Missatge: Ahir nit em va venir a la ment el pitjor moment que he passat en la meva vida i m'ha motivat per preguntar-vos sobre el pitjor moment de les vostres vides. El meu es remunta l'estiu del 1992, any olímpic. Jo visc al costat del Camp Nou i ho vaig passar molt malament al veure  la gent esbojarrada amb la final de futbol. Imagineu-vos quina imatge de terror, voltants del Camp Nou plens de gent amb banderes Egspanyoles de totes les mides, l'estadi ple de gom a gom amb totes les graderíes (menys les grades dempeus) plenes de "rojigualdes". Desitjava amb totes les meves forces que la Selección perdés però no va ser possible. Aquells van guanyar a Polònia 2-1 i vaig que tenir que suportar l'himne, la victòria, l'eufòria garrulera i algún que altre veï que et refregava als nassos la victòria "de los nuestros". Juro que va ser horroròs,la tele només donaven el partit menys Telecinco que fotien les mama chichos ensenyant el cul, no podia sortir de casa estavem sitiats, semblava una nova ocupació espanyola

Resposta: a mi la final em va agafar lluny, em trobava de vacances   el pitjor moment que recordo va ser quan ma germana se'm va avançar -li apassiona el telèfon- al telèfon per dir-me -al juny- que no he aprovat la sele per 3 dècimes -i ho volia saber jo personalment, i no una altra persona-   un minut més tard truca una altra persona -esperançat per dir-me que hi ha hagut un error- i resulta que era una de les 20000 amigues de ma germana, i jo cagant-me en tot...a sobre en aquell estiu havia d'anar a 6 casaments -el primer amb "coro rossiero" i traca valenciana, tot junt, i això que la família era de cuenca- i a casa estàvem pintant les parets...i a sobre em va tocar estudiar per setembre al "pueblo" al costat d'un bar on fotien "niña dulse niña" gairebé les 24 hores del dia, encara no sé com me la vaig treure