Missatge: Doncs això. Molt sovint els espanyols ens venen les bondats del castellà, llengua que, però, no es caracteritza per la seva musicalitat. Ja per se és una llengua amb una fonètica bastant "dura" o "agressiva". No obstant això, voldria fer-hi una observació. He anat a Andalusia (Espanya) més d'una vegada i he pogut comprovar que el castellà que es parla allà no té res a veure amb el que es parla als barris d'immigrants andalusos de Catalunya. Fins i tot l'andalús d'alguns parlants pot resultar estèticament agradable, i sovint no té res a veure amb el garrulisme. En canvi, vas a algun suburbi de l'Hospitalet o similar i s'hi parla una imitació molt barroera de l'andalús, molt lluny de la naturalitat. Molts d'aquests garruloparlants no són pas andalusos, sinó d'ascendència andalusa, però s'entesten a conservar un accent distintiu que els faci ser més guais. Conec fills d'immigrants francesos o alemanys i aquesta situació (que parlin castellà o català imitant l'accent francès o alemany) no s'hi dóna pas. Aquest garrulisme és una mena d'intent d'exaltació del caràcter espanyol o andalús enfront d'un país amb una llengua i una cultura diferents? A Andalusia, no s'hi desenvolupa, aquest garrulisme, almenys no tant com aquí. En canvi, a Catalunya n'hi ha alguns que sembla que t'hagin d'estar recordant a cada segon que "ells són espanyols, espanyols, espanyols". Sempre em sorprendrà la impermeabilitat d'aquests espècimens a la immersió lingüística...
Emocions: disgust
anger
distrust

Resposta: jo crec que el castellà de Catalunya és dels més macos que hi ha.i jo que sóc de pare andalús i he anat a aquelles terres de bàrbars bastants cops, penso que el que és parla allà no és pot considerar castellà. A les grans ciutats és una espècie de castellà mal pronunciat, i als pobles directament són com homes de cromanyon beguts.
Emocions: disgust, joy