Missatge: "No només són les tradicions i costums de Catalunya (i el que és cert d'una província és veritable dels altres) diferent de la de Castella, però els interessos econòmics de cadascuna d'aquestes unitats que componen l'estat espanyol són ocasionalment oposats a l'altre. És un error, per tant, suposar que la derogació de les nostres lleis especials és un trasgressió sentimental. També és una pèrdua de material que pot ésser estimat en pessetes i centims. Centralització administrativa vol dir centralització econòmica que en el cas de Catalunya és enorgullia a la ruïna. La dotzena d'oradors cobdiciosos que componen el govern central reunir a totes les riqueses del país per tal de "Administració". I ho fan; però mai és molt més enllà del punt al qual caritat comença.Millions i milions són recollits per l'exèrcit i Armada; però es gasten en aquestes defenses? Demanar Toral a Santiago de Cuba, l'Almirall Cervera o gen. Augustin. No obstant això els diners ha anat a algun lloc. Politics que van arribar a madrid amb un carpetbag ple de impedimenta fa un any o dos posseixen palaus i cortijos i extravagants amants per dia. Però els soldats no tenen botes de cuir per protegir-se de l'aigua! I els Catalans paguen més, molt més, dels mals administrats diners que qualsevol altra província d'Espanya. El govern s'ha apropiat dels fons que pertanyen a les esglésies, universitats, hospitals, estalvis i pawnbrokers del Regne sobre el terreny que la capital era necessària a l'estat, que en el futur vols pagar interessos sobre ella. Potser era necessari. Deixa la pregunta en passi. Què és l'objecte Catalans que ha desaparegut la capital ningú sap on, mentre l'obligació de pagar els interessos restes, i el govern està a extrems dels seu enginy per trobar el mitjà de l'acompliment de aquella obligació. " http://query.nytimes.com/gst/abstract.html?res=F10810FB3B5416738DDDAF0894D9415B8885F0D3

Resposta: Flipant, el primer cop que l'e llegit pensava que estava parlant de la actualitat, la situació és exactament la mateixa, el més greu és tot el que aquest espoli ens a encorsetat a l'ora de créixer, tinc entès que al 1920 Catalunya suposava el 50%  del PIB espanyol i ara és el 20%, a bona hora vam fer tractes amb aquests canalles, ara seriem un país capdavanter.