posilstvo;ogled;kazniva dejanja;ogled kraja kaznivega dejanja;kriminaliteta;info:eu-repo/classification/udc/343.54

<s>Fakultet kriminalističkih nauka u Sarajevu U ovom članku govori se o specifičnostima uviđaja kod silovanja.</s><s>Te specifičnosti vezane su uz karakter krivičnog djela silovanja, mjesto, načine i stadije njegovog izvršenja, tipologiju silovatelja, karakter tragova i sudionika u djelu.</s><s>Navode se specifičnosti kriminalističkih tehničkih i taktičkih mjera i radnji vezanih uz objekte uviđaja.</s><s>Na kraju se navode najčešći propusti i greške kod provođenja uviđaja.</s><s>Ključne rijeći: uviđaj, mjesto uviđaja, promatranje kod uviđaja.</s>
<s>Pozitivni propisi zakona o krivičnom postupku u pravilu ne reguliraju pitanja vezana uz način provođenja uviđaja, iako je riječ o temeljnoj procesnoj radnji namijenjenoj izvođenju dokaza neposrednim opažanjem organa postupka i članova uviđajne ekipe.</s><s>Osnovni razlog je u tome što su pravne norme statične i obzirom na akceleracijski razvoj znanosti i tehnike ubrzo postaju prepreka provođenju uviđaja lege artis.</s><s>Propisi ZKP-a ne normiraju materiju uviđaja ni s taktičko-tehničkog, ni s metodičkog aspekta, nego samo određuju pravnu osnovu za njegovo provođenje.</s><s>Neprecizno i nedovoljno riješeno pitanje provođenja uviđaja, dovelo je u kriminalističkoj i krivično pravnoj praksi do toga da uviđajni organi «in concreto» postupaju na različite načine, i da otvorena pitanja rješavaju ad hoc u «hodu» uviđaja prema vlastitom nahođenju.</s><s>To nas je potaklo da se javimo s ovim radom.</s><s>S druge strane pravila kriminalističke znanosti pružaju niz organizacijsko-provedbenih načela i pravila za provođenje uviđaja.</s><s>Raznovrsnost kriminalnih događaja i krivičnih djela u pogledu njihove forme i strukture, promjenjivost njihovog toka , mnogobrojnost uzroka i posljedica, kao i stalno usavršavanje metoda i sredstava za provođenje uviđaja, faktori su koji ne dopuštaju izvođenje stalnih, nepromjenjivih i krutih pravila za provođenje uviđaja.</s><s>Kriminalistička pravila za provođenje uviđaja promjenjiva su kategorija i ovise od niza čimbenika objektivno-subjektivne prirode, kao što su : vrsta lokacije, opseg i veličina mjesta uviđaja, njegova eventualna plurilokalizacija i diskontinuitet, vrsta objekata uviđaja, vrsta krivičnog djela, način i vrijeme izvršenja, vrste i oblici nastalih promjena u vidu tragova i predmeta u vezi s krivičnim djelom, atmosferski i klimatski uvjeti, konfiguracija i topografija terena i sl.</s><s>Konačno, navedena pravila ovise o razvoju suvremene znanosti i tehnologije.</s><s>Zato se može govoriti samo o relativnoj stalnosti pravila i načela kriminalističke nauke koja se primjenjuju kod provođenja uviđaja.</s><s>Bez obzira na rečeno, uviđaj je uvijek procesna radnja s naglašenim kriminalističkim sadržajima, osobito iz područja kriminalističke tehnike kao grane kriminalističke nauke.</s><s>Riječ je o dijalektičkom jedinstvu forme i sadržaja.</s><s>Kombiniranje pravila znanosti i tehnologije i tradicionalnih kriminalističko tehničkih i taktičkih metoda i sredstava nudi svakodnevno nove horizonte efikasnosti u provođenju uviđaja.</s><s>Pri tome treba stalno imati u vidu da provođenje uviđaja spada u područje kriminalističkih istraživanja.</s><s>Primjena pravila kriminalističke znanosti u okvirima uviđaja je proces otkrivanja, utvrđivanja i spoznaje pravno relevantnih činjenica objektivne prirode u konkretnom kriminalnom slučaju.</s><s>Danas je opće poznato da metodologija i tehnika pretraživanja mjesta uviđaja ovisi o vrsti krivičnog djela u smislu sadržaja inkriminacije i mjesta i načina izvršenja.</s><s>Navedeno vrijedi i kod silovanja.</s><s>Zato u svim pravno i kriminalistički složenijim slučajevima treba napraviti plan uviđaja i odrediti područja od neposredne otkrivačko-dokazne važnosti, od bliske važnosti i ostala područja.</s><s>Uviđaj spada u osnovne radnje prvog zahvata organa postupka, čija se funkcija i priroda iscrpljuju u pronalaženju, fiksiranju, provjeravanju, tumačenju, ocjenjivanju i aserviranju dokaznih informacija materijalne prirode.</s><s>U toku uviđaja uviđajna ekipa obavlja niz kriminalističko-tehničkih kriminalistična sekcija</s>
<s>UVOD mjera i radnji, kao niz predmetno-praktičnih operacija pri čemu se mora služiti metodikom provođenja uviđaja, dakle, postupanjem u vezi određene grupacije krivičnih djela predviđenih u pojedinim glavama krivičnih zakona.</s>
<s>U toku uviđaja uviđajni organ i članovi uviđajne ekipe nastoje promatranjem uz primjenu kriminalističkih misaonih procesa utvrditi uzročno posljedičnu povezanost nastalih posljedica s njihovim uzrocima i utvrđene dokazne činjenice usporediti s drugim dokazima.</s><s>Kriminalističko razmišljanje uviđajnog organa i članova uviđajne ekipe je intelektualna i radna aktivnost sui generis, kojom moraju ovladati i razviti je oni, koji su tokom uviđaja obavezni razjasniti krivično djelo.</s><s>Budući da uviđajna ekipa uviđajem mora utvrditi i razjasniti činjenično stanje i njegove specifičnosti neposrednim opažanjem svim osjetilima ( i produžecima osjetila) ona mora na poseban način promatrati činjenice i imati jasne i definirane pojmove kao pretpostavke svojih intelektualnih napora.</s><s>Kao što je vidljivo iz prethodne alineje kod uviđaja se ne radi o prostom opažanju, nego promatranju.</s><s>Pod promatranjem kod uviđaja podrazumijevamo specijalno organizirano opažanje u toku kojeg se selektivno odabire samo dio percipiranog materijala kao relevantnog, dakle koji je u vezi s izvršenim ili pokušanim krivičnim djelom.</s><s>Metodološko određenje obrasca selekcije promatranih objekata uviđaja je konstitutivan element promatračke uviđajne tehnike, a sastoji se u definiranju plana promatranja koji u osnovi obuhvaća: (1) predmet promatranja, (2) instrumentarij promatranja i (3) način registriranja opaženih činjenica (opisivanje, tehničke registracije i dr.).</s><s>Promatranje članova uviđajne ekipe mora biti kvalificirano, objektivno i profesionalno.</s><s>Opisivanje (deskripcija) kod uviđaja je prevođenje osjetilnih doživljaja, tj. opaženih činjenica konkretnog predmeta promatranja i istraživanja u simbolički jezik pravne i kriminalističke znanosti.</s><s>Pri tome veliku ulogu igra pravilna upotreba pravnih i kriminalističkih pojmova i termina.</s><s>Putem opisivanja dobiva se opći uvid u ono što se opisuje.</s><s>Ono mora biti valjano(validno), potpuno, objektivno, sistematično, precizno itd.</s><s>Opisivanje je valjano, ako se podaci koje prikupljamo odnose na pojave i procese (promjene) koje želimo ili moramo opisati.</s><s>Opisivanje je potpuno, ako promatrane pojave i procese zahvaćamo u cjelini.</s><s>Objektivnost opisivanja znači da ono ne smije ovisiti o onome tko vrši opisivanje, nego o onom što se opisuje.</s><s>Opis koji nije objektivan ne može biti valjan.</s><s>Zato iz procesa opisivanja treba eliminirati sve subjektivne ocjene.</s><s>Sistematičnost opisivanja se osigurava ako se u toku opisivanja pridržavamo plana koji je unaprijed stvoren.</s><s>Opis je precizan, kad pomoću njega možemo registrirati i manje razlike u obilježjima koja nas zanimaju.</s><s>Treba precizno odrediti ono što želimo opisati.</s><s>To mora biti pravno relevantno, dakle, u vezi s konkretnim krivičnim djelom ili kriminalnim događajem i to obzirom na njegove stadije izvršenja (ante delictum, tempore delicti i post delictum).</s>
<s>Nerijetko će objekte opisivanja kod uviđaja trebati klasificirati i odrediti redoslijed opisivanja i prioritete, određujući njihovu vrstu i dovodeći ih u vezu s drugim pojavama i procesima.</s><s>Drugim riječima trebat će posebno voditi računa o tzv. privremenim ili prolaznim tragovima, gledajući ih kroz prizmu gnoseološki kritičnog traseološkog vremena, tragu jezgru i sl.</s><s>Pri tome uviđajni organ i članovi uviđajne ekipe trebaju nastojati pojave i procese koje promatraju u okviru retrospektivnog procesa objasniti.</s><s>Objasniti neku pojavu obično znači otkriti uzroke njenog nastanka, mijenjanja i nestanka.</s><s>Treba nastojati dobiti odgovore(otkriti) uzročno-posljedičnu povezanost među objektima promatranja.</s><s>Riječ je o kriminalističkim pitanjima: kako? i zašto?</s><s>Odgovor na navedena pitanja uz ostalo se dobiva stvaranjem misaonog modela izvršenog krivičnog djela silovanja.</s><s>Pri tome uviđajni organ iz raspoloživog fonda informacija smije koristiti samo relevantne informacije, a ne sve raspoložive informacije.</s><s>Da bi razlikovao relevantne od irelevantnih informacija on je prisiljen stvoriti navedeni misaoni model krivičnog djela.</s><s>Tako se odmah rješava informacijskog balasta u vidu irelevantnih informacija.</s>
<s>Iz navedenog proizlazi da je provođenje uviđaja osjetilno-misaona djelatnost (i obratno) koja se ne iscrpljuje u običnom opažanju (percepciji), već je to sistem radnji s bogatim kriminalističkim sadržajem, po čemu se i razlikuje od ostalih procesnih radnji.</s><s>Drugim riječima uviđaj je jedan od procesnih oblika primjene raznih metoda istraživanja objektivne stvarnosti, koji se ne može svesti samo na osjetilno opažanje.</s><s>Iako su kriminalističko tehnička sredstva i metode zastupljeni oko 90 % u Duško Modly</s>
