Missatge: Fa uns pocs dies he tingut l’ocasió de mostrar alguns dels meus materials en l’àmbit educatiu ―ideats amb la idea d’estimular la intel·ligència i d’ensenyar a desenvolupar estratègies de resolució de problemes―, a una sèrie de persones de molt llarga trajectòria en el camp de l’educació convencional. Hi havia pedagogs, lingüistes, historiadors, psicòlegs… tots, en principi, «de lletres».Com que ho sabia, dels meus materials vaig seleccionar temes que no tinguessin cap relació directa amb la ciència. Si hi sortien números, no era més enllà d’ordenar una seqüència de paraules o de servir de signes distintius, com podrien ser els números d’un sudoku, que podrien ser substituïts tranquil·lament per qualsevol conjunt de nou símbols diferents, mantenint idèntic el problema.Hi havia temes on la clau era l’ordenació alfabètica, els diacrítics que portaven les paraules, el reconeixement de formes geogràfiques molt properes o les tipografies de les lletres. Res que requerís ni tan sols fer una multiplicació de dos nombres d’una xifra…Però el comentari unànime dels «intel·lectuals» va ser que tot allò que els ensenyava era molt difícil i que es necessitaven moltes matemàtiques per comprendre-ho i resoldre-ho.Curiós, si precisament havia eliminat tot allò que podia semblar matemàtiques per fer la presentació.La meva conclusió és que molts d’aquests «pedagogs» inverteixen sense ser-ne conscients una relació causa efecte.No és que per «pensar» les solucions als problemes calguin matemàtiques, sinó que el que fa que una persona sigui capaç de resoldre els problemes, també fa que les matemàtiques ―al menys les elementals― li resultin trivials.El pitjor de tot això, és que la idea d’aquestes persones, impregna el sistema educatiu, el divideix en compartiments estancs i no estimula en absolut la intel·ligència dels alumnes.

Resposta: no és que tingui relació estricta amb el que comentes però crec que una mica sí:si en una conversa dins d'un grup algu parla de que ha vist una película d'un director vietnamita desconegut o ha llegit una novel·la d'un escriptor iranià que ves a saber per on para això es unaniment percebut com a  "intel·lectual".En canvi, si en la mateixa conversa u fa un comentari sobre  la taula periòdica d'elements o sobre les lleis de newton  això és unànimament percebut com a "friki".Aquest biaix en la percepció crec que ve provocat perque els creadors d'opinió als mitjans de comunicació són precisament gent de lletres i per tant és aquesta la idea que ells mateixos tenen i que transmeten.