Osvrt na sigurnosni sistem u Bosni i Hercegovini

3. SLOVENSKI DNEVI VARSTVOSLOVJA
© 2002 Visoka policijsko-varnostna šola, Ljubljana
OSVRT NA SIGURNOSNI SISTEM U BOSNI I HERCEGOVINI
Borislav Petrović,
Pravni fakultet, Sarajevo

Ustavno-pravni sistem Bosne i Hercegovine vrlo je specifičan, može se reći – jedinstven u svijetu. On
je plod Mirovnog sporazuma potpisanog krajem 1995 godine u Dejtonu (SAD), gdje je prioritet bio u
zaustavljanju rata na prostoru bivše Jugoslavije. Stoga su i pojedina ustavno-pravna rješenja prevashodno
bila u funkciji uspostavljanja mira, a manje u stvaranju modernog ustavno-pravnog sistema nove države. Iz
svega toga proizašao je jedan neuobičajen, u savremenom svijetu gotovo nepoznat, sistem sigurnosti, sa
velikom autonomijom raznih organa sigurnosti na lokalnom nivou, dok na državnom nivou ustvari ne postoji
organ, odnosno služba sigurnosti.
I
Namjera nam je da ukažemo na specifičnosti i, po našem mišljenju, neke nelogičnosti
sigurnosnog sistema u Bosni i Hercegovini. Najveća nelogičnost je ta što Predsjedništvu (kolektivni
šef države) Bosne i Hercegovine niti Predsjedavajućem Vijeća ministara (Premijeru) Bosne i
Hercegovine niko izravno ne podnosi izvještaje o stanju sigurnosti u državi, niti je bilo koja služba ili
organ ovlašten za takvo nešto. Jednostavno, prema Ustavu Bosne i Hercegovine ne postoji niti jedan
državni organ ili služba nadležni za bilo koji aspekt sigurnosti zemlje1. Nema, dakle, državnih organa
policije, tužilaštva, suda, niti obavještajnih službi.
Bosna i Hercegovina se sastoji iz dva entiteta: Federacije Bosne i Hercegovine2 i Republike
Srpske3, i jednog distrikta: Brčko Distrikt Bosne i Hercegovine. Svaki od pomenutih, sastavnih,
dijelova Bosne i Hercegovine ima svoje, samostalne, organe sigurnosti, suda i tužilaštva, dok
Predsjedništvo države i Premijer nemaju izravnih  ingerencija nad tim organima. Isto je i sa vojnom
sigurnošću. Naime, ne postoji Vojska Bosne i Hercegovine, već egzistiraju dvije nezavisne vojske i to:
Vojska Federacije Bosne i Hercegovine (sastavljena iz dvije komponente – bošnjačke i hrvatske) i
Vojska Republike Srpske. U skladu s tim i vojne sigurnosne službe su podređene isključivo
entitetskom vojnom rukovodstvu, dok državne institucije nemaju nikakvih, oficijelnih, ingerencija nad
njima.
S obzirom da se Bosna i Hercegovina priprema za ulazak u Partnerstvo za mir pod okriljem
NATO saveza, očekuje se formiranje jedinstvene državne vojske. Taj proces, sigurno, neće ići brzo i
jednostavno, ali je neophodan kao jedna od sigurnosnih komponenti države Bosne i Hercegovine.
I I
Polazeći od pretpostavke da sigurnosni sistem jedne zemlje, pored obavještajnih službi, čine i
službe javne sigurnosti, situacija u Bosni i Hercegovini se čini još složenijom i komplikovanijom.
Kako je sve organizirano na entitetskim nivoima, treba istaći da ne postoji nikakva simetričnost u
organizaciji i funkcionisanju sigurnosnih službi u bosanskohercegovačkim entitetima.
Prvo, u Federaciji Bosne i Hercegovine egzistiraju dvije obavještajne službe: Agencija za
istraživanje i dokumentaciju (AID) i Služba nacionalne sigurnosti (SNS) koje su sasvim neovisne u
svom radu. Ta neovisnost počiva na činjenici da su formirane od različitih organa: AID od strane
Predsjedništva Republike Bosne i Hercegovine, a SNS od strane Vlade Hrvatske Republike Herceg
Bosne. Kako su ove obavještajne službe osnovane prije Dejtonskog mirovnog sporazuma, odnosno u
ranijoj Bosni i Hercegovini sa sasvim drugačijim ustavno-pravnim uređenjem, ostale su određene
1

splošna varstvoslovna in obrambna sekcija
nejasnoće oko nadležnosti ovih obavještajnih službi, odnosno institucija koje imaju ingerencije nad
njima. U posljednje vrijeme, na inicijativu Predsjedništva Bosne i Hercegovine, vode se aktivnosti o
ujedinjenju ovih službi, odnosno formiranju jedinstvene službe sigurnosti u Federaciji Bosne i
Hercegovine (mogući naziv je «FOS» – federalna obavještajna služba). Krajnji cilj je da se, u
budućnosti, formira takva obavještajna služba koja bi bila u funkciji zaštite ustavnog poretka države
Bosne i Hercegovine, i kao takva potčinjena određenoj državnoj instituciji, npr., Predsjedništvu Bosne
i Hercegovine.
Kada je u pitanju služba javne sigurnosti, u Federaciji Bosne i Hercegovine egzistiraju Federalno
ministarstvo unutrašnjih poslova (FMUP) i deset ministarstava unutrašnjih poslova u Kantonima.
Dakle, jedanaest nezavisnih MUP-ova, samo u jednom entitetu Bosne i Hercegovine. Pri tome,
međusobni odnosi Federalnog MUP-a i Kantonalnih MUP-ova počivaju, uglavnom, na principu
koordinacije i saradnje4, dok princip subordinacije ne postoji. Nema sumnje da ovakva organizacija
službe javne sigurnosti nije funkcionalna, niti može biti dovoljno efikasna na planu suzbijanja
kriminala u ovom entitetu.
Pored službe javne sigurnosti, u Federaciji BiH egzistira i sudska policija, koja je u ingerenciji
pravosudnih organa, te finansijska policija, kao organ u sastavu ministarstva finansija.
Drugo, u Republici Srpskoj egzistira jedna obavještajna služba i jedno ministarstvo unutrašnjih
poslova, koji su podčinjeni Vladi Republike Srpske. Ovo je svakako prihvatljiviji model sigurnosti od
onog u Federaciji BiH.
I treće, u Brčko Distriktu Bosne i Hercegovine egzistira ministarstvo unutrašnjih poslova, koje je
potčinjeno Vladi Distrikta Brčko.
I I I
Iz prethodno iznesenog vidljivo je da su u sva tri sastavna dijela Bosne i Hercegovine službe
sigurnosti organizirane na drugačiji način i da su samostalne u svom radu. To je posljedica ustavnih
odredbi prema kojima je sigurnost u nadležnosti entiteta, a ne države Bosne i Hercegovine. Ovakav
stepen decentralizacije i heterogenost sigurnosnih komponenti daje za pravo da se postavi pitanje:
postoji li sigurnosni sistem Bosne i Hercegovine. Na ovakvo pitanje teško je odgovoriti. S obzirom da
su u Bosni i Hercegovini u toku značajne ustavne promjene, za očekivati je da će se i pitanje sigurnosti
morati riješiti na drugačiji način.
LITERATURA
1. Ustav Bosne i Hercegovine
2. Ustav Federacije Bosne i Hercegovine
3. Ustav Republike Srpske
4. Zakon o unutrašnjim poslovima Federacije Bosne i Hercegovine («Službene novine Federacije
Bosne i Hercegovine», broj 1, od 01.02.1996.godine)
OPOMBE

1 Prema članu III. stav 1. tačka g. Ustava Bosne i Hercegovine “Bosna i Hercegovina će preuzeti
nadležnosti za one poslove o kojima se entiteti saglase; mogu se po potrebi osnovati i dodatne
institucije za obavljanje takvih nadležnosti”. Da bi, dakle, službe državne i javne sigurnosti prešle u
nadležnost države Bosne i Hercegovine, potrebno je da se oba entiteta (Federacija Bosne i
Hercegovine i Republika Srpska) saglase o tome. Međutim, s obzirom na visok stepen autonomije,
entiteti u Bosni i Hercegovini su, praktično, države u državi, bez ikakvih nagovještaja da se odreknu
nekih od svojih nadležnosti, a sigurnost je jedna od najznačajnijih. Izuzetak čini Državna granična
služba (DGS) koja ima nadležnost kontrole i zaštite državne granice. Riječ je o službi koja, još
uvijek, nije potpuno zaživjela. Njeno uspostavljanje teče postepeno, i do sada je preuzela kontrolu
2