<s>PROMATRANJE I OPISIVANJE KOD UVIĐAJA provođenju uviđaja, složenost radnji tokom njegovog provođenja leži u složenosti i kompliciranosti misaonih zadataka koji se javljaju u njegovom toku kao rezultat promatranja, a ne samo tehničkih zahvata.</s><s>Kako ističe Vodinelić, V. (22) promatranje kod uviđaja je vrsta praktične djelatnosti u odnosu na objekte uviđaja i istovremeno spoznajna metoda koja se sastoji u ciljanom osjetilnom opažanju predmeta i promjena na mjestu uviđaja, koje su uviđajni organ i članovi uviđajne ekipe odabrali i odredili.</s><s>Promatranje, kako je izloženo, po prirodi stvari povezano je s radnom djelatnošću i na taj način predstavlja aktivan odnos uviđajnog organa i članova ekipe prema objektima uviđaja.</s><s>U vezi s navedenim Vodinelić, V. (ibidem) ističe, da je promatračka djelatnost o kojoj je riječ osjetilna i teorijska u smislu postavljanja ciljeva i zadataka uviđaja, planiranja verzija i sl. i organizacijskopraktična (dolazak na mjesto uviđaja, organizacija uviđaja i sl.).</s><s>Iz izloženog proizlazi da promatranje kod uviđaja nije pasivno opažanje, onako kako se nameće osjetilima članova uviđajne ekipe i prosto opisivanje, nego složena spoznajna djelatnost, koju obilježava isprepletenost osjetilnog i racionalnog.</s><s>Glavna svrha uviđaja mora stalno biti u mislima članova uviđajne ekipe.</s><s>Riječ je o traganju za uporištima i materijalnim dokazima po pitanju 9 zlatnih pitanja kriminalistike.</s><s>Traganje se ne smije vršiti nasumice, već selektivno i sekvencijski.</s><s>Stručnost članova uviđajne ekipe udružena s praktičnom obučenošću (trening) i iskustvom ukazuju što treba tražiti kod krivičnog djela silovanja.</s><s>Da bi provođenje uviđaja bilo uspješno treba stalno voditi računa o osobitostima mjesta uviđaja i onome što treba tražiti.</s><s>U praktičnom provođenju uviđaja zbog rutine često se gubi nužan profesionalni pravac.</s><s>Sposobnost da se otkriju i prepoznaju potencijalni materijalni dokazi na mjestu uviđaja preduvjet je za uspješno provođenje uviđaja.</s><s>Prilikom promatranja mjesta budućeg uviđaja, uviđajni organ i članovi uviđajne ekipe trebaju razviti određeni koncept u pogledu tipa i prirode dokaza u konkretnom slučaju, koji trebaju biti objekt interesa.</s><s>Kad je riječ o silovanju materijalni dokazi javljaju se u velikom dijapazonu u smislu njihovog porijekla, kvalitete, kvantitete, agregatnog i faznog stanja, dokazne snage i sl.</s><s>Kad je žrtva silovanja na raspolaganju, ovisno o njenom trenutnom psiho-fizičkom stanju treba ju iskoristiti kao personalni izvor informacija koji može uputiti na moguće oslonce kod pretraživanja mjesta uviđaja.</s><s>U vezi s navedenim treba istaći da uviđaj treba vršiti u cjelini, a ne fragmentarno, «na preskok.» Jordan, F. D. (5,41) upozorava, citiramo: «Nisam nikad vidio da je slučaj izgubljen ili odbačen na sudu, jer je bilo previše dokaza, nego upravo obratno.» Po autoru bolje je prikupiti sporne materijalne dokaze koji nisu potrebni, nego ih zanemariti i kasnije vidjeti da su bili važni za istraživanje slučaja.</s>
<s>Weston, P. B. i dr. (25 ,20) smatraju da ne treba opisivati metode pretraživanja mjesta uviđaja, nego ih samo naznačiti, jer je to prije svega naglašavanje tehnike, a ne svrhe uviđaja.</s><s>Gdje treba tražiti materijalne dokaze primarno ovisi o tipu dokaza koji se traže.</s><s>Kod silovanja se radi uvjetno rečeno o «mješovitim» dokazima.</s><s>To su oni koji upućuju na spolni odnošaj i oni koji upućuju na prinudu.</s><s>Navedeno imperativno traži što točnije određivanje područja na kome se vjerojatno nalaze dokazi.</s><s>ŠTO TREBA ZNATI O KRIVIČNOM DJELU SILOVANJA RADI USPJEŠNOG OBAVLJANJA UVIĐAJA?</s>
<s>Obavljanje uviđaja kod krivičnog djela silovanja komplicira skoro svakodnevno javljanje novih pojavnih oblika seksualno motiviranih krivičnih djela, počinitelja koji se nalaze izvan psihijatrijskih kategorija i ne pokazuju konstitucionalne aberacije spolnog nagona.</s><s>K tome vrlo mali broj krivičnih djela ovisi o materijalnim dokazima kao silovanje uz ostalo i zato, što se iskazi žrtava silovanja prihvaćaju s nepovjerenjem.</s>
<s>«Napad» kod silovanja ima multidimenzionalan karakter, i mora biti neposredan.</s><s>Pojedina silovanja razlikuju se u kontekstu, načinu (obliku) izvršenja i posljedicama.</s><s>Treba dobro poznavati načine izvršenja silovanja u smislu tipičnih i atipičnih radnji izvršenja i propuštanja, kao i tipične socijalno- psihološke i kriminološko-psihološke karakteristike određenog tipa silovanja.</s><s>Silovanjem se na izuzetno grub način vrijeđa najintimnija sfera žrtve i napada ne samo spolni nego ukupni integritet i dignitet žrtve.</s>
<s>Uviđajni organ i članovi uviđajne ekipe moraju mnogo znati o krivičnom djelu silovanja, načinima izvršenja, a posebno moraju poznavati silovanja obzirom na psihološke motive silovatelja.</s><s>Treba poznavati način i vrste primjene sile i/ili prijetnje.</s><s>Opće okolnosti pod kojima se vrše silovanja su vrlo heterogene.</s><s>Ipak u osnovi ih determiniraju tri vrste činjenica: (1) one koje se odnose na kriminalistična sekcija</s>
<s>PROMATRANJE I OPISIVANJE KOD UVIĐAJA karakter i modalitete upotrijebljene sile i/ili prijetnje, (2) one koje se odnose na osobna objektivna (tjelesni status) i subjektivna svojstva (karakter i dr.) počinitelja i žrtve i (3) one koje se odnose na druge objektivne vanjske okolnosti neovisne od počinitelja i žrtve.</s><s>Kad je riječ o upotrebi sile treba utvrditi da li je ona u danim uvjetima primjene, bila podobna i dovoljna da žrtvu prinudi na spolni odnošaj, odnosno u slučaju otpora žrtve da ga anulira.</s><s>Podobnost i intenzitet primijenjene sile u konkretnom slučaju treba cijeniti u odnosu na ličnost žrtve i počinitelja.</s><s>Karakter prinude mora biti takav da presudno utječe na volju žrtve.</s><s>Kad je riječ o primjeni prijetnje treba prosuđivati njenu ostvarljivost u konkretnim uvjetima.</s><s>Ako ne postoji mogućnost njene neposredne primjene u konkretnim okolnostima dovodi se u pitanje njena ozbiljnost, odnosno relevantnost.</s><s>Pri tome treba imati u vidu da se načelno ne traži da je počinitelj imao realnu mogućnost da ostvari prijetnju.</s><s>Drugim riječima, stalno treba imati u vidu kriterije objektivne i subjektivne prirode koji govore u prilog ozbiljnosti ( ili neozbiljnosti ) prijetnje.</s><s>Posebno treba dobro poznavati informacijsko-identifikacijske indicije kod silovanja, kao i mehanizme dobrovoljnog i nasilnog spolnog odnošaja ili s njim izjednačene spolne radnje.</s><s>Isto tako, treba poznavati «tehnike» izvršenja silovanja u smislu ponašanja prije, u toku i nakon silovanja, kao i karakteristike mobilnih i imobilnih silovanja.</s><s>Treba poznavati i načine protivljenja, odnosno otpora žrtve i njeno ponašanje u toku silovanja ili neposredno nakon toga.</s><s>Osim poznavanja tipologije silovatelja, posebno treba dobro poznavati oblike seksualnog sadizma.</s><s>Kad je riječ o tragovima, treba dobro poznavati tragove koji prate silovanja danas.</s>
<s>Na ovom mjestu treba upozoriti da se na temelju odredaba krivičnih zakona u okviru kriminalističke znanosti stvaraju tzv. kriminalističke karakteristike krivičnih djela, kao oblik metodičkih preporuka.</s><s>Te preporuke daju polazišne informacije kod pojedinih krivičnih djela, pa tako i silovanja.</s>
<s>KOJE ODGOVORE TREBA DOBITI UVIĐAJEM KOD SILOVANJA?</s><s>Iz do sada izloženog proizlazi da uviđaj mora imati istraživački karakter u smislu, da mora biti neposredno istraživanje i proučavanje materijalnih objekata, uz istovremeno vršenje kriminalističkih radnji kao oblika primjene znanstvenih metoda i sredstava.</s><s>Suvremeno provođenje uviđaja traži znanstveni pristup, osobito kod krivičnih djela kao što je silovanje.</s><s>Primarno treba dobiti odgovore vezane uz krivično pravne i kriminalističke karakteristike krivičnog djela silovanja.</s><s>U njih spadaju: način izvršenja (tehnički modus operandi), situacija izvršenja djela, svojstva ličnosti počinitelja i žrtve itd.</s><s>Drugim riječima treba dobiti odgovor o svim tipičnim i individualnim obilježjima krivičnog djela silovanja značajnim za primjenu kriminalističkih metoda, sredstava i postupaka.</s><s>Pri tome posebnu ulogu igra sklop strukture krivičnog djela silovanja u smislu prostora (okoline), vremena, sredstva i načina izvršenja, sudionika u djelu, socijalnog okruženja i sl.</s><s>Prostorni sklop u smislu užeg i šireg geografskog prostora s topografijom kad je riječ o otvorenim prostorima igra važnu ulogu u vezi s nastankom i distribucijom tragova i predmeta.</s><s>Važnu ulogu osim geografskog faktora igra i objektivno-tehničko okruženje koje je pratilo silovanje po stadijima izvršenja.</s><s>U toku uviđaja imperativno treba provesti «autopsiju» ponašanja silovatelja i žrtve misaonom rekonstrukcijom, a u slučaju potrebe i realnom, nakon dinamičkog stadija uviđaja.</s><s>Način izvršenja silovanja «skida masku» s ličnosti silovatelja i žrtve.</s>
<s>Uviđaj treba tako provesti da se na temelju njegovih rezultata može postaviti kriminalistička diferencijalna dijagnoza o slučaju.</s><s>Po američkoj kriminalističkoj doktrini riječ je o «teoriji zločina.</s><s>»Fitzgerald, J. D. i dr. ( 1,12) smatraju da tu teoriju čine svi raspoloživi podaci koji se spajaju u opću shemu koja povezuje međusobno sve činjenice i hipoteze o krivičnom djelu bez internih kontradikcija.</s><s>Pri postavljanju navedene dijagnoze, važnu ulogu igraju obilježja krivičnog djela silovanja stvarne i pravne prirode (prostorna, vremenska, modalna, instrumentalna, subjektivna i Zbog specifičnosti krivičnog djela silovanja u smislu dane inkriminacije, posebnu pažnju tokom uviđaja treba posvetiti slijedećim elementima tragova: (1) vrsti, njihovoj dužini, širini, visini, dubini, početku, toku i završetku tragova, (2) morfološkim karakteristikama (pojavni oblici) , (3) generatorima (izvorima) i mehanizmima njihovog nastanka (odražavanje i/ili separacija), (4) vrsti, svojstvima i Duško Modly</s>
<s>Pravilno provođenje uviđaja u traseologijskom smislu je osobito važno kada se radi o slučajevima pedofilije (pedotropije) u kojima su žrtve vrlo mala djeca koja ne mogu poslužiti kao dobar izvor personalnih informacija.</s><s>Isto tako, posebnu pažnju treba obratiti utvrđivanju detalja koji upućuju na način pristupa žrtvi u smislu trenutačnog iznenadnog napada («Con», «Blitz» i «Surprise»), zloupotrebe povjerenja i otmice.</s><s>Uviđaj treba biti osobito detaljan u slučajevima sumnji na primjenu hipnoze i omamljujućih sredstava.</s><s>Treba naći uporišta materijalne prirode koja upućuju na psihološke motive silovatelja (sadističko silovanje, silovanje u bijesu, silovanje dominacije, zavođenje, etničko silovanje i sl.).</s>
