Missatge: Bé, la situació actual sembla tal que així:Nom per al conjunt de la llengua: català.Noms oficials/formals: valencià (al País Valencià i al Carxe), català (a la resta). Noms col·loquials: català (a les dues Catalunyes i a Andorra), valencià, eivissenc, mallorquí, menorquí, a la Franja noms com ara xapurriau o fragatí amb coexistència amb català, i a l'Alguer alguerès.He redescobert aquest fil a Twitter que parla una mica de com era la situació antany. El problema que li veig és que es basa en documents escrits per tant no reflecteix l'ús del poble pla. Llegiu-vos-el. Jo la sensació que tinc és que els noms col·loquials serien els d'avui dia, mentre que d'oficials/formals quasi que no n'hi hauria per definició, i per al conjunt de la llengua convivien tant català com llemosí.CONTINUEM EL FIL SOBRE ELS NOMS: https://t.co/bAs30ly9sM.— Sergi - Σέργιος  Esperanza) 20 de juliol de 2018Si cap historiador o filòleg en sap res més que ho digui.
Emocions: anticipation
sadness
no emotion

Resposta: Al meu parer hauriem de posar-nos tots d'acord en oblidar les denominacions històriques i posar un nom nou per a la llengua. Podria ésser per exemple llemosí, o languedoc.... A mi personalment no m'importaria gens, si eixa és la manera de potenciar la llengua. Si ens atomitzem tant al final el que passarà és que el castellà (que ningú dubta del seu nom) acabarà amb la nostra llengua. A un andalús no se l'acut dir que parla diferent a un riojano, i viceversa; altrament, nosaltres, no parem de crear diferències, i alhora, tots els indicadors apunten a un descens clar de l'ús del català. Com va dir Carme Junyent, tinc por de la enquesta d'usos lingüístics del mes de juliol.
Emocions: anticipation, fear, joy