6. SLOVENSKI DNEVI VARSTVOSLOVJA
© 2005 Fakulteta za policijsko-varnostne vede, Ljubljana
1
KORUPCIJA U BOSNI I HERCEGOVINI
(značajke i inicijative suzbijanja)

Darko Datzer
Irma Deljkić

Govoriti o korupciji, tako kompleksnoj i polivalentnoj pojavi, posebice u tranzicijskoj i postratnoj
zajednici, poput Bosne i Hercegovine, bremenitoj krupnim  problemima ekonomske, političke, socijalne, itd.
naravi, i kao takvoj u dobroj mjeri vulnerabilnijoj od nekih drugih kolektiviteta, doista je teško. U takvom,
najprije, socijalnom i ekonomskom ambijentu, poduzeti efikasne i produktivne mjere borbe protiv pošasti
koja prijeti samim temeljima demokratije i jednakopravnosti, i više je nego teška zadaća. Bilo bi neozbiljno
očekivati redukciju koruptivna ponašanja na razinu njezina potpuna absensa (što je uostalom slučaj sa
kriminalitetom općenito), ali sa BiH se, nažalost, dešava upravo opozitno: konzultirajući provedene studije,
dolazi se do porazna zaključka da je BiH zajednica u kojoj korupcija izlazi iz sistema kontrole i prijeti postati
sveprisutnim, gotovo konformnim modusom operandi i vivendi. 1
Intencija je autorâ ovoga referata ukazati na neke aspekte fenomenologije korupcije, koji se baziraju
na aktualnim studijama (provedenim  u zadnjih par godina, pa makar se radilo o poglavito tzv. policy
relevant studijama) u BiH, ali se osvrnuti i na poduzete antikorupcijske inicijative u Bosni i Hercegovini.
Ključne riječi: korupcija, tranzicija, značajke koruptivnog ponašanja, strategije suzbijanja.
UVOD
Korupcija se ne može denotativno odrediti, kako je to slučaj sa drugim oblicima protupravnog
ponašanja. Korupcija je, naime, višeobrazan, polivalentan (heterogen u svojim pojavnim oblicima) i
ambivalentan fenomen (različiti stavovi ljudi glede onoga šta je korupcija).2 Korupcija je, naime, i
pravni i moralni prekršaj.3 Korupcija je općeljudski, antropološki, psihološki, sociološki, religijski,
moralni, gospodarski, politički i tek naposljetku pravni problem (Derenčinović, 2001: 33). Ona je i
„...patološka pojava, sustavna aberacija...nemoralna i štetna za političku konstituciju društva.“ (Kregar,
1999: 91). Rasprave o njezinoj rasprostranjenosti, uzrocima, oblicima pojavnosti, strategijama
suzbijanja čine se življim i aktualnijim nego ikada. Međutim, kao što je to slučaj i sa drugim formama
kriminaliteta koje se ne nalaze u domeni tradicionalnog (posebice sa organiziranim kriminalitetom, s
kojim korupcija stoji u najtješnjoj svezi),  tako i u pogledu koruptivnih praksi ne postoji konsenzus
koje oblike kažnjivih ponašanja obuhvata, i ono što je za korupciju karakteristično, je li ona isključivo
(protu) pravni fenomen, (i) ili pak forma socijalne patologije. Mišljenja smo (kao i neki drugi autori:
Kregar, 1999; Anžič i Sotlar, 2000; Derenčinović, 2001), da se radi o formi socijalne patologije. Na
ovom ćemo mjestu (djelomice i zbog navedenih stanovišta ispitanika u istraživanjima u BiH) napraviti
malu digresiju i razmotriti stajalište jednog od klasika kriminološke i sociološke misli uopće, Emile
Durkheima. Po Durkheimu, naime, neki kvalitet zovemo patološkim na temelju toga da li odstupa od
prosjeka (što je, opet, teško utvrditi radi relativnosti ljudskih stavova glede toga šta je prosječno i
općenito, a šta ne) i njegove korisnosti. Korisnost je, čini se, onaj momentum koji čini neku činjenicu
patološkom: „...da bi se činjenicu odredilo kao normalnu, valja vidjeti je li ona nužna ili korisna u
odnosu na normalni tip... Pojam korisnoga nadilazi pojam normalnoga; on je u odnosu na potonji to
što je rod za vrstu.“ (Durkheim, 1999: 69). Kriterij, dakle, kvalifikacije nekog faktuma normalnim ili
patološkim jest  njegova korisnost i funkcionalnost, a ne moralna osuda ili činjenica da se radi o
pravno kažnjivom ponašanju, koje bi onda, po inerciji, trebalo ulaziti u korpus društveno patoloških
fenomena.4 „Tko funkciju koristi za osobni probitak, ugrožava sam temelj struktura vlasti i
ekonomije“ (Kregar, 1999: 5). Korupcija, naime, šteti redovitim, poglavito političkim i ekonomskim
procesima u društvu, narušava legitimitet vlasti, jasno lišava zemlju njezinih potencijala i dovodi do

