Missatge: He anat a veure la nova pel·lícula de Conan i la veritat es que no m'ha agradat gaire. L'he trobada molt superfícial, gairebé sense ànima, amb uns personatges que no te'ls creies [excepte la sàdica filla del "dolent"] i una història la qual perdia l'interés a mesura que anava avançant. Sembla però, que es respectuosa amb l'esperit del comic original, però jo no m'he pogut estar de comparar-la amb la pel·lícula dirigida per John Millius, amb guió d'Oliver Stone i banda sonora de Basil Poledouris [] protagonitzada per l'Arnold Schwarzenegger, i no li arriba a la sola de les sabates, com se sol dir. El model d'Els pirates del Caribe [tot i que la primera part era força entretinguda] ha fet molt de mal al cinema d'aventures: tot es espectacle i producció [es cuiden molt els detalls d'escenografia, vestuari, fotografia, efectes especials, etc] però no hi ha esperit, i al final, resulta que no et pots "creure" el que estàs veient, o sigui, que no t'arribes a implicar en el que està passant. http://www.youtube.com/watch?v=HlP_i6L6Xxg
Emocions: sadness
disgust

Resposta: Mil vegagades abans la del 81, la qual, sense ser ni de bon tros una obra rodona, tenia diversos elements que la convertien en una pel·li fascinant. -Una caracterització absolutament idònea d'en Conan (en Xuaxe és clavat al Conan d'en John Buscema).-La música, senzillament una de les millors bandes sonores de la història del cinema (així, tal com sona).-Un sentit realment salvatge de l'aventura. Degut a la ideològia d'en Millius, tota la pel·li despren cert tufillo ultradretà, cosa que, mal em pesi, he d'admetre que lliga força bé amb la filosofia d'en Robert E. Howard. La pel·li del 2011 és un bluff total.  Visualment està molt bé, i les batalles, amb les dosis corresponents de sang i fetge, estan força bé, però pel demés és una pel·li sense ànima, amb un guió molt fluix on la èpica brilla per la seva absència. És una espècie de Rey Escorpión, el que Hollywood creu que ha de ser avui en dia una pel·li d'espasa i bruixeria que atregui a les masses al cinema. En definitiva, una pel·li que recorda més a un videojoc que no a cinema. Pel que fa a en Momoa, no ho fa malament però no li arriba ni a la sola de la sabata en carísma a en Xuaxe. En fí, jo vaig anar, més que res perquè soc fan del personatge, m'he llegit els còmics i els relats originals dels anys 30 del segle passat (juntament amb en Lovecraft, en Howard és el meu escriptor preferit), però realment no m'esperaba gran cosa. Realment fa fredor veure com s'ha ana t degradant el cinema d'aventures made in Hollywood.
Emocions: sadness, disgust