Instruction: On va néixer Marta Corredera i Rueda?

Context:
Marta Corredera i Rueda (Terrassa, Vallès Occidental, 8 d'agost de 1991) és una futbolista catalana, que juga de migcampista, extrem o de lateral al Real Madrid CF de la Primera Divisió femenina. Des de 2013 és internacional amb la selecció espanyola.
Formada a la secció de futbol del Club Natació Terrassa, va fer els seus primers passos com a professional al Reial Club Esportiu Espanyol. En aquest club va obtenir diversos títols amb grans actuacions, arribant a guanyar dues Copes de la Reina consecutives. Després de dues temporades amb les blanc-i-blaves, l'any 2011 va fitxar pel Futbol Club Barcelona, amb el qui va augmentar encara més el seu nivell de joc convertint-se en una peça clau de l'equip blaugrana. En el seu primer any de joc va aconseguir la Copa de la Reina i la Copa Catalunya; en el segon, la Lliga i la Copa Catalunya; i en el tercer, els tres títols, en una temporada històrica. L'11 de novembre de 2014, la Federació Catalana de Futbol li atorgà el Premi a la Millor Jugadora Catalana de l'any. L'any 2015 fitxà per l'Arsenal Ladies Football Club. Després de la seva estada a Anglaterra, va fitxar per l'Atletico de Madrid i en el seu primer any en l'equip blanc-i-vermell va guanyar la La Lliga i va poder jugar la Lliga de Campions. En el seu segon any, també va aconseguir alçar-se amb la La Lliga per segon any consecutiu. Al 2018 fitxà pel Llevant UE fins que l'estiu de 2020 passà al Real Madrid CF.

Response: A Terrassa.


Instruction: Quin és el propòsit principal de les reunions?

Context: El País Valencià, el Principat i les Illes intensifiquen la col·laboració mútua. Els governs impulsen trobades bilaterals estables per mirar de sumar forces amb vista a assolir objectius comuns en el terreny del finançament i de les infrastructures. Comissió de les Illes i el Principat per a millorar el finançament D'una banda, el govern de les Illes i la Generalitat de Catalunya començaran a treballar en una comissió per a millorar les relacions econòmiques i financeres amb l'estat espanyol. L'objectiu és capgirar la situació actual, en què les Balears i el Principat són dels territoris que més aporten i dels que menys reben dels comptes estatals. L'economista Guillem López Casasnovas en serà el coordinador. La comissió es constituirà avui amb un acte a Barcelona amb el vice-president del govern català, Oriol Junqueras, i la consellera d'Hisenda i Administracions Públiques de les Illes, Catalina Cladera. Després, tots dos faran una reunió. Tot seguit es farà la primera sessió de la comissió bilateral. L'equip de treball el formaran tres experts del Principat i tres de les Illes. L'objectiu, segons que ha informat el govern illenc en una nota, és ‘avançar en la proposta de nous paradigmes que permetin millorar el finançament que reben Catalunya i les Balears'. En el nomenament com a coordinador a Palma, López Casasnovas va exigir un ‘nou marc de relació financera' perquè el Principat i les Illes tinguin més capacitat de gestionar tant els ingressos com les despeses propis. Reunió entre els consellers balear i valencià D'una altra banda, el conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball del govern valencià, Rafa Climent, va rebre ahir el conseller de Treball, Comerç i Indústria balear, Iago Negueruela, juntament amb la directora general d'Indústria, Júlia Company, per a parlar sobre indústria, comerç i treball. Durant la reunió van acordar que, passat l'estiu, hi hauria trobades entre els directors generals de les dues conselleries per a impulsar accions que beneficiessin tots dos territoris, segons que va informar la Generalitat Valenciana. ‘Tenim en comú la voluntat de diversificar el model productiu, d'adoptar mesures que reforcen les indústries i de potenciar el comerç de proximitat amb sinergies conjuntes que afavoresquen els milions de persones que viuen en les dues comunitats', va dir Climent. Sobre el govern balear va subratllar: ‘És un referent que s'ha de tindre en compte i posarem en comú les polítiques que desenvolupen els nostres governs, com el pla d'industrialització, el pla energètic, el pla d'acció de comerç i la llei de comerç sostenible.' El conseller de Treball de les Illes es referí a la voluntat de treballar conjuntament ‘per a potenciar l'arc mediterrani' i insistí en la necessitat de demanar al govern espanyol que tingués en compte el País Valencià i les Illes. ‘El fet de tenir el corredor ja voldria dir que per cada euro d'inversió en retornarien vuit. I amb aquest retorn tindríem moltes altres infrastructures que ajudarien a millorar el benestar dels ciutadans', va dir. El conseller balear també va reunir-se amb el Consell de Cambres de Comerç del País Valencià i va visitar el Mercat Central de València.

Response: Capgirar la situació actual, en què les Balears i el Principat són dels territoris que més aporten i dels que menys reben dels comptes estatals.


Instruction: Per qui és format el grup?

Context:
Al  segle XVI, una banda de mercenaris vol venjar-se del senyor Arnolfini. Segresten i violen la promesa del fill d'aquest últim i a continuació fan regnar el terror en el seu castell…
La pel·lícula comprèn una escena de violació particularment crua pel cinema de l'època.
Es tracta d'una prefiguració de les produccions del període hollywoodienc del director, perceptible en la progressió de les seves pel·lícules.
La reconstitució considera el seu desenvolupament a l'època històrica de la Renaixement, encara que l'essencial de l'equip i dels llocs en la pel·lícula mostren més aviat els trets de l'època medieval per les seves tècniques de guerra.
Amb aquesta pel·lícula, Verhoeven troba el seu actor fetitxe de Turks fruit, Rutger Hauer, a qui confia el paper principal.
El primer paper femení és per Jennifer Jason Leigh, que debuta al cinema. Verhoeven dirà d'ella
. El seu paper de princesa verge unida a la banda de mercenaris armats porta una sèrie de personatges fràgils i tèrbols, confirmats en les seves composicions ulteriors.
Aquesta pel·lícula és considerada com de culte, sobretot des de l'època dels adeptes dels joc de rol. També és sovint comparada a la sèrie de jocs i de llibres The Witcher (encara que l'obra pertanyi al registre de la fantasia) per la seva ambientació medieval realista que no perdona res als personatges i comporta menys aspectes idealitzats/propis que la majoria d'obres que tracten de l'edat mitjana.

Response: Per mercenaris.


Instruction: Qui entra?

Context:
-Entri, entri. Som encara al menjador. Pendrà una tassa de cafè: no és veritat?
En Melrosada, vermell i atrafegat, sense saber on deixar el barret, va seguint l'amo de la casa, fins a arribar al menjador, on és rebut amb una amabilitat corprenedora.
Els nens són al jardí, cosa que tranquil·litza el professor, perquè la sinceritat infantil el desconcerta. Hi ha la Maria de la Mercè, la tia Paulina, i la Lluïseta i el seu marit, que fa pocs dies que han arribat del viatge de nuvis.
El marit de la Lluïseta està gras: és d'aquells nois que el matrimoni els prova. Parlen de llur viatge: han estat a Itàlia. En Víctor, que també hi anà amb la seva dona, vol discutir tot el que diuen, i vol estar més informat que ells dels hotels, de la color dels tramvies, de les tendes de macarrons, de les cerveseries, i de l'abillament una mica estrafalari, que duen els guardes suïssos del Papa.
La Lluïseta parla de Venècia amb un tremolor emocionant. Al seu marit, el que li agradà més, de la ciutat ducal, fou un plat de petxinetes amb mostaça que els serviren a l'hotel, i aquells grinyols incomprensibles que fan, a la nit, els gondolers.
La tia Paulina, que no hi ha estat mai, diu, tota commoguda:
-Itàlia! Itàlia!

Response: En Melrosada.


Instruction: Qui farà una actuació musical?

Context: Un concert de Cesk Freixas diumenge al Casinet d'Hostafrancs retrà homenatge a l'escriptor Manuel de Pedrolo. Enguany, es commemoren els cent anys del seu naixement i el festival Barnasants va proposar a Freixas de fer un espectacle de tribut a l'escriptor de la Segarra. ‘És un espectacle diferent que girarà entorn de la figura de Pedrolo. Connectarem algunes de les seves idees amb cançons', ha explicat Freixas a VilaWeb. Serà un acte de format únic. Començarà a les set del vespre i hi intervindran el guitarrista Víctor Nin i la il·lustradora Marta Bellvehí. A més, hi haurà col·laboradors que posaran veu a textos de Pedrolo: Gabriel Rufián, Bel Olid i Adelais de Pedrolo, filla de l'escriptor. La majoria de cançons són de Freixas, però també s'inclouran adaptacions de temes d'altres músics. ‘Agafarem molts fragments i idees de Pedrolo en clau política, però també en clau personal', ha avançat el cantautor. ‘Més enllà de Mecanoscrit del segon origen hi havia un Pedrolo poc conegut per la nostra generació. Volem acostar el Pedrolo més irreverent i inconformista amb el poder, rescatar-lo de l'oblit i mostrar el referent que és per a les esquerres anticapitalistes actuals', ha afegit Freixas. La relació entre el cantautor i Pedrolo va començar quan Freixas va publicar el quart disc el 2012, Tocats pel foc, que porta el mateix títol que un llibre de l'escriptor. ‘Vaig decidir que aquell àlbum giraria al voltant de la idea pedroliana del món que li havia tocat viure', ha dit. A més, Freixas va escriure el pròleg de la reedició del llibre Acte de violència, que el cantautor també va triar com a títol d'una de les seves cançons.

Response: Cesk Freixas.


Instruction: Qui ocupa la vicepresidència?

Context: La vice-presidenta de la Generalitat Mónica Oltra ha defensat la moció de censura contra Mariano Rajoy com una decisió que ‘triarà entre la corrupció i la democràcia' i ha demanat de fer caure ‘el govern de la indecència. ‘Va d'enderrocar la vergonya que ens envaeix cada vegada que posem el telediari', ha dit. Oltra s'ha expressat en aquests termes en un acte de celebració dels tres anys del govern del Botànic que ha organitzat Compromís a Alacant. Ha remarcat que els seus poden dir que sí a la moció perquè des del principi han posat sempre les mateixes condicions: ‘un govern per a les persones i que garantisca la igualtat financera entre els territoris'. ‘Això primer que cal fer amb un càncer és treure'n el tumor i després decidir-ne el tractament', ha agregat Oltra, alhora que ha assenyalat que l'objectiu de la coalició ‘mai no va ser “assaltar el cel”, sempre ha estat millorar la vida de les persones ‘. També ha parlat de la posició de Ciutadans respecte a la moció de censura i ha dit que Albert Rivera, ‘ja que no distingeix la pluralitat, com a mínim ha de fer un esforç per distingir entre els espanyols corruptes i els honrats'. ‘Si Ciutadans no dóna suport a la moció de censura, serà còmplice d'utilitzar la bandera per amagar-hi darrere tota la brutícia de la corrupció', ha considerat la vice-presidenta davant el mig miler de persones que han acudit a l'acte. ‘Les coses poden ser diferents' Mentrestant, Baldoví ha criticat que en els dos anys de govern de Rajoy ‘no s'ha fet res per millorar la vida de les persones'. ‘I hem de dir que les coses poden ser diferents, que hi ha dos governs a la península ibèrica que canvien les coses: el de Portugal i el del País Valencià! Governem millor perquè sabem quina és la prioritat: les persones!', ha exclamat. Per al parlamentari, el consell és exemple de ‘trellat, generositat i lleialtat': ‘hem d'exportar el nostre model a Madrid, la protesta contra l'infrafinançament que afecta el benestar, a la igualtat, la que llasta la competitivitat i per això cal canviar un govern que fa olor de putrefacte ‘.

Response: Mónica Oltra.


Instruction: Quin moment del dia era?