Borislav Petrović

oko 75% državne granice. Još uvijek su prisutni otpori entiteta, jer oni time gube “svoj dio državne
granice” a time i dio svoje entitetske samostalnosti.
2 Prema članu III. stav 1. tačka g. Ustava Federacije Bosne i Hercegovine Federacija je nadležna za
“Suzbijanje međunarodnog i međukantonalnog kriminala posebno terorizma, neovlaštene trgovine
drogom i organiziranog kriminala, te saradnju sa Interpolom”. U Ustavu se izričito ne pominje
organizacija i funkcionisanje entitetskog sistema sigurnosti.
3 Prema članu IV. stav 68. tačka 2. Ustava Republike Srpske, Republika Srpska je nadležna za poslove
“odbrane i bezbjednosti”.
4 Prema članu 26 Zakona o unutrašnjim poslovima Federacije Bosne i Hercegovine (“Službene novine
Federacije Bosne i Hercegovine”, broj 1/1996) “Međusobni odnosi između Federalnog MUP-a i
Kantonalnih MUP-ova zasanivaju se “…na uzajamnoj saradnji, međusobnom obavještavanju,
dogovaranju, razmjeni iskustava i stručnoj pomoći”.
O AVTORU
Borislav Petrović, magistar pravnih nauka, viši asistent krivičnog prava na Pravnom fakultetu i
predavač kriminalistike na Fakultetu kriminalističkih nauka Univerziteta u Sarajevu. Bavi se
naučnoistraživačkim radom iz oblasti organiziranog narko-kriminala, prostitucije i korupcije.
3


Uticaj vremena i prostora kao geografskih pojmova na (kriminogeno) ponašanje ljudi

3. SLOVENSKI DNEVI VARSTVOSLOVJA
© 2002 Visoka policijsko-varnostna šola, Ljubljana
“UTICAJ VREMENA I PROSTORA KAO GEOGRAFSKIH POJMOVA
NA (KRIMINOGENO) PONAŠANJE LJUDI”
Mladen Milosavljević
Federalno ministarstvo unutarnjih poslova

U ovom radu pokušava se dati odgovor postoji li uticaj vremena i prostora na (kriminogeno)
ponašanje ljudi. Ovaj problem već dugo zanima kriminaliste i druge znanstvenike svijeta. Međutim, njihova
mišljenja su različita. Posebna pažnja posvećena je istraživanju samoubistava, kao i nekim drugim krivičnim
djelima, npr. silovanjima, provalnim krađama i ubistvima. Rezultati autorovog istraživanja drugačiji su nego
doasadašnja znanstvena iskustva, posebno sa samoubistvima.
Osim što daje rezultate vlastitih istraživanja, autor prezentira i dosadašnja iskustva drugih
znanstvenika, a između ostalog govori i o klimatskim promjenam i slavnim ljudima, ali i klimatskim
promjenam i kriminalu uopšte.
UVOD
O uticaju vremenskih prilika na čovjekovo zdravlje i ponašanje postoje podaci stari preko 2500
godina. Međutim, tek u posljednje vrijeme, tom problemu se posvećuje nešto veća pažnja. Provedena
istraživanja su pokazala da se uticaj vremenskih prilika na čovjeka nikako ne smije zanemariti.
Pojedine bolesti su u direktnoj vezi sa atmosferskim promjenama, ali i ljudsko raspoloženje, emocije i
sl. Kao faktori koji najviše utiču na promjene raspoloženja navode se velike vrućine i veće
temperaturne razlike u toku jednog ili više dana. Utvrđeno je takođe da vlažni dani utiču na pojavu
depresije. Čovjeka nervoznijim čine i periodi duvanja vjetra zvanog fen, kada u vazduhu ima više
pozitivnih nego negativnih jona.
Određene vremenske prilike pogoduju povećanom broju srčanih udara, moždanih udara, te nekim
drugim bolestima. Isto tako je utvrđeno da neke vremenske prilike utiču na povećanje broja
saobraćajnih nezgoda, samoubistava, te nekih drugih djela koja imaju obilježja krivičnog djela.
Smetnje izazvane atmosferskim prilikama ne treba brkati sa sezonskim bolestima, koje se javljaju
kada nastupa hladnoća ili vrućina.
Ne postoji jednoglasna teza da klimatske promjene, odnosno određeni klimatski elementi, utiču
ili ne utiču na kriminogeno ponašanje ljudi.Ipak, čini se da neka veza postoji.
Izgleda da postoje jasne razlike u geografskom rasprostiranju kriminala, koje variraju od kantona
do kantona.
PROMJENA VREMENA I  PSIHOLOŠKO STANJE ŽENA
Neke nezvanične analize upučuju da se u posljednje vrijeme (nekoliko posljednjih godina) na
teritoriji Bosne i Hercegovine povečao broj (krivičnih) djela u kojima su učestvovale žene. I ne samo
to: zapažen je određeni rast slučajeva gdje su žene bile inicijatori navedenog ponašanja. Kao blaga
islustracija navedenog ponašanja možemo navesti nekoliko slučajeva iz ljetnog perioda 1998. godine
kada su na sarajevskim pijacama zabilježeni slučajevi tuče između dvije ili više žena ili žena i
muškaraca. Zanimljivo je i to da su upravo u situacijama tuče između muškaraca i žena, “dame” bile te
koje su izazvale tuču. Iako se u tim situacijama, uglavnom radilo o nanošenju lakših tjelesnih povreda,
ostaje zabilježeno da je broj navedenih slučajeva bio mnogo veći u odnosu na ranije godine.
Interesantan je i podatak da je su u danima u kojima su se dešavali navedeni događaji zabilježene
izuzetno visoke temperature (mnogo više nego ranijih godina; što će ubuduće biti redovna pojava).
1

kriminalistična sekcija
Ne treba potpuno zanemariti ni podatak da se nisu baš svi slučajevi završavali sa nanošenjem
lakših tjelesnih povreda. Naime, zabilježeno je i nekoliko slučajeva sa teškim tjelesnim povredama, u
kojima je samo zahvaljujući nekim srećnim okolnostima izbjegnut tragičan ishod.
Ovakva zbivanja nametnula su temu za razmišljanje. Da li je razlog ovih (ali i mnogih drugih
slučajeva) bio iz domena klasičnog uzroka ili je pak u pitanju nešto drugo? Evidentno je jedino da je
ženska agresivnost nešto češća, pogotovu u odnosu na neke ranije periode. Medicinski stručnjaci, koji
su se izučavanjem sličnih problema počeli zanimati i ranije, došli su do saznanja da promjenjljivo
vrijeme utiče na psihološko stanje žena. U svojim istraživanjima i zaključcima oni su išli toliko daleko
da su utvrdili da nagle promjene (kakve se u Bosni i Hercegovini događaju vrlo često) posebno
deprimirajuće djeluju na žene jer su psihički labilnije (o čemu postoje i drugačija mišljenja) od
muškaraca i ne reaguju funkcionalno na promjene vremena.
Upravo zbog toga liječnici sugerišu damama da ne razmišljaju o stvarima koje ih opterećuju, da
se što više kreću u prirodi, te da konzumiraju bezalkoholne napitke i voće bogato vitaminom C.
Da možda navedene tvrdnje liječnika i drugih specijalista nisu bez osnova, može poslužiti primjer
iz okoline Sarajeva (mjesto Kobiljača), kada je zbog ženinog neuravnoteženog ponašanja nesrećni muž
samo zahvaljujući brzoj liječničkoj intervenciji izbjegao smrt. Naime, J.M. (1963) je nakon početne
prepirke (koju je sama inicirala), sa svojim suprugom, u naletu bjesa uzela sjekiru i udarila supruga u
leđa. Nesretnik je zadobio teške tjelesne povrede, a metereolozi su za taj period zapazili određene
vremenske promjene (opet izuzetno visoke temperature).
Nesnosne vrućine, kakvim su posljednjih dana izložene sve zemlje Svijeta, uključujući i Bosnu i
Hercegovinu, sasvim sigurno će uzrokovati povećan broj krivičnih djela, posebno onih koji će biti
posljedica konfliktnih situacija.
Druga istraživanja govore, da pored porasta agresivnosti, žene u posljednje vrijeme pokazuju sve
veču sklonost ka samopovrijeđivanju. Zapaženo je da im opada koncentracija, te da postaju nepažljive.
NAUČNA GLEDIŠTA NAVEDENOG PROBLEMA
Džems Rot, svjetski ekspert za promjene vremena, ali i čovjek koji se ne bavi isključivo
meteorologijom već i psihologijom o uticaju vremenskih prilika na čovjeka izjavljuje: “Uticaj
vremenskih promjena na čovjeka je toliki da se ne smije nikako zanemariti. Pojedine bolesti su u
direktnoj vezi sa atmosferskim promjenama, ali i ljudsko raspoloženje, emocije. Vrijeme samo po sebi
ne može biti glavni uzrok mentalnih uznemirenja i izazova, ali može biti dodatni faktor u ponašanju
čovjeka, bilo gdje: na poslu, vani, za vrijeme vožnje u kolima, u kući itd.”.
U odgovoru na pitanje kakve atmosferske prilike imaju veći uticaj na promjene raspoloženja Rot
navodi: “Najviše velike vručine i veće temparaturne razlike u toku jednog ili više dana. Živimo u
velikim i urbanim sredinama gdje su živci na ispitu i bez jakih vrelina. Pije se, rashlađuje se i oblači
bez kontrole, ne poštujući znanje i iskustvo naših predaka. Cjelokupan moderni urbani život stvorio je
u gradovima daleko veći broj neurotika nego u prošlosti. Pri velikim žegama i naglim promjenama
vremena ljudi postaju agresivniji. Vlažni dani više utiču na pojavu depresije. Konstatirano je da se
poslije velikog pada vazdušnog pritiska povećava broj samoubistava i kriminala. Vreli, suhi vjetar,
zvani fen, koji najviše puše u SAD, Švajcerskoj i Izraelu, direktno izaziva nervnu napetost i
depresivna raspoloženja”. Kao naučno objašnjenje navedene pojave ekspert Rot tvrdi: “ Za vrijeme
duvanja fena u vazduhu ima više pozitivnih nego negativnih jona, što čovjeka čini nervoznijim. Veće
prisustvo negativnih jona utiče na bolje raspoloženje, jer oni pomažu proizvodnji supstance koju
nazivamo serotonin, odnosno ubrzavaju kretanje neurona, dok pozitivni joni djeluju suprotno”.
SEZONA ZIME – FAZA NAJMANJE OTPORNOSTI  ORGANIZMA U GODIŠNJOJ
RITMICI
Znanstvenici koji  se bave problemom biološke ritmike kod čovjeka, poodavno su utvrdili da faza
“biološke zime” predstavlja raztdoblje najslabije funkcionalnosti našeg organizma, pa prema tome i
najmanje otpornosti na sve vrste uticaja koji dolaze iz spoljašnje sredine: na nagle promjene vremena,
na psihička opterećenja, na funkcionalna i infektivna oboljenja.
2