kriminološka in penološka sekcija
2
stanja opće nesigurnosti, dezorganiziranosti i nepovjerenja u zakone i vlast. „...Za korupciju se smatra
da odvraća ulaganja, potkopava dobru vladavinu, iskrivljuje državnu politiku i vodi zloporabi
resursa...“(Doig i Theobald, 2000: 1).5 Ne želeći stoga dalje ulaziti u rasprave o korisnosti ili
normalnosti, zaključit ćemo da korupcija jest definitivno fenomen koji ima poglavito negativne
konzekvente, i akcesija eventualnih benignih atributa ovoj pojavi činila bi se potpunom nesuvislošću u
svakom smislu (opaske o  eventualnoj pozitivnoj funkcionalnosti koruptivna ponašanja, pogledati
Derenčinović, 2001).
Još bi nam se u ovom uvodnom dijelu valjalo osvrnuti na određenje korupcije.  Određenja
korupcije postoji gotovo koliko i onih koji se bave njezinim istraživanjem. Sve bi se, pak, mogle
podijeliti na pravne i vanpravne (sukladno percipiranju korupcije socijalnom patologijom ili isključivo
pravnim fenomenom). Kao što je već naznačeno, ne radi se o jednoznačno određenom terminu, nego o
skupu ponašanja u čijem materijalnom (pojavnom) supstratu stoji instrumentalizacija pozicije
zaradi protupravna probitka. Svjesni smo toga da ovako definiran pojam ostavlja prostora za
supsumciju pod pojam korupcije i nekih drugih  pojava koje nemaju potrebnu esenciju korištenja
položaja u nezakonite svrhe. No, po nama, differentia specifica korupcije od drugih formi
protupravnog i društveno patološkog ponašanja, jest neredovito, neordinarno (po poglavito pravnim
uzusima) obavljanje povjerene dužnosti (u privatnom ili javnom sektoru), koje za svrhu ima vlastitu ili
tuđu korist, bilo materijalne ili ine prirode. Na taj je način moguće izvršiti razlikovanje korupcije od
recimo obične krađe ili primanja dara u službi: upravo je element nelegitimna utjecaja na redovito
obavljanje službe onaj materijalni momenat koji ju odvaja od navedenih ili inih formi
kriminala. No, svakako da ostaje suditi u svakom slučaju in concretum da li se radi o ponašanju koje
po svojim formalnim, objektivnim, ali i subjektivnim elementima (svijest i namjera kao bitan osnov
kaznene odgovornosti za kaznena djela korupcije) odgovara značajkama koruptivna ponašanja.6
 1   KORUPCIJA U BIH
1.1 Kratak historijski, politički i ekonomski background BiH
Bosna i Hercegovina egzistira kao entitet i politička činjenica sui generis, kao region specifična
identiteta već deset stoljeća. U ovom dugom periodu ona je taj svoj identitet mjenjala, ali vječito
opstajući kao specifičan faktum međunarodne zbilje. Najzad je svoju neovisnost obnovila marta 1992
godine; iste godine u aprilu stekla je međunarodnopravno priznanje većine europskih država, a u
članstvo UN-a je primljena u maju 1992. Nakon stravične ratne traume koja je opustošila ionako
ekonomski nerazvijenu državu (BiH je pored Makedonije, bila najsiromašnija republika bivše
Jugoslavije), odnijela stotine tisuća života i jednako toliko doživotno traumatizirala (u svakom smislu),
u BiH je i danas situacija sve osim progresivne. BiH još uvijek nije dostigla nivo prijeratnih
ekonomskih kapaciteta (sic!), BiH se i dalje nalazi među tranzicijskim zemljama sa najnižim bruto
domaćim proizvodom po glavi stanovnika (Transparency International BiH [b],  2004: 28), još uvijek
je nacija, etničko i  religijsko primarna politička kategorija, još uvijek nam predstoji put tranzicije od
ranijih privrednih tijekova na one sa tržišnim značajkama (iako bi neki htjeli nazvati ono što imamo
europskim modelom: čini se da smo još daleko od zaživljavanja ravnopravne tržišne utakmice kakva
postoji u zapadnim demokratijama): još nam dakle predstoji tranzicija uma na sustav vrijednosti
europskih država, kojom se barem geografski smatramo, te proklamiramo strategijskim ciljem postati
dijelom europskih političkih i ekonomskih asocijacija.
Dobrim dijelom je postojeće stanje rezultat kompromisa koji su napravljeni da bi se zaustavio rat.
Najveći problem za BiH, pored političkih previranja, sa kojima stoji u direktnoj vezi, jest inertan
ekonomski napredak. Ovo je razlog velike stope nezaposlenosti u društvu (preko 40 %), koja se
redovito stavlja na prvo mjesto problema sa kojima se BiH suočava. S druge strane, nezaposlenost i
siromaštvo građani BiH doživljavaju kao osnovne uzroke koruptivnog ponašanja u BiH društvu
(Transparency International BiH [a], 2004: 38). BiH je pored balasta najrazličitije naravi, naslijedila iz
bivše države i glomazan birokratski aparat, te ju, pored ovoga, karakteriziraju i: još uvijek
nedefinirana vlasnička prava u državi; ogroman vanjski dug; ogroman trgovinski deficit; neadekvatna
privatna inicijativa; niska razina stranih ulaganja; netransparentnost rada političkih i sudskih

