Missatge: De fet la cultura celta va tenir un moment de gran expansió per Europa i més enllà: a part de tota la Gàl·lia, Britànnia i Hibèrnia, de la península ibèrica n'abastava una bona part, tret de la costa est i sud i territoris adjacents. Floria també per bona part de Germània i Tràcia seguint el decurs dels rius Rhenus i Danubius i arribava fins la Gal·latia, com el seu nom expressa, una vasta regió al bell mig d'Anatòlia.Així doncs podies triar entre un gran territori amb una comunitat cultural.Perquè no van perdurar? T'ho explico en un acudit. Una liburna s'enfonsa i els tres supervivents són un grec, un romà i un celta que arriben a una illa deserta. De seguida el romà mira d'organitzar els torns de treball, aconseguir aigua potable i construir un assentament protegit. El grec mira de fer una escola filosòfica i el celta... busca brega.

Resposta: Sí, però a mi sempre m'ha atret el misteri que envolta el  Rosario  galaic. Tot el que té a veure amb el passat prehistòric i preromà d'aquestes apartades terres que es van considerar des de la nit dels temps el fi del món al qual anar per a purificar-se, sempre ha impressionat el meu ànim. Els paisatges, les pedres, els camins, els seus hàbitats, els costums, la seva cosmogonia, la filosofia vital de les seves gents marineres i pageses. Tot fa olor de vell, de molt, molt antic, fins i tot, geològicament antic. No ho sé, cal anar-hi per sentir el que dic. I si encara avui, en segons quins llocs, sents aquestes coses, imagino el que seria fa tres mil anys.