Mladen Milosavljević

Uticaj određenih vremenskih situacija, kao što su nagle promjene vremena, naočito snažno, pa
čak i pogubno, izražava se ne samo u periodima sezonskog, već i dnevnog smanjenja reaktivnosti
našeg organizma.
Obično se smatra da tegobe koje mnogi osječaju tom prilikom dolaze od pada vazdušnog pritiska
ili promjene spoljašnje temperature. Ne zanemarujući uticaj i ovih faktora, savremena istraživanja,
međutim, ukazuju da je glavni uzrok tegobama u promjeni električnog naboja čestica vazduha.
Prilikom nailaska hladnih vazdušnih masa, isto tako i pri pojavi fena ili južnih vjetrova, nastaje
pozitivna jonizacija vazdušnih čestica (atomi gube elektrone i postaju pozitivno naelektrisani). Kada
se vremenske prilike stabilizuju, dolazi do povećanja negativno naelektrisanih čestica vazduha (atomi
dobijaju elektrone i postaju negativno naelektrisani. Naročito je ona povećana u zimskim mjesecima u
gradovima sa čestim smogom kada nastaju teški pozitivni joni, ili kako ih istraživači nazivaju “joni
ubice”. Taj se meteorološki period,poklapa sa najslabijim periodom našeg organizma u toku jedne
godine. U tom periodu je i smrtnost najčešća, o čemu govore podaci i iz zapadnoevropskih zemalja, ali
i iz zemalja sa prostora eks Jugoslavije.
Životinje izlagane u eksperimentu djelovanju pozitivnih jona uginu nakon 5 do 7 dana. Izlaganje
negativnim jonima vazduha one postaju živahne, bolje jedu, interesuju se za suprotni pol. Ogledi sa
dobrovoljcima pokazali su da se slične manifestacije zapažaju i kod čovjeka. U uslovima pozitivne
jonizacije (onakvim kakvi nastaju pri pojavi fena ili pri pogoršanju vremena) čovjek osjeća
malaksalost, glavobolju, ubrzanje pulsa, otežano disanje, povećani krvni pritisak, reumatične tegobe,
postaje razdražljiv, nemirno spava. U određenim komorama u kojima je povećana negativna jonizacija
vazduha kod čovjeka svi ovi znaci tegoba nestaju: uravnotežava se krvni pritisak, rad srca, disanje
postaje normalno, glavobolja nestaje, raspoloženje se znatno popravlja. U svemu,  negativni joni
vazduha stimulativno djeluju na procese i funkcije čovjekovog organizma.
Istraživanja su pokazala da je pozitivna jonizacija vazduha naročito izražena u sredinama sa
vazduhom zagađenim izduvnim gasovima, česticama dima, čađi i prašine.
SLAVNI LJUDI I KLIMATSKE PROMJENE
Istraživanja su pokazala da je francuski filozof Voltaire ujesen patio od melankolije, a ona je
obuzimala i velikog njemačkog glazbenika Richarda Vagnera, koji je plakao za suncem, smatrajući ga
izvorom stvaralačke energije. Od različitih smetnji izazvanih promjenama vremena patio je i njemački
pisac Wolfgang Goethe i zbog toga samog sebe proglasio živim barometrom. Koliko god se Goethe
tješio da upravo “plemeniti umovi više pate od štetnih atmosferskih uticaja”, danas je poznato da te
smetnje  povezuju milione ljudi iz svih zemalja svijeta, bez obzira na dob, društveni položaj ili
kulturnu razinu. Pretpostavka je da će navedeno u budućnosti uzrokovati još veće teškoće.
“Nema u tome ništa čudno, uzmemo li u obzir šta se događa s klimom na Zemlji”, uvjeren je
klimatolog i meteorolog Vincenzo Ferrara, koji je zastupao Italiju na posljednjem simpozijumu o klimi
u japanskom gradu Kiotu. On je dalje izjavio: “ Sve će biti češći ekstremni meteorološki fenomeni, te
promjene klime kakve još nismo upoznali. A to će nedvojbeno izazvati niz zdravstvenih problema”. S
obzirom da su već ove godine na prostorima eks Jugoslavije (posebno u Bosni i Hercegovini)
zabilježene neuobičajeno visoke temperature (koje je pratilo mnoštvo konfliktnih situacija sa
elementima krivičnih djela) tvrdnja navedenog eksperta kao da je našla svoje uporište.
Već sada u Italiji, te u Njemačkoj, gdje je meteoropatija službeno priznata kao bolest, svaki treći
stanovnik pati od smetnji vezanih za vremenske prilike. Nijemac – meteoropat može se osloniti na
pomoć specijalista, istraživanja, lijekove i telefonska savjetovališta. “Svake godine savjetujemo
milojone osoba” tvrdi dr. Klaus Bucher, njemački liječnik iz Freiburga, koji se specijalizirao za
meteoropatiju. “S grijanjem i klimatizacijom sve smo manje izloženi poticajima prirodne klime i, zbog
toga, manje otporniji na njezine promjene”. Za razliku od Njemačke u Italiji i mnogim drugim
zemljama, meteoropate smatraju umišljenim bolesnicima.
Simptomi navedenog su lako uočljivi i neugodni: nenadane migrene, upale očiju, nadražaj dišnih
puteva, bolni zglobovi, loša cirkulacija i probava, problemi sa kožom i ili alergije. Često se javljaju
problemi sa srcem, a srčanim bolesnicima stanje se pogoršava kada pušu hladni i topli vjetrovi.
Nadalje, topli zrak izaziva visoki krvni tlak, a ovaj postaje vjesnikom promjene vremena Pojačani
elektricitet u zraku uzrokuje nemir, nesanicu, glavobolju, a sve smetnje traju dok se vremenske prilike
3

