Missatge: Em sembla simplement brutal l'article de la Ima Sanchís d'avui i demà. I em refereixo específicament a la història de Jacqueline Moreno i de com un somni, la lluita i la perseverància són capaces de tant. Admiro profundament la seva tasca. M'importa poc la ingenuitat. M'al.lucina la seva força. Senyores/rs, tenim entre nosaltres a la germana gran del Pare Noel. I no em digueu que és mentida. Aprenem? Fundació Laudes Infantis

Resposta: Es tracta d'una dona que feia temps que treballava a Bogotá, amb els nens del carrer. En uns barris de misèria, drogues, etc, etc... (A tots en sona, oi?). Lluites constants. Però hi havia un barri, que es veu que es deia "Gotas de Sangre", on no hi pujava mai ningú. Es deia així perque "el que sube a es barrio baja chorreando sangre" Tots els de l'entorn li aconsellaven que ni s'hi acostés. Però ella hi va pujar. No tenia res. Només la vida. Que és l'única cosa que li podien manllevar. Però el seu esperit, com el de tots, és nostre. Mai te'l pot pendre ningú. (I ha de ser dur, eh?) Perdó, que m'enrollo. El cas és que la noia, i dues companyes van transformar el barri. Allí la gent era pitjor que enlloc. Diuen que els nens jugaven a futbol amb el cap d'altres nens. No em sorprèn. El que sorprèn és com elles tres van tractar amb la gent. Amb aquesta gent! Misèria. Drogues, incultura, alcohol, maltractaments de tots tipus, prostitució, milicies, guerrillers ,... I creuen en la gent. Disculpeu. El que realment és increible és la força interior per no desmoronar-se. Però sabeu que? Després de 3 anys ella tambè es va desmoronar (tres anys!!). Però llavors aquella gent, les víctimes, els botxins, van reaccionar. I van ser ells mateixos els qui van seguir lluitant per tot el que estaven construint. Amb ella. Contra qui fes falta. Només cal tenir Fe. I força. Perdoneu. No tinc un scàner a l'abast ara mateix per tal de fer-vos arribar l'article, però en quan tingui la oportunitat ho faré. I si puc, aquesta tarde procuraré transcriure'l. Bon Sant Esteve