<s>S kriminalističko-tehničkog aspekta treba utvrditi i iskoristiti u otkrivačko-dokazne svrhe slijedeće informacijske elemente tragova : (1) mjesne (gdje?), (2) vremenske (kada?), (3) modalne (kako?), (4) subjektivno-identifikacijske (tko? s kim? koga?), (5) objektivne-identifikacijske (čime? što?) i (7) motivacijske (što?).</s><s>Uvijek treba imati u vidu da traganje za materijalnim dokazima u vidu tragova i predmeta stvarno počinje s efikasnom zaštitom mjesta zločina koje je u pravilu u ingerenciji uniformirane policije.</s>
<s>Mjesto uviđaja ne smije se pretraživati (istraživati) mehanički, po šabloni, rutinski, bez upotrebe mašte i intuicije vezane uz krivično djelo silovanja.</s><s>Treba primjenjivati specifična sredstva promatranja i posebna sredstva za fiksiranje i aserviranje materijalnih objekata.</s><s>Kako ističu Pavišić, B. i dr. ( 17 ,205 i dalje) pri tome posebnu ulogu igraju konceptualna sredstva kao što su: kriminalistički pojmovi, traseologija, učenje o verzijama i sl. pomoću kojih se organizira i interpretira promatranje tokom uviđaja.</s><s>Korištenje tih specijalnih materijalnih i konceptualnih sredstava daje promatranju kod očevida kvalitetu koja nedostaje svakodnevnom laičkom promatranju.</s><s>Uviđajem se ne promatra samo krivično djelo, nego njegove posljedice, situacija na mjestu uviđaja, rezultati uzajamnog djelovanja između sudionika u djelu, korištena sredstva i sl.</s><s>Riječ je o promjenama koje su nastale u vezi s pokušanim ili izvršenim silovanjem.</s><s>One traže interpretaciju radi odvajanja relevantnog od irelevantnog, značajnog od beznačajnog.</s><s>Pfister, W. ( 18 ,45 i dalje) s pravom upozorava da se kao informacije o krivičnom djelu ne javljaju osjeti i opažaji, nego rezultati njihove racionalne obrade, kao sinteza osjetilnog opažanja i teoretskih predodžbi.</s><s>Krivični događaj nije objekt neposrednog saznanja pomoću uviđaja, nego rezultat zaključivanja na temelju posljedica u vidu materijalnih promjena, vidljivih(aktualnih) i nevidljivih(potencijalnih) koje su se manifestirale u vidu tragova i predmeta.</s><s>Karakter situacije na mjestu uviđaja diktira način provođenja uviđaja.</s><s>Pod pojmom mjesto uviđaja u ovom radu podrazumijevamo sva mjesta koja su u vezi s pokušanim ili izvršenim silovanjem obzirom na njegove faze izvršenja: ante delictum, tempore delicti i post delictum.</s><s>Iz kriminalističke prakse poznato je da izvori materijalnih (ali i personalnih) informacija nisu ograničeni samo na tzv. «kriminalnu scenu», nego na sva mjesta i predmete koji su u vezi s izvršenim ili pokušanim silovanjem.</s><s>Tragovi i predmeti nađeni na mjestu uviđaja kod silovanja, rijetko se mogu koristiti neposredno u otkrivačko-dokazne svrhe bez pomoći stručnih osoba i vještaka, tzv. stvarni dokazi.</s><s>To zna rezultirati pasivnim odnosom uviđajnog organa i članova uviđajne ekipe prilikom traseološke eksploatacije mjesta uviđaja.</s><s>Prioritet se obično daje tragovima i predmetima koji mogu poslužiti za identifikaciju počinitelja i žrtve i utvrđivanje načina njihove participacije u djelu, a zanemaruju se tragovi i predmeti koji govore u prilog načina i vremena izvršenja silovanja, dakle prirode krivičnog djela, a eventualno mjesne i stvarne nadležnosti organa postupka.</s><s>Zaboravlja se pod pritiskom «psihoze mjesta uviđaja» da treba dati odgovor i na oblik krivnje (mens rea), dakle način ulaska u kažnjivu zonu i posebne elemente konkretnog krivičnog djela (actus reus, biće).</s><s>Stručna pomoć u izvođenju uviđaja je često neophodna.</s><s>Dijapazon stručnih pomoćnika i savjetnika kada je riječ o silovanju je vrlo velik.</s><s>Ta pomoć mora biti potrebna (neophodna) u slučajevima koji ne trpe odlaganje.</s><s>Nemoguće je na ovom mjestu enumerirati sve vrste i oblike pomoći u toku uviđaja, jer imaju strogo individualni karakter i variraju od slučaja do slučaja i organa kriminalistična sekcija</s>
<s>NAČIN PROVOĐENJA UVIĐAJA KOD SILOVANJA do organa.</s><s>S kriminalističkog stanovišta ona mora biti raznovrsna, nesebična i stalna.</s><s>U osnovi može biti direktna i indirektna.</s><s>Neki oblici pružanja ove pomoći ustalili su se u praksi i često se ponavljaju kao tzv. kriminalističko-tehnička pomoć.</s><s>Primarno je riječ o tzv. stručnim pomoćnicima, a rjeđe o stručnim savjetnicima.</s><s>Rad stručnih osoba u vidu savjetnika ili pomoćnika može sadržajno biti jednak radu vještaka, ali bez jednake procesne vrijednosti.</s><s>Kad je riječ o uviđaju kod silovanja na prvom mjestu bit će kriminalističko tehnička pomoć.</s><s>Ona je posebno važna kod tzv. hitnih slučajeva u traseološkom smislu.</s><s>Ta pomoć koja se mora pružati uz aktualne kriminalističko-tehničke standarde, je u najužoj vezi s pronalaženjem, fiksiranjem, tumačenjem, aserviranjem i dr. tragova i predmeta i drugih corpora delicti.</s><s>U skladu s procesnim odredbama većine zemalja uviđajni organ može zatražiti od osobe odgovarajuće struke da mu radi objašnjenja pojedinih tehničkih pitanja ili drugih stručnih pitanja koja se postavljaju u vezi s pribavljenim dokazima daju potrebna obavještenja.</s><s>Objašnjenje se može tražiti od pravne ili fizičke osobe.</s><s>Riječ je o stručnim konzultantima uviđajnog organa.</s><s>Odredbe ZKP-a ne predviđaju stručne profile pomoćnika i konzultanata, nego samo mogućnost njihovog korištenja.</s><s>To znači da uviđajni organ može odabrati stručne pomoćnike i savjetnike onih stručnih profila koji se u konkretnom slučaju, obzirom na vrstu tehničkih i drugih stručnih pitanja traže.</s><s>Kad se uviđaj obavlja u prisutnosti stručnih osoba i vještaka govori se o kombiniranom uviđaju.</s><s>Ukoliko su vještaci koji prisustvuju uviđaju u mogućnosti da u toku uviđaja ili neposredno iza njega daju nalaz i mišljenje govorimo o vještačenju u užem smislu.</s><s>Prostor nam ne dozvoljava da se opširnije osvrnemo na vrste vještačenja u toku uviđaja kod silovanja.</s><s>Ipak, ukazali bi na važnost situacijskih i dijagnostičkih kriminalističkih vještačenja.</s><s>Kod situacijskog kriminalističkog vještačenja predmet vještačenja je situacija na mjestu uviđaja.</s><s>Promjene na mjestu krivičnog djela, osobito kada je riječ o silovanju su najrazličitijim načinima prostorno, vremenski i uzročno posljedično međusobno povezane.</s><s>Zato se situacijsko vještačenje javlja kao nužno kada god se traže integrativne analize.</s><s>Prema Modly, D. (11,677-678) osnovni objekt situacijskog vještačenja su informacije izvedene iz dinamičke strukture mjesta kriminalnog događaja u cjelini, a ne pojedinih njezinih izoliranih elemenata, kao što je slučaj kod tradicionalnih vještačenja.</s><s>Situacijsko vještačenje utvrđuje kriminalni događaj ili krivično djelo s različitih stanovišta: mjesta, vremena, strukture, povezanosti između sudionika događaja, posljedica radnji u obliku tragova i predmeta krivičnog djela itd.</s><s>Cilj je situacijskog vještačenja da se utvrdi kriminalni događaj ili krivično djelo kao sistem, preko situacije mjesta događaja, kao njegovog podsistema.</s><s>Vrši se sistematska analiza pripremanja, izvršenja i maskiranja krivičnog djela.</s><s>Situacijskim vještačenjem razvija se operativna dimenzija kriminalističkih vještačenja.</s><s>Tim vještačenjem daje se dijagnoza mjesta događaja i posredno mjesta krivičnog djela.</s><s>Situacijsko vještačenje je vrsta kompleksnog vještačenja.</s><s>Pojedini vještaci kao članovi tima vještaka ispituju istovremeno pojedine pod strukture (elemente) situacije mjesta događaja (uviđaja), a vještak situolog, u ovom slučaju vodeći vještak, oblikuje mišljenje o mjestu događaja kao sistemu.</s><s>On usmjerava i upravlja čitavim kompleksnim vještačenjem radi ostvarenja zajedničkog jedinstvenog cilja.</s><s>Istovremeno se ispituju različiti objekti uviđaja na različitim nivoima, kao i situacija mjesta događaja u cjelini.</s><s>Uzimaju se u obzir sve polazišne informacije kao i rezultati drugih procesnih radnji.</s><s>Raspoloživi arsenal metoda situacijskog vještačenja nije samo zbroj postojećih tradicionalnih metoda.</s><s>Polazeći od teoretskih zasada o kriminalističkoj situaciji, stvara se posebna metodika.</s><s>U ispitivanju trebaju sudjelovati ravnopravno sve oblasti prirodno-znanstvene kriminalistike obzirom na vrstu krivičnog djela.</s><s>Kad je riječ o silovanju nužno je i sudjelovanje sudskog medicinara i sudskog psihologa, a nerijetko i psihijatra.</s>
<s>Mjesto događaja, u našem slučaju uviđaja, pruža stručnjacima dragocjene informacije o ličnosti počinitelja i njegovim metodama, kao i o ličnosti žrtve.</s><s>Vještak situolog mora raspolagati temeljnim znanjima iz znanstvenih oblasti koje su značajne za teoriju kriminalističke situacije.</s><s>Navedeno situacijsko vještačenje je kompleksno vještačenje sui generis.</s><s>Kod ostalih kompleksnih vještačenja predmet vještačenja je uži u vidu traga ili predmeta, dok je ovdje totalan.</s><s>Predmet vještačenja je cjelokupna materijalna situacija mjesta događaja s čitavim kompleksom tragova i predmeta.</s><s>Ovo se vještačenje u pravilu provodi paralelno s dinamičkim stadijem uviđaja.</s><s>Druga kategorija vještačenja koju treba provoditi u toku uviđaja su dijagnostička vještačenja.</s><s>Kako ističe Modly, D. (11,80) to su vještačenja u okviru kojih se ekspertizni zadaci rješavaju dijagnostički.</s><s>Tu spada: utvrđivanje vremena izvršenja krivičnog djela, mehanizam njegovog izvršenja, način kriminalnog sudjelovanja određene osobe, utvrđivanje pojedinih osobina vezanih uz osobe, životinje i predmete itd.</s><s>U okviru ovih vještačenja vještak dijagnosticira pojavu koju istražuje i Duško Modly</s>