kriminalistična sekcija
ponovo ne ustale. Jesen, pak utiče svojom vlažnom klimom na imunitetski sustav i čini nas
osjetljivijim na prehlade.
Bolest vremenskih prilika, naime postoji. I uvijek je postojala. Starogrčki liječnik Hipokrat ju je
otkrio prije gotovo 2500 godina, a svojim pacijentima je savjetovao da se “klone klime koja im je
uzrokovala bolest”. A sindrom široka (toplog vjetra što se na arapskom zove scharav) pogađao je
Izraelce i spominje se u Bibliji. Današnji liječnici tek u posljednje vrijeme meteoropatiju počinju
shvaćati ozbiljno i tragaju za mehanizmima koji je izazivaju, te mogućnostima liječenja.
OPASNOST ZA VOZAČE
Prema odluci federalnog ureda za red u prometu, u Njemčkoj je skupina istraživača četiri godine
istraživala prometne nezgode i njihovu povezanost sa atmosferskim promjenama. Pokazalo se da je
učestalost nezgoda 20% veća tokom magle i jakih kiša, ali i kada je lijepo vrijeme praćeno velikim
hladnoćama ili vrućinama. Očigledno je da navedeni uvjeti smanjuju pozornost za volanom. Ali, to
nije sve: naučnici njemačkog meteorološkog zavoda proučili su 2,3 milijona smrtnih slučajeva u
pokrajini Baden - Wurtemberg, od 1968. do 1993.godine, i zaključili da su velike promjene u
temperaturi zraka povećale stopu smrtnosti za više od 10%, u poređenju sa prosjekom.
Pravna je znanost prije medicine priznala uticaj vremena na ljude. U mnogim zemljama postoje
instituti posebnih olakšavajućih okolnosti za zločine i krivična djela počinjene u vrijeme određenih,
karakterističnih meteoroloških pojava. Takav je institut olakšavajućih okolnosti postojao i u krivičnom
zakonu Kraljevine Jugoslavije, a vrijedio je za ograničeno područje crnogorskog primorja i
dalmatinske otoke. Krivična djela, uglavnom krvni delikti, počinjeni tokom dužeg trajanja juga
praćenog kišom, bila su blaže kažnjavana od onih u drugim krajevima ili onih koja nisu počinjena za
“vremena za beštije” ili kako bi drugi rekli “pasije vrijeme”.
Kako je uopšte moguće da tako visoko sofisticiran i savršen biološki mehanizam, kakav je ljudski
(koji iza sebe ima kompjuteriziranu realnost, moč programiranja i prognoziranja itd.), može narušiti
banalna promjena vremena? U svom objašnjenju navedenog talijanski liječnik dr. Roberto Peruli
navodi: “Čovjek je životinja stvorena da bi se prilagodila okolišu u kojem živi. Tijelo mu je protkano
živcima, a oni što se nalaze u koži jako su osjetljivi na klimatske promjene”. Kako ti prijemnici
primaju informacije i odašilju ih u unutrašnjost organizma, poznato je odavno. Zna se, na primjer, da
svjetlost djeluje pozitivno na mehanizme što regulišu tjelesnu temperaturu. Preko očnog živca svjetlost
stiže u mozak, spriječava stvaranje melatonina, hormona što izaziva opuštenost, ali i depresiju. U
slučaju olujnog nevremena (kao što je već napisano), u igru ulazi i drugu hormon, serotonin, kojeg
stimuliraju joni iz atmosfere, a koji zatim jednako utječu na nervi sistem.
Kako bi tijelo održavalo temperaturu od 370C, ono se mora uskladiti sa okolinom, stvarajući ili
oslobađajući toplinu. Ako iz kože počinju  stizati signali o velikoj vručini, mozak naređuje krvnim
žilama da se šire, a žljezdama znojnicama da luče pojačane količine znoja. Ako prijemnici alarmiraju
da je jako hladno, krvne žile se stežu kako bi tijelo sačuvalo potrebnu toplinu. Kod osjetljivijih osoba,
ili onih koje imaju lošu cirkulaciju, dolazi do poremećaja toga mehanizma od kojeg pati i središnji
nervni sistem. Posljedice su groznica, srčane smetnje, ukočenost zglobova, bolovi i grčevi u mišićima.
Smetnja najčešće uzrokuju skup utjecaja, od vremenskih prilika, do zagađenja okoline i
neprozračenosti prostora u kojima boravimo. U zraku  ima mnogo štetnih tvari koje izazivaju upalu
sluznice, alergije, astmu i bronhitis. Odrasla osoba svakoga dana udiše približno 20 kilograma smjese
različitih plinova. To je razlog što mnogi liječnici smatraju da je čisti zrak spas za meteoropate,
osobito one koji žive u velikim gradovima.
Smetnje izazvane atmosferskim promjenama ne valja brkati sa sezonskim bolestima, što napadaju
kad nastupa hladnoća ili vrućina. One se mogu javiti u bilo  koje doba godine, a samo zbog izrazite
promjene klime. Napadaju zdrave osobe koje, zbog promjene klime, osjećaju niz simptoma, od
glavobolje do mučnine, od ukočenosti mišića do nesanice. Sezonske su bolesti zapravo, sekundarna
meteoropatija.
4

Mladen Milosavljević

ZAGREBAČKA ISKUSTVA
Tokom 70-ih i 80-ih godina stručnjaci Državnog hidrometeorološkog zavoda, u suradnji sa
liječnicima iz zagrebačkih bolnica, načinili su nekoliko istraživanja kako bi utvrdili povezanost
vremenskih prilika i određenih bolesti, te samoubistava u gradu Zagrebu. Istraživala se pojačana
učestalost cerebrovaskularnih i kardiovaskularnih bolesti, astme, ozljeda na radu i čira na želucu.
Odavno se srčani udar (infarkt) smatra jednom od bolesti kojima povodi mogu biti atmosferske
prilike. Za istraživanje su korišteni podaci o 720 bolesnika s tek preboljelim infarktom srca, liječenih u
zagrebačkim bolnicama tjekom 1976 i 1977. godine. Istraživanje je pokazalo da povećani broj srčanih
udara možemo očekivati zimi, u razdobljima kada je područje grada pod djelovanjem nekog od tipova
sniženog tlaka, zatim pod uticajem jugoistočnih i jugozapadnih vjetrova, te kada se tople i hladne
fronte učestalo nižu jedna iza druge. Vrijeme je tada oblačno, često vjetrovito, kišovito ili snježno i
dosta hladno. Ljeti su, ipak, “najopasniji” dani sa vrlo toplim i sparnim vremenom, visokim
temperaturama zraka, povišenom relativnom vlagom i slabim vjetrom.
Slično istraživanje je provedeno i za moždani udar, odnosno “šlag”.
Na uzorku od 1667 pacijenata zagrebačkih bolnica utvrđeno je da se povećana vjerovatnost
moždanih udara javlja u vrlo rijetkim vremenskim tipovima strujanja hladnog zraka sa sjevera i
sjeveroistoka zimi i u proljeće. Tada se zbog niskih temperatura i povećane brzine vjetra pojačava
osjećaj hladnoće. Opasne su i struje toplog zraka s juga i jugozapada u proljeće i jesen, kada se
organizam, naviknut na hladnije uvjete, zbog povišene temperature i visoke relativne vlage mora
prilagoditi povećanom osjetu topline. Povećan broj moždanih udara javlja se u svim sezonama pri
prolazu hladne fronte, zatim u proljeće, dan ili dva prije i u samom danu s hladnom frontom, te ljeti u
danu s frontom i slijedećeg dana.
Istraživanje, takođe napravljeno 1976. i 1977.godine, te dijelom 1983.godine, nosi naslov
“Samoubistva i vremenske prilike u Zagrebu”. Rezultati tog istraživanja, provedenog na 220 slučajeva
samoubistava, ukazali  su na vezu s vremenskim frontom i to posebno toplim. Takođe, broj
samoubistava je povećan dan prije prolaza hladne fronte i dva dana nakon prolaza tople. Višednevna
razdoblja s mnogo samoubistava najčešće su obilježena povišenom temperaturom koja varira,
sniženim ili promjenjivim tlakom zraka, povećanom naoblakom, maglom, često slabom kišom, a ljeti
pljuskovima i grmljavinom.
U drugoj polovinu jula 2001.godine objavljene su informacije po kojima su istraživanja
samoubistava među ljudima starijim od 55 godina pokazala da je natprosječan broj suicida među
ljudima rođenim u julu i avgustu.
Skoro svi analitičari koji su pisali o problematici samoubistava nisu zaobišli pitanje koja su to
godišnja doba i mjeseci kada se najčešće javljaju samoubistva. Tako jedna velika anlitička studija
Mirka Pekovića “Izabrana smrt” (1995.) objedinjuje do tada poznate podatke, i prezentira da među tim
statističkim podacima nejkritičnije doba jeste proljeće, i to mjesec maj. Zašto baš proljeće i zašto baš
maj? Čak ni sam autor ne daje objašnjenje, a nedoumice na ovo kao i brojna druga pitanja koja prate
samoubistva ostaju do daljeg tražeći objašnjenja i istovremeno pružajući izazove za neka druga
istraživanja. Mnogi autori, i poret toga, smatraju da se samoubistvo (najčešće) vjerovatno ne događa
slučajno u proljeće i to posebno u maju. Uostalom, kažu oni, slučajnosti nema, a suicid i njegova
provalencija u proljeće i mjesecu maju skoro da je univerzalna pojava.
Normalno, ima i disonantnih tvrdnji u odnosu na vrijeme samoubistva, gdje se navodi da ako
pravilnost postoji, ona isključivo važi za populaciju određenog regiona i istraživački uzorak na kome
je ispitivanje vršeno. Ovakvo mišljenje, dakako, treba respektovati, a ona upućuju na značajnu
implikaciju kulturnih činilaca u incidenciji samoubistva, kada se radi o njegovim kalendarskim
zakonitostima. Poret toga, zapaža se da se samoubistva, u odnosu na pol i neka druga
sociodemografska obilježja, ne događaju u isto vrijeme.
Manji broj istraživača pokušava odrediti i traže i dan i čas samoubistva, a ima i znatan broj onih
koji tu vezu traže i u odnosu na neke meteorološke faktore (vlažnost vazduha, atmosferski pritisak,
nadmorsku visinu itd.). U nekim od spomenutih istraživanja pojavljuju se vrlo interesantni podaci.
Tako Milutinović (1929) nalazi da se samoubistva dominantno dešavaju u proljeće, s tim što pojava
kulminira u junu mjesecu. Šovljanski nalazi da incidencija suicida nije podjednako zastupljena u
svakom sedmičnom danu, pa navodi da su srijeda i nedjelja suicidogeno najrizičniji dani. Mitreva i
5