Context:
A hora de nona, llevats de terra, on seien, després de la refecció, tots els monjos del monestir de Mesopotàmia de Síria entre els dos rius, Eufrates i Tigris, anaven i venien piadosament en lentes converses espirituals. Allà on el patriarca Abraham havia plantada sa tenda, Asclepió hi plantà un esqueix de palmera; i devingué pare i abad d'una nombrosa descendència de monjos. Els camps de l'erm germinaren brostes d'olor. A la sement sembrada per la mà sol·lícita de l'abad, advingué la multiplicació del cedre del Líban, transplantat dins la casa del Senyor. Si qualque volta, una secreta carícia afalagava les fibres de sa espiritual paternitat, ell les trepanava amb el clau de la temor de Déu, perquè prou bé sabia que estava escrit: Aquell qui planta no és res, ni aquell qui rega; sinó Déu qui hi dóna creixença.
Un bell jorn, doncs, tots s'eren asseguts a la bella vora de l'Eufrates a l'entorn de tres monjos qui tot just arribaven d'un viatge de meravelles. Havien volgut anar a veure el Paradís terrenal fresc oasi del món, qui encara deu estar en flor i en son primaveral efluvi. La flora genèsica creix davant Déu, creix encara, immensa salvatgement i sense fi. Les mandràgores són arrupides felinament sots l'ampla copa meditativa dels sapins de cabellera olorosa, com aquella de la Magdalena; llurs fruites misterioses ningú no les cull. Els cedres multimilenaris, enyorosos, mediten els jorns antics, dins la inculta barba que els vesteix de dalt fins a baix, com als Vells del Desert.
El sol queia. Els monjos escoltaven boca closa i remugant un balbuceig d'estorament, baixes les testes dures com un roc, pelades com els caps del voltor, despullades per l'esglai de meditar sempre seguit els anys eterns: acalats els ulls sense fulgor de tant mirar els cingles tenebrosos per on se revinclen els camins de l'eternitat. L'onada de llurs barbes s'enderrocava, hirsuta i blanca, sobre el pit; i badant l'orella resseca com una flor eixuta, bevien la meravellosa infusió. Els monjos començaren de parlar així.

Response: L'hora de nona.


Instruction: Un dels personatges principals és mort?

Context:
-Jani, ets viu!- i ella plorà llarga estona; ell, dret, mirava a terra i aixafava pedretes amb la culata del fusell.
-No plorus!… Pubrota!… Aquesta nit vénen reforços i tot acabat! L'enemic és pels cims i vol aquest poble perquè té el camí ral. ¡El tindrà pas !
-Jani; só fet una prometença… ¡No diguis que no! No facis posat agre! Vina, acompanya'm, durem aquest ciri al Sant Crist de la llaga fonda perquè et salvi de la mort. Mira'l, veus, és fet de cera de les abelles del rusc de casa. Vina! Ara anava a l'església; et fa por venir fins allí?
-Por? Calla! tens una llengua com una cua de porc; por, jo? Au, anem-hi!

Response: No.


Instruction: Per on treu el cap?

Context:
Ai vatua sa veia de Judes! Vols-te jugar que es serà condemnada?
Si serà, si no serà, per treure'n s'aigua neta, obre sa finestra vermeia i s'aboca a guaitar. Podeu comptar, tots es condemnats, quan vegeren es cel obert, si es posarien a badar, mirant en l'aire! I sa mare de Sant Pere, que t'hi veu es seu fill. -Ah! fill reconsagrat - va cridar de seguida; -tu ací dalt, xalant, i jo aquí, que em cremo?
-I doncs que us hi faré jo?
-Que m'hi faràs, pocavergonya? Aquí, que corre sa brama que ets sa nineta de s'ui dret des teu mestre i que t'ha donades ses claus de ca seua, fill bordissenc, i m'has de deixar patir? Arri, amoixa es teu mestre! Ja no ets homo si no em treus d'aquí.
Sant Pere va tancar sa finestra i amb es cor trist se n'entrà pes caminals des Cel, rumiant, rumiant, Que faràs, que diràs?.. Ve que atalaia es seu Mestre, que es passejava per una prada de lliris florits; i va i es llença a sos peus i l'abraça des garrons de ses cames.
-Mestre, o Mestre, pes bon record de ses caminades, que hem fetes junts per sa terra, m'heu de cedir una gràcia.

Response: Per la finestra.


Instruction: Quan passa l'acció?

Context:
Durant la Guerra freda, l'any 1962. Elisa, muda, treballa com a dona de fer feines en un laboratori on es retingut presoner un home amfibi. La jove treballadora s'enamora de la criatura. Amb l'ajuda del seu veí, decideix alliberar-lo. Ignora, no obstant això, que el món exterior també serà perillós per a ell.
En un dinar amb Daniel Kraus a finals de 2011 per evocar la sèrie animada Caçadors de Trolls, Guillermo del Toro explica al seu interlocutor que sempre ha  volgut fer un film sobre un home amfibi. Daniel Kraus li respon aleshores que té una idea de novel·la: la història d'un conserge que descobreix una criatura viva al subsòl d'una estructura governamental i que la porta a viure a casa seva. El director queda seduït per aquesta idea genial i en compra els drets. Guillermo del Toro coescriu a continuació el film amb Vanessa Taylor, que ha  escrit una vintena d'episodis de Game of Thrones o el film Divergent (2014).
Per a la concepció de la criatura aquàtica, Guillermo del Toro va demanar als seus col·laboradors que evitessin inspirar-se en el disseny d'Abe Sapien (que va crear ell mateix  per a Hellboy i  Hellboy2 ) o per al monstre de La dona i el monstre (Jack Arnold, 1954). Explica inspirar-se aquí en  estampes japoneses (sobretot La Carpa de Hiroshige), en motius de peixos japonesos i de salamandres.
Doug Jones havia treballat en diversos films de Guillermo del Toro, sovint sota un disfressa: Mimic (1997), Hellboy (2004), El laberinto del fauno (2006), Hellboy (2  (2008) i Crimson Peak (2015).
El rodatge comença l'agost de 2016, com ho confirma Guillermo del Toro en el seu compte Twitter el  mateix dia. Té lloc al Canadà, sobretot a Toronto (Cinespace Productoras, Massey Hall, Elgin Theatre) i a Hamilton. S'acaba el 6 de novembre de 2016.

Response: Durant la Guerra Freda, l'any 1962.


Instruction: On passen els esdeveniments?

Context:
Els successos tenen lloc en un convent catòlic a Mèxic que serveix alhora com a orfenat. Alucarda, una òrfena de quinze anys, ha viscut en el convent tota la seva vida. Justine, una altra òrfena d'edat similar, arriba al convent. Ella i Alucarda estrenyen una forta amistat, fins a l'extrem de gairebé desitjar-se sexualment.
Mentre juguen en un bosc pròxim al convent, les nenes es topen amb uns estranys gitanos, els quals atreuen una presència diabòlica en obrir un taüt. A partir d'allí, una sèrie d'esdeveniments estranys comencen a assotar al convent.
Alucarda, la hija de las tinieblas borda temes tan controvertits com el satanisme, l'assassinat, la possessió infernal, el exorcisme, les orgies i el lesbianisme, tot això embolicat en la religió. Això va fer que generés molta polèmica i fora durament criticada en l'època de la seva estrena. A causa de la seva violència extrema, escenes de sacrilegi i perversitat entorn de la religió i la moral, la pel·lícula ha acabat convertint-se en tot un referent per als fanàtics de l'horror gòtic.
La pel·lícula ha estat comparada amb The Devils de Ken Russell (1971) i L'exorcista de William Friedkin (1973), ja que es va estrenar pocs anys després de totes dues pel·lícules i la seva trama guarda certes semblances amb la d'ambdues. També es poden apreciar similituds amb Carrie, de Brian de Palma (1976).
Després de la seva estrena el gener de 1978 a Mèxic, mai va rebre massa atenció per part de l'audiència i la crítica, però això ha anat canviant amb el pas dels anys. El columnista Michael Weldon de la Psychotronic Guide of Vídeo es va referir a ella com «la pel·lícula més forta, imaginativa i visual des de The Devils de Ken Russell». El reconegut director mexicà Guillermo del Toro també ha expressat la seva estima per ella i per altres treballs cinematogràfics del director Juan López Moctezuma.

Response: En un convent catòlic a Mèxic.


Instruction: Què havien trobat?

Context:
Havien detectat problemes a l'embrió. El metge ja els va avisar que intentar un embaràs primitiu era un risc. Però ella el va convèncer: “Fem-ho pel nostre amor”.
Ara era inviable continuar amb la gestació sense intervenció a nivell cel·lular. El procediment consistia en implantar un nanodispositiu que es fixaria a l'embrió i modificaria el gens problemàtics. De fet, era el que es feia al laboratori en una concepció normal abans que comencés el desenvolupament dins el cos de la mare, si s'optava per experimentar la gestació corpòria (un turment innecessari a parer del metge). La parella va accedir.
Un cop alterat l'embaràs natural somiat, van decidir que triarien el color dels ulls, la complexió física i, com que s'ho podien permetre econòmicament, una intel·ligència superior. També van precarregar-li el cervell amb tot de coneixements. Des del cinquè mes aprofitaven que ja els sentia per parlar-li, posar-li música, …estava atent.
En apropar-se la data del part van començar a notar uns cops rítmics provinents de dins la panxa. Consultant-ho pertot, finalment un antropòleg els va dir que li recordava al morse, un antic codi de comunicació. Va traduir-ho. El missatge deia: “Papa repassa l'herència dels grups sanguinis”.

Response: Problemes a l'embrió.


Instruction: Qui és el director de la policia de Catalunya?

Context: El director dels Mossos d'Esquadra, Pere Ferrer, ha enviat una carta a tot el cos per agrair la seva professionalitat, ‘malgrat les crítiques i la incomprensió' d'alguns sectors per la seva intervenció les últimes setmanes, en què han afrontat una situació ‘molt complexa' arran dels disturbis en les protestes per la condemna a la cúpula del procés. Ferrer creu que l'‘autocrítica' a la policia catalana sobre la seva actuació davant els disturbis no ha de ‘recrear-se' en casos concrets sinó en el dispositiu en general, en què han afrontat de manera ‘proporcional' situacions de ‘gran complexitat'. Després de les queixes del president de la Generalitat, Quim Torra, per les càrregues dels cossos contra independentistes, el govern català va activar l'auditoria més gran interna en els Mossos d'Esquadra, en la qual de moment estan sota supervisió una quinzena d'actuacions susceptibles d'haver incorregut en mala praxi policial. Per al director dels Mossos, aquesta revisió crítica ha de ser ‘integral, del dispositiu sencer'. ‘Per servir cada dia millor a la ciutadania que protegim, l'autocrítica és necessària i no podem ni volem renunciar-hi. Aquest és el nostre model, així ens hem forjat i així hem crescut', apunta Ferrer. Tot i això, demana que l'autocrítica no serveixi per qüestionar el model general dels Mossos, ja que sempre es revisen totes les actuacions i, en els casos necessaris, s'apliquen els procediments interns per corregir-les. ‘Aquest fet no el podem deslligar de la necessària contextualització de la situació, reconeixent que ha estat tan complexa com excepcional', argumenta Ferrer, que considera que aquesta autoctrítica ha de servir per transformar els ‘obstacles' i els ‘desencerts' que s'hagin pogut produir les últimes setmanes en ‘oportunitats' per reforçar els Mossos d'Esquadra. Segons Ferrer, després d'unes setmanes ‘amb molta tensió als carrers', és probable que les reivindicacions continuïn, per la qual cosa insisteix a agrair la tasca que han portat i seguiran duent a terme els Mossos d'Esquadra per garantir ‘la pau, la convivència i la tranquil·litat' a Catalunya. Han estat, segons Ferrer, unes setmanes de mobilització permanent, amb llargues jornades de treball i ‘tensió incessant', que han superat gràcies a la ‘gran professionalitat' i a la ‘implicació' de tots els mossos, el que reforça ‘sense fissures' la seva confiança en tots els agents.

Response: Pere Ferrer.


Instruction: Què explica la faula?

Context:
Segons la llegenda, fa molts i molts anys vivia un rei que feia pagar impostos als seus súbdits per tot: pel que compraven, pel que venien, si tenien una casa, o unes terres, o animals de granja, o … Tants impostos que va acumular una gran fortuna, perquè a més a més expliquen que era un garrepa. Tot va canviar quan va morir el rei i va començar a governar la seva filla. Va rebaixar considerablement les càrregues sobre els vilatans i pagesos, ajustant-les a les despeses del reialme, i va emprar els diners acumulats en ajudar els més necessitats. Però alguns impostos s'havien cobrat en forma d'objectes valuosos (un collar de maragdes, una pilota d'or, un gerro de cristall amb incrustacions de brillants, … ) que no podia vendre donat que ningú els podia pagar i per tant no es podien utilitzar. La princesa els va guardar en un enorme bagul i el va amagar mentre decidia què fer-ne. El tresor era d'un valor incalculable i va restar sota terra durant segles.
I per què us explico tot això? Perquè ara jo, arqueòleg especialista en excavacions en solitari, estic a punt de fer-me amb ell. Vaig desxifrar els codis de la sala del tron per localitzar el llibre de Palau, vaig descobrir l'alfabet secret en què està escrit per interpretar les indicacions i, per fi, em trobo sobre el terreny pala en mà per treure-ho tot a la llum. Hi ha una última cosa que em preocupa. El manuscrit parla d'un encanteri que cal neutralitzar abans de desenterrar el bagul. La veritat és que amb els anys transcorreguts ja s'haurà desactivat, segur. Ho tinc a tocar, unes palades més… Em sorprenen aquestes restes fòssils al costat de l'arca amb el tresor, semblen de granota. Potser abans aquí hi havia un estany i va quedar sepultat? M'ho anotaré a la llibreta per investigar-ho després. Ep! Quina emoció! Començo a veure'n la cantonada daurada! L'estic tocant! Intentaré no colpejar la croac… Croac?? Croac! Croac! Croaaaaac!!!.

