Missatge: Jo només sé que Barcelona, que de manera natural hauria de ser la capital de Catalunya, s'ha convertit en una ciutat despersonalitzada nacionalment que juga a un multiculturalisme de duty free, com descriu la Patrícia Gabancho al seu magnífic llibre El preu de ser catalans. És perillosíssim que ni tan sols ens plantegem una reedició de la Barcelona que tenim, tant des del punt de vista de la gestió com, i sobretot, pel concepte ideològic de capital. Barcelona és, ara per ara, una ciutat de mentalitat adolescent, incòmoda amb ella mateixa i que somia de semblar qualsevol cosa que no la comprometi excessivament amb Catalunya, concepte que considera "massa pagès". Una Barcelona pija que va de cosmopolita però que integra els immigrants en espanyol. Una ciutat políticament correcta, de gent molt cívica, però que es queixa del pes electoral de les comarques, que són tan conservadores... Barcelona necessita un revulsiu important, com també necessita creure que és la capital garant de la contiunuïtat d'un país. Malauradament, sense Barcelona s'ha acabat tot, com si es tractés d'un efecte dòmino. Deia el general Espartero que, per anar bé, Barcelona s'hauria de bombardejar cada cinquanta anys. Vistes així les coses, i permeteu-me la crueltat, crec que va fer curt. Amb deu o dotze anys n'hi hauria prou. Sempre trobaríem algun alcalde cosmopolita que ho trobaria fantàstic per fer-hi projectes de disseny. Salut
Emocions: sadness
disgust
anger
fear

Resposta: Jo entenc el multiculturalisme com a una convivencia de cultures on les fortes es menjen les dèbils... I a que no sabeu quina es la dèbil que es va extingint i les té absolutament totes de perdre?
Emocions: sadness, anger, fear