Missatge: No, no de l'exèrcit espanyol.El fil l'obro ja que com últimament, estic fent una semi-dieta i a més camino bastant, hi ha vegades que utilitzo música militar per no perdre el ritme.S'han obert fils sobre coses molt extranyes i aquest és un més, encara que pensant que s'han obert fils sobre temes militars tal vegada aquest no desentona tant.També he pensat que si tenim un exèrcit podríem utilitzar per exemple aquestes:https://youtu.be/v9GXe5vtYzshttps://youtu.be/Mc5sxNYBJMAhttps://youtu.be/5xbvFfk4-Dc
Emocions: anticipation

Resposta: L'única música militar genuïnament catalana de la qual en queda registre són les marxes de pifres i tambors dels segles XVII i XVIII. Després, evidentment, Catalunya no tenia exèrcit propi ni, per tant, bandes militars; així que ens vàrem perdre el boom de composicions de finals del XIX i principis del XX.Un pifre, per qui no ho sàpiga, és un avantpassat de la flauta travessera més petit, fet de fusta i sense claus (els forats es tapen directament amb els dits, com a la flauta del col·legi). Moltes peces que originalment eren per a pifre han passat a l'instrument més semblant que hi ha al repertori tradicional, el flabiol, però en queda algun rastre: notablement, els Manaies de Girona, que van acompanyats d'una banda de pifres i tambors.A nivell mundial, algunes unitats ceremonials mantenen el pifre com a instrument regimental, per exemple el 3r Regiment d'Infanteria dels Estats Units (La Vella Guàrdia), o els Alabarders de la Guàrdia Reial espanyola.Les tonades tradicionals "Els tres tambors" i "Yankee Doodle" (catalana i nord-americana respectivament) van començar com a marxes militars de pifre i tambor i s'han conservat gràcies a les lletres no oficials que els soldats hi afegien.
Emocions: no emotion, anger