Response: Que fa molts anys vivia un rei que feia pagar impostos als seus súbdits per tot.


Instruction: Quins han estat els aspirants més votats?

Context: Els caps de llista de l'equip En Comú Podem han estat els dos candidats més votats a les eleccions als òrgans provisionals que pilotaran per ara el nou espai dels comuns. Xavier Domènech i Ada Colau comandaran el nou partit des de l'executiva i la coordinadora, respectivament, que són els dos òrgans provisionals de direcció. Les dues principals cares de la candidatura alternativa de Podem Catalunya, la diputada de Catalunya Sí que es Pot al parlament Jèssica Albiach i el secretari general de Podem Barcelona, Marc Bertomeu, també formaran part de l'executiva. De fet, set dels vuit membres de Juntes Podem, la candidatura crítica amb la direcció de Podem Catalunya, formaran part de l'executiva del nou partit juntament amb els vint-i-cinc integrants de la llista d'En Comú Podem. Per a escollir els membres dels dos òrgans de direcció hi havia 6.805 persones amb dret a vot. Hi han participat 5.540, un 80,26% del total, des de la setmana passada dins avui al migdia. Abans, els comuns han rebutjat les esmenes independentista i federalista al text original del grup promotor. Colau ha fet un discurs emotiu, recordant els avis i els pares. Ha apel·lat a la unitat de les esquerres: ‘Som la gent comuna que no tenim el poder mediàtic ni econòmic. La història oficial no ens esperava', ha dit. Ha afegit que els comuns han pres consciència com en altres moments històrics. Domènech ha assegurat que ha estat un dia històric i que construiran una eina que doni veu a les classes populars. També ha fet referència a Podem, sense esmentar el partit: ‘Unim els diversos fils del bo i millor del nostre passat com a país: el fil roig, el violeta, el verd i el morat. Us necessitem per construir-nos, ser més forts i guanyar d'una vegada aquest país', ha reblat. A més de l'elecció dels òrgans de direcció, l'assemblea constituent ha aprovat el codi ètic del nou partit. La primera tasca de l'executiva serà decidir el nom del nou partit per tal de sotmetre'l a la decisió de les bases, que tindran l'última paraula. A l'assemblea constituent hi han assistit el líder d'Esquerra Unida, Alberto Garzón, i el secretari d'organització de Podemos, Pablo Echenique. El líder de Podemos, Pablo Iglesias, també ha intervingut a través d'un vídeo. Els tres dirigents han insistit en la necessitat de la unitat de les esquerres.

Response: Els caps de llista de l'equip En Comú Podem.


Instruction: Quin és el seu nom?

Context:
Diana Carolina Bejarano Coca (Palma, 1977), més coneguda amb el nom artístic de Diana Coca, és una artista que conjuga fotografia, performance i videoart al voltant de la relació entre el cos i la reconstrucció de la identitat femenina per mitjà d'autoretrats.
Coca ha desenvolupat la seva carrera artística professional a les ciutats de Madrid i Pequín. Es va llicenciar en Belles Arts el 2003 en l'especialitat de fotografia a la Universitat de Brighton. El 2004, va rebre la beca de fotografia del Ministeri d'Afers Exteriors per a la producció artística de la Reial Acadèmia d'Espanya a Roma. Posteriorment, a la seva ciutat natal, es va llicenciar en Filosofia a la Universitat de les Illes Balears el 2009. Entre 2015 i 2017 va realitzar el Màster en Recerca de Dansa i Performance al Centre Nacional de les Arts de la Ciutat de Mèxic.
Completà la seva formació amb la participació en els programes de residència Aula de Danza Estrella Casero de la Universitat d'Alcalá d'Henares i a La Casa Encendida a Madrid el 2007, i a l'International Center of Photography a Nova York. El 2008 va rebre la beca Matadero i va participar al programa de Residències Artístiques per a Creadors Iberoamericans a Oaxaca de Juàrez.
Va ser reconeguda amb el Premi de la Fundació Miró Mallorca l'any 2009, i finalista en els certàmens Art Jove 2004 i 2005 organitzats pel Govern de les Illes Balears i PhotoEspaña.
Ha exposat, entre d'altres, al Centre Cultural Sa Nostra (Palma, 2005), al Museu d'Art Contemporani d'Eivissa (2006), a la Sala Canal Isabel II (Madrid, 2007), al Deichtor Office Center (Hamburg, 2008), a la Galeria SKL (Palma, 2009), al Sunshine International Art Museum (Pequín, 2010), al Centro Cultural Correios (Rio de Janeiro, 2011) i a l'Instituto Cultural México Israel (Ciutat de Mèxic, 2011).
El 2012, Coca presentà l'obra audiovisual Voluntary Martyrdom, on va participar al costat dels artistes Michael Najjar, Francisco Ruiz de Infante i Amparo Sard, a la mostra coproduïda per Es Baluard i la Fundació Baleària. El 2016, presentà Itinera a la sala Es Polvorí de Dalt Vila a Eivissa.
L'any 2017, inaugurà a La Tabacalera de Lavapiés l'exposició Where is Diana?, on en una de les fotografies de gran format, l'artista del Terreno, emmascarada com una Catwoman rebel i armada amb una palanca, intenta enderrocar la tanca que separa la localitat mexicana de Tijuana de l'estatunidenca de San Diego.
L'any 2020, Diana Coca, Alejandra Freymann i Keila Alaver revivaren les bruixes d'Alaró al Casal Son Tugores a través de la mostra Muntanyes, precipicis, boscos i coves parlen. En l'exposició, espais com el Castell d'Alaró, el Puig d'Alcadena i la cova de Sant Antoni foren els protagonistes, no només físicament, sinó a través de llegendes que els habitants del poble coneixen. El fil conductor n'eren les bruixes, «que n'hi havia moltes, sortien a la nit i es reunien per celebrar autèntics aquelarres», segons les artistes.

Response: Diana Carolina Bejarano Coca.


Instruction: Quin any és?

Context:
Dinamarca, 1623 i a una ciutat de moral estricta. Martin (Preben Lerdorff Rye) visita el seu pare, Absalon Pederssøn (Thorkild Roose), pastor luterà, molt rígid i obsessionat pel pecat. Molt més jove que ell, la segona dona del pastor, Anne Pedersdotter (Lisbeth Movin), odia el seu marit. La passió esclata entre Anne i Martin, mentre la intolerància i la crueltat s'ensenyoreix entre els ciutadans. Una suposada bruixa, l'anciana Herlofs Marte (Anna Svierkier), és amagada per Anne al graner. Descoberta, és torturada i condemnada per un tribunal municipal a morir a la foguera. Llavors, l'anciana declara que temps enrere, Absalon va exculpar de bruixeria a la mare d'Anne, per així poder casar-se amb la noia. Segons la llei, les descendents de bruixes també han d'ésser cremades a una pira.
Realitzat en plena Segona Guerra Mundial, aquest és un drama intens, rigorós i terrible, visualitzat per Carl Theodor Dreyer de manera anímica, geomètrica i pictòrica, amb Rembrandt i l'escola flamenca en el punt de mira. Escenificat de manera pausada i ombrívola, les austeres formes i els commovedors continguts són regulats pel cineasta danès amb equilibri estètic i emocional. La magnífica fotografia de Karl Andersson conforma els sobris interessos expressius de Dreyer, incondicional perfeccionista dels enquadraments, les composicions de la imatge i l'establiment de la llum. Amb el pretext de relatar la persecució de la bruixeria, el realitzador ajusta una preocupada reflexió sobre la manca d'humanitat i de tolerància. Dreyer, que duia gairebé 13 anys sense rodar i acabava de sobreposar-se d'una malaltia, va sorprendre amb un seguit de qüestions morals (algunes sobre la sexualitat), socials (el paper repressiu de la comunitat) i polítiques. De la mà del dramaturg noruec Hans Wiers-Jenssen, Dreyer també es refereix als condicionants de la por, a la histèria, al fanatisme, la intransigència religiosa i al radicalisme d'una comunitat puritana, plantejant algunes dicotomies entre la mística i la raó, l'esperit i la carnalitat. El passatge més recordat de la pel·lícula és el de la tortura i mort a la foguera de l'anciana Herlofs Marte, a la qual acusen de bruixeria.
Ningú com l'estilista i pensador Dreyer ha sabut administrar millor en cinema els silencis, els sorolls, els diàlegs o la música, per a ell mai emprada com a subratllat, sinó com a absoluta aportació expressiva. No és gens estrany, doncs, que aquest film hagi estat entre els predilectes de Bergman, Truffaut i d'altres cineastes.

Response: L'any 1623.


Instruction: Qui presideix la Cambra de Comerç?

Context: El president de la Cambra de Comerç de Barcelona, Joan Canadell, ha afirmat que Carles Tusquets, ex-candidat a la presidència, està ‘fregant el ridícul' amb la impugnació del ple constitutiu de l'ens cameral. En declaracions a Catalunya Ràdio, Canadell ha valorat que per molt que Tusquets tingués les vocalies que reclama, Eines de País ‘encara tindria la majoria', per la qual cosa ha dit que ells continuaran treballant. D'altra banda, ha assegurat que no dirà al govern què ha de fer, però sí que el que facin ho facin ‘amb unitat'. ‘El full de ruta l'han de decidir ells', ha declarat. Tot i això, ha reclamat que s'esclareixi aquest full de ruta perquè això permetria que l'economia catalana creixi més. Canadell ha insistit que el seu principal objectiu al capdavant de la Cambra és ‘fer créixer al màxim l'economia i desenvolupar al màxim el potencial de l'empresa'. Ha afegit que ell considera que per aconseguir-ho ‘cal un estat' però ha assegurat que mentre aquest no s'assoleixi ‘es pot seguir treballant molt'. Canadell ha fet una crida a ‘generar estabilitat' i ha demanat als polítics que ‘s'aclareixin' per tal de ‘difuminar interrogants que generen inestabilitat', tot reconeixent que hi ha ‘inversions pendents' de la resolució del conflicte. Segons ell, ‘qui genera inestabilitat política és l'estat' en ‘no voler dialogar amb Catalunya' i ha explicat que ha demanat a aquestes grans empreses que transmetin al govern espanyol que la solució passa pel diàleg. ‘Feu entendre que o dialoguen o això no es resoldrà', ha dit. En tot cas, la Cambra sí que farà consultes internes per saber ‘si ha de col·laborar o no' en l'escenari que s'acordi. Entre aquestes consultes, Eines de País ja va anunciar que faria una sobre la sobirania fiscal i una altra sobre si l'ens cameral s'ha d'involucrar o no en la defensa i consecució d'una república independent, així com una tercera per declarar el rei Felipe VI persona ‘non grata'. D'altra banda, ha detallat que es reforçarà l'àrea d'estudis per impulsar-ne de nous per exemple sobre temes com les inversions que s'han deixat de fer per l'incompliment per part de l'estat per exemple en el servei de Rodalia o per conèixer quants morts es podrien haver evitat si s'haguessin arranjat les carreteres. ‘Qui més té a guanyar amb la independència és el Baix Llobregat, Nou Barris… barris amb salaris més baixos. Ho hem de poder demostrar amb arguments i estudis', ha apuntat. Ha explicat també que en els darrers dies ha parlat amb els representants de les catorze grans empreses que més aporten a la Cambra, d'entre les que creu que com a mínim dues han votat a favor de la seva presidència. Sobre elles, ha assegurat que comparteixen l'objectiu de treballar per l'economia i l'empresa catalana, més enllà de les diferències polítiques.

Response: Joan Canadell.


Instruction: Què enlluerna?

Context:
Tots aquests moviments pausats entre la quietud solemne de les serres i la lluïssor extàtica del mar, fan un goig! En Llucià se sent envaït d'una onada de lirisme barcelonista. Crida imperiosament la seva germana:
-Angelina! Lina! Deixa't estar de fer puntes i vina a badar davant d'aquest panorama únic.
L'Angelina es recolza en l'ampit de la finestra, i ell comença de parlar com un al·lucinat. Anomena tots els campanars que són obiradors, vol comptar les xemeneies de les fàbriques; però es cansa aviat, i diu que formen una boscúria espessa. Les obres del port li semblen colossals i que tanmateix han d'assegurar a Barcelona el predomini mediterrani. Recita unes quantes estrofes de l'oda verdagueriana.
L'Angelina, en lloc de guaitar el panorama, el guaita a ell amb un defalliment feliç.
De cop i volta l'apologista canvia de to. Ha descobert unes cases de cinc pisos a la Bonanova, entre el rengle de les torres.

