Sí, això sí, fins i tot ens han donat crispetes i caramels.
– Doncs la propera vegada me'n guardes un per a mi!
– Així ho faré -diu la Maria.
La Glòria somriu tot i saber que per a la seva mare aquest record serà tan fràgil com la tija d'una flor.

Response: Teixeix una acolorida bufanda.


Instruction: Qui és l’autor del film?

Context:
La pel·lícula reuneix el director Christopher Nolan amb l'estrella Christian Bale, que torna a continuar la guerra de Batman contra el crim. Amb l'ajuda del tinent James Gordon (Gary Oldman) i el Fiscal de Districte Harvey Dent (Aaron Eckhart), Batman es proposa destruir la delinqüència organitzada per al bé de Gotham. El trio demostra ser eficaç, però aviat es veu presa d'una creixent ment criminal: conegut com el Joker (Heath Ledger), qui empeny a la ciutat cap a l'anarquia i força el cavaller fosc a ser més a prop de creuar la prima línia entre heroi i vigilant.
Ja en el seu primer cap de setmana d'estrena, va trencar diversos rècords de taquilla. El primer va ser el de la funció de mitjanit, que prèviament sostenia Star Wars Episodi III: La Venjança dels Sith amb 16,9 milions de dòlars, superant-la amb 18,5 milions de dòlars. El seu segon rècord va ser el del primer dia d'obertura, sent Spiderman 3 qui sostenia aquest record amb 59,8 milions de dòlars. El cavaller fosc va recaptar el seu primer dia 66,4 milions de dòlars. El tercer rècord que va batre fou el de la pel·lícula que ha recaptat més diners en un cap de setmana, obtenint guanys de 158,4 milions de dòlars, rècord que també ostentava la pel·lícula Spiderman 3. A més a més, la nova pel·lícula de Batman també va batre el record d'estrena en pantalla gegant IMAX en recaptar 6,2 milions de dòlars, mentre que Spiderman 3 recaptà anteriorment 4,7 milions de dòlars. Després va trencar el rècord de ser la pel·lícula que més ràpid ha recaptat 200 milions de dolares, els quals es van aconseguir en només 5 dies. Posteriorment seguí arrasant a la taquilla recaptant en deu dies 314 milions, i 75'6 al seu segon cap de setmana.

Response: Christopher Nolan.


Instruction: Què va passar fa mig segle?

Context: Enguany fa cinquanta anys que la Flama del Canigó va traspassar la frontera i va arribar per primera vegada al Principat, on féu parada a Vic. Per commemorar aquesta efemèride, que coincideix amb la capitalitat de la cultura catalana, la capital d'Osona acull entre avui i demà el Congrés Internacional dels Focs de Sant Joan – Flama del Canigó. La trobada combina el vessant més acadèmic, en el Simposi Internacional de Focs de la Mediterrània, amb diverses manifestacions culturals i l'espectacle multidisciplinari La guspira de la flama. Un dels propòsits del simposi és mostrar la gran diversitat de manifestacions que hi ha al solstici d'estiu entorn de l'element del foc. S'estructurarà en tres àmbits –focs i fogueres de Sant Joan; falles, haros i brandons; i la Flama del Canigó– i hi intervindran un seguit d'especialistes en la matèria de tot el país. L'antropòleg Manuel Delgado parlarà de la Nit de Sant Joan com a caos creador, Antoni Pladevall farà una ponència sobre la Flama del Canigó i es presentaran dos llibres: Els focs de Sant Joan a Barcelona i Les Falles del Pirineu. L'Alta Ribagorça i el Pallars Sobirà. Al nostre país la cultura del foc va estretament vinculada a la festa i per això el congrés es clourà demà al vespre amb un espectacle multidisciplinari creat especialment per a aquesta avinentesa. Es diu La guspira de la flama i combinarà mostres de cultura popular, com ara música, teatre, poesia, glosa i dansa, amb més disciplines, com ara acrobàcies i videomapping. El moment culminant de l'espectacle serà l'aparició de la Flama del Canigó, que anirà seguida d'un concert de la cantant Gemma Humet, acompanyada de l'orquestra l'Experimental Catalana.