kriminalistična sekcija
saradnici (1983) prevalenciju suicida također nalaze u proljećnim mjesecima i to aprilu i maju. Osim
zapažanja da suicid prevalira u proljećnim mjesecima, statističko – epidemiološke studije slažu se u
još jednom, a to je da je njegova incidencija najmanja krajem i početkom godine.
Navedena distribucija realizovanog suicida, koja je vezana za određena godišnja doba, vjerovatno
je uslovljena činjenicom što njih pola otpada na psihijatrijske slučajeve, te tzv. meteoropate
(depresivni i drugi bolesnici). Jedan broj njih se suicidalno ponaša (neurotičari), a zna se i da
alkoholičari zloupotrebljavaju alkoholna pića određenim danima u nedjelji (najčešće vikend). Pored
svega, mora se respektovati i faktor bioritma, kao i menstrualni faktor kod žena.
U smislu pokušaja pronalaženja odgovarajućih objašnjenja istraživanja samoubistava na teritoriji
Federacije Bosne i Hercegovine pokazala su slijedeće parametre:

Tabela broj 1. Samoubistva na teritoriji Federacije Bosne i Hercegovine za period 1995 – 2000,
po mjesecima i godinama

God
I
II
III
IV
V
VI
VII
VIII
I
X
X
XI
XII
1995.
10
  8
11
11
22
21
23
17
10
11
11
  5
1996
16
12
18
19
10
23
22
  6
  5
15
11
10
1997.
  9
19
17
11
13
17
14
21
13
11
17
10
1998.
10
  7
12
19
12
12
16
  9
  8
  9
  6
  6
1999.
  6
12
11
13
17
15
21
  9
19
10
  3
12
2000.
  3
 16
  9
19
20
13
24
15
18
10
14
11
2001.

54
74
78
92
94
91
120
77
73
66
62
54

Tabela broj 2. Samoubistva u Federaciji Bosne i Hercegovine po kantonima

1995
1996
1997
1998
1999
2000
Ukupno
Sarajevski
53
54
49
41
47
Nema
podataka
244
Tuzlanski
45
50
63
46
54
Nema
podataka
258
Zeničko
dobojski
39
26
28
27
27
Nema
podataka
147
Srednjebo
sanski
  9
10
14
  5
  1
Nema
podataka
  39
Unsko
sanski
  4
15
  6
  1
13
Nema
podataka
  39
Herc.neret
vanski
  8
12
10
  4
  4
Nema
podataka
  38
Bos.podri
njski
  2
-
  2
  2
  1
Nema
podataka
    7
Posavski
Nema
podataka
Nema
podataka
Nema
podataka
Nema
podataka
  1
Nema
podataka
    1

Prema podacima iz februara 2002. godine navodi se da su za slovenačke samoubice kritični
proljetni mjeseci i dani vikenda, a da je najčešći metod – vješanje. Navodi se i podatak da je većina
samoubica stariji muškarci, ali i da godišnje samoubistva počini i tridesetek djece. Radi potpunije
informacije navodimo i podatak da je 2001. godine u Sloveniji (preme podacima policije) samoubistvo
izvršilo 548 osoba, što je nešto manje nego 581 slučaj u godini prije toga, ali to još uvijek zemlju s dva
miliona stanovnika stavlja u sami svjetski vrh.
Prema podacima iz februara 2002. godine u Hrvatskoj se ljudi više ubijaju u sjevernom dijelu
Hrvatske nego u Dalmaciji. Općenito, gleda li se geografska karta, što se ide sjevernije, veći je broj
samoubistava.
Podaci do kojih je došao Peković, najbliži su podacima Lestera (1983) koji navodi da su
najkritičnija godišnja doba proljeće i jesen. Durkhem (1981) smatra da je samoubistvo najčešće u toku
6

Mladen Milosavljević

proljećnijh i ljetnih dana (kada su dani najduži). Tako ispada da su nalazi autora, kada je u pitanju
vrijeme izvršenja suicida, dosta različiti.
Neka prijašnja istraživanja su pokazala da “ljetna” djeca češće pate od depresije i disleksije, dok
“jesenja” i “zimska” djeca djeca češće oboljevaju od šizofrenije i Alzheimerove bolesti.

Tabela 2 a. Procjena ukupnog broja prisutnog stanovništva, po kantonima u Federaciji BiH,
stanje 31.12.2000.

KANTON
UKUPN
O
0 – 14
15 - 64
65 i više
1. Unsko – sanski
299756
74532
195707
29517
2. Posavski
43695
7238
32128
4329
3. Tuzlanski
505053
110188
348510
46355
4. Zeničko – dobojski
394566
89926
265327
39313
5. Bosansko – podrinjski
35148
5552
25943
3653
6. Srednjobosanski
236286
57818
156361
22107
7.
Hercegovačko
–
neretvanski
216736
39173
150558
27005
8. Zapadno – hercegovački
81343
17416
55004
8923
9. Kanton Sarajevo
390534
69602
271006
49926
10. Hercegbosanski
84507
12238
61684
10585
FEDERACIJA BiH
2287624
483683
1562228
241713

U odnosu na dobijene rezultate (teritorija Federacija BiH) mogli bi se izvesti slijedeći zaključci.

1. U posmatranom i analiziranom periodu juli mjesec je predstavljao mjesec sa najvećim brojem
samoubistava,
2. Ako bi se isključivo posmatrao posmatrani i analizirani vremenski period (u cjelini) onda bi se
moglo konstatovati da broj samoubistava blago raste od početka godine (januar) ka sredini godine
(juli – kada je zabilježen najveći broj samoubistava), te da nakon toga dolazi do postepenog pada
ka kraju godine (decembar),
3. Kada je u pitanju teritorijalna zastupljenost (kantonalna teritorijalna organiziranost) na prvom
mjestu je Tuzlanski kanton, Kanton Sarajevo, pa Zeničko – dobojski kanton  itd, dok je najmanje
samoubistava zabilježeno u Bosansko – podrinjskom kantonu; navedeni rezultati se i poklapaju s
površnim pregledom ukupnog broja stanovništva (najbrojniji je Tuzlanski kanton), međutim, u
ovakvim procjenama to ne smije biti jedini kriteriji jer treba voditi računa i o: gustini stanovništva,
industrijskom rastu, ekonomskoj i socijalnoj situaciji, intelektualnom potencijalu itd.
KLIMA I KRIMINAL
Klimatski faktori odavno su zaokupljali pažnju naučnika koji su sa više ili manje uspjeha pokušavali,
čak i u 19.stoljeću, utvrditi vezu između određenih klimatskih elemnata i kriminogenog ponašanja
ljudi. Primjeri koji slijede odslikavaju rezultate navedenih istraživanja i razmišljanja.
Quetelet (1835), Gerry (prema:Mannheim 1960), Ferry (prema: Mannheim 1960), Aschaffenberg
(1903) i neki drugi autori pokušali su primjenom statističkih metoda dokazati da se u Francuskoj,
Italiji i Njemačkoj, u toplijim predjelima tih zemalja, u ljetnim mjesecima češće čine krvni delikti
(povežite to sa zakonom stare Jugoslavije koji je važio za dalmatinske otoke i crnogorsko primorje
koji je prestupnike u tim periodima blaže kažnjavao), a da su imovinski delikti učestaliji u hladnijim
predjelima i u zimskim mjesecima. Osim toga Sauer i Aschaffenberg su takođe statiistički utvrdili
povećani broj seksualnih delikata u Alpskim dijelovima Austrije u vrijeme kada pušu južni vjetrovi i
izazivaju povećanu razdražljivost. Quetelet je išao čak toliko daleko da je na takvim statističkim
podacima postavio svoj “termički zakon delikvencije”, a Kropotkin je išao još i dalje postuliravši
svoju ekstravarijantnu formulu koja bi upućivala na postojanje korelacije između prosječne
temperature zraka, stupnja vlažnosti i učestalosti zločina, posebno ubistava. Takav pristup je pretrpio
niz kritika koje su prije svega bile usmjerene na pristup pronalaženja uzroka kriminaliteta i ocjenile su
7