Response: Tots aquests moviments pausats entre la quietud solemne de les serres i la lluïssor extàtica del mar.


Instruction: On és l'home?

Context:
Hi ha un home palplantat al carrer. És a una cantonada. No fa res, no diu res. Només observa. Observa la gent que passa. Ens el mirem recelosos. Què hi fa aquí? Què vol? Hi és cada dia, a quarts de nou del matí, quan portem la canalla a l'escola.
Avui plou. No era al lloc habitual, però l'hem trobat sota un porxo una mica més endavant de la mateixa vorera. Segueix igual: no fa res, no diu res. Sols és allí, observant. Fa un mes que hi és i res no canvia.
De sobte, dilluns, no hi era. En tot el recorregut d'anar al col·legi no ens el vam creuar. Ens va sorprendre. Ara fa tres dies que no apareix. Desconcertats, amb els altres pares comentem si li pot haver passat res. Ens té preocupats. No sé, amb tant de veure'l devem haver-li agafat afecte. Continuarem fixant-nos-hi.
Darrerament fem torns, un de la colla es queda observant, a veure si reapareix en aquell tram del carrer, i la resta acompanyem els nens fins a l'escola. Demà seré jo qui farà el relleu, espero estar de sort i que aparegui.
Fa una setmana que m'hi quedo. Ja em va bé perquè m'estalvio el darrer tros del camí, que és costa amunt. Acaba de creuar pel semàfor un grup de pares amb els seus fills i m'han mirat estrany.

Response: A una cantonada.


Instruction: En què està basada la sèrie?

Context:
Blade: The Series és un programa de televisió estatunidenc basat en els còmics de Marvel i la popular trilogia cinematogràfica Blade. Es va estrenar al canal Spike TV el 28 de juny de 2006. Kirk "Sticky" Jones actor principal en el paper de Blade, amb Jill Wagner com Krista Starr, Neil Jackson com Marcus Van Sciver, Jessica Gower en el paper de Chase i Nelson Lee com Shen, assistent de Blade. Les 2 hores del capítol pilot van ser dirigides per Peter O'Fallon amb el guió de David Goyer (que va escriure les tres pel·lícules) i escriptor del conegut còmic Geoff Johns.
En la trama, Krista Starr torna del servei militar a l'Iraq per saber que el seu germà bessó, Zack, ha mort en circumstàncies misterioses. La seva investigació revela que Zack era un "familiar", una mena de servent que es compromet a complir les ordres d'un vampir amb l'esperança que el seu "mestre" amb el temps se li recompensa amb la vida eterna.Mentres Krista busca l'assassí del seu germà aviat porta el seu cara a cara amb el mateix assassí, Marcus Van Sciver, un vampir poderós i membre d'alt rang de la Casa de Chthon. Enamorada de Krista, Marcus decideix convertir-la en un vampir mitjançant la injecció d'ella amb la seva sang. Krista llavors s'acosta a Blade, que li injecta el sèrum, el mateix que utilitza per controlar els seus instints de vampir, i li ofereix l'oportunitat d'ajudar-la a venjançar-se la mort del seu germà i reduir Marcus i la Casa de Chthon, i va revelar que Zack. Els dos formen una aliança.
La resta de la temporada segueix en els intents de Krista per mantenir la seva cobertura a la Casa de Chthon, al mateix temps els esforços de lluita amb la seva naturalesa depredadora de creixement, i Marcus (se suposa) per desenvolupar una "vacuna" que fan els vampirs immunes a totes les seves tradicionals debilitats, la llum del sol, plata, all, etc Més tard es va revelar que el veritable propòsit de Marcus és crear un virus anomenat el Projecte Aurora, que es dirigirà específicament a "sang pura", la classe governant de vampirs, i deixar el turnbloods (vampirs normals com Chase i Marcus, que alguna vegada van ser humans) il·lès.

Response: En els còmics de Marvel i en la trilogia cinematogràfica Blade.


Instruction: De qui parla l'obra?

Context:
Charles Bishop Weyland, un ric industrial, organitza una expedició científica amb destinació a l'Antàrtida, amb l'objectiu d'explorar una piràmide situada aproximadament a 600 metres sota el gel. Sobre el terreny, l'equip descobreix que criatures extraterrestres, els predators, es lliuren a sacrificis rituals incloent aliens, una altra espècie extraterrestre. Però aviat, les sortides de la piràmide es tanquen de nou sobre l'expedició, els membres del qual comencen a ser delmats per una i l'altre de les dues espècies... però el que no saben, és que una reina alien és retinguda presa dels predators i que els seus temptaran d'alliberar-la per tal que la seva espècie guanyi...
La producció va començar a finals del 2003 a Barrandov Studios ubicat en Praga (República Txeca), on la majoria de la filmació va tenir lloc. El dissenyador de producció Richard Bridgland estava encarregat dels sets, l'artilleria i els vehicles, basant-se en un primer disseny del concepte que Anderson havia creat, amb el qual es donava una àmplia visió de com es veuria tot l'equip.De 25 a 30 escenaris de mida natural van ser construïts en Barrandov Studios, molts dels quals eren interiors de la piràmide. La mida de la piràmide, les escultures i els jeroglífics, van tenir influència de civilitzacions egípcies, cambodjanes i Asteques, mentre que els canvis continus de les sales de la piràmide van ser fets per crear un ambient claustrofòbic, similar a la pel·lícula original d'Alien. D'acord amb Anderson, si haguessin construït el set a Los Angeles haguessin tingut un cost de 20 milions de dòlars. No obstant això, a Praga va costar només 2 milions de dòlars, un factor important quan el pressupost de la pel·lícula era menor a 50 milions.
Es van crear reproduccions en miniatura per donar un toc de realisme durant la filmació, sent millor que dependre d'una imatge generada per ordinador. Per l'estació de caça de balenes i els sets de mida natural, es van fer servir més de 700 bosses de neu artificial (Prop de 15-20 tones). El productor d'efectes visuals, Arthur Windus, va assegurar que les miniatures van ser beneficioses per al procés de filmació: "Amb els gràfics computats, cal gastar molt de temps per fer-ho real".
L'any 2005 la pel·lícula va obtenir el premi BMI Film & TV Awards a la millor música per Harald Kloser, i va estar nominada al premi del pitjor remake (Worst Remake or Sequel) als Razzie Awards.
En les primeres idees la història es desenvolupava amb éssers humans que intentaven atreure els Depredadors amb els ous de Alien, encara que es va rebutjar la idea.
Influenciat pel treball d'Erich von Däniken, Anderson va investigar les teories de von Däniken sobre la forma en què creia que les primeres civilitzacions van ser capaços de construir piràmides amb l'ajuda dels extraterrestres, una idea elaborada a partir de mitologia asteca.Anderson teixia aquestes idees en Alien vs Predator, que descriu un escenari en el qual els Predators van ensenyar a construir les piràmides. Per explicar com aquestes antigues civilitzacions "van desaparèixer sense deixar rastre", Anderson va tenir la idea que els Depredadors, aclaparats pels Xenomorfes, utilitzarien la seva arma d'acte-destrucció per matar tota la zona.
La novel·la At the Mountains of Madness de Howard Phillips Lovecraft publicada el 1931 va servir d'inspiració per a la pel·lícula, i diversos elements de la sèrie de còmics Aliens vs Predator van ser inclosos. El guió inicial d'Anderson incloïa l'aparició de cinc depredadors en la pel·lícula, però després el nombre va ser reduït a tres.
Com Alien vs Predator és una seqüela de la saga Depredador i una preqüela de la sèrie Alien, Anderson va ser curós amb no contradir la continuïtat en les franquícies. Va triar situar la pel·lícula a la remota illa Bouvet, comentant "és definitivament l'entorn més hostil de la Terra i probablement el més proper a una superfície extraterrestre que pots aconseguir"
Anderson va pensar que ambientar la pel·lícula en un entorn urbà com Nova York trencaria la continuïtat amb la sèrie Alien, ja que la protagonista, Ellen Ripley, no tenia coneixement que les criatures existissin. "No pots tenir a un àlien corrent per la ciutat ara, perquè s'hagués escrit sobre això i tothom ho hagués sabut. Així que no hi ha res en aquesta pel·lícula que contradigui res que ja existeixi"

Response: De Charles Bishop Weyland.


Instruction: On es troba el narrador?

Context:
Sóc a un lloc fosc i estret. No estic sol, som uns quants aquí. Estem amuntegats de qualsevol manera, esperant el nostre torn. De tant en tant obren, se n'emporten un o dos i tanquen de nou. En aquells instants a vegades veiem una mica de llum, en altres ocasions deu ser de nit. Llavors sentim un soroll, “rshhht”, d'aquells que fan serrar les dents, i ens arriba escalfor. Després res. L'espera un altre cop.
Tornen a obrir. Estic mig tapat per altres. No m'agafen. Tanquen. Tampoc sé què és millor, de quedar-me aquí no veig per on podria escapar-me, però si m'escullen, el destí és incert. Què en fan de nosaltres?
Passa el temps. Sense cap referència fa de mal dir quant… minuts?, hores?
Obren una altra vegada. M'han triat! Em mouen amunt i avall fins que m'encenen. Tinc foc al cap! La flama va baixant pel meu cos de fusta, que va cremant mentre s'encén el foc a terra. El meu sacrifici no serà en va. Aquest cop la pila de branques i papers crema de valent. He contribuït a revifar el foc que s'apagava! I jo em consumeixo entre els espetecs i les guspires que s'enlairen xemeneia amunt en direcció al cel.

Response: A un lloc fosc i estret.


Instruction: Què havien planejat fer?

Context:
Havien quedat per anar al cinema del nou centre comercial. Es van trobar a l'ascensor del pàrquing amb un somriure còmplice. Ell era daltònic, ella desmemoriada. De seguida van començar a xerrar i després de la pel·lícula els era impossible recordar el color o la planta on havien aparcat. Van recórrer una part de l'immens pàrquing, però no van trobar els cotxes. Queia la nit i van decidir arraulir-se en un racó per dormir.
Al matí avisaren a casa amb els mòbils: estem bé, no trobem el cotxe, vindrem quan puguem. Durant aquell dia tampoc van tenir èxit en la cerca. Per menjar van pujar als restaurants i abans que es fes fosc van buscar refugi a la botiga de mobles, era molt més confortable el llit de l'exposició que el racó del pàrquing.
A la tercera nit ja no dormien en habitacions juvenils separades, van provar un llit de matrimoni.
Quan portaven dues setmanes allí van demanar feina en comerços del centre, ja que als seus treballs anteriors els deixarien de pagar el sou i la targeta de crèdit no els duraria sempre.
Amb el pas del temps van decidir quedar-s'hi a viure. Si hi aneu, podreu conèixer al Martí, l'Alba i els seus dos fills, que van a la llar d'infants de la sisena planta.

Response: Anar al cinema.


Instruction: Què passa cada nit?

Context:
Des que va arribar la parella de primats al laboratori, totes les nits s'han sentit sorolls. No sembla que s'abarallin però han decidit separar-los. Quan tornen de l'esbarjo en una zona que reprodueix el seu hàbitat original, a cada un el condueixen a una gàbia diferent. Un cuidador observa que el mascle amaga unes plantes que deu haver agafat al pati. Abans d'entrar al seu espai, s'acosta a la femella i li dóna una flor fent una ganyota. Aquest curiós comportament l'afegiran a les observacions i li explicaran a la doctora Zira. Són ben estranys aquests humans, pensen els simis.
Versió per a la Lliga de microrelataires calalans (tema: evolució/involució i contenir la formulació d'una proposta):
Segle XXVI
Des que va arribar la darrera parella de primats al laboratori, totes les nits s'han sentit sorolls. No sembla que es barallin però han decidit separar-los. Quan tornen de l'esbarjo en una zona que reprodueix el seu hàbitat original, a cadascun el condueixen a una gàbia diferent. Un cuidador observa que el mascle amaga unes plantes que deu haver agafat al pati. Abans d'entrar al seu espai, s'acosta a la femella i li dóna una flor fent una ganyota. Hauran d'enregistrar aquest curiós comportament a les seves fitxes, d'acord la nova proposta de seguiment individualitzat que va dictar la direcció. Ho afegiran a les observacions i li explicaran a la doctora Zira. Són ben estranys aquests humans, pensen els simis.

Response: Se senten sorolls.


Instruction: Quin és el seu nom?