Response: Que la Flama del Canigó va traspassar la frontera.


Instruction: La Séverine té una vida difícil?

Context:
La fàcil i benestant vida matrimonial de Séverine, casada amb un doctor, no aporta plenitud a la bella jove, la qual és víctima d'una frustració sexual que el seu marit no pot sufragar. Séverine és permanentment assetjada per la turbulència passional de les seves masoquistes fantasies eròtiques, de les quals ella és la submisa i lligada protagonista.
Per tal d'alliberar-se de la seva insoportable angoixa sexual, Séverine es dirigeix al prostíbul dirigit per Madam Anaïs i, sota el pseudònim de Belle de jour, compaginarà una doble vida en la qual la jove es prostitueix durant el dia i retorna amb el marit el capvespre.
L'engany de Séverine comença a veure's compromès quan Pierre –el seu marit- se l'emporta uns dies de vacances al mar i Marcel, un client assidu de Belle de jour, no pot suportar la seva absència i li monta una violenta escena al seu retorn. Més endavant Séverine es veu obligada a abandonar de cop la seva furtiva activitat en ser descoberta per Henri, un amic de Pierre que l'amenaça d'enviar al bordell tots els amics del seu marit.
La sobtada desaparició de Belle de jour no plau al mafiós Marcel que, foll d'amor, no para fins a descobrir la verdadera identitat de la jove i es presenta tot seguit al seu pis, disparant a Pierre. La policia abat a trets al gelós criminal en fuga, mentre que Pierre sobreviu a l'atemptat quedant paralític de per vida. El mòbil del misteriós atemptat roman incomprensible tant per la policia com per Pierre i és només un temps més tard que Henri té a les mans poder esclarir el cas, quan visita el matrimoni i amenaça de revelar el secret de Séverine. Això no obstant, roman incert de què parlen a soles Henri i Pierre.
En la darrera escena de la pel·lícula una nova fantasia s'apodera de Séverine. Això no obstant, aquest cop no és una fantasia de naturalesa sexual sinó que Séverine visualitza ara el seu marit, que s'aixeca sa i estalvi de la cadira de rodes i la parella s'abraça en un obert final.

Response: No.


Instruction: Qui va ser Fènix de Tènedos?

Context:
Fènix de Ténedos (en llatí Phoenix, en grec antic Φοι̂νιξ) fou un militar al servei d'alguns diàdocs, Va viure al segle IV aC.
Era nadiu de Ténedos, i va servir inicialment a l'exèrcit d'Èumenes de Càrdia l'any 321 aC, com a general. En la batalla entre Èumenes d'una banda i Cràter d'Orèstia i Neoptòlem de l'altra, va dirigir l'ala esquerra juntament amb Farnabazos, ala composta principalment de soldats asiàtics, ja que Èumenes temia posar al front de l'enemic a soldats macedonis, degut a la popularitat de Cràter. Els dos generals van atacar a l'ala macedònia dirigida per Cràter, al que van vèncer i Cràter va morir en la confusió de la batalla, segons diu Plutarc.
Una mica després Èumenes va enviar Fènix contra el rebel general Perdicas, al que va sorprendre en una ràpida marxa nocturna, i el va fer presoner quasi sense trobar resistència, segons Diodor de Sicília.
A la mort d'Èumenes va entrar al servei d'Antígon el Borni fins al 310 aC quan va secundar al general Ptolemeu, amb el que tenia una forta amistat, en la seva revolta contra Antígon. Va governar llavors la Frígia Hel·lespòntica i Antígon va enviar contra ell un exèrcit dirigit pel seu jove fill Filip. El resultat de les operacions no es coneix, però en tot cas Fènix va tornar a recuperar el favor d'Antígon i cap a l'any 302 aC era governador de Sardes. Es va haver de rendir a Prepelau, general de Lisímac de Tràcia l'any 301 aC i ja no torna a ser mencionat.

Response: Un militar.


