Missatge: És possible que siguis anarquista i no t'en hagis adonat. Si la teva idea de relacions socials saludables és un sopar amb els teus amics, on tothom gaudeix la companyia de la resta, les responsabilitats estan dividides voluntàriament i informalment, i ningú dóna ordres o ven res, llavors ets anarquista, així de clar. L'única questió que queda pendent és trobar la manera de fer que el màxim de les teves interaccions diàries s'acostin a aquest model. Sempre que actues sense esperar les instruccions o un permís oficial, ets anarquista. Cada cop que sobrepasses una ridícula regulació quan ningú mira, ets anarquista. Si no confies amb el govern o el sistema educatiu, o creus que els teus caps laborals no saben tan bé com tu, el que és millor per les coses que afecten directament a la teva vida, això també és anarquisme. Ets especialment anarquista quan tens les teves pròpies idees, iniciatives i solucions. Com pots veure, l'anarquisme és el que fa que les coses funcionin i siguin interessants. Si esperessim que les autoritats, especialistes, tècnics.... tinguessin cura de tot, estariem en un món molt problemàtic i fastigosament avorrit. Avui en dia, vivim en aquest món tan problemàtic precisament fins al punt en què abdiquem responsabilitat i control. L'anarquisme és present en tot ésser humà. No té perquè ser tirar còctels molotov o portar màscares negres, encara que hagis vist això per la tele. L'arrel de l'anarquisme és simplement l'impuls de fer les coses tu mateix: la resta seguirà a partir d'aqui.
Emocions: anticipation
disgust
distrust

Resposta: Això no és així. Tot el que diues seria l'esperit anarquista o àcrata, una questió sentimental i políticament feble, i no pas l'anarquisme polític. L'anarquisme polític, la teoría del Bakunin i d'altres exigeix la no existència d'estat, i es tracta d'un ideari polític molt fort. Llavors, el que sigui independentista (si per això entenem els que volen un estat català independent) malament pot ser anarquista.
Emocions: distrust