Context:
Grégoire Ponceludon de Malavoy és un jove aristòcrata ingenu i sense diners que arriba a la cort de Lluís XVI a Versalles per tal d'aconseguir els mitjans econòmics per assecar els aiguamolls de Dombes. Participa en aquesta vida, on l'honor i les paraules enginyoses són el centre d'una efervescència refinada i decadent.
La majoria dels gentilhomes de província com ell, preocupats per les seves terres, sofreixen (en vigílies de la Revolució Francesa) la feixuguesa burocràtica de l'Estat francès, però el baró s'obre camí al si de la Cort («arbre podrit») tant sí com no.
El marquès de Bellegarde li acaba prestant ajuda, donant-li l'allotjament i introduint-lo a la Cort, on Grégoire fa mostra d'un talent que temen els cortesans ja instal·lats; en el transcurs de la pel·lícula, el baró de Malavoy tindrà l'ocasió de mostrar-se ocurrent amb una vivacitat sense rival. En conseqüència, les intrigues es lliguen entre un favorit efímer del monarca (l'abat de Vilecourt), la seva amant (Senyora de Blayac), Grégoire i la filla del marquès de Bellegarde (Mathilde).
Grégoire pateix nombroses intrigues abans de d'aconseguir una cita per ser atès pel Rei en sessió privada. En el transcurs d'un duel Grégoire mata un oficial del Rei, ja que refusa l'amor de la Senyora de Blayac; el Rei es nega llavors a rebre «de moment» un home que ha matat un dels seus oficials.
Grégoire és convidat a una recepció on el fan ensopegar durant un ball per tal de ridiculitzar-lo i marxa de la Cort, després d'haver pronunciat un atac sagnant en el qual denuncia l'absurditat del combat de cortesans, ja que la cerca desenfrenada de les millors ocurrències dona a cada rival la força d'enfonsar els seus opositors en la misèria més obaga.
Després del començament de la Revolució, el marquès de Bellegarde, refugiat de la Revolució però sempre en cerca de l'enginy perfecte, troba al baró de Malavoy a Anglaterra, on és ara emigrant; es descobreix que està casat amb Mathilde i que finalment ha aconseguit convèncer el nou règim de la utilitat d'assecar els aiguamolls.
D'entre tots els guardons a què va optar, els principals van ser:
Viccionari

Response: Grégoire Ponceludon de Malavoy.


Instruction: Com es diu el noi?

Context:
Ara l'Oriol podria decidir sobre les terres. Només quedava ell de la família Montfort. Havia mort el seu avi, a qui de petit estava molt unit, però que no entenia de negocis. Parlava de les terres com si fossin un tresor. Però aquells terrossars feia temps que restaven secs, sense la verdor de les vinyes entre les que l'Oriol havia corregut incomptables vegades jugant amb l'avi.
– “No ho vull vendre, Oriol. Hi faran pisos, i jo m'hi nego! Si ho compressin per plantar nous ceps… “
Però no va donar-se el cas. Així que ara en treuria profit.
La signatura era a les bodegues del terratinent.
– “Li volia comprar al teu avi, però era tossut”
L'olor de les botes es ficava pel nas i portava a l'Oriol records amagats. Una llàgrima silenciosa va lliscar per la seva galta.
Va marxar sense signar.

Response: Oriol.


Instruction: Quin és el seu nom?

Context:
Savina Muchart Collboni, (Olot, Garrotxa, 1858 - Màlaga, 1929) va ser una fotògrafa catalana pionera en aquest camp del periodisme de guerra i l'art, considerada avui dia la primera dona fotògrafa de guerra de la Història
Savina Jerónima Manuela Muchart Collboni és una catalana nascuda el 20 d'octubre de 1858 en la localitat d'Olot, filla de Juan (paleta de professió) i de Jerónima, i membre d'una família nombrosa de la qual és la major de les dones. La singularitat del seu cognom patern ens trasllada a Dax (França), doncs és l'adaptació de Mouchard, tal com ho portava el seu avi quan es va establir a Espanya.
En aquesta època assolava Espanya una altra guerra civil, la Tercera Guerra Carlista i, igual que tants joves catalans, Savina va haver d'emigrar. Va ser l'any 1871 l'últim en què va constar en el cens municipal d'Olot; es va establir a Màlaga entre 1872 i 1873, i en el cens d'aquesta ciutat andalusa va aparèixer en 1875 amb 17 anys, juntament amb tres dels seus germans majors: Manuel (28), Esteban (26) i Luis (19). En els seus inicis regenten un comerç tèxtil «Muchart Hermanos y Cía.», doncs aquests productes eren molt benvolguts en tota Andalusia. Aviat la seva afició a la fotografia es va convertir en la seva professió i, després de la marxa de dues dels seus germans i el tancament del comerç, va començar a retratar en la dècada dels anys vuitanta. En 1889 per a La Ilustración un reportatge complet de grans vistes de Màlaga. En 1891 seria en La Ilustración Hispano-Americana on van aparèixer tres fotografies seves de quadres del pintor malagueny D. de la Torre.
Però la data que canvia la història de la fotografia és la tardor de 1893, va fer la seva primera fotografia professional de guerra coneguda; va creuar amb vaixell el Mar Mediterrani fins a Melilla (112 milles nàutiques), i allí va immortalitzar a un grup de soldats enfront de l'entrada del fort del Rostrogordo pertanyent al Protectorat espanyol del Marroc que estava immers en la Guerra del Rif. La foto va ser publicada en La Revista Ilustrada editada a Barcelona. Qui sap si emulant al malagueny Enrique Facio i primer fotògraf espanyol de guerra, qui va fer les primeres plaques també al Marroc. Un any després ja apareix en la Guia comercial de Màlaga com a «S. Muchart».
De 1900 és la seva coneguda postal de l'enfonsament del buc-escola de l'armada de guerra alemanya SMS Gneisenau (1880) que, després de copejar l'escullera de l'espigó de llevant del port de Màlaga, es va enfonsar dramàticament en una quart d'hora amb víctimes mortals. Muchart ho va immortalitzar amb la seva càmera. En 1904 va publicar en la revista especialitzada en vistes monumentals de ciutats Alrededor del Mundo, editada a Madrid, una altra sèrie de Màlaga capital. En 1906 es va publicar en la revista tauròfila La Fiesta Nacional un altre reportatge seu realitzat aquesta vegada a la plaça de toros de Màlaga, en el qual crida l'atenció la proximitat en què van ser captades les escenes taurines.
Havent retratat durant més de trenta anys persones anònimes (i no tant), fotografiat vistes urbanes i immortalitzat moments històrics la primera fotoperiodista va morir a la ciutat de Màlaga el 21 de març de 1929 a l'edat de 70 anys.
Els inicis de la fotografia de guerra.

Response: Sabina Muchart Collboni.


Instruction: De qui parlem?

Context:
Rosa Planas Ferrer (Palma, 1957) és una escriptora, filòloga, crítica literària, investigadora i comissària d'exposicions mallorquina. Doctora en Filologia i Filosofia per la UIB, Llicenciada en Filosofia i Lletres, en la secció de Filologia Hispànica (UIB, 1979) i en Filologia Catalana, en especialitat de Llengua (UIB, 1997). Ha fet crítica literària i articles d'opinió per a la premsa de Mallorca i també en diverses revistes especialitzades (El Temps, Randa, Transfer, Lluc i Segell, entre d'altres). Actualment, col·labora periòdicament en el diari Última Hora i ha estat membre del consell de redacció de la revista Lluc i secretària de redacció de Segell. Revista d'història i cultura jueves.
La seva primera incursió en el món de les lletres, la feu en el gènere de la poesia, amb les obres Letras de Luvia (Biblioteca Atlántida, 1982) i Regreso a Belvedere (Ed. Devenir, 1993). És d'ençà del seu primer llibre, durant la dècada dels anys vuitanta del segle xx, que inicia una intensa i prolífica activitat creativa, interessant-se tant per la investigació històrica i l'onomàstica, com per la gestació de novel·les de ficció amb una gran riquesa d'elements i referents cultistes. Les primeres novel·les que va escriure, L'orador dels ocells (Ed. Moll, 1999) Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine. i Abraham Savasorda (Lleonard Muntaner, Editor, 2001), gaudiren de bones crítiques i tingueren una bona acollida pels lectors. Totes dues cridaren l'atenció dels jurats literaris: L'orador dels ocells resultà finalista del Premi Ciutat de Palma 1999, mentre que, l'any 2001, la novel·la Abraham Savasorda fou guardonada amb el I Premi Alexandre Ballester de narrativa curta. Tota una activitat literària que arriba a la seva esplendor amb la publicació de dues obres de difusió internacional editades pel grup Planeta: Les màscares de Florència (Editorial Planeta, 2004), que ha estat publicada en català i castellà (edició de butxaca) i traduïda en llengua russa a càrrec de Vladimir Pravosudov (editorial Azbooka, 2008) i La ciutat dels espies indefensos (Editorial Planeta, 2006), escrita en català i traduïda a l'alemany per l'editorial Valentia l'any 2007 en ocasió de la Fira de Frankfurt, Arxivat 2011-02-06 a Wayback Machine.on Rosa Planas participà en qualitat d'escriptora convidada.
Pel que fa a la investigació, s'ha interessat per temàtiques diverses (estudis històrics, onomàstics, assaigs sobre literatura i sobre temàtica jueva, entre d'altres), que han donat lloc a les obres Els malnoms dels xuetes de Mallorca (s. XVII-XX) (Lleonard Muntaner, Editor, 2003), Literatura i holocaust. Aproximació a una escriptura de crisi (Lleonard Muntaner, Editor, 2006), Introducción al patrimonio cultural (Editorial Trea, 2006), conjuntament amb Francesca Tugores, i Ramon Llull i l'alquímia (Lleonard Muntaner, Editor, 2014). Sobre la història de Ramon Llull i del lul·lisme, ha publicat Del Doctor Il·luminat al Doctor Fosc. De Ramon Llull al Doctor Faust (J.J. de Olañeta, 2017); biografia de la mística Margarida Mas Pujol: Anna Maria del Santíssim Sagrament. Vull fer càtedra del teu cor (Ajuntament de Palma, 2017); assaig sobre les biblioteques i els llibres: Lliure entre Llibres (J.J. de Olañeta, 2019), publicat també a la mateixa editorial en versió espanyola Libre entre Libros; estudi sobre els rituals de la mort: L'espectacle de la mort a la Mallorca del segle XIX (Lleonard Muntaner, Editor, 2020).
La seva tasca com a escriptora va ser reconeguda l'any 2007, quan li concediren el Premi Ramon Llull, atorgat pel Govern de les Illes Balears, i el 2015 va rebre la distinció de l'associació Amics del Patrimoni, per la seva tasca en defensa del patrimoni cultural i artístic de Mallorca.
El 2011 va publicar La veu de la caputxa (Editorial Columna, 2011).
L'any 2013 guanyà el Premi Ciutat de Manacor Maria Antònia Oliver de Novel·la per Nòmina encriptada (Edicions Món de llibres, 2014).

Response: De Rosa Planas Ferrer.


Instruction: On ha tingut lloc el judici?

Context: El titular del Jutjat penal número 6 d'Alacant ha absolt l'ex-batlle popular de la ciutat Luis Díaz Alperi dels tres delictes contra la Hisenda Pública i el delicte de suborn dels que estava acusat. La sentència, que ha estat notificada avui a les parts, també exculpa els tres empresaris que estaven acusats costat de l'antic regidor com a cooperadors necessaris d'aquests delictes. El jutge considera que no ha quedat acreditat que l'ex-batlle defraudés a l'Agència Tributària una quantitat total superior als 682.000 euros en les seves declaracions d'IRPF corresponents als exercicis fiscals de 2007, 2008 i 2010 per increments patrimonials no justificats, ha informat el Tribunal superior de Justícia del País Valencià. Respecte a la primera declaració de la renda, de 2007, descarta que incorregués en un frau de 405.351 euros amb la col·laboració de l'administrador de la mercantil Taller de Comptabilitat SL. Segons la sentència, que pot ser recorreguda davant l'Audiència Provincial, no hi ha proves que tots dos acusats, ‘de mutu acord, ni cada un d'ells per separat', simulessin un negoci perquè Díaz Alperi veiés saldat un deute tributari de 1.004. 878 euros. Per contra, l'amo de Taller de Comptabilitat SL si va portar a terme ‘diverses gestions per aconseguir el cobrament' del crèdit per aquest import amb el qual l'ex-primer edil va abonar un deute a Hisenda, per la qual cosa no es pot parlar d'un ‘increment patrimonial injustificat', assenyala la resolució. El titular del jutjat arriba a la mateixa conclusió respecte a les declaracions d'IRPF dels anys 2008 i 2010, després d'analitzar els canvis de titularitat d'un catamarà, el Akra Uno, i els registrats en el repartiment del capital social de l'empresa propietària d'aquesta embarcació, Andarx Business SL, de la qual l'antic batlle i un empresari eren socis. El magistrat rebutja en aquest sentit que Alperi generés uns increments patrimonials injustificats de 337.000 i 308.209 euros amb aquestes operacions mercantils i defraudés per tant, respectivament, al fisc 144.862 i 132.468 euros. Finalment, la sentència absol Díaz Alperi d'un delicte de suborn, en determinar que no ha quedat acreditat que el gerent de la Marina Esportiva del Port d'Alacant li permetés amarrar un vaixell i utilitzar les instal·lacions de forma gratuïta d'ençà del 18 de novembre de 2008 fins al 31 de gener de 2013, ‘en consideració a la seva condició del càrrec de diputat a les Corts Valencianes i per la seva anterior condició de batlle de la ciutat d'Alacant'.

