Missatge: Obro aquest fil a partir d'una conversa que vaig tenir amb en Dimi sobre aquest tipus de situacions. Jo li vaig explicar que al Marroc se'm va passar pel cap que uns venedors de pells àrabs em van voler segrestar, al no deixar-me sortir del lloc on m'hi van portar aquests mateixos que a part feien de guies d'una fàbrica on uns treballadors berbers mig despullats amb una calor que et mors esquilaven els cadàvers d'uns animals morts en procés de descomposició. Fotia una pudor tan desgradable que a l'entrar et donaven menta per confondre una mica el teu nas, però la furtor seguia sent força insuportable. L'escena va ser d'allò més surrealista, perquè quan em vaig disposar a marxar, em van demanar uns diners que jo no tenia, ja que acostumava a guardar la cartera a la caixa forta de l'hotel, i passejava pels mercats de Marràqueix amb ben poques monedes i cap bitllet. El meu destí era un antic palau reial reconvertit en museu de tota mena d'objectes. Però em vaig desviar degut a aquells personatges que us he explicat al principi. La qüestió és que em va costar sortir d'allà, però al final ho vaig aconseguir gràcies a que el seu amo els hi va dir que em deixessin passar d'una vegada. Deixava enrere un lloc força allunyat del centre de la ciutat, i que em va acollonir bastant. Acte seguit, en Dimi em va explicar la seva experiència viscuda a Albània, on també es pensava que el segrestarien i li treurien els òrgans per fer-ne tràfic, així que l'animo a que també escrigui una crònica d'aquella vivència.

Resposta: Bé, no era ben bé un perill, però vaig ser una mica iresponsable. Una amiga i jo ens vam proposar d'anar a Bilbao tot fent autostop. Vam sortir de Barcelona i jo anava amb un jersei finet al damunt. Després de diverses aventures (cap de les quals perilloses), vam arribar a Saragossa on ens va agafar un noi d'aspecte prim i ja calb. Feia calor i em vaig treure el jersei. Vam anar enraonant amb ell i ens va dir que era Guàrdia Civil, que "esa fascinación de los catalanes con los vascos..." (en referència a la voluntat d'anar a Bilbao) no l'entenia i que els independentistes no li queien bé. Just en aquest instant em vaig adonar que a la meva samarreta hi havia clarament la silueta dels Països Catalans. Crec que no ho va veure, però l'estoneta va ser tensa.