<s>NAČIN PROVOĐENJA UVIĐAJA KOD SILOVANJA donosi argumentirani zaključak koji ima dokazno značenje, ako je uzročno-posljedično povezan s događajem koji se istražuje.</s><s>Međutim, u zaključku dijagnostičkog vještaka nedostaje element konkretnosti, koji je karakterističan za identifikacijska vještačenja.</s><s>Zadaci dijagnostičkog vještaka tipični su za određene situacije.</s><s>Danas se općenito smatra da su zadaci kriminalističkog dijagnostičkog vještaka uz ostalo: utvrđivanje mehanizma nastanka tragova, pravac i intenzitet djelovanja objekata koji generiraju tragove, utvrđivanje vremena nastanka tragova i redoslijeda njihovog nastanka, utvrđivanje mehanizma međusobnog djelovanja objekata prema nađenim tragovima i dr. Specifična osobitost dijagnostičkih vještačenja je utvrđivanje tipičnih obilježja određenih objekata u danoj situaciji.</s><s>U dijagnostičke ekspertizne zadatke spada i određivanje mogućnosti obavljanja konkretnih radnji, što je osobito važno kod silovanja.</s><s>Ekspertizna dijagnostika ima svoje podvrste: prezentalnu, prognostičku, kauzalnu i genetičku dijagnostiku.</s><s>Uspješno istraživanje u toku uviđaja, a i kasnije u toku tzv. operativne obrade policije traži planiranje, koordinaciju u radu, kontinuirani rad i primjeren ritam operandi.</s><s>Obzirom na specifičnosti krivičnog djela silovanja u provođenju uviđaja neophodno je prisustvo istražitelja specijaliste za tzv. seksualne delikte, koji će kasnije nastaviti rad na slučaju.</s><s>U vezi s rečenim čini nam se umjesnim na ovom mjestu citirati Jordana, F. D. ( 5, 40):» Staviti potpunu odgovornost za istraživanje mjesta krivičnog djela u ruke nekoga tko će kasnije imati malo ili nimalo daljnjeg kontakta s istraživanjem ili odgovornošću s kasnijim istraživanjima van mjesta uviđaja, je poziv potencijalnim problemima.» Smatramo da je navedena konstatacija ispravna i da je vrijeme da se prekine sa «svaštarskim» uviđajnim ekipama koje su nadležne za sve delikte.</s><s>To je negiranje postulata suvremenog poduzimanja uviđaja.</s><s>Svakako da se specijalizirane ekipe za vršenje uviđaja ne mogu stvoriti preko noći i da zahtijevaju znatna materijalna sredstva i oblike obrazovanja, ali bi obavezno trebalo na uviđaj zvati specijalistu za tzv. seksualne delikte i to onog koji će raditi na konkretnom slučaju, bez obzira da li je riječ o nepoznatom ili poznatom počinitelju.</s><s>Način provođenja uviđaja ovisi o tome da li je silovanje izvršeno na otvorenim prostorima ili u zatvorenom prostoru.</s><s>I u jednom i u drugom slučaju u praksi su često sporna određivanja mjesta uviđaja.</s><s>Tako je npr. poznato da silovatelji koji ispoljavaju voajerističke crte promatraju jedno vrijeme svoje žrtve prije napada.</s><s>To promatranje gledano u vremenskim okvirima može varirati od nekoliko sati do nekoliko dana, pa i mjeseci.</s><s>U takvim slučajevima područje izvan stana žrtve obavezno dolazi u obzir kao mjesto uviđaja.</s><s>Isto tako, traseološki je relevantan put dolaska i odlaska počinitelja (itinerar).</s><s>Obično prilikom odlaska mu popušta pažnja pa može odbaciti neke predmete, vršiti veliku i malu nuždu i sl. i ostaviti dragocjene tragove.</s><s>Kad je silovanje izvršeno na otvorenom prostoru mjesto uviđaja može obuhvatiti veliki prostor.</s><s>To su npr. slučajevi praćenja žrtve, bijeg žrtve i sl.</s><s>Riječ je često o plurilokalizaciji i diskontinuitetu mjesta uviđaja.</s><s>Ako žrtva prisustvuje uviđaju njezina suradnja može biti od velike koristi.</s><s>Pri tome treba imati u vidu da žrtvina sigurnost i dobrobit imaju prioritet.</s><s>Na mjestu uviđaja često postoje brojna pitanja na koja odgovor može dati samo žrtva, a koja mogu omogućiti detaljno istraživanje mjesta uviđaja.</s><s>Iskaz žrtve može ukazati na izvjesne okolnosti silovanja koje uviđajnoj ekipi pružaju jasniju sliku mjesta uviđaja u odnosu na nastupile materijalne promjene.</s><s>Prisustvo žrtve omogućava i provođenje tzv. preliminarnog intervjua, koja radnja ne spada u provođenje uviđaja, ali na temelju kojeg se dobiva uvid o ulozi žrtve u djelu i omogućava ocjena njenog psihofizičkog stanja.</s><s>Žrtva može pokazati predmete koje je počinitelj dodirivao, pomicao ili poremetio njihov normalan položaj.</s><s>Ona može ukazati na predmete koji su nestali ili koji se nalaze na mjestu uviđaja, a ranije ih nije bilo.</s><s>Svakako da prisustvo žrtve koja je iskrena i koja je dobro zapažala i dobro se prisjeća smanjuje rizik od propusta (previda) uviđajne ekipe koja ne poznaje okolinu mjesta uviđaja.</s><s>Kako ističe Jordan, F. D. ( 5 ,43) pomaganje žrtve u istraživanju mjesta uviđaja može koristiti i žrtvi, jer ona na taj način ima aktivnu ulogu u hvatanju ili razotkrivanju počinitelja (poznatog ili nepoznatog) i to joj može omogućiti da uspostavi makar djelomičnu kontrolu nad svojim životom.</s><s>Istovremeno na taj način žrtva stječe dojam da se na «njenom» slučaju radi i da će nešto biti učinjeno.</s><s>Ova svojevrsna kontrola žrtve nad radom uviđajne ekipe ima pozitivnu ulogu na njen rad.</s><s>Zbog prirode krivičnog djela silovanja žrtvi će koji puta trebati postaviti pitanja intimne prirode koja joj se na prvi pogled mogu činiti da nemaju veze s izvršenim djelom.</s><s>Žrtvi treba objasniti svrhu tih pitanja.</s><s>Na taj način izbjeći će se mnogi komunikacijski nesporazumi.</s>
<s>Mjesto uviđaja: mjesto uviđaja kod silovanja uključuje svaki prostor ili predmet kao sistematsku cjelinu koji su objekt istraživanja u vezi s izvršenim krivičnim djelom silovanja.</s><s>Da bi se mogle kriminalistična sekcija</s>
<s>NAČIN PROVOĐENJA UVIĐAJA KOD SILOVANJA objasniti okolnosti mjesta uviđaja treba prethodno odrediti (identificirati) njegovu preciznu lokaciju, granice rasprostranjenosti, objekte koji ga čine, stanje koje na njemu vlada i okvirne odrednice pristupa daljnjoj kriminalističko tehničkoj i taktičkoj obradi.</s><s>U slučaju zaticanja žrtve silovanja i/ili počinitelja na mjestu uviđaja njih treba tretirati kao objekte uviđaja.</s><s>Ukoliko su napustili mjesto uviđaja smatramo da ih se u razumnom roku, koji trebaju odrediti krivičnopravna i kriminalistička znanost, može tretirati kao dislocirano mjesto uviđaja.</s><s>Unutar kriminalističke znanosti razlikuju se iz praktičnih razloga mjesta uviđaja na ona u užem i širem smislu.</s><s>U užem smislu riječi to je prostor gdje je krivično djelo izvršeno ili pokušano.</s><s>U širem smislu to je bliža ili daljnja okolina, odnosno sva mjesta u vezi s krivičnim djelom.</s><s>Mjesto uviđaja u užem smislu javlja se kao ogledalo počinitelja.</s><s>Ono predstavlja ostvarenu psihologiju počinitelja i žrtve silovanja, jer se ljudska psiha izražava u djelatnosti.</s><s>Sukladno kriminalističkoj postavci da je djelo zrcalo počinitelja, mjesto silovanja je u mnogim slučajevima polazna i završna točka svih kriminalističkih istraživanja.</s>
<s>Mjesto uviđaja je glavni nositelj tragova i predmeta u vezi sa silovanjem.</s><s>Ono ukazuje na kretanje i način djelovanja počinitelja.</s><s>Opći izgled mjesta uviđaja može ukazati na pogodnost za izvršenje silovanja, na izvršene pripreme i sl.</s><s>Najvažnije je što se pažljivim pregledom mjesta uviđaja mogu dobiti odgovori na pitanje: kakve je tragove morao i mogao ponijeti počinitelj na sebi i kakve je morao i mogao ostaviti na mjestu izvršenja.</s><s>Detaljno provođenje uviđaja može otkriti fingirano silovanje.</s><s>Mjesto uviđaja daje odgovor na modus operandi počinitelja.</s><s>Uvjetno rečeno riječ je o svojevrsnom potpisu ili tvorničkom znaku počinitelja.</s><s>Utvrđeni modus operandi javlja se kao identifikacijska karakteristika koja se kod serijskih silovanja koristi za izradu kriminalističkog profila počinitelja.</s><s>Prema načinu izvršenja mogu se izvesti i zaključci o osobnim i karakternim crtama počinitelja.</s>
<s>Pravilnom kriminalističko tehničkom obradom mjesta uviđaja može se dobiti odgovor o načinu pristupa počinitelja žrtvi silovanja, osobito da li je silovanje bilo planirano ili spontano izvedeno, o načinu primjene prinude, načinu vezivanja žrtve i drugim oblicima imobilizacije i sl.</s><s>Mogu se izvesti i zaključci u pravcu da li je sila primijenjena da se svlada žrtvu ili radi povećanja seksualne uzbuđenosti.</s><s>Sve je to važno za utvrđivanje načina ulaska u kažnjivu zonu i kvalifikaciju djela.</s><s>Uspjeh budućeg postupka, osobito krivičnog, u znatnoj mjeri ovisi o kvaliteti i pravovremenosti pronalaženja i osiguranja nositelja materijalnih informacija organske i anorganske prirode.</s><s>U tom smislu uviđaj se javlja kao temeljna procesna radnja koja služi toj svrsi.</s><s>Tragovi i predmeti u vezi s krivičnim djelom kao prirodno-materijalne forme signala u osnovi sadrže informacijske elemente u pogledu 9 zlatnih pitanja kriminalistike.</s><s>Danas unutar kriminalističke znanosti sve informacije materijalne prirode obzirom na njihovu dokaznu vrijednost dijele se na one s općom informacijskom vrijednošću i one s identifikacijskom vrijednošću.</s><s>Iz tih se informacija otkrivaju i dokazuju krivično pravno relevantne činjenice pod pretpostavkom da su te informacije osigurane u procesnom poretku, dakle, po normama zakona o krivičnom postupku, što je svakako uviđaj.</s><s>Prostor mjesta uviđaja treba uvijek precizno smjestiti u određeni geografski prostor.</s><s>To pretpostavlja lociranje u užem smislu, tj. određivanje prostora uviđaja kao cjeline.</s><s>Riječ je o orijentaciji.</s><s>Na otvorenim prostorima orijentaciju treba ostvariti egzaktnim metodama kao što je npr. GP sistem.</s><s>Sam prostor na kome se poduzima uviđaj može biti netaknut, neizmijenjen i izmijenjen.</s><s>Važnu ulogu igra i pozicioniranje mjesta uviđaja u smislu određivanja prostornog odnosa cjeline mjesta uviđaja prema drugim objektima koji su značajni za obradu mjesta uviđaja.</s><s>Kod provođenja uviđaja važno je voditi računa o tragovima po vrstama informacija koje pružaju (sadrže).</s><s>Tako razlikujemo tragove koji ukazuju: (1) na postojanje krivičnog djela, (2) identitet sudionika u djelu, (3) način izvršenja (kriminalna tehnika počinitelja), (4) sredstva izvršenja (instrumenta sceleris), (5) na mjesto izvršenja djela, (6) na vrijeme izvršenja djela, (7) koji ukazuju na motiv krivičnog djela i sl.</s><s>Interesantna je podjela kontaktnih tragova koju daju Lee, H. C. i dr. ( 7 ,36).</s><s>Oni kontaktne tragove razlikuju prema: (1) vrsti krivičnog djela, (2) prema vrsti materijala, (3) prema porijeklu, (4) prema agregatnom stanju, (5) prema pitanju na koje treba odgovoriti, (6) prema načinu nastanka traga i (7) prema vrsti traga.</s><s>Prioritet treba dati kratkotrajnim ili prolaznim tragovima, kao i uvjetnim (kondicionim) tragovima kao što su svjetlo, dim, vatra, položaj, vozilo, tijelo i sl.</s><s>Tragovima smo posvetili nešto više prostora, jer najmanje 90 % aktivnosti uviđajne ekipe otpada na kriminalističko-tehničke poslove prilikom pregleda mjesta uviđaja, a to nije ništa drugo nego rad s Duško Modly</s>