Darko Datzer, Irma Deljkić

3
dužnosnika, itd., dakle, još uvijek jako puno problema na makro razini sa kojima se BiH zajednica
suočava, a koji svaki na svoj način, doprinose nivou, oblicima i posljedicama socijalne patologije i
kriminaliteta, te dakako i korupcije.
Jasno je da je korupcija omniprezentna; ona nije ekskluzivitet epohe ili regiona, postojala je i bit
će  činjenicom u svim dijelovima svijeta. To dakako vrijedi i za BiH. Korupcija je zasigurno bila
prisutna i u BiH i prije dešavanja s početka zadnjeg desetljeća prošlog milenija. Međutim, BiH je
iskusila ono što druge zemlje tranzicije nisu: istodobno prelazeći iz socijalističkog društveno-
ekonomskog ustroja, centralistički vođene ekonomije u demokratske i liberalno-tržišne tijekove, ona je
i bila žrtvom stravična ratna konflikta. To je dodatno učinilo stvari još kompleksnijim, i očito
onemogućilo integraciju zemlje u evropske trendove za dug period vremena. Istodobno je i stvorila
ambijent procvata korupcije, kojoj je stanje društvene dezorganiziranosti i anomije iznimno plodno tlo.
Stoga nam valja primjetiti da je stanje u BiH, najblaže rečeno, daleko od sjajnog, te da BiH, ukoliko
želi napredovati, mora poduzeti sveobuhvatnu inicijativu revitalizacije postojećih i stvaranja novih
društvenih kapaciteta, u kojem procesu borba protiv korupcije predstavlja značajan segment napretka.
1.2  Rasprostranjenost i značajke korupcije u BiH
„O raspostranjenosti korupcije u svijetu teško je govoriti s obzirom da ne postoje pouzdani i
provjerljivi podaci kao ni metode mjerenja raspostranjenosti njezinih pojavnih oblika. Korupciju je
teško kvantificirati“ (Derenčinović, 2001: 45). U BiH, po podacima Transparency Internationala, „u
određenim profesijama, institucijama i organizacijama koje predvode veoma dugačku listu, obim
korupcije dosiže tzv. nivo 'zarobljene države'“ (Transparency International BiH [b], 2004: 22).7
Studijâ koje se sa različitih apekata bave koruptivnim ponašanjem u Bosni i Hercegovini ima, u
zadnjih par godina, poprilično. Međutim, većina ih se suočava sa ozbiljnim metodološkim
ograničenjima, tako da je jako teško govoriti o znanstveno utemeljenom istraživanju ovog fenomena.
Imajući u vidu da za iole zaokruženu sliku o kriminalitetu trebamo konsultovati kako oficijelne
statistike državnih organa (statistiku policijskih organa, tužilaštava, te sudsku: dakle, kompletan sustav
kaznenog pravosuđa), tako i tzv. viktimizacijske studije, te studije o samoprijavama (o prednostima i
nedostacima svakog od njih postoji znatna literatura: između ostalih, i Conklin, 2001: 32-55),
aproksimacija rasprostranjenosti kriminaliteta uopće, a posebice korupcije, u BiH je zbog političkih
rješenja i specifična teritorijalno-administrativnog ustroja države utoliko teža što:

•
Uslijed kompleksna ustroja države, i odgovarajuće organizacije izvršne i sudske vlasti, ne
postoje jedinstvene evidencije policijskih organa o prijavljenim kaznenim djelima korupcije;
ne postoje (ili postoje, ali se podaci ne dostavljaju, što se na kraju svodi na isto), jedinstveni
registri slučajeva koji se nalaze pred tužilaštvima (bilo u fazi istrage, bilo nakon potvrđivanja
optužnice), niti jedinstvene statistike sudskih organa. Zbog podijeljenih nadležnosti između
države Bosne i Hercegovine, entiteta i kantona (okruga), kao oblika regionalnog (lokalnog)
ustroja i bitna elementa decentralizacije državne vlasti, vrlo je teško doći do sveobuhvatnih
podataka. Ovo je jedan od krupnih nedostataka organizacije svih kategorija i razina vlasti u
BiH, te zbog svojih disfunkcionalnih efekata, zahtijeva urgentne modifikacije.
•
Viktimizacijske studije su u BiH doduše provođene od 2002 godine, ali uglavnom na lokalnim
razinama, pri tome se baveći vrlo malo netradicionalnim oblicima kriminaliteta, tako da
podataka o koruptivnim protupravnim ponašanjima u ovom smislu zapravo i nema. S druge
strane, različite su domaće i strane organizacije provodile studije, stvarajući činjenični supstrat
koji bi donekle imao karakter viktimizacijske studije, ali ne one koje udovoljava kriteriju
znanstvene. Stoga je i njihova uporaba ograničena i treba se uzeti sa popriličnom dozom
rezerve, poglavito zbog metodoloških nedostataka.
•
Studije samoprijave (samooptuživanja), kao oblik prikupljanja podataka  o kriminalitetu, još
nisu provođene na teritoriju BiH, ali će prva najvjerojatnije biti poduzeta do kraja 2005
godine, tako da se nadamo da ćemo u skoroj budućnosti imati i podatke ovakve naravi, te da
ćemo upotpuniti sliku o kriminalitetu općenito, te dakako i korupciji.