Instruction: Quines persones s'han aplegat?

Context: Representants dels governs de Catalunya, el País Valencià, les Illes, així com els d'altres comunitats autònomes, s'han reunit avui a Madrid amb càrrecs del ministeri espanyol de Turisme, per analitzar les conseqüències de la fallida del turoperador Thomas Cook. I perquè estudiï aprovar ajudes i incentius fiscals per a les empreses del sector, especialment hoteleres, afectades per la fallida. El secretari valencià de Turisme, Francesc Colomer, ha reclamat al ministeri que es treballi per a cobrir el buit que deixa Thomas Cook, perquè la demanda ‘persistirà encara que aquesta intermediació desapareix.' Al seu parer, el govern espanyol ha de treballar perquè aquest buit es cobreixi i que la indústria turística no se'n ressenti. Pel que fa als incentius a les empreses, ha dit que li sembla una ‘opció plausible.' Durant la reunió, el secretari ha destacat que el País Valencià no ha patit amb la fallida de Thomas Cook com ho han fet altres territoris perquè ‘des de fa anys s'havia disminuït la presència d'aquest operador' i per això avança que la repercussió serà ‘molt suau.' No obstant això, ha assegurat compartir ‘la necessitat de mantenir la nostra reputació amb una gestió exemplar d'aquesta crisi.' L'únic aeroport valencià que operava amb el turoperador britànic és el d'Alacant, a través d'una connexió via Manchester. Les Illes demanen suport a les empreses Més contundent sobre la necessitat de suport econòmic s'ha mostrat el conseller de Turisme de les Illes, Iago Negueruela, per a qui una situació excepcional requereix també mesures excepcionals. ‘Parlem de la principal indústria de Balears i una de les principals d'Espanya. Esperem del govern mecanismes que donin protecció a empreses, que donin tranquil·litat, que ajudin a mantenir la connectivitat', ha dit. El conseller, que no ha volgut avançar les pèrdues causades a Balears per aquesta fallida, ha demanat suport per exemple per a molts hotels que no tenen assegurats els cobraments i una ‘garantia per a mantenir les empreses.' Per part catalana, Octavi Bono, director general de Turisme, ha explicat que s'ha participat en la reunió perquè veuen necessària la ‘coordinació' en aquest cas i per posar dades en comú.

Response: Representants dels governs de Catalunya, el País Valencià, les Illes, així com els d'altres comunitats autònomes.


Instruction: On va néixer Margalida Mirando Bordoy?

Context:
Margalida Miranda Bordoy   (Barcelona, 1919 – Palma, 8 de juliol de 1979) fou una dirigent esportiva nascuda a Barcelona i establerta a Mallorca.
Miranda era muller de Vicente García Peñaranda, metge i cirurgià, un dels fundadors de la Clínica Peñaranda (centre sanitari de Palma) i famós juntament amb el seu germà Virgilio com a organitzador de tertúlies culturals i per la seva col·laboració amb les organitzacions obreres mallorquines. Aquesta condició li va proporcionar contacte directe i rellevància en el món social i cultural mallorquí.
Després d'enviudar el 1967, Miranda va assolir protagonisme social per sí sola a partir del vessant esportiu, especialment en el futbol i dins un dels clubs més importants de la ciutat, el Club Esportiu Atlètic Balears. Des de 1970 fou presidenta de la comunitat de propietaris de l'Estadi Balear (la Procampo), terreny de joc de l'Atlètic Balears, càrrec que exerciria fins a la seva mort. A més, des de 1974 va formar part de la junta directiva del club blanc-i-blau en successives ocasions.
Des de 1977 el seu nom va sonar com a possible candidata a la presidència del club balearico, un fet sorprenent en una entitat exclusivament masculina en el pla esportiu, presència femenina testimonial en el vessant social i dirigida fins llavors per homes. A mitjans de 1978 va fer pública la seva candidatura, però per manca de suports va haver de renunciar-hi.
Pel seu protagonisme i estima va rebre dos homenatges públics el 1976 i 1978 en l'Estadi Balear, coincidint amb sengles derbis entre l'Atlètic Balears i el RCD Mallorca, quan els dos clubs jugaven a Tercera Divisió.
A més, Miranda va formar part de la comissió que entre 1978 i 1979 estudià la possible fusió entre Atlètic Balears i RCD Mallorca, quan sengles entitats passaven per moments crítics que feien perillar la seva supervivència. Dels deu integrants, representants de les dues entitats, ella era la única dona.
Al morir el 1979 Miranda era coneguda i respectada arreu del món esportiu local, dins i fora del club blanc-i-blau, unànimement i per sobre de rivalitats esportives i personals.
Era neboda del porter del Club Esportiu Europa durant els anys 20, Joan Bordoy i Cañellas.