<s>Taktika izvedbe uviđaja tragovima i predmetima u vezi s krivičnim djelom.</s><s>Tehnička sredstva i metode koje se koriste u toku uviđaja kod silovanja primarno su uvjetovani načinom izvršenja i ostavljenim tragovima.</s>
<s>Kako ističe Modly, D. (11,753-754) pod taktikom izvedbe uviđaja treba podrazumijevati organizacijsko-taktičke principe istraživanja mjesta uviđaja, uz primjenu kriminalističkih i procesnih pravila i načela.</s><s>Pravila provedbe uviđaja promjenjiva su i ovise od niza čimbenika kao što su: lokacija, opseg i veličina mjesta uviđaja, vrsta krivičnog djela, način izvršenja, vrsta tragova i predmeta, klimatski uvjeti, doba dana, vidljivost, čujnost i sl.</s><s>Kako je istaknuto postupak uviđajne ekipe treba biti s tehničko-taktičkog stanovišta kontinuirani misaoni i dokazni radni proces u skladu s pravilima kriminalistike i normama procesnog prava.</s><s>Primjena pravila kriminalistike u okviru uviđaja je proces utvrđivanja i spoznaje relevantnih činjenica i njihovog uzročno-posljedičnog objašnjenja i povezivanja s drugim dokazima u cilju utvrđivanja istine.</s><s>Svaki oblik istraživanja mjesta uviđaja složena je i odgovorna djelatnost, određeni sistem diktiran metodološkim razlozima i odlikuje se time da među elementima koji ga čine, postoji niz povezanosti i odnosa.</s><s>Način i redoslijed realizacije pojedinih mjera i radnji u toku uviđaja izaziva određeni utjecaj na mogućnost nastajanja, efikasnost i svrsishodnost manifestiranja drugih elemenata danog sistema.</s><s>Neizbježan uvjet za pravilno odvijanje složenih radnih procesa tokom uviđaja jest izrada odgovarajućeg sistema njihove provedbe(organizacije) temeljenog na klasifikaciji radnji što tvore te procese u skladu s utvrđenim redom koji obuhvaća karakter, svrhu i mogućnost tih aktivnosti.</s><s>Pravilna organizacija rada tokom uviđaja uvjetovana je sadržajem inkriminacije, u našem slučaju krivičnog djela silovanja.</s><s>Način provođenja uviđaja mora biti takav da svede na minimum nepredvidive okolnosti koje mogu otežati ili onemogućiti pravilno provođenje uviđaja i da se postigne maksimalna efikasnost u smislu pronalaska izvora dokaznih informacija materijalne prirode, ali i personalne, i korištenja ljudskih efektiva i tehničkih sredstava.</s><s>Po prirodi stvari kad je riječ o silovanju traži se posebna taktika postupanja kod uviđaja.</s><s>Riječ je o posebnoj metodici provođenja uviđaja.</s><s>Kod složenih krivičnih djela relacijske prirode kakvo je silovanje, postoje posebne tzv. «istražne situacije» u različitim varijacijama.</s><s>Za svaku istražnu situaciju potrebno je izraditi algoritam koji omogućava da se pravila kriminalističkih metodika, u našem slučaju tzv. seksualnih delikata podignu na viši nivo.</s><s>Tako se kod silovanja moraju uočavati tipične situacije na mjestu krivičnog djela koje su važne za pravilno provođenje uviđaja.</s><s>Za takve situacije izrađene su preporuke tehničko-taktičke prirode.</s><s>Kad je riječ o uviđaju te preporuke u najvećem dijelu imaju kriminalističko-tehnički karakter.</s><s>Da bi se uviđaj pravovremeno i pravilno proveo treba voditi računa o zadacima uviđaja.</s><s>U osnovi ti zadaci su: (1) pronalaženje, prikupljanje i fiksiranje tragova i predmeta, radi očuvanja što vjernije slike mjesta uviđaja u cjelini i pojedinačno, (2) izučavanje okolnosti krivičnog djela.</s><s>Taj zadatak se postiže logičkim i kronološkim povezivanjem svih objektivnih okolnosti djela.</s><s>Riječ je o misaonoj rekonstrukcji koja ima za cilj provjeru postavljenih verzija o djelu i počinitelju i (3) pronalaženje počinitelja, ako je nepoznat ili određivanje kruga sumnjivih osoba.</s><s>Istraživanje i objašnjenje situacije na mjestu uviđaja kod silovanja kreativan je kriminalistički rad za koji nije dovoljna samo intuicija i veliko iskustvo, nego i znanstvena utemeljenost i orijentacija.</s><s>Zato se posebnim taktikama provođenja uviđaja(metodikama) poklanja posebna pažnja, osobito kod tipičnih istražnih situacija koje se javljaju u pojedinim etapama postupka.</s><s>Kako ističe Modly, D.(13,12) riječ je o tipičnim radnjama ili sklopovima radnji.</s>
<s>Zapisnik o uviđaju je pismena isprava u kojoj se reproducira određeni misaoni sadržaj vezan uz utvrđivanje činjeničnog stanja tokom uviđaja.</s><s>On je javna i službena isprava.</s><s>S dokaznog stanovišta sadržaj zapisnika o uviđaju, ako bude prihvaćen od strane organa postupka, je dokaz ispravom.</s><s>Neovisno od toga što je zapisnik o uviđaju javna i službena isprava, on sam po sebi nema neku posebnu dokaznu snagu u postupku, niti je njegov sadržaj isključen iz redovnog postupka ocjene dokaza.</s><s>On treba imati neoborivu dokaznu snagu na temelju suštine svog sadržaja, a to su objektivno kriminalistična sekcija</s>
<s>ZAPISNIK O UVIĐAJU utvrđene činjenice u toku uviđaja.</s><s>Objektivno utvrđene i adekvatno zapisnički fiksirane činjenice teško je s uspjehom pobijati, osim ako se ne raspolaže s činjenicama koje ove prve argumentirano pobijaju.</s><s>Ovo tim više, ako je stanje na mjestu uviđaja fiksirano i tehničkim, grafičkim i drugim načinima.</s>
<s>Smatramo da sadržaj zapisnika o uviđaju treba sadržavati sistematski, organizirani, temeljit i cjelovit i istovremeno detaljan opis objektivnog nalaza na mjestu uviđaja koji je rezultat kompleksne djelatnosti tokom uviđaja.</s><s>Osobno smatramo da se ne može prihvatiti kao opće pravilo posve slobodno sastavljanje zapisnika o uviđaju, dakle, da bude prepušteno organu postupka.</s><s>Time bi se umanjila njegova upotrebljivost u dokazne svrhe u postupku npr. zbog traganja za tematskom cjelinom gdje se određena tematska jedinica obrađuje.</s><s>Zapisnici bi bili glomazni uslijed nekritičkog gomilanja informacija ili obratno, posve sumarni, uz moguće previde važnih činjenica tzv. « očiglednih okolnosti.»</s>
<s>Budući sadržaj zapisnika o uviđaju, osobito kada je riječ o silovanjima, na određeni način usmjerava način istraživanja na mjestu uviđaja radi objašnjenja određenog tipa silovanja.</s><s>U zapisniku o uviđaju se ne smiju nalaziti hipoteze, mišljenja organa postupka i članova uviđajne ekipe, zaključci i Kad je riječ o silovanju, tematski zapisnik o uviđaju treba sadržavati prvenstveno okolnosti, kao skup uvjeta, bitne za objašnjenje dinamike i uzroka koji su pratili izvršenje delikta, tehnički modus operandi počinitelja i dr. Model standardnih dijelova zapisnika o uviđaju ima slijedeću kompoziciju: (1) uvodni (formalni) strogo standardizirani dio, s redoslijedom podataka koji su postavljeni zakonskim odredbama u pogledu organa, povoda, prisutnih osoba, vremena i sadržaja polaznih saznanja, izlaska na mjesto uviđaja, vremena početka uviđajnih radnji, općih uvjeta u kojima se uviđaj provodi i posebnih prilika itd.</s><s>Riječ je o preambuli zapisnika o uviđaju, (2) opisni dio s prikazom utvrđenog objektivnog činjeničnog stanja tokom istraživanja mjesta uviđaja i (3) završni (zaključni) dio zapisnika.</s><s>Završni dio osim odgovarajućeg formalnog sadržaja diktiranog odredbama ZKP-a kao što su: vrijeme završetka uviđaja, eventualne primjedbe sudionika u uviđaju i drugih krivično procesnih subjekata, mora imati detaljan opis, popis i pregled svih priloga zapisnika, oznake u prilogu, te njihove poveznice s pojedinim dijelovima teksta zapisnika o uviđaju.</s><s>Posebno treba naglasiti postupak s corpora delicti.</s><s>Ako zapisnik o uviđaju ispunjava sve procesne i kriminalističke zahtjeve u pogledu forme i svog sadržaja on je u pravilu neoboriv dokaz ispravom u pogledu činjenica koje su u njemu sadržane.</s>
<s>U praksi se često zaboravlja da sadržaj zapisnika o uviđaju mora sadržavati poduzete mjere i radnje uviđajne ekipe obzirom na stadije uviđaja: organizacijsko- informacijski ili pripremni stadij, statički, dinamički, kontrolni i završni i utvrđene uviđajne činjenice kao rezultat složene spoznajne djelatnosti koju obilježava isprepletenost osjetilnog i racionalnog.</s><s>NEKI PROPUSTI I POGREŠKE KOD PROVOĐENJA UVIĐAJA U SLUČAJEVIMA SILOVANJA</s>
<s>Umjesto zaključnih razmatranja odlučili smo se za navođenje nekih najčešćih propusta i pogrešaka kod provođenja uviđaja u slučajevima silovanja.</s><s>Izlasci uviđajne ekipe nisu pravovremeni, tako da se ne može govoriti o intaktnom stanju na mjestu uviđaja.</s><s>Budući da se kod silovanja radi i o biološkim tragovima, kod kojih zbog vanjskih utjecaja i/ili procesa u samoj materiji dolazi brzo do traseološke entropije(deficita), svako kašnjenje uviđajne ekipe je postupanje vitium artis.</s><s>Ne vodi se dovoljno računa o prirodi i individualnosti svakog konkretnog slučaja obzirom na način, mjesto i vrijeme izvršenja djela, sudionike u djelu i složenosti slučaja.</s><s>Zbog toga organizacija provođenja uviđaja nije dovoljno individualizirana i prilagođena uvjetima i specifičnostima konkretnog slučaja.</s>
<s>Provedbi uviđaja ne pristupa se mirno i staloženo.</s><s>Na mjestu uviđaja nastupa se neorganizirano, bez potrebne podjele rada među članovima uviđajne ekipe.</s><s>Ne ostvaruje se ni jedinstveno rukovođenje.</s>
