Missatge: No parlem de casar-se, parlem d'una sola llista a les eleccions. Si tan sols una de les opcions volgués "només la unitat", seria tan fàcil com: A) Abandonar.B) Sumar-se a l'altre, no demanant res a canvi.En totes aquestes opcions no cal cap mena d'aprovació per part de l'altre. Com no cal si un nen li diu a l'altre "ja estem d'acord: tu decideixes el color". Per tant, si no es posen d'acord és que volen alguna cosa més. I tots aquests retrets de "jo hi era abans" en són la prova. Recorda que era justament el retret que molts grups feien a Reagrupament, que "ells portaven molts anys picant pedra perquè ara aparegués això".
Emocions: anger
distrust

Resposta: I tant que es vol una cosa més. En alguns casos poder, i en altres no caure a cap parany i assegurar-se de que et puguis fiar dels diputats electes independentistes. No és cosa de "jo hi era abans", és cosa de quin treball hi ha fet, quina credibilitat hi ha, i quina implantació territorial hi ha. Arribar i intentar prescindir d'això, no dóna masses garanties de res. Et posaré un exemple molt extrem i que no pretenc que sigui comparable, però sí que pot servir per entendre certes coses: Des de fa molts anys sempre he volgut que hi hagi una opció amb cara i ulls, només per la independència, i crec que amb això coincidim. Però si tota la gent del PP de la nit al dia em diuen que són independentistes, jo no els votaré, perquè no me'n fiaré, no m'ho creuré. Vull independentisme transversal honest al parlament, i vull poder-me'n refiar. I no em crec SCI, cada pas que fan ratifica la meva sensació. Només me'ls creuria si pactessin una unitat pre-electoral compromesos amb una sèrie de punts programàtics.
Emocions: distrust