Missatge: Etimologia: Com ha dit en  Enriqueta  més amunt, és un arcaisme. L'original prové del llatí ŭnde, que en el llatí clàssic tenia el significat I, però que en el llatí vulgar i tardà va anar prenent els usos i accepcions que hem descrit en els diferents nombres d'aquest article, com es veu per l'evolució d'usos que apareix en les altres llengües romàniques: cast. donde, it. onde, fr. dont, oc. ont, etc. Per a un bon estudi sobre els usos de on en el català antic, llegeix Otto Klesper en BDC, xviii, 373 ss. Per tant això que comentes no és cutreria o dialectalisme, són reminiscències del llatí vulgar/català primerenc, que en els parlars col·loquials de segons quines zones encara es conserva. És com en les terres de lleida, que es diu 'aurella' o 'aucell' i hi ha gent que se'n fot.
Emocions: distrust
anger
joy

Resposta: De fet, en alguns textos del segle XVII que vam estudiar a Història (4t d'ESO, que lluny que queda...) recordo haver-hi llegit "ahont" i "ont", pel que l'ús d'aquesta "t" s'ha conservat en l'oralitat al llarg dels segles com un recurs eufònic, suposo, de la mateixa manera que la "n" verbal i l'oral entre paraules vocàliques: Dóna-l'hi a aquest noi -> Dóna-l'hi an'aquest noi
Emocions: no emotion