Response: A Barcelona.


Instruction: Té l'home un bon concepte de si mateix?

Context:
Ell es creu molt llest, pensa que ho té tot controlat. I fins fa ben poc era així.
El Ferran sortia al matí de casa seva i anava a treballar. Amb la jornada partida, es quedava a dinar al bar restaurant que hi ha al costat de l'oficina i després hi continuava fins a quarts de set. Llavors, cap a casa. En arribar ajudava a banyar el Pol, el distreia jugant amb figueretes d'animals marins: el pop, la balena, el dofí,… Mentrestant l'Emma, que va deixar la feina quan va néixer el seu fill, acabava d'enllestir un bon sopar.  Hhmmm, com li agradava especialment al Ferran aquell peix amb salsa d'ametlles tan bo de la seva dona.
L'Emma ara té tot el dia per dedicar-lo al seu bebè, i també per pensar i adonar-se que el Ferran està diferent des de fa temps. De fet, potser ja mostrava alguns comportaments estranys quan li anava creixent la panxa i ella es trobava pesada i lletja. Hi treballarà, vol prendre la iniciativa per millorar la situació. Amb la idea de compartir més estones amb ell, decideix apropar-se a l'oficina per dinar junts. Just quan tomba la cantonada s'atura en sec: el Ferran baixa les escales de l'edifici de la mà de la Roser, una companya de feina. Si no arriba a anar agafada al cotxet del bebè hauria caigut a terra. No s'ho pot creure!
Ràpidament s'amaga. Per la direcció que prenen intueix que van a casa d'ella. No són molt amigues, més aviat només conegudes. Però, fa mig any inclús li va recomanar la Remei com a senyora per ajudar-la a casa! La busca per parlar-hi: “Quina casualitat veure'ns, com et va per casa de la Roser? Ah, que li fas el dinar? Doncs mira demà et dono un plat que cuino jo amb ametlles i li deixes, sense dir-li res, ja veuràs quina sorpresa s'endurà.”
Demà el Ferran sí que tindrà una bona sorpresa. Sabrà que ja no ho té tot sota control.

Response: Sí.


Instruction: Què s'inicia dijous?

