Missatge: Quan hom pensa atentament en el que ha passat a Catalunya els ultims deu o dotze anys, quan hem passat de ser una autonomia mes o menys sana economicament per arribar ara, i despres de una pretesa "milora" del Estatut, a la ruina total costa evitar pensar malament. Vegem la sequencia dels esdeveniments: 1. ERC, un partit que mai es sap al que juga, posa al poder, despres de mentir descaradament a la campanya electoral, al catalanista vergonyant de tota la vida Maragall (membre d'una familia de fatxes franquistes del primer al ultim, no ho oblidem amb el conte del "poeta nacional") i al seu estimat PSOE. 2. ERC repeteix la jugada quatre anys mes tard, i ara ja, fora mascares, posa de cap de govern al espanyol 100% Montilla al cap del govern. Es de destacar que els consellers de ERC, que es qui fa possible el montatge, nomes reben conselleries de poca monta, el que fa pensar en perque si'hi posaven per tant poca paga. 3. 2011. Fi del periode del PSOE a la Generalitat per votacio popular, el deute de la institucio te molts mes zeros. CiU Es fa carrec del govern i pocs mesos despres ens diu que cal retallar de tot arreu per evitar una intervencio espanyola que significaria la fi de la autonomia. Tal i com estan les coses, no es absurd temer que d'aqui a dos dies la autonomia es suspengui per manca de recursos economics i Madrid es faci carrec del tot, com en els vells i bons temps. Mentrestant, els dos protas del assumpte, Carod i Montilla, s'han colocat comodament, l'un al Senat espanyol cova de dropos ben pagats, i l'altre a un hospital fetn de relacions publiques a algo aixi. Es tot casualitat? No son masses casualitats? ,
Emocions: distrust

Resposta: I el teu estimat Ciu, a què juga, a què jugava, i a què jugarà?  Vinga il·lumín-ens per les valls tenebroses del pensament , ah si, amb il·lusió.   Patètic
Emocions: disgust, anger