kriminalistična sekcija
ga primitivnim. Kritičari su posebno naglasili da autori navedenih korelacija nisu vodili računa o nizu
socijalnih razlika između pojedinih regija, ekonomskih prilika, te kvaliteta i smjera djelovanja organa
detekcije zločina. Pod uticajem navedenih stanovišta u Engleskoj je  u izdanju Kriminalne statistike iz
1983.godine, u zasebnom poglavlju, posvećena pozornost podacima na osnovu kojih se nastojala
potkrijepiti teza da krvni delikti kulminiraju ljeti, a stagniraju zimi, dok imovinski delikti pokazuju
suprotnu tendenciju.
U SAD je Dexter (1904), upoređujući hapšenja zbog krvnih delikata u New Yorku i Denver
Coloradu, nastojao dokazati kako su ti delikti češći u hladnijim nego u toplijim godišnjim razdobljima.
Provjeravajući ovu tezu, Wolfgang (1958) je u seriji svojih ispitivanja ubojstava u Philadelphiji u
periodu od 1948. do 1952. godine utvrdio da nema statistički značajne razlike između toplih i hladnih
mjeseci.
Općenito se može reći da novija istraživanja, koja su oslobođena svih predrasuda, i koja koriste
kvalitetnije statističke metode, nisu mogla potvrditi ranija stanovišta o povezanosti klimatskih
elemenata i različitih oblika kriminaliteta. Detaljnija istraživanja pokazuju da se oscilacije u opsegu i
strukturi kriminaliteta, koje u prvi mah kao da ovise o klimatskim uvjetima, mogu prvenstveno
pripisati upravo određenim radnim i kulturnim događajima u različitim godišnjim dobima.

Tabela broj 3. Provalne krađe na teritoriji Federacije Bosne i Hercegovine

god
1
2
3
4
5
6
7
8
9
10
11
12
1998
310
879
740
818
735
852
665
719
884
879
1169
843
1999
729
926
884
864
916
820
808
776
901
1242
935
854
2000
529
998
1051
1102
765
997
907
927
920
934
1169
1019

Napomena: Podatak za 1998.godinu za prvi mjesec nije potpun.

Tabela broj 4. Krivična djela protiv dosojanstva osobe i morala (najčešće k/d silovanja)

god
1
2
3
4
5
6
7
8
9
10
11
12
1998
8
5
1
10
10
0
8
12
7
12
4
7
1999
3
8
5
7
5
8
5
18
12
13
11
6
2000
5
5
5
10
7
8
10
20
7
15
11
14
Napomena: Podatak za prvi mjesec 2000.godine nije potpun.

Tabela broj 5. Krivična djela protiv života i tijela (najčešće ubistva i teške i lake tjelesne
povrede)

god
1
2
3
4
5
6
7
8
9
10
11
12
1997
19
20
25
22
26
20
14
27
23
36
20
24
1998
22
33
33
44
42
48
37
50
48
49
29
36
1999
24
42
37
47
44
48
44
55
41
39
33
44
2000
50
41
36
47
31
46
42
55
52
51
48
71

Napomena: Podaci za 1997.godinu nisu kompletni.

Podaci koji se tiču Federacije Bosne i Hercegovine tretiraju slijedeće kantone: Sarajevski,
Zeničko – dobojski, Tuzlanski, Srednjobosanski, Bosanskopodrinjski, Unsko – sanski, Hercegovačko
– neretvanski.
Nakon odluke da se pristupi analizi (analitičkoj i statističkoj) navedenih podataka ispostavilo se
da na teritoriji Federacije Bosne i Hercegovine vođenje podataka nije sistemski, pa čak ni obavezujuće
riješeno. Sve to je uticalo na kvalitet i kvantitet dobijenih podataka. Upravo taj nedostatak kompletnih
podataka kroz duži vremenski period i umanjio je potpuniju analizu o navedenoj problematici. Upravo
8

Mladen Milosavljević

navedenu činjenicu treba imati na umu prilikom tumačenja i korištenja dobijenih rezultata. I pored
svega, dakle svih nedostataka i problema, pokušaće se dati neki, bar orjentacioni i inicijalni, zaključci:

1. Provalne krađe nešto češće se dešavaju u nešto hladnijim mjescima, a posebno su izraženi u 11 i
10 mjesecu,
2. Krivična djela protiv dostojanstva osoba i morala (od kojih je najveći broj otpadao na k/d
silovanja) najčešće se dešavaju u avgustu mjesecu (koji je u sve tri posmatrane godine zabilježio
najveći broj slučajeva), ali se po raspodjeli navedenih krivičnih djela u toku godine ne bi moglo
decidno zaključiti da se ova krivična djela češće dešavaju tokom toplijih mjeseci,
3. Kod krivičnih djela protiv života i tijela nije bilo moguće odrediti bilo kakvu pravilnost, jer se
raspored i raspodjela ovih krivičnih djela iz godine u godinu (posmatranog perioda) pojavljuju u
nepravilnim vremenskim intervalima.

Napomena: Prilikom tumačenja autorovih zaključaka i iskustava potrebno je voditi računa o
relativno kratkom vremenu u kome su posmatrani različiti parametri.
Različiti znanstvenici su već dugi niz vremena proveli pokušavajući naći vezu između
kriminogenog ponašanja i nekih drugih faktora. U narednom dijelu pratićemo vezu između
kriminogenog ponašanja ljudi i punog Mjeseca. Naime, znanstvenicima je već poodavno poznata
neumoljiva statistika koja kaže da za vrijeme punog mjeseca ljudi češće dižu ruku na sebe, a na
putevima se događaju nesreće (najčešće bez vidljivog razloga)! Tako prema mišljenju dr. Arnolda
Libera sa Medicinskog fakulteta u Majamiju (SAD), Mjesec zaista nije bezazleno nebesko tijelo.
“Naša istraživanja pokazuju da Mjesec mijenja hemijsku strukturu našeg tijela i mi tu ne možemo
učiniti ništa”, izjavio je dr. Liber. On je deset godina proučavao uticaj Mjeseca na ljude i došao je do
slijedećih zaključaka:

-
pri punom Mjesecu povečava se broj ubistava i samoubistava,
-
znatno su češće povrede tijela,
-
tragične saobraćajne nesreće događaju se u rekordnom broju u periodu između punog Mjeseca i
prve četvrti!