Context: El govern començarà dijous la negociació del pressupost del 2019 amb una reunió amb Catalunya en Comú-Podem. El vice-president i conseller d'Economia, Pere Aragonès, farà un primer contacte amb els comuns i, segons que ha apuntat la portaveu del govern, també hi participaran membres de JxCat i ERC i representants de diversos departaments. ‘Preparem aquesta reunió amb la voluntat d'arribar a un acord', ha dit Elsa Artadi. L'executiu estudia la reforma fiscal que han proposat els comuns, l'únic grup parlamentari que ha fet una oferta concreta a la Generalitat i que s'ha manifestat obertament predisposat a negociar els comptes. El govern assegura que anirà a la reunió amb una ‘voluntat constructiva', tot i que, d'entrada, no posarà sobre la taula cap reforma fiscal, segons que va avançar el diari Ara i ha confirmat Artadi. L'executiu també ha avisat que tenen ‘poc marge de maniobra'. Els comuns van proposar ahir una modificació tributària que calculen que implicaria un augment de la recaptació de 600 milions a 700 milions d'euros. En concret, volen modificar l'impost de successions i de donacions, augmentar l'IRPF per a les rendes superiors a 90.000 euros i establir una fiscalitat ‘verda' contra el canvi climàtic. El càlcul dels comuns és que només afectaria un 2% de les herències i un 2% dels catalans. El PDECat ja va demanar que no s'augmentés la pressió fiscal de les classes mitjanes i va dir que aquest punt era una ‘línia vermella' per a aprovar els comptes. Malgrat això, el president del partit, David Bonvehí, va dir que ho estudiarien. ERC està disposada a parlar de qualsevol qüestió relacionada amb la fiscalitat, tot i que creu que les mesures s'han d'acordar i compartir en el marc del govern, segons que va explicar la portaveu de la formació, Marta Vilalta. L'executiu comença les converses sobre els comptes amb els comuns perquè són el grup que ha expressat més voluntat de negociar, però compta reunir-se amb més grups parlamentaris. Artadi ha avisat que el govern no pot aprovar els projectes de llei del pressupost i el que regula les mesures d'acompanyament fins que no hi hagi un ‘acord encarrilat'. La Generalitat no vol que els comptes arribin al parlament sense la garantia de superar el primer tràmit, el de rebuig a les esmenes de totalitat que hi presenti l'oposició. Tanmateix, Artadi ha assenyalat que pretenen ‘anar tan de pressa com sigui possible'. La negociació del Departament d'Economia amb la resta de conselleries, a hores d'ara, estudia els ‘serrells', ha dit. La negociació començarà en una setmana de reivindicacions dels treballadors públics de la Generalitat perquè es reverteixin les retallades d'aquests darrers anys. A més de la vaga en curs de metges d'atenció primària i de treballadors dels CAP, dijous també hi ha convocada vaga a les escoles, als centres d'educació secundària i a les universitats i una altra dels treballadors públics en general.

Response: La negociació del pressupost del 2019.


Instruction: A qui ha alertat Artur Mas?

Context: El president de CDC i ex-president de la Generalitat, Artur Mas, ha avisat la CUP que si no facilita l'aprovació del pressupost s'acabarà la legislatura. ‘En termes polítics si no s'aproven els pressupostos és evident que el govern no és prou estable i vol dir que no pot continuar gaire temps', ha dit en una entrevista a Televisió de Girona. Mas ha recordat que una de les condicions del pacte d'estabilitat en canvi de la seva retirada del govern és, precisament, donar estabilitat a l'executiu. Segons Mas, fins ara la CUP ha complert ‘més o menys' aquesta condició, però ha alertat que la prova decisiva és el pressupost. ‘Els pressupostos –ha dit– són una de les grans proves. Si un govern no pot aprovar la llei més important, aquell govern no es pot dir que sigui estable. I és evident que s'haurien de prendre decisions dràstiques.' Així i tot, ha dit que la seva intuïció era que el pressupost d'enguany s'acabaria aprovant. En referència a la moció de la CUP que demana d'accelerar la desconnexió, ha dit que no tenia gaire sentit i ha demanat que els partits independentistes no s'anessin marcant entre ells mateixos sinó que marquessin a l'adversari. Mas també ha posat en dubte que Xavier Domènech i Miquel Iceta siguin els interlocutors per a negociar una solució per a Catalunya en un pacte entre Podem i PSOE. ‘Iceta pot representar el PSC però no el govern de la Generalitat ni la majoria a favor del referèndum i de l'estat català', ha dit. Ha recordat que els socialistes catalans van baixar del carro del dret de decidir i espera que Podem no faci igual. ‘En Comú Podem diuen que hi seran, però veurem fins a quin punt aguanten aquesta situació', ha indicat.

Response: A la CUP.


Instruction: Què es mostren?