kriminološka in penološka sekcija
4
Stoga je moguće samo uz velike rezerve govoriti o fenomenu korupcije u BiH. Ubrzo nakon rata
u BiH, koja je najveći konzument stranih donacija u regionu, postalo se svjesno da ogromne sume
novca odlaze u nezakonite svrhe, kao rezultat pronevjera i koruptivnih praksi domaćih dužnosnika.
Ovo je uzrokovalo da se vrlo brzo poduzmu studije procjene ekstenzije i oblika korupcije, tako da je
još 1998 Transparency International izradio Preliminarni izvještaj o stanju u BiH; USAID je iste
godine sponzorirao procjenu situacije koju je poduzeo am. advokat Stephen A. Mansfield; CAFAO
program Europske komisije je izradio više izvješća o korupciji i prijevarama u BiH tijekom 1997 i
1998. Treba pomenuti i izvješća i ocjene: Igranje sa sudbinom: Bosna i Hercegovina bez vladavine
zakona (International Crisis Group, 2002, Izvještaj br. 127);  Uređivanje organa reda: Dalji plan
reforme u BiH (International Crisis Group, 2002, Izvještaj br. 130); Prosecuting Corruption: A Study
of the Weaknesses of the Criminal Justice System in BiH (United Nations Mission in Bosnia and
Herzegovina, Thematic Report 8, 2000); Anticorruption in Transition: A Contribution to the Policy
Debate (World Bank, 2000); Bosnia and Herzegovina: General Assessment Report (Stability Pact
Anti-Corruption Initiative, 2001); Evaluation Report on Bosnia and Herzegovina (GRECO, 2002,
Izvještaj 10E).
Pored ovoga su, i domaći su parlamenti u par navrata organizirali Komisije za evaluaciju situacije
u svezi sa koruptivnim praksama, ali ove Komisije, dijelom i zbog izloženih nefunkcionalnih rješenja,
nisu ispunile cilj s kojim su osnovane. Zaključci svih ovih studija su uglavnom ukazivali na visok
stupanj korupcije u svim razinama vlasti, kao i u svim sektorima javne službe. Tako u Izvješću USAID
iz 1998 stoji: „Bankovne prijevare, carinske prijevare, poreske prijevare, prijevare u svezi sa javnim
nabavkama, mito, iznuda i aktivna mreža organiziranog kriminala snažno potkopava ekonomske i
demokratske reforme. Gubici koji proizilaze iz prijevara i korupcije su ogromni, ali ne mogu biti
kvantificirani zbog nedostatka transparentnosti u vladinim i poslovnim operacijama.“ (u GRECO,
2002: 5). U istraživanju Svjetske Banke se iznosi: „...gotovo polovica tvrtki u BiH plaćaju mito javnim
dužnosnicima da bi izbjegli poreze i pravila, kao i doprinose na temelju  privatnih interesa političkim
strankama. Druge koruptivne prakse koje utječu na poslovno okruženje su prodaja sudskih i
arbitražnih odluka i prodaja predsjedničkih uredaba i parlamentarnih glasova (za oko 30 % tvrtki)“ (u
GRECO, 2002: 5). Mi ćemo u ovom kratkom pregledu navesti statističke podatke za Federaciju BiH, a
zatim pozorniju pažnju obratiti na već pomenuti Diagnostic Survey Svjetske Banke, te na istraživanja
Transparency International BiH, koji je svoju poznatu Studiju percepcije korupcije poduzeo 2002 i
2004 godine.8
Prava se slika o pojavnim oblicima korupcije u BiH, nažalost, ni u kom slučaju ne može steći na
temelju zvaničnih podataka. Oni ili ne postoje, ili nisu dostupni. Stoga uvijek iznova ističemo
nefunkcionalnost ustroja BiH organa. 9 Konzultirajući dostupne statističke podatke za Federaciju
Bosne i Hercegovine (za BiH na  državnoj razini, napominjemo, podaci ne postoje, odnosno podaci iz
druga BiH entiteta, Republike Srpske, nisu dostupni) brojke u svezi sa kaznenim djelima sa
elementima korupcije, izgledaju sljedeće:

Darko Datzer, Irma Deljkić

5
Tabela 1. Učinitelji kaznenih djela podmićivanja, protiv  službene i druge odgovorne dužnosti u
Federaciji BiH 2001-2003

2001
2002
2003
Prijavljene punoljetne
osobe za kaznena djela
podmićivanja, protiv
službene i druge
odgovorne dužnosti
509
613
374
Optužene punoljetne
osobe za kaznena djela
podmićivanja, protiv
službene i druge
odgovorne dužnosti
131
119
151
Osuđene punoljetne
osobe za kaznena djela
podmićivanja, protiv
službene i druge
odgovorne dužnosti
83
72
75

Izvor: Statistički godišnjak Federacije Bosne i Hercegovine 2004 i Statistički bilten (2004)
Prijavljene, optužene, i osuđene punoljetne i maloljetne osobe i privredni/gospodarski prijestupi u
Federaciji Bosne i Hercegovine u 2003.

Nažalost, niti Statistički godišnjak Statističkog zavoda Federacije BiH, niti njegovi Statistički
bilteni (kao ni zvanični kontakti i obraćanja ovom Zavodu) ne osiguravaju npr. podatke koja djela
preovladavaju u strukturi korupcijskih delikata, koja je struktura počinioca, kakve su sankcije izrečene
onima za koje se utvrde da su kazneno odgovorni, itd. Sirovi brojevi (o glavi kaznenih djela
podmićivanja i dr., ne i za pojedine delikte) kojima raspolažemo očito nisu upotrebljivi sa stanovišta
iole ozbiljnijeg zaključivanja o strukturi i dinamici korupcijskog kriminaliteta, niti za eventualne
komparacije sa drugim državama. Nama stoga daljnja elaboracija ove problematike sa stanovišta
zvaničnih statističkih podataka nije moguća, te zbog činjenice da raspolažemo samo segmentom
podataka o ovoj oblasti kriminaliteta, niti validna za državu BiH.10
Istraživanja koje su poduzele neke strane i domaće nevladine organizacije donekle su
upotrebljive sa stanovišta analize (specifičnih) pojavnih formi korupcije u Bosni i Hercegovini, ali i
njezinih značajki općenito.
Diagnostic Survey Svjetske Banke (World Bank, 2001) vrši podjelu korupcije u BiH na
korupciju na visokoj razini, te na administrativnu.11 U istoj studiji se navodi da glavne značajke
korupcije u BiH glase: visok stupanj zabrinutosti javnosti sa korupcijom; nizak stupanj javnog
povjerenja u vlade; korupcija na visokoj razini; neefikasnost javne administracije, reflektirane u široko
rasprostranjenom podmićivanju javnih ureda; poremećeni poslovni ambijent; značajno opterećenje na
siromašna domaćinstva, pogoršavajući oskudnost i nejednakost (World Bank, 2001: 12).
Gotovo se 100 % respondenata (sic!) izjasnilo da korupcija u BiH postoji, te preko polovice
svake od kategorija ispitanika drži da je korupcija široko raspostranjena. Daljnje značajke korupcije u
BiH bi, prema ovoj studiji, bile: već pomenuta „Prodaja parlamentarnih glasova i vladinih uredaba
zbog privatnih interesa“, koja je označena kao „najznačajnija prepreka za posao u BiH“ (World Bank,
2001: 18); „nezakonito finansiranje političkih partija“ je označeno kao „snažan indikator korupcije na
visokoj razini“ (World Bank, 2001: 19); „19, 6 % respondenata koji su bili konzumenti usluga u
zdravstvu, obrazovanju, policiji, sudstvu i nekim drugim institucijama, davali su mito (novac, darove,
ili protuusluge) (World Bank, 2001: 28). Od iznimne važnosti su podaci Diagnostic Survey-a Svjetske
banke o pojavnim oblicima korupcije u BiH (posebice zbog činjenice da se radi o pitanjima sa
otvorenim krajem). Najzastupljeniji odgovori na pitanje: Što je, po vama, korupcija? bili su: „davanje
mita“ (oko 80 % svih kategorija ispitanika); „zloporaba položaja radi stjecanja materijalne koristi ili
neke druge prednosti“ (preko 55 % respondenata) i „preferencijalizam prijatelja ili rodbine“, odnosno

