Missatge: Ferran Soldevila, la història d'una nacióDurant anys i anys se li va assignar el tòpic tronat i miserable d'historiador de “la vella tradició romàntica” catalanaLa seva interpretació històrica és el dilema entre “separar-se d'Espanya o dirigir Espanya”*******************L'article complet, més avall ******************* Article força interessant sobre Ferran Soldevila http://www.avui.cat/noticia/article/3-politica/17-politica/391691-ferran-soldevila-la-historia-duna-nacio.html
Emocions: no emotion

Resposta: Quan Baltasar Porcel va entrevistar Soldevila per a la revista Serra d'Or, aquest li va confessar una de les seves grans passions, el gaudi de la contemplació de la natura, tot citant Emerson: “La natura resta sempre fidel a aquell que ha sabut servir-li fidelitat”. Una cita excel·lent: la natura resta fidel, però i Catalunya? Resta fidel Catalunya a aquell que ha sabut servir-li fidelitat?“Ambició meva fóra que aquesta obra pogués contribuir, dins l'esfera que li és pròpia, a trobar l'expressió justa i plena de la nostra consciència com a poble, expressió no sols de cara a nosaltres mateixos, sinó també de cara als altres homes –estímul i requesta a l'acompliment de la sentència de Goethe: «Cap nació no pot guanyar-se un bon judici en el món fins que no sap judicar-se ella mateixa»”. Amb aquesta arrencada fenomenal de la seva Història de Catalunya de l'any 1934, Ferran Soldevila trinxava un passat confús i dèbilment explicat, de consistència blana, de mites de fang i de tèrboles llegendes. I ho feia amb la consciència clara d'aportar la seva contribució al que sempre va defensar: “Fer de Catalunya un país normal”. Com podíem aspirar a la normalitat sense una història normal? No estava fent Fabra el mateix amb la llengua? No calia recuperar el passat, entès com el principal senyal d'una identitat nacional, per veure-hi reflectida l'ànima d'un país? No era la cultura, i sobretot la cultura històrica, l'element formador més important pel projecte de pàtria que anhelava aquella generació de catalans?A aquesta normalitat, va dedicar-hi Soldevila la vida sencera, al fet no només de sentir-nos poble, sinó de reconèixer-nos poble al llarg del temps. No era només que no sabéssim qui érem, sinó que no sabíem qui havíem estat.
Emocions: no emotion, joy, anger