Context: Quan es presenten mapes de l'evolució de les comunitats europees fins a la Unió és ben habitual de fer trampa. Una trampa que consisteix a ensenyar com creix la Unió però amagar com minva. El mapa que presentem avui n'és una excepció. S'hi visualitzen les ampliacions però també, ni que siga parcialment, els adeus. Perquè el Brexit no és el primer adeu. El mapa, molt correctament, inclou l'Algèria francesa d'aleshores dins les Comunitats Europees, perquè en formava part. Va deixar de formar-ne part el 1962, després de la independència, i deu anys després de la formació de l'entitat paneuropea. Però el mapa no reflecteix acuradament els altres Brexits: –Grenlàndia va ser part de les institucions europees entre el 1973 i el 1982. –Les illes franceses de Saint-Pierre i Miquelon, situades a la costa del Quebec, van fer part de les institucions europees entre el 1976 i el 1985. –L'illa caribenca francesa de Saint-Barthélemy també s'hi van incloure entre el 1952 i el 2012. Més casos, igualment interessants, no són reflectits en el mapa, car hi ha trenta-un territoris dins la Unió Europea que tenen situacions especials: del Mont Athos a Grècia –que no permet l'accés a les dones– fins a la curiosa carretera entre Värska i Ulitina, a Estònia, que travessa l'únic espai geogràfic de Rússia que forma part de l'Espai Schengen. Trobareu més informació d'aquestes excepcionalitats en aquest article de la Viquipèdia.

Response: Mapes de l'evolució de les comunitats europees fins a la Unió.


Instruction: El germà està segur del seu futur?

Context:
El meu germà tenia clar que volia ser metge. Jo era més de números i invents. Amb el meu mecano i els jocs de construcció… l'enginyeria em cridava!
La meva mare encoratjava el Miquel en el seu camí cap als estudis triats, però a mi em deia: ” No tinc clar que el món dels enginyers faci per tu…”.
Em vaig proposar demostrar-li que sí, que podia arribar-hi. Vaig treure sempre bones notes a l'escola i a l'institut.
A l'hora de decidir el pas a la universitat, em digué:
“I ja tindràs sortides professionals? Vols dir que et triaran a tu per a un lloc de feina entre tots els candidats? Mira que surten molts enginyers cada any de la facultat…”
“Sí, mama. Som quasi al segle XXI. A les dones també ens volen per a fer d'enginyeres.”
Ara segueixo pensant que tots hem de triar el camí que més ens agradi, i que les primeres que no podem posar-nos límits pel fet de ser dones som nosaltres mateixes.

Response: Sí.


Instruction: Què ha proclamat Abdelaziz Bouteflika?

Context: El president d'Algèria, Abdelaziz Bouteflika, ha anunciat avui que finalment no es presentarà a la reelecció per a un cinquè mandat, ha ajornat la celebració de les presidencials previstes per al 18 d'abril i ha convocat una conferència nacional per a establir les bases d'una ‘nova Algèria'. El país porta immers dues setmanes a multitudinàries protestes contra el veterà mandatari, de 82 anys, davant la decisió d'aquest a tornar-se a presentar a les eleccions. En un missatge a la nació, ha reconegut les ‘importants marxes populars' que s'han anat registrant de forma pacífica i ha dit que ‘entén les motivacions' que han portat a la població a sortir al carrer. ‘No hi haurà un cinquè mandat i mai ha estat qüestió per a mi', ha anunciat el mandatari, assegurant que el seu estat de salut i la seva edat li ‘assignen com a últim deure cap al poble algerià establir les bases d'una nova república'. ‘Aquesta nova república i aquest nou sistema estaran en mans de noves generacions d'algerians', ha afegit. Bouteflika, al poder des de 1999, tot just ha aparegut en públic d'ençà que el 2013 va patir un infart i l'oposició, igual que la majoria dels algerians, considera que no està capacitat per governar. De fet, el president va tornar diumenge al país després de passar més d'una setmana a Suïssa ingressat. Conferència nacional per a transformar el país D'altra banda, ha anunciat la celebració d'una ‘conferència nacional inclusiva i independent' amb vista a la ‘discussió, l'elaboració i l'adopció de tots els tipus de reformes que han de constituir la base del nou sistema' amb vista a la transformació del país. En aquesta conferència, ha assegurat el mandatari, estarà representada la societat civil de manera ‘equitativa' i funcionarà sota ‘la direcció d'una instància presidencial plural' amb un president al capdavant que ‘serà una personalitat independent, consensuada i experimentada'. ‘La conferència s'ha d'esforçar a completar el seu mandat abans de finals de 2019', ha precisat. Serà quan finalitzi aquesta conferència quan se celebrin les eleccions presidencials, organitzades per una ‘comissió electoral independent'. Perquè aquestes eleccions puguin celebrar-se, ‘es formarà un govern de competència nacional que es beneficiaran del suport dels components de la conferència nacional', ha precisat Bouteflika.