kriminološka in penološka sekcija
6
„stjecanje dobiti prijevarom“, također sa značajnim procentima zastupljenosti odgovora (World Bank,
2000: 63).
Transparency International BiH (u daljnjem tekstu TI BiH) u svojoj „Studiji percepcije korupcije
2004“ navodi niz ponašanja za koje respondenti navode da po njima spadaju u pojavu korupcije:

1) Ponuditi novac saobraćajcu da vam ne uzme vozačku dozvolu;
2) Davanje novaca državnom činovniku radi umanjenja poreza;
3) Zloupotrebiti službeni položaj da bi svojoj privatnoj firmi obezbjedili dodatni profit;
4) Odavanje poslovnih informacija drugima u cilju sticanja lične koristi;
5) Koristiti veze da bi nekog bliskog oslobodili vojne obaveze;
6) Intervenisati kod nekog visokog činovnika da bi zaposlio vašeg rođaka;
7) Dati poklon ljekaru da bi posebno brinuo o vama;
8) Dodatna naknada advokatu za pomoć pruženu na sudu;
9) Ponuditi protivuslugu da bi se obezbjedilo odsustvo s posla;
10) Davanje predizbornih priloga političkim partijama;
11) Lično se obratiti opštinskom službeniku radi dobivanja građevinske dozvole (Transparency
International BiH [a], 2004: 20).

Ohrabrujuća je činjenica da je preko polovice respondenata označilo sve navedene situacije kao
korupciju. Ovo su uglavnom oblici administrativne (tzv. de minimis)  korupcije. Iznimke su kategorije
„Odavanje poslovnih informacija drugima u cilju sticanja lične koristi“, i „Zloupotrebiti službeni
položaj da bi svojoj privatnoj firmi obezbjedili dodatni profit“, koje bi se mogle  tumačiti i u smislu
korupcije na visokoj razini. Interesantna je kategorija „Davanje predizbornih priloga političkim
partijama“, koja se ne čini u prvi mah ponašanjem sa elementom korupcije, ali koja bi se mogla
svrstati u tzv. posrednu korupciju, koju je teško razlikovati u odnosu na tradicionalnu. U ostalim
slučajevima se radi o manje-više jasnim aktima podmićivanja. Uvjetno bi se ovi odgovori mogli
podijeliti na dvije kategorije: tamo „gdje se interakcija osoba odmah tako usmjerava da obe strane
ostvare određenu ličnu korist. U drugu skupinu, nešto manje izraženih kategorija spadaju oni oblici
korupcije gdje se koriste već postojeća poznanstva, ili položaj osobe, ili koji bar u predstojećem
periodu donosi jednoj od strana određenu korist“ (Transparency International BiH [a], 2004: 19).
Pogledamo li klasifikaciju koju iznosi Holz (Holz, 1998: 269), vidjet ćemo da njegova podjela na
situacijsku i strukturalnu nalazi svoju primjenu i na ovom mjestu. U pogledu raspostranjenosti i ostalih
značajki korupcije u BiH, respondenti su se TI BiH istraživanja izjasnili da ih je 42 % bilo u prilici da
dâ mito (od toga veliki broj su znali ustaljene „cjenovnike“); postoje i određeni silazni trendovi u
stepenu korupcije u pojedinim oblastima (među ljekarima, policajcima, poreskim službenicima itd.);
zabrinjava činjenica da se oko 20 % ispitanika izjasnilo o korupciji kao drugim najvećim problemom u
BiH. Uz ograničenja indeksa percepcije korupcije Transparency Internationala, ova se studija čini
važnim izvorom podataka o koruptivnim praksama u BiH.
Jedna je konstanta, i pored različite koncipiranosti i svrhâ provedenih istraživanja, prisutna: BiH
građani (većina) ipak prepoznaju disfunkcionalnost i štetnost koruptivnih praksi u BiH. Neizostavno
se nameće i zaključak da se radi o praksama koje su široko raspostranjene u svim oblastima društva.
No, izvjesne tendence (percepcije) reduciranja korupcije u BiH društvu, nazivanje određenih
ponašanja njihovim pravim imenom, kao i trendovi smanjenja onih koji su spremni odbiti i osuditi
koruptivno ponašanje, signal je da ipak postoje zdrave snage u društvu, i da se treba dalje boriti za
perspektive BiH zajednice. U nastavku slijedi pregled poduzetih antikorupcijskih mjera i inicijativa u
BiH.

