Missatge: Sé perfectament que ja tinc uns anyets i que potser no cal que me l'escolti, de fet quan tenia l'edat d'escoltar-lo no ho feia, i ara ho estic fent perquè no fan res més a aquestes hores...   Què en penseu? No us peteu de riure quan surt el típic johnny i la seva nòvia jenny, o els típics tímids que truquen a la ràdio dient que no gosen dir alguna cosa als seus pares o a algú en concret (que dius... per què truques a la ràdio??).   També trobo que és una eina molt important de catalanitzar la joventut.   L'escolteu?   PD: per qui no ho sàpiga, ho fan a les nits a Ràdio Flaixbac, i és un programa que ha fet que els joves escoltin la ràdio un altre cop.
Emocions: sadness
anticipation
joy

Resposta: A veure, la meva primera reacció quan has dit PAP ha estat petar-me de riure: "Ai, que és que no sé si amb un petó amb llengua em puc quedar embarassada!", "Ai, és que al noi que m'agrada li surt un líquid blanc de la tita i no sé si és normal o deu tenir alguna malaltia. Estic súper preocupada, tia, t'ho juro!! Ajuda, por fa!". Ara que, des del punt de vista que ho mires tu, coincideixo amb tu que està molt bé, sobretot per "desencasellar" el català entre alguns joves, que associen "català" amb "coses serioses" (classe, documentació oficial, etc.) i el tenen totalment desterrat en contextos col·loquials i, per tant, no el veuen com a llengua de comunicació eficaç. Vet aquí una mostra que, si el que ofereixen els mitjans de comunicació és d'interès per als receptors (no parlem tant de "qualitat" en aquest cas), aquests els seguiran sigui quina sigui la llengua que es fa servir. A partir d'aquest programa, n'extrec aquesta moralitat, i crec que els directors dels mitjans de comunicació, si volen potenciar el català, l'han de tenir molt present.  Ah, i això hauria d'anar més aviat a Confessions, però... Ho confesso! Quan era petitet, sí que escoltava el PAP amb molta assiduïtat, i fins i tot alguna vegada hi vaig arribar a trucar...
Emocions: distrust, joy