Response: Al jutjat penal número 6 d'Alacant.


Instruction: Què va caure a terra?

Context:
El suro gros de l'era va caure estrepitosament. Les criatures, desvetllades i esporuguides, en mig de grans plors, cridaven la mare llur.
Mes, quan semblava que havia arribat la fi del món, el vent amainà. La calma sobrevingué quasi de cop. S'oïa, encara, com un gran chor de xantres que psalmodiaven muntanya amunt.
Els porticons de la cambra de la Tereseta traspuaven claror diürna.  Un gall cantava en la pallissa.
* * *
El Cerdà havia fet una untura a la gorja del seu fill, li havia fet beure una cullerada d'aixarop, l'havia emborrassat amb la manta; acabant per estenallar-se al seu costat en la jaça. Mal carés presentava la malaltia del bordegàs; però el Cerdà era un home dur, avesat a tot i va adormir-se profundament.
Transcorregueren algunes hores. De sobte el malalt començà a remoure's i a gemegar, deixondint el seu pare.
S'arborava de febre i respirava dificultosament. El Cerdà encengué el fanal, traient la capsa de mistos d'entre la juntura de dos torells. Havia deixat un poc de caliu a la llar, i començà a maldar a fi d'avivar-lo. Prengué un ansadic ple de tisana, i, en acostar- lo al braser, va sorpendre'l una fressa especial que venia del sostre del barracó. Tant bon punt hagué servit uns glops d'aigua entebiada al desficiós empiocat, es lliurà a una inspecció detinguda. Descobrí tot seguit que era la soca del suro que cruixia. Semblava el cruixir d'una bastida massa carregada. Aplicant l'orella a la biga mestra es notava perfectament el crepitar de les fibres llenyoses subjectades a una flexió violenta. El cor li botà endevinant una amenaça greu; un perill inconegut però horrible. Què passava? Va empènyer la feixina que obstruïa la sortida del barracó, i la fetxina resistí. Fou debades que esmercés tota la seva força. Com si de part de fora una gran roca apuntalés aquella porta, el desgraciat troglodita no pogué obrir-se pas. Llavors va treure el cap per l'espirall que feia la servitud de xemeneia: estaven aparedats per la neu! El ramatge del suro n'havia arreplegat tanta i tanta, que la seva pesantor descomunal feia vinclar la soca, que tendia a aplanar-se. Sense el pilar del frontispici de la barraca, que li aguantava la pressió, pare i fill haurien sigut esclafats com uns pollets.

Response: El suro gros de l'era.


Instruction: Qui era l'artista?

Context:
I l'artista? Aquest rai. Va ésser un baríton carregat de criatures, que vivia de «bolos» i de funerals d'upa; la senyora Tereseta el va contractar, senzillament, per vint-i-cinc pessetes i els drets d'endur-se'n les pastes sobreres per a la família; però amb la condició de cantar fins que ella digués prou. Va encarregar-li a ell mateix que es portés pianista, i que procurés, sobretot, que l'acompanyant no fos una ànima freda, sinó que tustés enèrgicament les tecles, perquè algunes de les persones de les que havien d'assistir a la vetllada -va dir la senyora Tereseta- reunien les dues curioses peculiaritats d'ésser una mica sordes i dalir-se pels acompanyaments. -I vostè, no les planyi, tampoc, les seves facultats. Canti com en un teatre espaiós o com en un funeral dels grassos.- El baríton, que era entusiasta de Puccini, pensà amb amarguesa: -Influències del wagnerisme!- Però la senyora Tereseta era més ignorant de Wagner que l'infant, innocent de tot, que duu els primers bolquers.
* * *
Poques metzines no maten. Però aquella vetllada va arribar a ésser un abús. Ja eren dos quarts de dues, i el salonet de la senyora Tereseta presentava tots els aspectes de la desolació. El baríton cantava amb posat i gestos de sonàmbul; havia interpretat Puccini, Meyerbeer, l'havanera del Pon-pon, El pobre Terrisser i un Dies irae, tot rigorosament bisat, a instàncies de la senyora Tereseta, més entusiasmada com més anava, a diferència dels seus invitats. Una de les noies, en sentir el Dies irae havia tingut un atac d'histerisme i havia calgut dipositar-la, a pes de braços, al llit de la senyora Tereseta; el senyor nerviós havia agafat un tic; engegava violentment cap endavant el dit índex de la mà dreta, i després, amb un moviment cap a la dreta de tot el braç, feia com si volgués caçar amb la mà aquell índex que, no cal dir-ho, havia desaparegut un segon abans. Els concos, palesament cremats, s'havien arraïmat en un recó, fumant a la desesperada, contant històries verdes.
La senyora Tereseta, amb els badius ben oberts, inhalava joia. Sembla inversemblant, però el fet és que ella trobava que aquella vetllada era un èxit. Cal reconèixer que mai s'havia trobat en cap festa d'aquella mena i que, per tant, podia tenir una idea arbitrària de la veritable essència d'un gaudi artístico-social.

Response: Un baríton carregat de criatures.


Instruction: A qui es dirigeix el narrador?

Context:
-¡Ja ho veus, Ramonet, ja ho veus, es pa que s'hi dóna, a sa mar! Hem vist sa mort a dues passes… i diu que ta mare s'és enllitegada de s'espant. Quina vida! Cada dia desgràcies, misèria… I tu aquesta maleïda fal·lera, que no calles mai: «-Pare, vui èsser pescador com vós… Pare, porteu-me amb vós a sardinals.» Te l'hai de treure, aquesta fal·lera: sents? Vui que aprengus ofici: res de mar. Es dia que t'hi acostus t'hai de llevar sa pell!
S'anava enfellonint tot sol, com si algú li fes la contra. Va agafar el noiet per sota les aixelles, l'aixecà en sopols d'una revolada, i, encarant-lo amb la mar i mostrant-la-hi va dir: - Té, mira-la, sa nostra desgràcia! Fes-hi sa creu per un mai més!- I nirviós, malhumorat, després de posar la criatura en terra, li pegà una bufetada. -Recorda-te'n!
Anant de cami cap a un mas de la Selva, on tenia la família, se'm féu tard per motius que no cal explicar. El sol era baix quan vaig arribar al moli de l'Om, distant encara tres hores del terme del meu viatge; mes, per tard que fos, haguí d'aturar-me a beure una mica d'aigua, i em vaig asseure en una pedra, a la vora del riu, a descansar un moment, tot fumant un cigaret.
El molí de l'Om no treballa de molts anys. És un casalot deshabitat, o, més ben dit, una ruïna inhabitable, perquè bona part de ses parets ha caigut, i ses teulbades i sostres no s'aguanten sinó a trossos. En el seu interior hi creix arbrissa boscana, i la llambrusca treu sa pampolada per les finestres. La resclosa, somoguda i ratada, deixa escapar amb desdeny les aigües rondinadores. La grossa turbina es podreix immòbil sobre el rec eixut, on les aranyes l'enteranyinen i les bardisses dels marges la curullen de vilordes i fullaraca. I quan un hom pensa que en altres temps aquesta roda donava moviment a una complicada maquinària, i s'imagina el roncar de les moles, corretges i engranatges, el tràfec dels moliners, les corrues de carros que devien agombolar-se en els patis, el dringar dels esquellerincs, els espetecs de les xurriacades i els crits dels carreters animant tota la vall, no pot menys de doldre's de l'enderroc i de la quietud d'ara. Ara l'encontrada és deserta i boscosa. Els camins s'han enherbat i les roderes s'hi són esborrades. No hi transita ningú sinó molt de lluny en lluny. El sol hi guaita dies i dies i mesos sense descobrir-hi figura humana, i el vespre s'hi deixa caure en mig d'una quietud mortal.

Response: A Ramonet.


Instruction: En adormissar-se va descansar bé?

Context:
D'una suor a una altra, d'una angúnia a una altra, vaig acabar per adormir-me amb un son desficiós i cansat. L'ensopiment mateix m'era una dolor; i vaig voler cridar, demanant socors, i no podia formar la veu i exhalar-la. A l'últim, després d'un esforc violent, me vaig figurar que sí que cridava, amb un crit llarg, llarg, esfereidor… Però, ningú no venia. Ni ¿com havia de venir ningú, si no podien sentir-me, lluny com era de les habitacions?  Perquè jo era al terrat, a cara de cel. A la traça hi havia pujat per observar l'aurora boreal; i allí la tenebra mefítica m'havia sorprès i m'havia anat penetrant, ensopint-me, enervant-me… L'orgull i la imprudència m'havien perdut. Ningú no m'auxiliaria, com no fos la Mare de Déu, que, mare com és, disputa els seus fills a l'infern fins a l'últim moment, àdhuc quan ja tota la gràcia de Déu els ha desemparats. I no dic jo si vaig invocar-la fervorosament. I tot seguit vaig cobrar més alè i més forces. Vaig incorporar-me amb un esforç i em deixondia penosament, procurant moure els braços, enervats de peresa, i esparpellar els ulls, espessos de son.
Així estava, quan vaig sentir pujar de les profunditats del carrer una remor com de resadora multitud en marxa: fressa de múltiples passos confusos i de sordes veus misterioses, creixent i minvant com el mormoll d'un responement de lletanies per les rebomborejadores cavitats d'una vasta església. I al cap de poca estona sonaren a la porta de casa uns trucs retrunyidors, que m'esparveraren. Què significaria allò? Vaig llevar-me dempeus i, foll d'alarmes i entorpit encara de llorda son, vaig esguimbar-me escales avall, sens haure esment de pisos, ni replans, fins a l'entrada.

Response: No.


Instruction: Qui van ser Bonifaci de Tars i Aglaida de Roma?

Context:
Bonifaci de Tars i Aglaida de Roma foren dos personatges, probablement llegendaris, convertits al cristianisme. Són venerats com a sants per diverses confessions cristianes.
La seva història està envoltada de llegendes inversemblants, que poden basar-se en la figura real d'un màrtir, sense més. Els detalls de la seva vida són, doncs, desconeguts.
Nascut a Tars, Bonifaci era intendent de la matrona Aglaé o Aglaida, de Roma; tots dos duien una vida llicenciosa a Roma fins que, sobtadament, es van penedir i van fer-se cristians. Bonifaci va fer una peregrinació a Terra Santa per recollir relíquies dels sants i portar-les. En tornar, Bonifaci passà per Tars i va trobar que havia començat una persecució als cristians, i Bonifaci va encoratjar una vintena d'ells que estaven essent jutjats a perseverar en la seva fe. Ell mateix es proclamà cristià i va increpar el jutge, Simplici, que el va empresonar i el va fer decapitar poc després.
El seu cos embalsamat fou enviat pels criats que l'acompanyaven a Roma, a la seva mestressa, que el va fer enterrar a un oratori a la rodalia de Roma. Aglaida repartí la seva fortuna entre els necessitats i es retirà a un convent, on visqué durant divuit anys.
El lloc d'enterrament de Bonifaci, a l'Aventí, esdevingué l'església dels Santi Bonifacio e Alessio. En 1603 hi foren trobades unes restes que se suposà que eren les del sant màrtir.
Tot i que suposadament havia mort el 306, no es coneix el seu culte fins al segle ix, i les actes són d'aquest moment, la qual cosa fa dubtar molt de la seva existència real.
L'Església Ortodoxa celebra els dos sants el 19 de desembre com a el màrtir Bonifaci de Tars en Cilícia i la justa Aglaida de Roma. L'Església Catòlica els inclogué al calendari de sants al segle xii, amb commemoració el 14 de maig. El 1969, però, en considerar-se fabulosa la història, foren retirats del calendari de sants.

Response: Dos personatges convertits al cristianisme.


Instruction: Qui navega pel riu?