Response: Que no es presentarà a la reelecció per a un cinquè mandat.


Instruction: Què és la cosmogonia?

Context:
La cosmogonia és una teoria o doctrina que estudia l'origen i l'estructura de l'Univers des d'un punt de vista més aviat filosòfic o mitològic, contràriament a la cosmologia, que ho fa des d'un punt de vista més científic. Així, una cosmogonia és una història de com es va formar l'Univers.
La cosmogonia també designa una branca precisa de l'astrofísica que estudia la creació dels cossos celestes.
El mot ve del grec antic κοσμος, món ordenat i γέγονα, néixer.
Des que l'home és home ha intentat donar respostes a la creació del món i de l'Univers.
En l'antiguitat, els mites oferien un tipus de respostes similar al que avui en dia ens proporcionen les teories científiques, ja que mentre aquestes expliquen els fets mitjançant la relació entre conceptes científics, les cultures arcaiques els explicaven mitjançant relats de les relacions dels déus dintre seu, relats que coneixem amb el nom de mites.
En oferir una visió integradora del món, al facilitar el trànsit de l'estranyesa a la comprensió, els mites - i els ritus que solien acompanyar-los - permetien la seguretat psicològica dels partícips en la creença col·lectiva, i a la vegada l'elaboració de les senyes d'identitat necessàries per a la vida en comunitat.
En aquests mites, els déus solen representar les forces elementals de la naturalesa, almenys aquelles més fàcilment identificables i de la relació de les quals deriven la multitud de fenòmens naturals que condicionen les nostres vides. La majoria de mites inclouen un procés de creació.
Els mites elaborats per les diferents cultures des de l'antiguitat fins als nostres dies i que intenten explicar l'origen de l'Univers i l'inici del temps, és el que anomenem cosmogonies. Actualment les imatges d'aquestes cosmogonies han estat substituïdes en gran part per les explicacions de la ciència (en especial el Big Bang i la teoria de l'evolució).
La majoria de mites cosmogònics es poden dividir en dues grans tradicions: la que simula un part a nivell còsmic i la que es tracta de posar ordre en elements dispersos. La primera fa néixer tot el que existeix d'un ou o llavor primordial o bé de l'aigua. La segona parla del caos i de com una força o un ésser diví (en la creació) li posa ordre, separant uns elements dels altres (la llum de les tenebres, el cel de la terra...) Poden donar-se tradicions que barregin les dues visions, ja que la majoria de cosmogonies accepten fases, és a dir, no apareix tot de cop sinó seguint un ordre per tant pot haver-hi un inici i diversos moments d'origen posteriors. En aquestes fases apareixen primer els elements, després la vida i per últim l'ésser humà. Algunes cosmogonies poden incloure una explicació de com acabarà el món o successius orígens (com el mite del Diluvi Universal).
Els babilonis tenien la concepció d'un panteó format per éssers de forma humana, però amb uns poders i una immortalitat sobrehumans. Cada un d'ells, tot i ser invisible a l'ull humà, regia sobre una part específica del cosmos, encara que fos petita, i la manejava d'acord amb plans molt ben estudiats i lleis degudament ordenades. Cada un estava a càrrec d'un dels grans regnes del cel, la terra, el mar i l'aire, o d'un dels majors cossos astrals com el sol, la lluna i els planetes, o dins del domini terrestre, d'entitats naturals com rius, muntanyes i planes, i d'entitats socials, com a ciutats i països

Response: És una teoria o doctrina que estudia l'origen i estructura de l'Univers.