Darko Datzer, Irma Deljkić

7
2   ANTIKORUPCIJSKE INICIJATIVE U BOSNI I HERCEGOVINI
Iako je korupcija uveliko prisutna u Bosni i Hercegovini, domaća je vlast uložila  malo truda da
se istraži i spriječi korupcija, a razlog toga je nedostatak političke volje i podrške od većine političkih
predstavnika vlasti u državi.
1997 godine Zastupnički i Dom naroda Federacije BiH osnovao je Komisiju koja bi se bavila
problemom korupcije i identifikovala moguća područja korupcije. Međutim, Komisija koja je počela
funkcionisati 1998. godine nije imala dovoljno ovlasti kako bi radila efikasno, niti  je bila u stanju da
ostvari saradnju sa vladinim agencijama, pa je učinak izostao. Formirana je i druga Komisija od strane
predsjedavajućeg Predsjedništva BiH s ciljem da se istraže slučajevi prijevare i korupcije, ali ova
Komisija nikada nije postala operativna.
Obzirom na ovakve neuspjele pokušaje državnih vlasti da se bore sa problemom širenja korupcije
u oba entiteta, reagovao je Ured Visokog predstavnika Međunarodne zajednice u BiH(OHR)
osnivanjem Odjeljenja za otkrivanje prijevara i korupcije u aprilu 1998. godine. U februaru 1999
godine ovo Odjeljenje je predstavilo „Sveobuhvatnu anti-korupcijsku strategiju za Bosnu i
Hercegovinu“, koja ima dvije razine: pojedinačni i sistemski pristup.
Pojedinačni pristup se odnosio na pružanje direktne podrške i pomoći lokalnim organima u istrazi
i gonjenju slučajeva korupcije, prijevare i privrednog kriminala, dok sistemski pristup obuhvata četiri
stuba: eliminacija mogućnosti, transparentnost i izvještavanje, kontrola i kaznene mjere, te edukacija i
javna informisanost (na kojima počivaju instrumenti potrebni za utvrđivanje, izradu i provedbu
izmjena u strukturi i postupcima vladinih organa u cilju značajnog smanjenja korupcije i pokretanja
kampanje javne informisanosti) (OHR, 1999).
Predviđeno je da Strategija bude fleksibilan dokument, koji će biti podvrgnut reviziji i
modifikacijama, odražavajući ono sto je naučeno u toku provedbe. Ova Strategija, između ostalog,
uticala je na  izmjene krivičnog zakonodavstva u entitetima. Naime, usvojeni su novi Krivični zakoni i
za Federaciju BiH i Republiku Srpsku, Zakoni o krivičnom postupku, te je usvojena legislativa za
pranje novca u Federaciji BiH. Zahvaljujući dijelom i ovoj Strategiji. Bosna i Hercegovina je potpisala
i ratifikovala neke od najznačajnijih međunarodnih dokumenata koji tretiraju ovu oblast, a to su:
Krivičnopravna konvencija o korupciji iz 1999, Građanskopravna konvencija o korupciji iz 1999, i
Konvencija Ujedinjenih naroda protiv transnacionalnog  organiziranog kriminala iz 2000.
Nakon što je OHR 2002 godine restruktuiran, Odjeljenje za otkrivanje prevara i korupcije je
promijenilo ime i sada glasi: Jedinica za borbu protiv kriminala i korupcije (ACCU). Primarna
nadležnost ove Jedinice je koordinacija i nadgledanje postupaka domaćih vlasti tokom krivičnih
istraga i krivičnog gonjenja u slučajevima u kojima se radi o krivičnim djelima koja bi mogla
predstavljati prepreku u provedbi Dejtonskog mirovnog sporazuma i ostalih  značajnih procesa
reformi. Ova Jedinica predstavlja sredstvo za smanjenje uticaja kriminalnih radnji i korupcije na
pozitivne procese u BiH.
Imajući u vidu činjenicu da je Jedinica za borbu protiv kriminala i korupcije sastavni dio OHR-a,
vlade nemaju drugog izbora nego da sarađuju, dijelom i stoga što Visoki predstavnik ima mandat da
smjenjuje zvaničnike bez obzira na njihovu funkciju.
Globalni program Ujedinjenih naroda protiv korupcije GPAC – Bosna i Hercegovina je član
navedenog programa, koji je uspostavljen u toku 1999 godine, a iniciran je od Centra UN-a za
međunarodnu prevenciju kriminaliteta. Od 1999 do aprila 2004, ovaj program je svoje aktivnosti
usmjerio najvećim dijelom na četiri ključna područja: (1) obezbjeđivanje tehničke asistencije
zemljama članicama u jačanju njihovih zakonskih i institucionalnih anti-korupcijskih struktura; (2)
podrška i servisiranje međunarodne grupacije „šefova pravosuđa“ u jačanju sudskog integriteta; (3)
razvoj i distribucija antikorupcijskih politika i instrumenata; i (4) poboljšanje integracije
antikorupcijske koordinacije.
Bosna i Herecegovina je pristupila  GRECO programu u toku 2000. godine, koji ima
isključivi zadatak uspostavljanja proceduralnih odredbi koje se tiču saradnje na suprotstavljanju
korupciji. GRECO program je sporazum država za borbu protiv korupcije, usvojen od strane Komiteta
ministara Savjeta Evrope iz 1999. godine. Kao rezultat učešća BiH u ovom programu treba pomenuti
GRECO „Evaluation Report on Bosnia and Herzegovina“, iz 2003.