Context:
Mickey i el Capità Pete treballen en un vaixell de mercaderies i fan un viatge per un riu poc tranquil amb Minnie com a únic passatger fora dels animals de granja.
Mickey és mariner al vaixell Steamboat Willie , sota les ordres del Capità Pete, i així es veu com un grumet que xiula a la barra al començament de la pel·lícula. Llavors, el capità arriba i torna amb els encàrrecs ordenant a Mickey llustrar el pont. El vaixell s'atura en un pontó per embarcar una vaca i altres animals.
A penes han sortit del port Minnie arriba, amb retard, per a l'embarcament. Mickey utilitza una grua per agafar Minnie sobre la vora de la riba i hissar-la a bord. Arribant, perd accidentalment la seva partitura de la cançó popular "Turkey in the straw". El full de paper se'l menja una cabra, un dels animals embarcats. Mickey i Minnie utilitzen llavors la cua de l'animal com a maneta i la cabra es converteix en un fonògraf. Mickey segueix utilitzant els objectes i animals de bord com a instruments de música.
El capità Pete, molest pel xivarri, retorna Mickey al treball: és condemnat a pelar patates per a la resta del viatge. Un lloro tempta de divertir-lo però Mickey li llança una patata per fer-ho callar-se. Aquesta escena és la final.

Response: Mickey, el Capità Pete i Minnie.


Instruction: Qui va ser María Teresa Oller Benlloch?

Context:
María Teresa Oller Benlloch (València, 1920 - València, 2 de setembre de 2018) fou una compositora i folklorista valenciana. Des dels anys 50 va fer un extens treball de camp per a recopilar la música tradicional valenciana, posar-la en valor i donar-la a conéixer en nombroses publicacions.
El seu interés des de la infància no va ser únicament per la música acadèmica sinó també per la música popular. Des de ben menuda va sentir atracció per la música que sentia al carrer, principalment per la música de festa que protagonitzaven la dolçaina i el tabalet a les festes de la ciutat, com ara el Corpus i per les cançons de carrer com les que cantava el granerer, el castanyer i el fuster, o aquelles que cantaven els xiquets, per exemple l'Estoreta velleta o les cançons d'arguilando. Així mateix les estades en el mas de la seua família a Alcoi li van fer conéixer la música popular de caràcter rural.
Va estudiar al Conservatori de Música de València i va obtindre el “Premi extraordinari” en les disciplines de piano i composició. Manuel Palau va ser el seu mestre de composició, direcció de cors i orquestra, musicologia i pedagogia musical, i es va convertir en una discípula predilecta. Va seguir els consells del Mestre Palau i així va ampliar els seus estudis de música amb el professor Ernet Jarnack, amb l'Orquestra Walker Wagenheim i amb l'especialista coral, Rafael Benedito. En 1954 obtingué una pensió de la Diputació de València per a perfeccionar estudis de composició.
D'aquells primers treballs cal destacar la investigació realitzada a la comarca de la Vall d'Albaida on va visitar tots els pobles mentre recopilava cançons com el fandango de Palomar o les danses de Bèlgida. També va fer un extens treball a la comarca de la Ribera amb la documentació de la música d'Algemesí. D'aquella època també és la recollida de la dansa dels Porrots de Silla.
Va investigar i transcriure polifonies dels segles XVI, XVII i XVIII a l'Arxiu de la Catedral de València i a l'Arxiu del Reial Col·legi del Corpus Christi de València.
Al 1969 obtingué del Premi Joaquín Rodrigo per l'obra Veus del blau i del grisenc, per a cor mixt, on musicà tres poemes de Maria Ibars: Mar dormida, Plany i Cançoneta del Montgó, posteriorment publicats al 1974. A partir de 1974 va començar a treballar amb un equip de recopiladors coordinats per Salvador Seguí Pérez, del qual també va formar part Fermín Pardo, Sebastián Garrido, Ricardo Pitarch i José Luis López, com a transcriptor exclusivament. La Fundació March va finançar este grup a través d'una beca concedida al musicòleg Salvador Seguí per a viatjar a les diferents comarques de la província de València i recollir cançons i melodies. María Teresa Oller va ser l'encarregada de recórrer els pobles dels Serrans, el Camp de Túria, la Vall d'Albaida i l'Horta de Gandia. L'any 1976, la Institució Alfons el Magnànim de la que formava part la Secció de Música Folklòrica de l'Institut d'Etnologia Valenciana a la qual pertanyia este grup, va decidir ajudar-los per a ampliar la recerca amb interés per fer un Cançoner tradicional musical de Castelló i València i així completar la tasca desenvolupada els darrers anys per Salvador Seguí amb la publicació del Cançoner de la província d'Alacant. Com a culminació de tot el treball d'este període, l'any 1980, la Institució Alfons el Magnànim va publicar el Cancionero Musical de la provincia de Valencia en el qual va col·laborar María Teresa Oller.
És en este període on este equip va fer una gran tasca de recopilació de materials, textos i melodies de mayos de moltes poblacions del Camp de Requena-Utiel, Vall d'Aiora, algunes localitats de l'Horta de València, la Serrania del Túria i el Racó d'Ademús.
En 1988 María Teresa Oller i Fermín Pardo tornen a formar equip per a presentar a la Institució Valenciana d'Estudis i Investigació (IVEI) un projecte monogràfic dedicat al cant de los mayos en les comarques valencianes. La institució els va concedir una ajuda econòmica que va fer possible augmentar la col·lecció de textos i melodies que María Teresa Oller va transcriure i analitzar.

Response: Una compositora i folklorista.


Instruction: Per què el que parla els abandona?

Context:
-Doncs, us planto. Hai perdut sa nit i no vui perdre es parany. Ja vindreu quan us passu sa rampeta. Uix! serà sa darrera vegada que m'embolicaré amb senyorets. Hi faig sa creu. Tots sou de pastetes. Un bufarut us fa caure. Nyícaris! Uix!
I se n'anà costa amunt tot decidit, mentrestant que jo, impulsat a escometre'l a cops de puny, deturava amb prou feines la balançada del meu esperit, tan viva que, en refrenar-la, se'm transformà en una bella rodesa de cap. En un revolt del camí, encortinant el cel amb llurs negres capçades, hi havia una clapa espessa de suros i alzinots. En Xaneta va pujar resoltament fins a poca distància d'aquella bultra obaga. Després escursà el pas i es girà cop i recop a mirar qué fèiem; i veient que no ens movíem, s'aturà. No gosava passar avant. El boscarrot li feia por.

Response: Perquè ha perdut sa nit i no vol perdre es parany.


Instruction: Què reivindica el festival Todas Fest?

Context: Partint de la idea que cal fer visible la figura de la dona cada dia de l'any, dissabte es fa a Benimaclet el festival Todas Fest. L'organitza Escola Meme, una associació cultural de València que reivindica el paper de la dona en el col·lectiu artístic. L'entitat vol aprofitar els coneixements que tenen tots els seus membres i fer-los extensibles a tothom amb el festival. És la primera vegada que es fa. Els organitzadors diuen també que un dels objectius és convidar a la reflexió, que es combina amb el lleure. Per una banda, hi haurà un mercat d'artesania, una sessió de titelles, exposicions i un concert a càrrec del grup Amazonians. I per un altre, col·loquis sobre temes tan variats com ara la menstruació o les dones fotògrafes i tallers de serigrafia, estampació i autodefensa. També hi haurà exposicions col·lectives, com ara ‘Violències patriarcals'; ‘Cosa de dones', formada per retrats de dones revelats amb la menstruació o ‘La gàbia s'ha tornat ocell' de l'artista Wendy Rodríguez. Tot plegat, amb la finalitat d'allargar tant com sigui possible l'esperit del Vuit de Març. Aquesta és una de les moltes propostes que us oferim per al cap de setmana. Si voleu descobrir-ne més, cliqueu a Què podem fer aquest cap de setmana: deu propostes

Response: Que cal fer visible la figura de la dona cada dia de l'any.


Instruction: A qui ha atacat el diari de La Vanguardia?

Context: La Vanguardia ha fet de la ‘via eslovena' citada per Quim Torra un filó per on atacar el president i acusar-lo de proposar una opció violenta, de tacar el moviment independentista, sempre vinculat amb el pacifisme. El diari de la família Godó, que diumenge va utilitzar les paraules de Torra sobre Eslovènia per enllaçar-les amb els morts de la Guerra dels Deu Dies, avui ha continuat la seva ofensiva. L'editorial –‘L'alarmant aposta eslovena de Torra'– i més articles com ‘Així va ser la via eslovena cap a la independència', on s'explica la independència d'Eslovènia farcida d'imatges bèl·liques, en són un exemple. La Vanguardia continua centrant l'atenció en els morts que hi va haver durant la independència d'Eslovènia, i passa per alt que van ser els serbs qui van emprar la violència per contrarestar la declaració d'independència del 25 de juny de 1991. Discernir entre els qui empraven la violència i els qui no, sí que ho feia el director de La Vanguardia d'aleshores, Joan Tàpia. En una opinió com a director del diari el 28 de juny de 1991, en plena Guerra dels Deu Dies, escrivia que va ser l'exèrcit iugoslau qui va intervenir a Ljubljana, i va originar ‘seriosos combats' a la capital eslovena. I defensava la via democràtica que seguia Eslovènia: ‘A Iugoslàvia, Occident haurà d'escollir entre la democràcia o la unitat'. En l'editorial d'avui, la capçalera reparteix responsabilitats en la guerra d'Eslovènia. Li diu a Torra que en ‘aquell conflicte armat entre Eslovènia i Iugoslàvia van morir més de seixanta persones i hi va haver centenars de ferits i milers de presoners'. Fa una equivalència de responsabilitats entre el que va ser l'agredit i el que va ser l'agressor. Però el diari no era tan equidistant en la lectura a principi dels noranta. En un editorial del 7 de juliol de 1991, amb la guerra ja acabada, La Vanguardia deia que la situació era molt tensa ‘especialment quan el president serb, Slobodan Milosevic, s'ha adreçat a la població per dir-li que es prepari per a la guerra'. I afegia: ‘Els serbs amenacen amb una nova guerra per a recuperar les fronteres estatals.' La via eslovena i les manipulacions de La Vanguardia El dia abans que Eslovènia i Croàcia fossin reconegudes per tots els estats membres de la Comunitat Europea, La Vanguardia hi va tornar a dedicar un editorial. La visió del conflicte torna a distar força de la que presenta la direcció actual: ‘Els serbs, amb el suport de l'exèrcit federal, va optar per resoldre la qüestió manu militari –per la força de les armes– en una guerra terrible que els europeus creien que només es podia veure en altres continents.'

Response: A Quim Torra.


Instruction: Què sent l'autor del text?

Context:
La nostàlgia m'atrapa aquesta nit de Cap d'Any que és la primera que passem separats. I m'arriba una foto al mòbil: tu bufant un espanta-sogres. M'emociono en veure't. Et trobo tant a faltar…
Si em demanessin de fer una miscel·lània de moments de felicitat, podria crear com una constel·lació de gotes, encabint en cada esfera un instant, un record magnífic. I en gairebé tots t'hi posaria a tu.
I és que, quan vas arribar a la meva vida, la vas omplir de colors, de sentiments que fins llavors no havia tingut per ningú. Triaria el dia en què per fi et vaig poder tenir als meus braços, eres tan menuda que no sabia ni com agafar-te. O la primera vegada que vas dir “Papa, tinc caca”, amb cara de satisfacció quan just t'havíem tret els bolquers. O quan, ja una mica més gran, un saltamartí va volar per davant teu i, després de l'ensurt inicial, vas apreciar els colors que amagava sota les seves ales amb sorpresa i curiositat. També n'hi hauria de les remullades al rierol del costat del càmping, en aquells estius plens d'excursions. La vida està feta de petits detalls, i l'alegria de compartir-la és la veritable riquesa.
Amb tot això rondant-me per dins, agafo el meu telèfon i em faig una selfie amb el meu millor somriure, el de pensar en tu.

Response: Nostàlgia.


Instruction: De què feia ja un llarg període?

Context:
Feia temps que no em venia el seu record amb tanta força. De fet, no vaig poder gaudir gaire temps de la companyia del meu avi, es va morir quan jo tenia 10 anys, però en guardo unes precioses imatges a la memòria. Són escenes viscudes a la seva masia, a la vora del foc a terra o al camp de vinyes. Ell només havia tingut nens, tres fills, tant que volia una nena! Per això ens adorava, a mi i a les meves germanes. Sempre que passàvem uns dies al poble, l'avi estava per nosaltres. Ens explicava com es cuidaven els ceps, com es collia el raïm, el procés que seguien a la bodega veïna, … La terra era la seva passió. També ens parlava de la vida al poble quan ell era jove i de com va conèixer l'àvia. Recordo alguns diàlegs asseguda a la seva falda. Fins que el van haver d'operar. En sortir de l'hospital no podia parlar. Per a l'avi no va ser un inconvenient. Va aprendre, i ens va ensenyar, el llenguatge de signes per poder seguir conversant amb nosaltres.
Per això ara, a la festa dels Súpers a l'estadi olímpic, en veure com traduïen per als sords, m'ha assaltat el seu record d'improvís. I se m'ha posat la pell de gallina, doncs s'uneix el sentiment de reviure'l al de veure com el meu fill vibra amb tots els altres nens. Estic molt emocionada, i sé que l'avi també ho estaria.
Avi, allà on siguis, rep un petó ben fort.

