Missatge: No me n'he pogut estar d'obrir aquest fil perquè vull compartir la sorpresa de veure que ja comencem a ser coneguts normalment a l'estranger, almenys a París, cosa que m'ha sobtat i alegrat. He passat el cap d'any a la capital francesa i sense buscar-ho m'ha passat el següent:   1. Dinant a un restaurant amb la meva parella, li pregunto al senyor del costat si havia escrit bé (al mòbil) una felicitació de Nadal en francès per poder enviar per SMS. M'ho ha revisat i tot seguit em diu en francès: Ell: "Sou catalans oi?" Nos: "Si" . Ell: "Vaig venir fa un temps a Barcelona per negocis i tot estava en català, i em va sorprendre..." Nos: "És que allà es parla en català, i hi ha una mica de conflicte entre castellans i catalans" Va fer que sí amb el cap, quatre rialles, i poca cosa més.   2. Passejant per Montmartre, un pintor ens pregunta: Ell: "Espagnol?" Jo: "No" Ell "Italien?" Jo: "No" Ell: "Aaaah! Catalan?" Jo: "Sí" Ell: "Catalogne indépendant" Nos:   3. Anant pel carrer un grup de nois també estrangers ens pregunta en anglès si hi havia algun lloc per anar a ballar. Nosaltres primer per inèrcia contestem en català, i immediatament en anglès, i tot seguit ens pregunten si som catalans . Per cert, ells eren italians.   Amb això només vull dir que m'alegra enormement anar per l'estranger i veure com la gent ens considera catalans d'una forma natural. Ja sabeu, sense haver de deixar cada vegada el rotllo que si Catalunya no toros ni sevillanes, bla, bla, bla... Això em dóna ànims pels propers sis mesos

Resposta: doncs jo acabo de venir de Madrid i com sempre amb dos collons, portant la meva orgullosa catalanitat arreu a on anava (sempre em presento a tothom com a català), cantar els gols del barça en un restaurant de la Plaza Callao i creuades de mirades letals com si volguesin matar-me a trets per ser un malfactor en contra de la seguretat de l'estat ejpanyol. Aborreixo i estic molt astiat de Madriz, encara que tinc familia i vaig per visitar-los