<s>U složenijim kriminalnim slučajevima ne izrađuje se pismeni plan uviđaja.</s><s>Ne čuva se tzv. tajna lica mjesta, nego članovi uviđajne ekipe glasno komentiraju verziju mogućeg toka silovanja, čime, uz ostalo, onemogućavaju pravilno provođenje poligrafskog testiranja i utječu na buduće iskaze svjedoka.</s><s>Ne vodi se računa o činjenici da je uviđaj neponovljiva radnja s traseološkog aspekta i pogrešno se smatra da se ponovnim provođenjem uviđaja mogu postići isti traseološki rezultati.</s><s>Ne traže se svi tzv. situacijski tragovi ili ih se ne klasificira prema stadijima izvršenja djela.</s><s>Premalo pažnje posvećuje se interpretaciji tragova osobito u smislu daljnjeg trasiranja načina provođenja uviđaja.</s><s>Generalno članovi uviđajne ekipe se često ne trude da interpretiraju (dešifriraju) objektivni nalaz na mjestu uviđaja.</s><s>Parcijalno se interpretiraju pojedine čvorne traseološke točke.</s><s>Ne posvećuje se dovoljno pažnje objektivnom nalazu koji upućuje na način primijenjene prinude i izvršenog spolnog odnošaja.</s><s>Ne analiziraju se već u statičkom stadiju uviđaja vrsta, priroda, vrijeme i slijed nastanka tragova iako te analize ukazuju na dopunske tragove.</s><s>Kad je prošlo dosta vremena od časa silovanja, u praksi se javlja stav da uviđaj nije potrebno provoditi, jer je traseološki kontraindiciran.</s><s>Zaboravlja se da cilj uviđaja nije samo traseološke prirode, nego i dobivanje predodžbe o lokaciji, konfiguraciji i topografiji mjesta uviđaja kada je riječ o otvorenim prostorima ili karakteristikama interijera kada je riječ o zatvorenim prostorijama.</s><s>Navedeni podaci kasnije u postupku omogućavaju provođenje misaone rekonstrukcije, provjeru iskaza osoba i korištenje poligrafa.</s>
<s>Određuje se premali perimetar mjesta uviđaja na otvorenim prostorima ili premali prostor u zatvorenim prostorima.</s><s>Zanemaruje se pretpostavljeni put dolaska i odlaska počinitelja.</s><s>Uviđaju ne prisustvuju tzv. linijski policijski inspektori specijalisti za seksualne delikte.</s><s>Generalno često je trajanje uviđaja prekratko, uviđaj se provodi površno, članovi ekipe se žure, ne traže se svi relevantni tragovi, nego se samoinicijativno postupa po nekakvom vlastitom sistemu uzoraka i sl.</s><s>U pravno i kriminalistički složenim slučajevima, ne angažira se dovoljan broj kriminalističkih tehničara, a kada ih se i angažira ne djeluju uz nužnu podjelu rada.</s><s>Isto tako, ne angažira se svaki puta dovoljan broj stručnjaka ili vještaka ili ih se uopće ne angažira, odnosno angažira ih se prekasno, iako situacija to imperativno traži.</s><s>Razlozi su ili nedostatak, odnosno trenutačna nedostupnost tih osoba ili pogrešna primjena načela ekonomičnosti postupka.</s><s>Nerijetko im uviđajni organ dopušta da u toku uviđaja preuzimaju dominirajuću ulogu.</s>
<s>Javlja se praksa nepreciznog opisivanja tragova i mjesta njihovog pronalaska.</s><s>U takvim slučajevima vrši se upućivanje na skicu ili fotoelaborat.</s><s>Ne traže se ili ne dovoljno uporno tragovi koji ukazuju na pripremanje djela ili poduzimanje mjera predostrožosti kojima se počinitelj želio zaštititi od iznenađenja, prepoznavanja i sl. ili radi lakšeg savladavanja fizičkih i tehničkih prepreka, kako bi se osiguralo uspješno izvršenje silovanja.</s><s>Isto tako ne posvećuje se dovoljno pažnje pronalaženju i interpretaciji tragova koji omogućavaju izvođenje zaključka o vještinama, upornosti, drskosti i drugim nerijetko kvalifikatornim elementima u ponašanju počinitelja.</s>
<s>Površno se utvrđuje točno mjesto izvršenja, položaj žrtve i počinitelja, kad je to relevantno za ocjenu situacije i kvalifikaciju djela.</s><s>Isto tako ne utvrđuje se približno vrijeme zadržavanja počintelja na mjestu uviđaja (alibi!).</s>
<s>Ne utvrđuje se koje je tragove počinitelj morao ponijeti na sebi s mjesta uviđaja i žrtve i koje je tragove morao ostaviti na mjestu uviđaja i žrtvi.</s><s>Zanemaruje se i jedan metodologijski važan aspekt kod provođenja uviđaja, a to je korištenje retrogradne analize.</s><s>Kod uviđaja mora se ići od posljedica prema uzrocima, kao činjenicama iz prošlosti.</s><s>Trajanje uviđaja je prekratko obzirom na traseološku situaciju i dimenzije mjesta uviđaja.</s><s>Često se iscrpnost uviđaja u pogledu njegovog trajanja i poduzetih mjera i radnji ne prilagođava uvjetima i specifičnostima konkretnog slučaja.</s>
<s>Pronađeni biološki tragovi humanog porijekla neadekvatno se izuzimaju, pakiraju i obilježavaju (aserviranje).</s><s>Isto tako, pronađene tragove se ne selekcionira na one koji upućuju na postojanje krivičnog djela silovanja, koji ukazuju na njegov tok, služe za pronalaženje počinitelja i sudionika u djelu, upućuju na oblik krivnje i mogući motiv, služe identifikaciji žrtve i sl.</s><s>Kad raspoložive materijalne informacije kao signali to omogućavaju, ne postavljaju se sve moguće verzije, iako one služe kao misaoni instrument za pronalaženje novih činjenica, vršenje potrebnih provjera i sl.</s>
<s>Ne utvrđuje se približno trajanje silovanja, odnosno zadržavanja počinitelja na mjestu uviđaja.</s><s>Ne uzimaju se ili se neadekvatno uzimaju neutralni komparativni uzorci za potrebe vještačenja.</s><s>Isto tako statički i dinamički stadij uviđaja mehanički se odvajaju, iako se u hodu uviđaja naizmjenično izmjenjuju.</s>
<s>Uviđaj se završava prerano, iako nisu provjerene sve postavljene verzije itd.</s><s>Generalno ne nastoji se dobiti odgovor i razjasniti 20 osnovnih pitanja zbog kojih se uviđaj poduzima.</s><s>Nažalost prostor nam ne dozvoljava da se na njih osvrnemo.</s><s>Svojevremeno je Demokrit rekao: «Uzrok pogreške, je neznanje boljega.» Zato bi na kraju dali jedan kratki podsjetnik za provođenje uviđaja: 1. uviđaj treba shvatiti kao sukcesivno obavljanje pojedinih taktičko-tehničkih radnji i mjera.</s><s>2. osnovna svrha uviđaja je pronalaženje i objašnjenje strukture krivičnog djela u vremenu i prostoru.</s>
<s>3. pogreške učinjene u toku uviđaja su ireparabilne.</s><s>4. način provođenja uviđaja ovisi o: mentalnom sklopu uviđajnog organa i članova uviđajne ekipe, njihove stručnosti i iskustva i njihove intelektualne i praktične intuicije.</s><s>5. pretpostavke za pravilno provođenje uviđaja su brojne, ali jedna od najvažnijih pretpostavki je poznavanje i pravilna primjena pravila kriminalističke znanosti i kriminalističkih misaonih procesa.</s>
<s>6. odgovori da li se u konkretnom slučaju radi o krivičnom djelu dobivaju se kod silovanja često nakon obrade tragova u forenzičkim laboratorijima i liječničkih pregleda osumnjičenika 7. zbog razloga hitnosti vezane uz gnoseološki kritično vrijeme i dobivanja podataka za poduzimanje mjera traganja za počiniteljem, provođenje uviđaja mora se imperativno prebaciti u predkrivičnu fazu postupka.</s>
<s>8. mikrotragovi i njihova laboratorijska obrada odgađaju i onemogućavaju neposrednu osjetilnu spoznaju članova uviđajne ekipe u vrijeme provođenja uviđaja.</s><s>Konačni odgovor daju vještaci.</s>
<s>9. uloga stručnih pomoćnika i vještaka je svakim danom sve veća u provođenju uviđaja.</s><s>10. uviđaj je osnovni element u okviru istraživanja mjesta krivičnog djela.</s>


Izvještaji ovlaštenih službenika policije

<s>Dugo godina nije se smatralo važnim elementom segmenti policijskog rada,kao što su pisanje izvještaja o zapažanjima, informacijama dobijenim od različitih izvora, incidenti, pritužbe, krivične prijave, dokumentovanje lica mjesta krivičnog djela i sl.</s><s>Uopšteno govoreći svrha bilježenja informacija vezanih za krivično djelo treba da bude što preciznije i objektivnije izvještavanje sa lica mjesta događaja, počevši od prvih zabilješki pa do kompletiranja dokumentacije za formalno korištenje.</s><s>Svrha pisanja dokumentacije se ogleda u: očuvanju informacija, obezbjeđenja tačnih informacija, dokumentiranje aktivnosti i činjenju dostupnim službama i ovlaštenim osobama radi daljnjeg korištenja.</s><s>Ključne riječi: izvještaj, službena zabilješka, kriminalistička obrada.</s><s>Dokumentiranje saznanja koja su dobijena iz različitih izvora, incidenata, pritužbi, krivičnih dijela, mjesta gdje su počinjena krivična djela, pronalasci dokaza i drugi oblici informacija dugo godina nijsu se smatrali važnim elementom policijskog rada.</s><s>Populacija je bila mala i policija je praktično svakoga lično poznavala.</s><s>Kada je prijavljeno krivično djelo, policajac bi svoje poznavanje lokalnih kriminalaca usporedio sa opisom i moguće osumnjičeno lice potom bi bilo privedeno.</s><s>U rijetkim slučajevima kada je bilo neophodno, pozivana je kriminalistička policija, kojima bi se verbalno dale informacije (vrlo rijetko pismene)1 Danas je populacija velika i jako mobilna, posebno u gradovima.</s><s>Kriminalisti više nisu u stanju da poznaju sve ljude i kriminalce koji žive na tom području.</s><s>Toliko je izvršenih krivičnih djela da nema osobe koja bi se mogla sjetiti svih detalja.</s><s>Dodatno, pravila suda koja se tiču svjedočenja i priznavanja dokaza i dokaznog materijala promjenila su se, tako da se sve češće policija nalazi u ulozi svjedoka na sudu.</s><s>Od kriminalista sada se traži da predaju detaljne, pouzdane informacije koje se tiču svega što su vidjeli, svake akcije koja je poduzeta, i svakog obavljenog razgovora.</s><s>Specifične detalje koji se tiču pronalaženja svih dokaza je neophodno dokumentovati u smislu, ko ih je vidio prije no što su pomaknuti, ko ih je podigao, ko se o njima starao, koliko dugo i sl.2. Ova se informacija također mora staviti na raspolaganje mnogim različitim strankama u postupku.</s><s>Tokom suđenja nadležni tužilac će kao i advokati odbrane, razgledati dokaze i vršiti manipulaciju sa njima.</s><s>Rezultat ovoga je da kriminalisti moraju provesti zančajan dio njihovog vremena u pisanju izvještaja i u osiguravanju da razvoj kriminalističke obrade u svim njenim fazama bude pravilno ubilježen.</s><s>Mada je poznato da jedan znatan broj policajaca nije oduševljen kada treba da sjedi u kancelariji kako bi pisao izvještaje.</s><s>No, kako istiće uvaženi professor D. Modly.3 “da bi se uspješno suprostavila suvremenom kriminalu tijela unutrašnjih poslova moraju biti adekvatno kadrovski popunjena (profilirana, tehnički opremljena i fleksibilno organizacijski postavljena).</s><s>Samo tako ona će moći udovoljiti zahtjevima novih koncepcija na planu borbe protiv kriminala.</s><s>Posebnu ulogu ima edukacija policijskih službenika koja mora pratiti suvremene trendove u području edukacije”.</s><s>2 SVRHA PISANJA IZVJEŠTAJA</s>