kriminološka in penološka sekcija
8
SPAI- Antikorupcijska inicijativa Pakta stabilnosti - Bosna i Hercegovina je član
Antikorupcijske inicijative Pakta stabilnosti (SPAI). U Sarajevu je 2000, usvojen Sporazum i Akcioni
plan Antikorupcijske incijative u okviru III radnog stola Pakta stabilnosti za jugoistočnu Evropu.
Ciljevi ove inicijative usmjereni su na poticanje saradnje policijskih i pravosudnih organa,
zemalja potpisnica, u suzbijanju korupcije i organiziranog kriminala. Prva faza provedbe inicijative je
završena izradom izvještaja, po zemljama, u okviru svih pet stubova (usvajanje europskih i
međunarodnih instrumenata; promocija dobrog upravljanja i pouzdanih javnih uprava; osnaživanje
zakonodavstva i promocija pravne države; promocija transparentnosti i integriteta u poslovnim
operacijama; razvitak aktivnog civilnog društva). U drugoj fazi, sve zemlje sudionice predlažu
prioritetne projekte koji bi trebali pronaći izvore finansiranja (Budimlić, Maljević i Muratbegović,
2004) U Sarajevu je 2003 uspostavljen Sekretarijat SPAI, koji, međutim, još uvijek nije u cjelosti
profunkcionisao.
Program OCTOPUS- Radi se o programu protiv korupcije i organizovanog kriminaliteta, koji je
osnovan od strane Evropske komisije i Vijeća Evrope 1996. Bosna i Herecegovina je učestvovala, u
ulozi posmatrača, u programu Octopus II, koji je realizovan od februara 1999 do decembra 2000.
Program Octopus II ima isključivo svrhu pružanja pravno-tehničke pomoći (savjetima, preporukama,
edukacijom  državnih službenika, provedbom seminara uz prethodno upoznavanje eksperata Vijeća
Evrope sa stanjem nacionalnog zakonodavstva, organizacijom državne uprave, stanjem u sudskoj
vlasti i sl.), za države članice Vijeća Evrope koje su bile zahvaćene procesom tranzicije društvenih i
ekonomskih odnosa, u borbi protiv korupcije, organiziranog kriminaliteta i pranja novca.
Bosna i Hercegovina je uzela učešće i u projektu koji je lansiran od strane Savjeta Evrope pod
nazivom “Program za borbu protiv korupcije i organiziranog kriminala u jugoistočnoj Evropi“
(PACO), koji bi se bavio ovim pitanjima, te doprinio Inicijativi SPAI  i Inicijativi Pakta stabilnosti za
borbu protiv organiziranog kriminala (SPOC). Glavni cilj ovog projekta je da se unaprijedi primjena
zakonskih propisa o konfiskaciji imovine koja potiče od organiziranog kriminala, korupcije i pranja
novca.
Donatorske antikorupcijske inicijative – Donatorske organizacije koje su prisutne u Bosni i
Hercegovini ( USAID, Savjet Evrope, UNDP, EU, Svjetska banka, SIDA, EC, OEBS, i dr.) takođe
provode niz aktivnosti, kao što su: organizacija seminara, konferencija i obuke iz oblasti borbe protiv
korupcije.
Što se daljih domaćih antikorupcionih inicijativa tiče, možemo reći da su se one uglavnom
javljale u toku predizbornih kampanja, a radilo se uglavnom o antikorupcijskim komisijama pri
uredima entitetskih vlada, kantonalnih vlada, itd. Za sve njih je karakteristično da su ostale samo
mrtvo slovo na papiru. Entitetske vlade su  u saradnji sa OHR-om usvojile strategije za borbu protiv
korupcije na svom nivou, ali one nisu nikad implementirane. Najbolji primjer ove političke
neodgovornosti je i državni Akcioni plan borbe protiv korupcije iz 2000, koji je sačinilo Vijeće
ministara BiH u saradnji sa Svjetskom Bankom i Uredom Visokog predstavnika (OHR). Plan kojim se
naglašava spremnost države da se obračuna sa nedozvoljenim pojavama u društvu, prezentovan je više
puta, ali je nažalost u već dobro poznatom stilu ostao  samo mrtvo slovo na papiru.
Zbog ovakve nesposobnosti domaćih vlasti, u sklopu svog mandata Visoki predstavnik se aktivno
uključio u zakonodavni proces u BiH, i nametnuo neke od zakona koji su direktno povezani sa borbom
protiv korupcije, poput Zakona o ministarskim i drugim imenovanjima Savjeta ministara BiH, Zakona
o sukobu interesa BiH, Zakona o zaštiti svjedoka, itd.
Provedena je i reforma pravosuđa i zakonodavstva (od 2002), s ciljem uspostavljanja jakog
sudskog sistema, te jasnih i funkcionalnih zakona. Posljedica ove reforme je i to da su krivična djela
korupcije pored entitetskih krivičnih zakona, propisana i Krivičnim zakonom Bosne i Hercegovine, pa
sudsku nadležnost za ova pitanja ostvaruje Sud Bosne i Hercegovine, odnosno nadležnost za krivični
progon ostvaruje Tužilaštvo Bosne i Hercegovine. U okviru Tužilaštva BiH formirano je i posebno
Odjeljenje za organizovani kriminal, privredni kriminal i korupciju. Takođe, Državna agencija za
istrage i zaštitu (SIPA), jeste institucija nominirana za otkrivanje i asistenciju u rasvjetljavanju
krivičnih djela korupcije. U okviru Ministarstva sigurnosti na državnoj razini postoji Odjel za
organizovani kriminal, privredni kriminal i korupciju (koji bi trebao surađivati sa Tužilaštvom), koji
međutim, do sada ima skromne učinke. Poseban značaj ima Visoki sudski i tužilački savjet Bosne i

