Missatge: Us ho explicaré. Geriàtrics o residències per a gent gran, diuen que són el futur negoci. Futur però no progrés, segons el meu punt de vista. Ara es veu que els avis són una nosa, ara ens ha vingut la feina de cop, carai, i els hem d'enxufar en aquestes enormes caixes de gent gran, gent tarada i de tot una mica. Tot ben barrejat. Hi ha els avis amb, no dos dits de front, sinó, amb tres, que han viscut penes i penúries i han lluitat per alçar-se i seguir en vida, fent tristos trencaclosques juntament amb tarats mentals, gent també respectable però més d’acord d’estar al lloc que estan. Tots fent un gran trencaclosques. I ara jo, penso el que em deia la meva àvia, ella que anava cada dia a visitar als avis de la residència. Anna, estan amargats. I no m’estranya! Aquests, els no tan malalts, com cony es deuen sentir, allà dintre? Res, he volgut obrir aquesta reflexió ja que em commou força. Avui en dia els avis no se’'ls respecta i fot trallar de pena. Hauríem d’aprendre de les passades generacions, on els avis eren els que prenien la decisió final en una casa, eren el peu decisiu, el motor. No sé on carai pensem arribar però jo espero no morir-me tancada en aquesta presó pintada de rosa.
Emocions: anticipation
anger
fear

Resposta: aviam, la meua padrina s'ha fet gran, menja perfectaent sola i pot al lavabo també, ara que es pot duxar sola etc etc. La duxo jo, i no m'és cap problema, fins i tot arriba a ser divertit per les continues bromes que fa... ara que si arriba al dia en que sigui un vegetal... doncs no podria cuidar-la jo, igualment ella ni se n'anteraria de qui la cuida o la deixa de cuidar, mentre tinga les seues capacitats mentals jo hi estaré allà.
Emocions: sadness, anticipation, joy