Američki je znanstvenik još za vrijeme studija u Džeksonovoj memorijalnoj bolnici u Majamiju
zapazio da se porodično pogoršava ponašanje pacijenata i to bez nekog vidljivog razloga. Tek negdje
1966. godine, kao liječnik Psihijatrijske klinike u Majamiju, uspostavio je korelaciju između
Mjesečevih mijena i ponašanja bolesnika. Na navedenu korelaciju ukazivao je i sam medicinski
personal. Nije se isključivala mogućnost da postoji veza između krvarenja u želucu ljudi koji pate od
čira na ovom organu i iznenadnih epileptičkih napada i Mjeseca. Upravo zbog toga dr. Liber je odlučio
da se detaljnije posveti proučavanju ovog fenomena. Uz sve to počeo je da proučava i meteorološke
studije, te je tako na osnovu jedne dugoročne meteorološke studije zaključio da postoji uticaj
Zemljinog prirodnog satelita na stvaranje tropskih bura i uragana. Navedena studija ga je još više
uvjerila da Mjesec može da utiče i na promjene osjećanja, a samim tim i na ljudsko ponašanje. Za
polaznu fazu svojih istraživanja poslužio mu je dnevnik područnog liječnika Džozefa Dejvisa koji je
zapisivao ne samo vrijeme nasilnih umiranja, već i vrijeme kada se koji zločin odigrao. Dr. Liber je
tako proučio 1887 slučajeva zapisanih u dnevniku starog dr. Dejvisa.
“Rezultati su bili viš nego iznenađujući. Broj ubistava u Dejdu bio je u očiglednoj zavisnosti od
Mjesečevih mijena. Ubistva su se najčešće događala u vrijeme punog mjeseca”, zapisao je dr. Liber u
knjizi “Mjesečev efekt”. Mjesec, kako vjeruje američki znanstvenik, može da utiče i na san, tjelesnu i
seksualnu aktivnost, apetit. Trudnoća i rađanje, kako su još svojevremno zaključivali znanstvenici
Abraham i Valter Menaker, takođe, podliježu Mjesečevim mijenama. Vrijeme razvitka djeteta traje
tačno devet mjeseci, što znači 266 dana. Pri punom mjesecu rađa se više djece nego u drugim
prirodnim mijenama. Pouzdano je utvrđeno da Sunčeva aktivnost, kao erupcije i mrlje, izaziva
magnetske poremećaje na zemlji i utiče na vrijeme zgrušavanja ljudske krvi.. One mogu da utiču i na
propustljivost krvnih sudova, što znači da su u vezi i sa nekim srčanim oboljenjima. Kako mjesec utiče
na magnetsko polje naše planete, moglo bi se zaključiti da on može izazvati promjene na
propustljivosti ćelija i krvnih sudova. Postoje i informacije da mnogi hirurzi izbjegavaju da vrše teže
operacije pri nepovoljnim vremenskim prilikama, iz straha da ne nastupe teški oblici krvarenja. U
9

kriminalistična sekcija
kasno ljeto 1973. godine, dr. Liber je u znanstvenoj rubrici “Tajma” pročitao tekst o tome kako će se u
toku januara i februara 1974. godine Zemlja, Sunce i Mjesec naći jedno iza drugog i da bi tada moglo
da dođe do katastrofalnih poplava. Navedeni podatak je podstakao dr. Libera da u tom periodu prati
ponašanje ljudi. “Danak u krvi u toku prve tri nedelje 1974. godine bio je tri puta veći nego u toku
januara 1773. godine. Policija je bila iznenađena surovošću većine zločina. U nekim slučajevima
pobude su ostale neobjašnjene”, pisao je kasnije dr. Liber. Konstelacija planeta iz 1974. godine,
ponavljala se 1982. godine, decembra 1990. godine i januara 1992. godine. Uvijek je dolazilo do
enormno velikog povećanja broja zločina, saobraćajnih nesreća i samoubistava. Da se ovakve stvari
mogu završiti nadasve zanimljivim informacijama pokazuje i slijedeći podatak. Tako neki znanstvenici
navode da nije isključeno da bi slavni Džon Lenon i danas bio živ da je njegov ubica poslušao savjet
doktora i tog tragičnog dana ostao kod kuće. Upravo u vrijeme dok je u Lenona ispaljivao četir
smrtonosna hica, na nebu je sijao puni Mjesec!
Sagledavajući sve do sada dostupne podatke iz navedene problematike ne može se odbaciti dojam
da, kao i za većinu stvari u kriminalistici, postoje oni za i protiv. Samo će buduće vrijeme i velike
serije eksperimentalnih istraživanja, koje će uvažavati prave uzorke oslobođene nekih drugih utjecaja i
faktora, moći dati odgovor na ovo/a zaista zanimljivo/a pitanje/a.
ŽRTVE I POČINIOCI KRIVIČNIH DJELA
Beogradski kriminolog dr Vukašin Pešić je analizirao preko 3 300 ubistava u periodu od 1960. do
1964.godine, a osnovni cilj mu je bio da otkrije tajne zločinačkog poriva u eks Jugoslaviji. Iz
navedenog istraživanja navodimo podatke koji su interesantni za navedenu problematiku. Tako Pešić
navodi (za ovu klasifikaciju obrađeno je 1000 ubistava) da je najveći broj ubistava izvršen u periodu
od devet do osamnaest časova, i to jajčešće u subotu ili nedelju, u jesenjim ili proljećnim mjesecima.
Septembar, je po dr Pešiću, najkobniji. Prosječne eks Jugoslovenske ubice su ljudi iz nižih društvenih
slojeva: zemljoradnici (445), radnici (322), domaćice (56), službenici (81), zanatlije (57) i “ostali”
(39). Skoro 70% zločinaca su ljudi u godinama od 21 do 41. Dakle, fiziološki su zreli i odrasli, ali ne i
intelektualno, jer je među njima najviše onih sa osnovnom školom – 65% i onih polupismenih – 27%.
U 79% slučajeva (od 1000 proučenih) ubicama je to bio prvi zločin; 23% ubica i žrtava bilo je u
drugarskim i prijateljskim odnossima, 24% su bile komšije, a 27% su bili rođaci.
Na osnovu podataka analize ubistava u Hrvatskoj u periodu između 1946. do 1955.godine, a
prema podacima Državne službe unutrašnjih poslova NR Hrvatske u ovom periodu je izvršeno 1256
ubistava sa poznatim i 194 sa nepoznatim počiniteljima. Djela su izvršena načešće u jesen (septembar)
i to nedeljom, a najčešće su ubistva počinjena nožem i sjekirom. Analize su pokazale da je prosječan
hrvatski ubica u to vrijeme bio seljak sstar od 25 do 49 godina, sa završenom osnovnom školom ili bez
nje, oženjen i nastanjen u Osjeku i okolini. Od 203 proučavanih ubica, na primjer, otkriveno je da je
37,9% bilo iz nepotpunih obitelji, 36,5% iz obitelji alkoholičara, a 16,3% iz obitelji kriminalaca i 10%
iz duševno bolesne okoline. Svaki drugi hrvatski ubica je bio siromašan čovjek iz obitelji sa mnogo
gladnih usta, u kojoj međuljudski odnosi nisu bili normalni.
Prema podacima dr Mihajla Kuliša, koji je analizirao ubistva u Crnoj Gori počinjena u periodu
između 1956. i 1980.godine, ubistvo je za Crnogorca tipično muška stvar. Među ubicama u tom
periodu bilo je 427 muškaraca i samo 28 žena. To su uglavnom seljaci (32,5%), radnici (28%),
službenici (11%), umirovljenici (6,3%), i drugi. I struktura nastradalih je vrlo slična. I jednim i drugim
je zajednički nizak novo obrazovanja. Crnogorci se, prema dr Kulišu, ubijaju iz emotivnih i časnih
razloga, danju, najčešće vikendom, i to u jesen. Kad ubijaju Crnogorci to rade uglavnom na vojnički
način: pištoljem i puškom, licem u lice.
MUĆITELJI ŽIVOTINJA
Krajem 1997.godine u Americu su prezentirani podaci jednog veoma interesantnog istraživanja.
Tako je ustanovljeno da ljudi koji muče životinje pokazuju povećanu sklonost i prema napadima i
nasilju nad ljudima.
Studija američkog društva za humanost pokazala je da su u gotovo 30% slučajeva mučitelji
životinja nasilni prema ljudima. Istraživanjem su bile obuhvaćene agencije za primjenu zakona,
10

