Missatge: Segons l'informe publicat per la Plataforma per la llengua.Aquí tenim molta feina a fer per començar. Jo sóc de Barcelona i en el passat canviava de llengua sovint amb els castellanoparlants, però ja fa uns anys que vaig decidir que amb la gent nova que vagi coneixent no canviaria de llengua. I no em fa vergonya reconèixer que em continua costant una mica, encara tinc el xip de canviar, però mica a mica m'hi vaig acostumant i actualment "aguanto" quasi sempre el català. Hem de començar per aquí, per nosaltres mateixos i a fer pedagogia entre amics i familiars independentistes. Som-hi!No serveix de res dir que la culpa és dels immigrants, és evident que la immigració és una de les causes de la reculada de l'ús del català però l'altra causa és la poca fermesa dels catalanoparlants. I al final ésno deixa de ser un peix que es mossega la cua, si els catalanoparlants (com a mínim els catalanoparlants independentistes) ens mantenim ferms sense canviar, segur que molts immigrants veuran la necessitat d'espavilar-se i aprendran la llengua com a eina d'integració, però ho han de veure necessari. No és només un tema de lleis ni de que hi hagi més series en català a Neflix.
Emocions: sadness
no emotion
anger

Resposta: Jo ho he notat amb els meus amics. Exemple real:Context: dues companyes de classe universitària, formen part del mateix grup d'amics.Una és de família catalanoparlant, l'altra nascuda a Llatinoamèrica però amb plena competència en català.La primera sovint parla català i la segona sovint parla castellà.En grup, la segona parla castellà i la primera es manté en català. En el moment de parlar entre elles, però, la primera es passa al castellà encara sabent que l'altra parla català perfectament. La segona no té incentius per a parlar català si l'altra contesta en castellà, encara que anteriorment havien mantingut converses en català entre elles.Resultat: dues noies joves que saben parlar català acaben socialitzant només en castellà a Catalunya perquè la catalanoparlant renuncia a la seva llengua.El pitjor encara és quan aquestes mateixes persones després diuen amoïnar-se pel futur del català, com si no contribuïssin directament a la seva extinció.En qualsevol cas, el context i la pressió de grup segueixen sent radicalment importants. Això que he descrit probablement no passaria en un ambient 100% catalanoparlant, però quan hom passa el dia envoltat de gent que parla castellà esdevé més difícil mantenir-se en català en totes les situacions.A més, noto com cada cop la llengua esdevé un tema més tabú, com si defensar el català fos una cosa radical i el seu ús fos una cosa únicament de tria personal ("que la gent parli el que vulgui").
Emocions: sadness, anger, joy