<s>Za period 1997-2001. godina analizirajući 30% riješenih slučajeva ubistava od ukupno 89, na područiju Sarajevskog kantona, uočili smo da policija u večini slučajeva nakon identifikacije izvršioca krivičnog djela ne sačinjava izvještaje, a koji bi trebali da posluže kao analiza kriminalističke obrade, tj. hronološki opis i ocjena poduzetih operativnih i istražnih radnji u toku kriminalističke obrade.</s><s>Naročito za budući rad bilo bi od koristi način na koji su policajci došli do podatka ili zaključka o kriminalistična sekcija</s>
<s>Nebojša Bojanić mogućem izvršiocu krivičnog djela, jer veoma često policija do tih saznanja dolazi na osnovu postojećih evidencija policije i ličnog iskustva, kako kriminalističke policije, tako i temeljneuniformisane policije koja mora sa kriminalističkom policijom da bude “nokat i meso”, tj. moraju da srastaju jedni sa drugima, a ne da budu jedno drugome “strano tijelo”, što se u praksi to često zna i vidno osjetiti.</s>
<s>Generalno govoreći, svrha izvještaja za policiju je da ubilježi informacije vezane za krivično djelo ili neki drugi događaj, što pouzdanije i objektivnije moguće, a u cilju: Da bi se sačuvalo saznanje (Ako se izvještaji, kao sječanje policijske ustanove ne održavaju u spremno raspoloživoj formi, informacije koje se tiču aktivnosti, pritužbe, i manji prekršaji, bili bi na raspolaganju samo ako bi kriminalisti bili u stanju da se sjete incidenta.</s><s>Nekada i bezazlene prepirke na ulici ili u ugostiteljskom objektu mogu da budu povod za neko teže krivično djelo, pa čak i ubistvo.</s><s>Iz tih razloga informacije o svim zapažanjima u toku službe policija treba da evidentira u formi koja će moći poslužiti eventualno za slučajeve koji se mogu desiti u budućnosti.) Da bi se obezbjedili pouzdani detalji (Niko se ne može sjetiti svih detalja incidenta: šta je rečeno, šta je ukradeno, ko je osumnjičen, lokaciju svjedoka, šta je koji svjedok rekao.</s><s>U izvještaju su takve informacije sačuvane.) Da bi se dokumentirale aktivnosti (Žrtve, svjedoci ili policija često reaguju na krivično djelo na način koji bi bio sumnjiv da okolnsoti nisu poznate.</s><s>Dobri izvještaji bilježe ono što se desilo na licu mjesta, šta je rečeno ili šta je učinjeno).</s><s>Da bi se informacije stavile na raspolaganje odgovarajućem osoblju (Ukoliko skupljene informacije nisu spremno raspoložive, one su male ili gotovo bez vrijednosti, jer ukoliko informacija ne bude dostupna pravovremeno i na pravo mjesto, gubi svoj značaj.</s><s>Dodatno, ko ima pristup i kojim informacijama u kriminalističkoj obradi, mora biti pažljivo kontrolisan te taj pristup treba biti dokumentovan.</s><s>Pristup informacijama i raspoloživost istih su u nedavnoj prošlosti predstavljali veliki problem.</s><s>Dolazak kompjuterizovanih akata i komunikacijskih sistema pospješila je sposobnosti kontrole, a istovremeno je omogućio širenje informacija kriminalističke obrade onima koji treba da znaju.</s><s>Stoga unutar tijela unutrašnjih poslova posebnu ulogu danas ima analitička djelatnost, jer “potrebno je pratiti vrijeme latentnosti kriminala i prirodu te latentnosti, učestalost pojedinih tipova krivičnih djela, nivo otkrivenosti i sl.”4) Obzirom da je policija u BiH pod stalnom i rigoroznom kontrolom međunarodnih policijskih snaga, policajci koji rade na konkretnim slučajevima znaju da konačan izvještaj o završetku kriminalističke obrade ili neke druge aktivnosti policije, služi uz ostalo i za cjelovitu i djelotvornu kontrolu njihovog rada, a naravno i kontrolu od strane njihovih pretpostavljenih, kao i drugih subjekata postupka (branioca u kasnijem postupku), očekivati je da ti izvještaji budu ogledalo njihovog rada.</s><s>No, da li zbog same spoznaje da je identifikovan izvršilac ili zbog opterečenosti drugim slučajevima ili pak zbog nekvalitetne educiranosti, ti izvještaji veoma često izostaju.</s><s>D. Modly5 ističe da, “kod delikata s poznatim izvršiocem planovi kriminalističke obrade rijetko su činjeni”, pa kako onda očekivati da se sačinjavaju i kvalitetni izvještaji o okončanju kriminalističke obrade ili o nekim drugim provjerama.</s>
<s>Treba se držati pravila da bez obzira da li imamo, primjera radi ubicu sa lisicama na rukama ili onoga koji je ubio pa pobjegao, rad na razjašnjavanju činjenica i postupnost treba da bude ista.</s><s>Svaki slučaj treba biti rukovođen pravilno, a istraga mora biti potpuna i kompletna.</s><s>Ovo je bit (suština) istrage o ubistvu ili drugom profesionalnom deliktu.</s><s>Istraga zahtijeva temeljit posao, tj. da stvari budu uređene kako treba od samog početka, a to zavisi od moći znanja koje je unaprijeđeno sa iskustvom i fleksibilnošću.</s>
<s>U praksi koristi se taktika, procedura i forenzička taktika u cilju pronalaska istine i onda se prati sam tok događaja kao i činjenice do konačnog zaključka.</s><s>Kriminalistička obrada sa posljedicama smrti nosi posebnu odgovornost, ali se pravda mora zadovoljiti ne samo zbog žrtve nego i zbog šire društvene zajednice, jer treba da znamo; «mi radimo Boga radi»6 Nedžad Korajlić, Nebojša Bojanić</s>
<s>Stoga, obaveza je policije da pismena (zapisnici, izvještaji, službene zabilješke, planovi i dr.) moraju imati permanentnu samokritičnu kontrolu sobzirom na pravilnost poduzetih mjera i radnji, kontrole pravilnosti njihovih operativnih taktičkih kombinacija i njihovog logičkog postavljanja, naročito u pogledu mogućih verzija i načina osiguranjai izvođenja dokaza i to kako tokom same kriminalističke obrade, tako i na kraju prilikom pisanja izvještaja.</s><s>3 OSNOVNI PRINCIPI PISANJA DOBROG IZVJEŠTAJA Policija prilikom pisanja svojih izvještaja, da li o izvršenim provjerama, razgovorima, obezbjeđenju lica mjesta ili o ishodu kriminalističke obrade, trebala bi da se pridržava određenih principa prilikom sačinjavanja istih, kao i da sadrže osnovne podatke koji su potrebni za daljnje korištenje u operativnom radu.</s><s>Kako navode V. Krivokapić i O.Krstić7 “Dobar broj takvih izvještaja ne sadrži čak ni imena lica sa kojima je razgovor obavljen, pa se najčešće navodi: “na licu mjesta došlo se do saznanja…..”.</s><s>Ovakvi klišei i njima slične stereotipne rečenice: “Nakon rada kriminalističkog tehničara predmet će biti odložen (dostavljen i sl)”, “Rad po ovom predmetu vodit će odeljenje….”, bez navođenja konkretno poduzetih mjera i radnji, nisu u duhu učenja o planiranju i suprotni su taktičkoj metodi obezbjeđenja dokaznih informacija.</s><s>Isto tako, izostaju podaci o izvršenju minimuma planiranih taktičkih radnji (operacija i kombinacija).</s><s>Ovakvo kliširani, nesadržajni i šturi izvještaji slaba su osnova da specijalizovane službe preduzimaju ozbiljne mjere i radnje u fazi kriminalističke obrade”</s>
<s>1. Ne miješati činjenice sa nagađanjima, mišljenjima ili zaključcima.</s><s>2. Ne koristiti riječi koje ne znače ono što se misli.</s><s>3. Tačno pisanje pretpostavlja tačne opservacije i jasno razmišljanje.</s><s>Biti sigurni da su činjenice jasne prije nego što se pokušaju opisati..</s>
<s>1. Unijeti samo informaciju koja je relevantna i važna za slučaj.</s><s>2. Ukloniti suvišne informacije što je više moguće, ipak prepoznavajući, da neke suvišnosti mogu biti neophodne, kada se želi fokusirati na poseban detalj/e. Treba zapamtiti, kratak, dobro napisan, i tačan izvještaj efektivniji je nego duži i suvišan izvještaj.</s>
<s>Prijaviti sve činjenice, čak i ako su od prednosti za izvršioca.</s><s>Esencijalno je za kriminalistu da ima sve činjenice ako on ili ona želi da temeljno razumije snagu ili slabost dokaznog materijala iznesenog u slučaju.</s><s>Kriminalisti koji podnose izvještaj bi trebali da izbjegnu pristrasnost i unaprijed zamišljene teorije u policijskim izvještajima.</s><s>Izvještaj bi morao da bude potpuno objektivan i bezlično iznošenje činjenica. kriminalistična sekcija</s>
<s>Jedan od naj češćih oblika pismena koje policija koristi je forma službene zabilješke, kroz čiji se oblik veoma često pišu i razni izvještaji po raznim osnovima.</s><s>Zabilješke koje sačini kriminalista primjera radi, na licu mjesta kriminalnog događaja lična su zapažanja i najčešće podatak od značaja za daljnji tok kriminalističke obrade.</s><s>Obično nejasne zabilješke ili pojedinačne riječi su podsjetnik na osnovu kojih se priziva sjećanje vezano za taj događaj i tada one poprimaju svoje puno i pravo značenje.</s><s>Ne postoji ni jedno pravilo koje bi se moglo primjeniti na metodu pravljenja tih zabilješki.</s><s>Međutim, osnovni zadatak je sačiniti zabilješke na način koji će biti jasan čak i nekoliko mjeseci nakon tog događaja.</s><s>Često se dešava da je jedna takva zabilješka neposredno nakon zapisivanja jasna, a nakon određenog vremena nerazumljiva.</s>
<s>Vođenje zabilješki počinje od momenta zaduženja kriminaliste za vođenje određene kriminalističke obrade ili neke druge aktivnosti policije i proteže se sve do njenog završetka.</s><s>Naravno, ukoliko je potrebno, sve te zabilješke su potkrijepljene fotografijama, skicama, crtežima i dr. prilozima.</s><s>Sve zabilješke treba voditi hronološkim redom, te stoga nije potrebno da su logično poredane.</s><s>Jedino je važno da su zabilješke kompletirane u ovoj fazi procesa dokumentiranja.</s><s>Kriminalista će prilikom pisanja izvještaja izvršiti neophodno preinačenje zabilješki.8 4. 1 Tehnika pravljenja pribilješki</s>
<s>Pribilješke su sistematski zapisi za našu upotrebu, te da bi se imale kvalitetne pribilješke potrebno je imati dobru tehniku.</s><s>Navest ćemo neka osnovna pravila koja mogu pomoći u razvoju ove tehnike.</s><s>Jedno od onovnih pravila je da ne treba pribilješke uzimati odmah, a koristeći slijedeću metodu:</s>