Mladen Milosavljević

društva za zaštitu životinja i izvještaji medija, a obrađen je period između septembra 1996. i kraja
avgusta 1997.godine.
U navedenoj studiji je posebno istaknuto: “U većini slučajeva (82%) radi se o namjernoj, a ne
nehotičnoj okrutnosti ili mučenju”. Dalje se navodi: “Kada je u pitanju mučenje životinja i ljudi, u
87% slučajeva počinitelji su muškarci, 84% su odrasli, 16% su adolescenti ili djeca”.
Istraživanja su dalje utvrdila da su najčešće žrtve psi, koji su zlostavljani u 45% slučajeva.
Mučitelji su ih palili, pucali u njih, trovali ih i vješali.
Dodatna anketa, koju je provelo Društvo za humanost, pokazala je da u 81% slučajeva
Amerikanci smatraju da bi kazne za mučitelje životinja trebale biti strožije.
VOZAČI UBICE
Jedna studija urađena u SAD – u pokazuje da većina Amerikanaca vjeruje da su vozači danas
mnogo opasniji i bezobzirniji nego prije pet godina.Studija pokazuje da su “bazobrazluku na
putevima” najskloniji muškarci sa fakultetskom spremom, stari između 25 i 34 godine, a posebno oni
koji zarađuju više od 50 000 dolara godišnje. U neke od njihovih loših navika spadaju vožnja na
malom odstojanju i razgovori mobitelom iz automobila. Rezultat takvog ponašanja je čak 76
povrijeđenih svakog dana, a “bezobraznici na putevima” u Americi godišnje u prosjeku odnesu oko 28
000 života. Smatra se da su visokoškolovani najopasniji na cestama zato što su pod stalnom presijom i
u stalnoj jurnjavi za novcem.
Međutim, vremena se mijenjaju, pa već samo nakon godinu dana od navedene teze, najopasniji
vozači na američkim cestama nisu više užurbani biznismeni, razulareni srednjoškolci ili starci koji
jedva vide preko volana. Odjednom se na cestama pojavila nova vrsta ubica – vozači koji namjerno
ubijaju druge vozače, tjeraju ih sa ceste ili im jednostavno pucaju u glavu iz pištolja. Psihološki stres i
napetost otkrivaju nove ubice.
“Zaboravite na alkohol, brzinu ili opasnost vezanu za starost”, izjavio je psiholog dr. Ervan Dop.
Zanimljivo je da je danas na cestama Amerike prisutno nešto što je mnogo opasnije, nešto što zovemo
ulično bjesnilo, i to “nešto” ubit će samo npr. 1998.godine oko 40 000 ljudi”, nastavio je dr. Dop, koji
dalje navodi: “Toliko je vozača pod stresom da ih i najmanja provokacija na cesti tjera da reaguju
oštro, ponekad i upotrebom oružja. Situacija je izuzetno dramatična. U stvari, najmanje 50% nezgoda
na cestama nisu prave saobraćajne nezgode, već ubistva.
U ovom brzom i ludom svijetu, gotovo svako može postati jedan od vozača koji pate od sindroma
“uličnog bjesnila”. Na primjer, u Teksasu se 42- godišnja nastavnica, koja nikad ranije nije napravila
prometni prekršaj, toliko naljutila kad ju je minibus natjerao da uspori dok je žurila u školu, da ga je
namjerno gurnula, pa je minibus udario u zaštitnu ogradu na mostu. Zapanjeni vozač je poginuo, a
šestero djece je povrijeđeno. U Kaliforniji, jedan hematolog je “izgubio glavu” kada mu se 28 –
godišnja pravnica u crvenom “ferariju” narugala zbog spore vožnje dok ga je preticala. Zauzvrat,
liječnik je, dok se djevojka pokušavala vratiti u desnu traku, udario “ferarija” sleđa. Tom prilikom je
uzrokovao lančani sudar osam automobila i troje nevinih ljudi je poginulo. Sedamdesetosmogodišnja
starica iz Čikaga bila je toliko bijesna kada je 26 – godišnji prodavač slučajno udario u njen automobil
dok je čekala na semaforu da je napala bespomoćnog mladića i štapom mu prvo slomila nos, a zatim
napravila štetu pd 1600 dolara na njegovom automobilu marke “nisan sentra””. O toj situaciji
isprepadani mladić kaže: “Stao sam na parkingu da vidim da li je sa njom sve u redu, a ona je došla za
mnom noseći štap. Slomila mi je nos, a mislim da bi me ubila, samo da je mogla”.
Prema riječima dr. Dopa, ovakvi vozači ne samo da su previše osjetljivi, nego to prelazi u
patologiju. “Onog momenta kada sjednu za volan, svi koji im se nađu na putu postaju im smrtni
neprijatelji. Zastrašujuće je što ima na desetine takvih ljudi i nikada ne znate kad možete naletjeti na
jednog od njih. Po mom mišljenju, oni su opasniji od bilo kog pijanog vozača, jer pijani ljudi
uglavnom ubijaju slučajno. Ovakvi vozači, naprotiv, ubili bi namjerno, samo ako im se pruži prilika”.
Šta reći za kraj? Sasvim je sigurno da će uticaj vremena kao geografskog pojma još dugi niz
godina zanimati, pa moglo bi se reći i zabavljati, različite istraživače, ali i obične građane. Samo
vrijeme koje je pred nama pokazaće (ili neće) postoji li i koliki je taj, eventualni, utjecaj na
(kriminogeno) ponašanje čovjeka.
11

kriminalistična sekcija
LITERATURA
1. Achille – Delmas, F. (1939): Psycho – patologie du suicide, Paris Alcan.
2. Baković, T.(1983): Uticaj crnogorskog etnosa na relativno mali indeks samoubistava, I Jug.
Kongres o prevenciji samoubistava, Zbornik radova, Ohrid 331 – 333.
3. Biro, M.(1980): Samoubistvo – psihologija i psihopatologija, Nolit, Beograd, 86 – 87.
4. Digon, E., Bock, B.H. (1966): Suicides and climatology, Arch. Environ, Health., 12 : 279.
5. Grumley, E.F. (1979): Adolescent suicide attempts, JAMA, Vol. 241, No 22.junne 1.
6. Hendin, H. (1969): The psychodinamics of suicide, J.Nerv.Ment.Dis. 136 : 236.
7. Jerotić, V. (1983): Adolescentna suicidalna kriza u rizik života, I Jug. Kongres o prevenciji suicida,
Zbornik radova, Ohrid, 251.
8. Jovanović, T. (1981): Samoubistva kao moralna i fenomenološka dilema, Engrami, 1 – 2 : 145.
9. Kapamadžija, B. (1976): Suicidogeni faktori (dispozicija, uzroci, motivi, povod). II Jug. Simpoz. O
prevenciji suicida, Zbornik radova, 9 – 16.
10.
Kapamadžija, B. (1976): Suicid mladih, Psihijatrija danas, 361 – 370.
11.
Lopušina, M. (1987): Najzagonetnije jugoslovenske ubice,Druga strana sveta, Knjiga 1.
12.
Maris, R. (1975): Sociology. A handbook for the study suicide (Ed. Perlin S.), London, 93 - 110.
13.
Milovanvić, M. (1929): Samoubistvo, Beograd, Scientia, 1 – 21.
14.
Milčinski, L. (1976): Razmišljanja o specifičnostima samoubistava u Jugoslaviji, II Jug.
Simpozijum o prevenciji, Zbornik radova, Beograd, 99.Milčinski, L. (1980): Suicidalnost,
Poglavlje u knjizi Psihijatrija (V. Hudolin), Zagreb.
15.
Milić, V. (1959): Samoubistva u Jugoslaviji, Anali pravnog fakulteta Beograd, 2 : 387 – 408.
16.
Monk, M. (1975): Epidemiology, a Handbook for the Study of Suicide (Ed. Perlin S.) London, 185
– 207.
17.
Peković, M.(1995): Izabrana smrt, Samoubistva u Crnoj Gori, Unireks, Nikšić.
18.
Perlin, S., Schmidth, W. (1975): Psychiatry. A Handbook for the Study of Suicide (Ed. Perlin, S.)
147 – 161.
19.
Simon, W., Lumary, G.K. (1978): Suicide among physicianpatient, J. Nerv. Ment. Dis., 2 : 105,
168.
20.
Stengel, E. (1964): Suicid and Attempted Suicide. Harmondsworth: Penguin Books.
21.
Striković, J. (1982): Samoubistvo i apsurd, Partizanska knjiga, Ljubljana – Beograd, 17 35.
22.
Whitlock, F.A., Shapira, K. (1967): Attempted suicide in Newcastleu-po Tyne. Br.J.Psychiatry,
113 : 423 – 434.
O AUTORU
Dr. Mladen Milosavljević je doktor bioloških nauka (oblast kriminalistike), i izabrani docent
Prirodno matematičkog fakulteta u Sarajevu. Zaposlen je u Federalnom ministarstvu unutarnjih
poslova BiH na poslovima šefa odsjeka za mikrotragove i biološka vještačenja. Autor je pet knjiga iz
oblasti kriminalistike, te više od 6o stručnih i naučnih radova. Oblast njegovog istraživanja su
kriminalistička tehnika, kriminalistika i kriminologija. Predstavnik je Bosne i Hercegovine u SECI
Centru u Bukureštu, član mnogih domaćih i međunarodnih ekspertnih radnih grupa za spriječavanje
različitih vidova kriminala. Saradnik je Fakulteta kriminalističkih nauka u Sarajevu i stalni sudski
vještak za oblast kriminalistike.

12