Response: Que no li venia el seu record amb tanta força.


Instruction: A qui està dirigida aquesta nova iniciativa?

Context: La Cambra de Comerç de Barcelona començarà demà una nova consulta electrònica als empresaris, segons ha anunciat el seu president, Joan Canadell. La votació se centrarà en demanar sobre les dificultats de les companyies per trobar personal qualificat. ‘És un tema que preocupa molts empresaris i volem valorar-ho per fer propostes', ha afirmat Canadell en una piulada. La primera consulta, sobre les conseqüències econòmiques de la independència en el marc de la Unió Europea, ja supera les 1.500 votacions, segons fonts de la Cambra, que expressen la seva satisfacció pel nivell de participació. Per ara, però, l'ens no posa data a una possible consulta sobre la resposta a la sentència de l'1-O. Fonts de la Cambra indiquen que l'empresariat està responent molt bé a les consultes, que creuen que necessiten recorregut. A l'anunciar aquestes formes de participació, el president Joan Canadell va dir que es tractava d'una prova pilot i que en cas que hi hagués una bona resposta de l'empresariat es podria consultar als associats sobre la resposta a la sentència. La decisió de fer una eventual pregunta sobre la resposta a la sentència depèn del comitè executiu de la Cambra, que en la seva reunió de dimecres només va acordar la celebració de la segona consulta sobre el personal qualificat. En principi, el comitè es reuneix com a mínim un cop al mes, tot i que a la pràctica hi ha més trobades. Canadell respon als atacs de la Cambra de Comerç d'Espanya

Response: Als empresaris.


Instruction: El 16 de juliol es decideix alguna cosa al Parlament Europeu?

Context: El Parlament Europeu votarà el 16 de juliol si escull l'alemanya Ursula von der Leyen com a presidenta de la Comissió Europea, segons l'agenda preliminar difosa aquest dijous pels serveis de la cambra. Tot i que la conferència de presidents, l'òrgan equivalent a la junta de portaveus, podria decidir modificar el dia de la votació, per ara aquesta és la data marcada en vermell per tots els nous eurodiputats i pels líders de la Unió Europea. S'obren menys de dues setmanes d'intenses negociacions per aconseguir l'aval de la cambra per Von der Leyen, que necessita majoria absoluta per convertir-se en la substituta de Jean-Claude Juncker. El principal escull són els socialdemòcrates, que van descriure l'acord per nomenar-la com ‘profundament decebedor' i ‘inacceptable'. La nova cúpula de la UE coneix bé la dimensió del conflicte català Segons l'agenda preliminar del proper ple del Parlament Europeu, von der Leyen farà el seu discurs a les 10 del matí del dimarts 16 de juliol, i els líders de cada grup parlamentari també expressaran la seva opinió. Entre 11.30 i 13 es faran les votacions. En l'elecció del nou president del Parlament Europeu, l'italià David-Maria Sassoli, ja es va intuir la manca de consens al parlament amb el paquet de càrrecs pactat pels caps d'estat i de govern. De fet, Sassoli va sortir elegit en segona volta, després de no aconseguir la majoria absoluta en la primera votació, i malgrat que ni populars ni liberals presentaven candidats alternatius. El cas de von der Leyen pot demostrar-se més complicat, ja que per ara no compta amb l'aval dels socialdemòcrates, indispensables per aconseguir els vots necessaris. Tampoc els verds veuen l'alemanya amb bons ulls. Al Parlament Europeu, hi ha molt malestar pel fet que els caps d'estat i de govern hagin optat per escollir una candidata a la Comissió Europea que no formava part dels ‘spitzenkandidaten‘, els nominats per cada grup polític per optar al càrrec, i que van fer campanya explícitament durant les europees per convertir-se en els substituts de Juncker.

Response: Sí.


Instruction: A quina ciutat va morir la Micaela?

Context:
Micaela Chalmeta i Martí  (València? 1858- Nogent-sur-Marne, França 1951), també coneguda com a Amparo Martí, fou una cooperativista, socialista, feminista vinculada a Barcelona i Madrid.
Micaela Chalmeta va ser una dona activa en el món cooperatiu i socialista de la Barcelona del primer terç del segle xx, que va actuar com a fundadora de l'Agrupació Femenina Socialista de Barcelona. casada amb Joan Coloma també cooperativista i mare de Joan Coloma i Chalmeta i Empar Coloma Xalmeta. Àvia de Marina Ginestà i Coloma.
Políticament va participar activament en la propagació del socialisme, així com en mítings i conferències per tot Catalunya en els anys 20 del segle passat. La trobem a Reus el 1910, a Sitges el 1913 o a Sant Hipòlit de Voltregà el 1914 acompanyada d'Andreu Nin.
Micaela era una dona culta, intel·lectual que coneixia l'anglès i el francès, com ens ho demostren les seves traduccions al castellà d'opuscles de matèries cooperativistes com la Cesta de la Compra d'A. Honora Enfield, presidenta de la Guilda Internacional de Cooperadores.
Micaela Chalmeta participa en la direcció de La Internacional, un setmanari socialista editat a Catalunya els anys 1908 i 1909. També va ser redactora de la Guerra Social, òrgan de la Federació Socialista Catalana (FSC), que es publicà els anys 1891-1893 i 1901-1903. Amb el pseudònim d'Amparo Martí va col·laborar en altres publicacions socialistes com ara La Justicia Social, en què va publicar més de vint articles en la secció ”Conversaciones femenino-obreras" entre 1910 i 1916 i també al setmanari madrileny Vida Socialista. Martí es manifesta a favor d'unes millors condicions laborals i denuncia l'explotació infantil a les fàbriques.
L'acció militant de Micaela Chalmeta, compromesa amb el canvi social, va contribuir a difondre un ideari coherent amb un socialisme minoritari en la Catalunya dels anys vint. La veu de Chalmeta en pro del feminisme era una posició poc emparada per la resta de militants del PSOE, a excepció de figures com Maria Cambrils. Chalmeta fou la impulsora de l'Agrupació Feminista Socialista de Barcelona el 1911, a semblança de la creada a Madrid el 1906 o a Bilbao el 1904; l'objectiu central del grup era articular els interessos entre homes i dones en la lluita pel socialisme.
Al costat de Regina Lamo i Victòria Kent, Micaela Chalmeta, fou una activista representativa del cooperativisme espanyol. Chalmeta, juntament amb el seu company Joan Coloma, engegarà l'Economía Social de Hostafrancs i posteriorment formaria part de la Cooperativa Modelo Siglo XX en 1901. El 1932 es crea l'Agrupación Femenina de Propaganda Cooperativista, i a proposta de Chalmeta el comitè inicial es converteix en junta. Micaela, tot i ser una dona d'edat avançada, serà vocal de la junta i donarà suport actiu assistint a actes públics i mítings en favor del cooperativisme, ja que té el ple convenciment en el cooperativisme com a instrument per millorar les condicions de vida de les classes populars.
La font propagandística de la Federació de Cooperatives, Acción Cooperativista, editava cada tres o quatre números un recull de Páginas Femeninas, on Chalmeta, ara ja firmant amb el seu nom original, escriu i manifesta les seves opinions respecte al cooperativisme femení. Transforma les seues idees en accions i promou la creació de grups femenins, sempre amb la premissa que les dones eren imprescindibles per l'avenç de la cooperació, i defensa la conveniència d'associació de les dones de manera autònoma en les diverses entitats per així assolir els plantejaments inicials. Per aquestes contribucions, Chalmeta, ha estat considerada tant per la historiografia de les dones com per la del socialisme hispànic una de les partidàries més destacades de la igualtat sexual.
Amb la Guerra Civil espanyola, segons les investigacions de Montserrat Duch, se'n perd la pista. L'última notícia que en tenim és de 1943, quan en una acta de la Junta d'Unión Territorial de Cooperativas de Consumo reunida a Barcelona es fa esment de la difícil situació econòmica de Chalmeta i de la decisió de la Junta de pagar-li unes ulleres de vista.

Response: A Nogent-sur-Marne.


Instruction: Qui era D'Leh?

Context:
Era un temps en el qual l'home i la bèstia eren indomables i el poderós mamut vagava per la terra. Un temps en què les idees i creences van néixer i van donar forma a la humanitat. Un jove caçador D'Leh (Steven Strait) segueix en la seva recerca per liderar un exèrcit al vast desert, combatent contra els dents de sabre, mamuts i els depredadors prehistòrics, mentre desenterrava una civilització perduda i intentava rescatar la dona que estimava Evolet (Camilla Belle) del malvat Senyor de les Guerres, que estava decidit a posseir-la.
Warner Bros. Pictures, en associació amb Legendary Pictures, presenta 10000 aC, dirigida per Roland Emmerich (Independence Day, The Day After Tomorrow). Aquesta aventura èpica és protagonitzada per Steven Strait (Sky High) i Camilla Belle (When a Stranger Calls).
Una producció de Centropolis Entertainment de Roland Emmerich Film, 10000 aC és dirigida per Roland Emmerich, el guió va ser dirigida per Emmerich i Harald Kloser i va ser produïda per Michael Wimer (Welcome to America), Roland Emmerich i Mark Gordon (The Day After Tomorrow).
Els productors executius són Tom Karnowski (Everything is Illuminated), Harald Kloser, Thomas Tull (Superman Returns) i Bill Fay. El coproductor és Ossie Von Richthofen (Welcome to America). El director de fotografia és Ueli Steiger (El dia de demà) i la producció és dissenyada per Jean Vincent Puzos (Lord of War). La pel·lícula està sent editada per Alex Berner (El perfum: història d'un assassí). El compositor és Harald Kloser i el vestidor és dissenyat per Renee April (El dia de demà).
10000 aC va ser filmada a Nova Zelanda, Sud-àfrica i Namíbia i serà distribuïda per Warner Bros. Pictures, una companyia de Warner Bros. Entertainment.
El director, Roland Emmerich, i el compositor, Harald Kloser, van escriure el guió original. Quan el projecte va rebre llum verda de Columbia Pictures, el guionista John Orloff va començar el treball redactant un nou projecte sobre la base del guió original. Columbia, sota Sony Pictures Entertainment, va abandonar el projecte a causa de problemes de calendari, pel qual Warner Bros. el va recollir posteriorment.

Response: Un jove caçador.


Instruction: Què està examinant el jutjat d'instrucció número 13 de Barcelona?

Context: El jutjat d'instrucció número 13 de Barcelona investiga els preparatius del referèndum de l'1-O. I en el marc d'aquesta investigació la guàrdia civil ha cridat a declarar avui el secretari de Presidència, Joaquim Nin, i el director general d'Atenció Ciutadana, Jordi Graells. Els ha fet anar a la comandància de la Guàrdia Civil a la Travessera de Gràcia de Barcelona, on, al final de l'interrogatori, els agents han elaborat un informe en què indiquen que hi ha ‘indicis de criminalitat' en la gestió de Nin sobre l'1-O. Així n'informa El Mundo, que titulava en un principi que ‘imputaven' a Nin pel referèndum; el text de la notícia també diu que la guàrdia civil ha informat Nin ‘de la seva imputació' al final de l'interrogatori. Però ni Nin ni Graells no estan ‘imputats', és a dir, no tenen la condició d'encausats, o d'investigats', en la nova terminologia de la llei d'enjudiciament criminal. La informació d'El Mundo ha generat confusió, i alguns altres diaris s'han fet ressò de la ‘imputació' de Nin. Però la guàrdia civil no pot ‘imputar' ningú; en tot cas, aquest cos policíac duu a terme les accions que creu oportunes per a obtenir informació sobre la investigació que ha encarregat el jutge, en aquest cas els preparatius de l'1-O. Una investigació oberta arran de la denúncia del patrit ultra Vox. Entre altres actuacions, han interrogat aquestes últimes setmanes uns quants treballadors de la Generalitat, i es van presentar també al Teatre Nacional de Catalunya per a demanar informació sobre l'acte de presentacó de la llei del referèndum que va fer Junts pel Sí. A més, la Guàrdia Civil també va visitar una de les empreses que optava al procés d'homologació per a la compra d'urnes. Tota aquesta informació és remesa al jutjat d'instrucció, que decidirà si acaba cridant a declarar algú en qualitat d'investigat.

Response: Els preparatius del referèndum de l'1-O.