Missatge: Fa uns pocs dies he tingut l’ocasió de mostrar alguns dels meus materials en l’àmbit educatiu ―ideats amb la idea d’estimular la intel·ligència i d’ensenyar a desenvolupar estratègies de resolució de problemes―, a una sèrie de persones de molt llarga trajectòria en el camp de l’educació convencional. Hi havia pedagogs, lingüistes, historiadors, psicòlegs… tots, en principi, «de lletres».Com que ho sabia, dels meus materials vaig seleccionar temes que no tinguessin cap relació directa amb la ciència. Si hi sortien números, no era més enllà d’ordenar una seqüència de paraules o de servir de signes distintius, com podrien ser els números d’un sudoku, que podrien ser substituïts tranquil·lament per qualsevol conjunt de nou símbols diferents, mantenint idèntic el problema.Hi havia temes on la clau era l’ordenació alfabètica, els diacrítics que portaven les paraules, el reconeixement de formes geogràfiques molt properes o les tipografies de les lletres. Res que requerís ni tan sols fer una multiplicació de dos nombres d’una xifra…Però el comentari unànime dels «intel·lectuals» va ser que tot allò que els ensenyava era molt difícil i que es necessitaven moltes matemàtiques per comprendre-ho i resoldre-ho.Curiós, si precisament havia eliminat tot allò que podia semblar matemàtiques per fer la presentació.La meva conclusió és que molts d’aquests «pedagogs» inverteixen sense ser-ne conscients una relació causa efecte.No és que per «pensar» les solucions als problemes calguin matemàtiques, sinó que el que fa que una persona sigui capaç de resoldre els problemes, també fa que les matemàtiques ―al menys les elementals― li resultin trivials.El pitjor de tot això, és que la idea d’aquestes persones, impregna el sistema educatiu, el divideix en compartiments estancs i no estimula en absolut la intel·ligència dels alumnes.

Resposta: Davant la incapacitat de poder resoldre un problema de pensar una mica, masses cops he sentit l'excusa aquesta de "és que sóc de lletres"... Quan realment molts cops, com bé dius, no tracta d'un problema que impliqui saber multiplicar dos números de tres xifres de cap en temps récord, sinó simplement de pensar una mica. En canvi, mai he escoltat a ningú de l'altre costat excusar-se dient que no han llegit a l'escriptor iranià (aquest que comenten més amunt, que no el coneix ni son pare) perquè són de ciències... Jo ho deixo anar així. I en quant als compartiments estancs molt d'acord, però si vols m'aventuro a dir que hi ha uns compartiments més estancs que d'altres. Siguem sincers, gent que sigui tecnòloga o científica i que alhora li agradin d'altres temes totalment oposats en trobaràs un munt, al contrari és molt més complicat (que no dic que no n'hi hagin), però això és el què m'he trobat majoritàriament.