<s>“Ovom prilikom za bilježenje poželjno je da se koristi papir standardne (A4) veličine, koji se podijeli u tri okomite kolone.</s><s>Širina kolone s lijeve strane trebala bi biti oko 2 cm, srednja 14, a desna 5. cm.</s><s>U srednjoj koloni treba se bilježiti ključne riječi, a u koloni sa desne strane bilježiti naslove odlomaka.</s><s>Odlomke treba podijeliti s vodoravnom linijom, a između odlomaka treba imati dovoljno prostora.</s><s>U toku bilježenja mogu se koristiti skračenice, ali one koje se mogu razumjeti i nakon nekoliko dana” 9, kako bi se mogli sačiniti izvještaji i službene zabilješke za daljnje procesuiranje.</s><s>4. 2 Koje informacije unijeti u zabilješke Popis koji slijedi sadrži esencijalne elemente informacija koje bi kriminalista trebao unijeti u svoje zabilješke.</s><s>Međutim, u ovaj popis nismo uključili sve kategorije podataka koji mogu biti od koristi, a koje bi trebalo evidentirati: Datum, vrijeme i lokacija.</s><s>Datum i vrijeme kada je kriminalista počeo raditi na određenom slučaju, lice od koga je primio zaduženje i način na koji je to zaduženje izdato.</s><s>Tačno vrijeme dolaska, tačna lokacija mjesta događaja, osvjetljenje, klimatski uslovi, imena policajaca sa kojima je stupio u kontakt i imena drugih lica koja su se zadesila na mjestu kriminalnog događaja u momentu dolaska kriminaliste zaduženog za vođenje kriminalističke obrade.</s><s>Detaljan opis žrtve i njene odjeće.</s><s>Ime, starosna dob, visina, težina, boja kože, boja kose i očiju, jedinstveni matični broj (kada je to moguće) i datum rođenja žrtve.</s><s>Pod "vrsta i boja odjeće" podrazumijeva se detaljan opis svih odjevnih predmeta.</s><s>Zadobijene povrede žrtve.</s><s>Tačan lokalitet rane ili povrede, priroda povrede, veličina i boja (ukoliko je to modrica).</s><s>Na primjer, opis rane nastale metkom u predjelu čela: "Rana od metka, promjera 6,5 mm u liniji nosa i 2,5 cm iznad linije obrva.</s><s>Tamno sivi krug promjera Nedžad Korajlić, Nebojša Bojanić</s>
<s>Generalni opis mjesta događaja.</s><s>Zabilježiti svako oštećenje predmeta, svaki očito pomjeren dio namještaja ili nekog drugog predmeta i prisustvo svakog predmeta za koji postoji sumnja da pripada mjestu događaja.</s>
<s>Vrsta foto aparata i filma korištenih za fotografisanje mjesta događaja.</s><s>Nakon svakog napravljenog snimka zabilježiti "f" stop (osjetljivost filma), brzinu otvaranja blende, udaljenost, smjer fotografisanja, blic (ukoliko je korišten), fotografisani predmet ili prostor i vrijeme fotografisanja.</s><s>Upisati naziv laboratorije koja razvija film i izrađuje fotografije.</s><s>Otkrivanje svakog značajnog dokaznog predmeta.</s><s>Opis predmeta, vrijeme pronalaženja, lice koje ga je pronašlo, tačan lokalitet, oznaka, vrsta kutije u koju je smješten, način pečaćenja i označavanja kutije, te destinacija na koju je upućen.</s><s>Nemogućnost utvrđivanja lokacije predmeta.</s><s>Izostanak predmeta koji obično idu uz tu vrstu krivičnog djela, to mjesto događaja ili takvu žrtvu.</s><s>Primjer za ovo bio bi nedostatak odjeće sa tijela žrtve, čiji lokalitet ne može da se utvrdi na tom mjestu zločina.</s><s>4. 3 Praktična primjena zabilješki od strane kriminaliste Kako je poznato svakom policajcu-kriminalisti, zabilješke su od ogromnog značaja, ne samo kao pomoćno sredstvo pri rasvjetljavanju događaja u procesu svjedočenja na sudu, već predstavljaju i kostur pisanog izvještaja o tom slučaju.</s><s>Važno je naglasiti da taj zvanični izvještaj u pisanoj formi ne mora da sadrži onaj nivo detalja i informacija koji može biti potreban na sudu prilikom svjedočenja policajca.</s><s>To znači da zabilješke sačinjene u toku kriminalističke obrade shodno čl. 143. st. 2. ZKP-a FBiH, sadržane su i u izvještaju (čl. 143. st. 6.) policajca-kriminaliste i služe za rasvjetljavanje određenih detalja od strane advokata ili suda.</s><s>U praksi policajaca na području FBiH, što smo i lično primjetili, kroz lična iskustvo provedena u policiji, da jedan veći broj policajaca ima jednu veoma lošu naviku, da veoma malo bilježe podataka koji sutra kako u kriminalističkim obradama u toku, tako i onim koje će doći mogu imati presudan značaj za razrješenje slučaja.</s><s>Obično su skloni da se oslanjaju na pamćenje pojedinih detalja, koji prilikom novih informacija se potiskuju i dolazi do «miješanja« podataka iz različitih predmeta.</s><s>Takođe, primjećeno je da zabilješke i izvještaji koje policajci sačinjavaju sadrže dosta nebitnih podataka, a sve u cilju da napišu što više, zanemarujući kvalitet i smisao informacija.</s><s>Razlog tome leži i u činjenici da je policija od 1992. godine, naročito kriminalistička policija u BiH prošla kroz jedan period gdje nije bilo prilike za educiranje i usavršavanje, jer prvi svršeni studenti sa Fakulteta kriminalističkih nauka u Sarajevu diplomirali su 1998. godine, a koji su trenutno najkompetetniji za složene policijske poslove, tako da je u narednom periodu očekivati da dođe do poboljšanja kvaliteta pismena (zabilješki, zapisnika, izvještaja i dr.).</s><s>Od manjeg značaja je vrsta notesa u koji se unose zabilješke, iako to ponekad može da prouzrokuje nedaće.</s><s>Iako se za svaki slučaj koristi drugi notes, mnogo je prikladniji onaj iz kog se mogu lako istrgnuti listovi, od onog sa čvrsto uvezanim listovima.</s><s>Ako se u jedan notes unesu zabilješke sa nekoliko uviđaja i takav bude predočen sudu radi obrade, onda postoji mogućnost neovlaštenog širenja informacija koje nisu vezane za dotični slučaj.</s><s>A kada su zabilješke vođene u notesu iz kog se lako mogu istrgnuti listovi koji se odnose na taj slučaj, mogućnost neovlaštenog širenja informacija je izbjegnuta.</s><s>Rečeno pretpostavlja perforirane stranice, ali sve stranice od prve do zadnje moraju biti numerisane.</s>
<s>Te zabilješke trajno je potrebno čuvati na pouzdanom mjestu, jer sadrže informacije koje uvijek mogu zatrebati.</s><s>Čak iako je lice osuđeno i upućeno na izdržavanje kazne uvijek postoji mogućnost da zbog uložene žalbe ili neke druge građanske parnice taj policajac dospije na sud i zabilješke opet postanu svrsishodne, u smislu osvježenja pamčenja, a i kao dokaz u neformalnom smislu.</s><s>10 Bez obzira na sve, policajac mora voditi zabilješke o svim radnjama koje poduzme.</s><s>Međutim, u težim slučajevima, kada je prikupljeno mnogo fizičkih dokaza, a mjesto zločina dugo i detaljno ispitivano, korištenje diktafona igra značajnu ulogu.</s><s>Snimanje svega što je zapazio i otkrio kriminalista može unijeti mnogo više zabilješki nego u svoj notes.</s><s>Nedostatak ovog snimljenog zapisa otežan je proces konsultovanja tj. teško ga je koristiti kao podsjetnik.</s><s>Uglavno, snimljeni zapis se transkribuje u pisanu formu i u tom obliku služi kao podsjetnik na sudu. kriminalistična sekcija</s>
<s>5 FORMAT ZA PODNOŠENJE SLUŽBENOG IZVJEŠTAJA Zavisno od faze postupka, forme izvještaja mogu da budu različite.</s><s>Izgled i forma nigdje nisu propisani, bitan je kvalitet informacija koje se iznose.</s><s>Obično se u praksi pojavljuju tri slijedeće forme podnošenja izvještaja:</s>
<s>c) Pribilježiti zabilješke. a) Rukom napisani izvještaj (Uslijed nedostatka administrativne podrške, gotovo svi izvještaji se mogu napisati rukom.</s><s>Iz ovog razloga cijelo je vrijeme neophodno pisati potpuno čitljivo). b) Kucani izvještaj (Kada god mogućnosti dozvoljavaju izvještaje treba predate u kucanoj formi u cilju osiguranja čitljivosti.)</s>
<s>c) Pribilježiti zabilješke. c) Kompjutersko unošenje (Sa dolaskom kompjutera, izvještaji se mogu kucati direktno na kompjuter.</s><s>U mnogim slučajevima šabloni izvještaja programiraju se direktno u kompjuter, tako da se od policajaca traži da unesu odgovarajuće informacije u predodređene sekvence) 6 ZAKLJUČAK</s>
<s>Na kraju svake kriminalističke obrade ili neke druge aktivnosti policije poželjno ju je okončati bilo službenom zabilješkom, bilo izvještajem, ovisno o složenosti slučaja koji je predmet izvještavanja.</s>
<s>Predloženi popis esencijalnih elemenata informacija koje bi kriminalista trebao unijeti u svoje zabilješke sadrži one komponente zabilješki koje su kritične u provođenju kako kriminalističke obrade, tako i drugih aktivnosti policije.</s><s>No, praksa će nametnuti neke nove ili ove postojeće korigovati ili pak eliminisati.</s>
<s>Uvijek treba nastojati da izvještaji budu objektivni bez subjektivnih primjesa sastavljača i činjenice koje su predmet provjere da se evidentiraju hronološki.</s><s>U tim izvještajima ili pak zabilješkama treba da budu vidljivi izvori podataka (materijalni i personalni) i uslovi pod kojima su prikupljeni podaci.</s><s>Jedna vrlo značajna konstatacija koja treba da se navede u tim izvještajima je stepen pouzdanosti i provjerenosti podatka, što se u praksi veoma često zanemaruje, a ne rijetko se prejudicira stanje.</s>
<s>Pravilno treba izvršiti kvalifikaciju u vezi sa pozitivnim zakonskim propisima, jer na osnovu te kvalifikacije zavisit će opseg poduzetim mjera i radnji.</s><s>Jedan od ciljeva pisanja izvještaja je kontrola izvršenih postavljenih zadataka policije od strane rukovodnih radnika, kao i pravovremeno reagovanje na uočene propuste u radu, kao i izbjegavanje istih ili sličnih grešaka u narednim slučajevima.</s><s>Nadalje, ovi izvještaji omogućit će novim radnicima policije koji će doći u pojedine odjele, kako bi se u kratkim crtama, ne čitajući cijele spise, upoznali sa slučajem.</s>
<s>2 Ove i druge pojedinosti oko manipulacije sa dokazima najbolje je riješiti sa posebnim formularimaobrascima, koji bi pratili trag od momenta njegovog fiksiranja do suda, iz koga bi se vidjelo ko je pronašao trag, fiksirao, pakovao, vještačio i sl. 3 Modly D., (1996), Da li pisati izvješće o dovršenoj kriminalističkij obradi, Policija i sigurnost br.1/96, str. 26, Ministarstvo unutrašnjih poslova Republike Hrvatske, Zagreb.</s><s>5 Modly D., (1998), Krvni delikti, str. 17, Sarajevo, Fakultet kriminalističkih nauka.</s><s>6 Korajlić N., (2003), Kriminalistička obrada kod ubistva, Magistarski rad (u rukopisu), Sarajevo, Univerzitet u Sarajevu, Fakultet kriminalističkih nauka, Nedžad Korajlić, Nebojša Bojanić</s>
<s>8 Richard H. Fox, Carl L. Cunningham, (1997), Istraga mjesta zločina i priručnik za prikupljanje fizičkih dokaza, Ministarstvo pravosuđa SAD-a, Međunarodni istražni program pomoći u obuci (ICITAP) policije u BiH.</s><s>Sarajevo.</s>
<s>8. Richard H. Fox, Carl L. Cunningham, (1997), Istraga mjesta zločina i priručnik za prikupljanje fizičkih dokaza, Ministarstvo pravosuđa SAD-a, Međunarodni istražni program pomoći u obuci (ICITAP) policije u BiH.</s><s>Sarajevo.</s>