Missatge: Diu en Montilla que: 1) "el PSC té "independència" i que no demanarà permís per teixir aliances després de les eleccions catalanes de novembre." Segur que si. Per aixo en ZP va acomiadar Maragall i li va posar a ell de candidat. I ara en Montilla, cndidat posat a dit pel PSOE, diu que no depen del PSOE. Home, de moment, si Montilla no fa el que el PSOE li digui, el poden fptre al carrer, com li va passar a en Maragall.  2) "tot i que ha pactat amb ERC al llarg de quatre anys, ell no ha defensat un discurs "nacionalista"." Pitjor encara, ha tingut al seu govern a una pila de consellers que, efectivament no eren nacionalistes, pero si que eren independentistes, al meny de boquilla. Qui menteix aqui, en Montilla o ERC, perque el sdos no poden dir la veritat en aquest tema.  I per tancar el joc dels disbarats te els sants pebrots de considerar anatema que CiU pacti amb ERC, cosa que ell ha fet durant quatre anys i el seu predecessor, tambe del PSOE, cuatre mes. Viure per veure, quantes estupideses!
Emocions: anger
distrust

Resposta: 1- Quan Montilla va pactar el segon tripartit ho va fer en contra de la voluntat del PSOE. O sigui, que al Congrés espanyol se les envainen totes, però en qüestió dels pactes que es fan a Catalunya, és cert que son autónoms. 2- Aquest és, a parer meu, un dels grans problemes del tripartit: en general s'han posat d'acord en l'acció de govern concreta, que a parer meu ha estat notable, però cada partit l'ha justificada dient que estava al servei d'uns objectius finals antagónics. Mentre, segons ERC, s'estava treballant a favor de la independència, pel PSC, s'estava treballant a favor de la concòrdia amb Espanya. a aquest nivell retòric és on la cosa ha grinyolat més i s'ha demostrat inviable. Dit això, l'actuació política d'aquest govern en qüestions lingüístiques ha estat més agosarada que la dels governs de CiU, amb l'afegit, a més, d'haver estat protagonitzada per un castellanoparlant que s'ha esforçat per fer seva la llengua catalana i que ha tingut, en aquest àmbit, actuacions contundents i exemplaritzants. Quedar-se amb el discurs fàcil de que Montilla és un espanyolista no és equànim. Jo ho veig així.
Emocions: anticipation, anger, distrust