Darko Datzer, Irma Deljkić

9
Hercegovine, koji vrši imenovanja sudija i tužilaca, nadležan je za pitanja disciplinske odgovornosti
sudija i tužilaca itd.
Imajući u vidu činjenicu da su nevladine organizacije od izuzetne važnosti za borbu protiv
korupcije, 12 treba naglasiti da je u BiH počela sa radom nevladina organizacija Transparency
International BiH. Ova nevladina organizacija osnovana je 2001, a punu akreditaciju kao rezultat
uspješnog djelovanja dobila je 2002. U protekle tri godine Transparency International je razvio
konkretne mehanizme za praćenje korupcije u BiH, mjerenje napretka u radu vlasti i informisanje
javnosti kroz redovne izvještaje o korupciji. Međutim, do danas, Transparency International je jedina
antikorupcijska nevladina organizacija u BiH.
Iz svega proizilazi da nepostojanje antikorupcijskih strategija u Bosni i Hercegovini, odnosno
neimplementiranje onih strategija koje su usvojene, te ne (ili slaba) operativnost vladinih istražnih
agencija, predstavlja ozbiljnu prepreku borbi protiv korupcije u Bosni i Hercegovini. Također,
problem predstavlja i aplikacija postojećih mehanizama za borbu protiv korupcije. Naime, Bosna i
Hercegovina je usvojila veliki broj zakona (neki nametnuti i od strane OHR-a) koji su direktno
povezani sa borbom protiv korupcije, ali je problem u njihovoj implementaciji i usklađenosti na
različitim nivoima vlasti. Kako bi poboljšala svoj kredibilitet, Bosna i Hercegovina mora  stvoriti i
implementirati što djelotvorniju državnu strategiju za borbu protiv korupcije, jer  učešće isključivo
u međunarodnim inicijativama i naporima u ovoj oblasti, koji su uglavnom ad hoc karaktera (bez
snažne vlastite volje i riješenosti za provedbom zakona i dobre vladavine), ne predstavlja kvalitetno i
trajno rješenje.
OPOMBE

1 Prema podacima Svjetske Banke i njezina Diagnostic Survey-a provedenog 2000 godine, 73%
ispitanika iz široke javnosti i 71% javnih dužnosnika u BiH doživljavaju korupciju kao dio kulture i
mentaliteta. Možemo li u tom smislu govoriti i o kulturi korupcije kao inherentnom dijelu moralnog i
političkog života čovjeka današnjice, posebice u BiH?
2 Prema podacima Studije percepcije korupcije koju je poduzeo Transparency International BiH, oko
30 % ispitanika u BiH doživljava korupciju kao „nešto trajno i neuništivo ili nužno zlo koje može biti i
korisno“ (Transparency International BiH [a], 2004: 17). Uz naprijed navedeno, ne ostaje nam drugo
nego konstatirati da svijest glede njezine disfunkcionalnosti i destruktivnih efekata na, posebice,
politički i ekonomski sustav u BiH, još nije razvijena.
3 „...Za razliku od onih kaznenih djela koja se počinjaju bez osobitog moralnog odnosa prema kršenju
zakona, primjerice kockanja, korupcija u svim svojim pojavnim oblicima implicira moralne
posljedice...“(Noonan, J. T., u Derenčinović, 1999:155).
4 „Daleko od toga da su svi pojavni oblici korupcije pokriveni pravom. Legalistički
konzekvencijalizam, tj. obrazac po kojem određena pojava postaje pravnom kategorijom tek a
posteriori, uči nas da određeni, napose aktualni pojavni oblici korupcije postaju zakonskim
kategorijama tek po donošenju političke odluke, socijalnog konsenzusa ili tome slične šire društvene
odluke“ (Derenčinović, 2001: 36). „Kao relevantni prekršaji (korupcije, nap. a. ) vrijede također takvi
načini ponašanja, koji su neprihvatljivi već s moralnog gledišta, te koji ne nužno, ali ipak vrijeđaju
neku pravnu normu.“ (Holz, 1998: 269-270). Ovdje se jasno  ukazuje na to da nisu svi pojavni oblici
korupcije zahvaćeni pravnim odredbama, tako da se i po tom osnovu, naime činjenici da se radi o
fenomenu čije pojavne forme nisu u potpunosti pravno određene, korupcija ima smatrati socijalno-
patološkim faktumom. Da ovo u BiH itekako ima temelja, pogledati studije Transparency International
BiH i Svjetske Banke o korupciji u BiH, dijelom izložene i u ovom uratku.
5 Slikovitu ekonomsku cijenu korupcije iznosi Derenčinović: „Korupcija negativno utječe i na
sigurnost stranih ulaganja. Ako želite ulagati u strana gospodarstva, obratite pozornost na sljedeće
upozorenje- mogućnost da vam cjelokupna investicija u potpunosti propadne u roku od pet godina
procjenjuje se sa 80 do 100 % -tnom sigurnošću ako ulažete u visokokorumpirane države poput
Kolumbije, Iraka i Libije, 60 % u Egipat ili Siriju i oko 50 % u Alžir, Jordan, Maroko ili Tursku“
(Derenčinović, 1999: 157).

kriminološka in penološka sekcija
10

6 I sam termin „ponašanje“ u naprijed navedenom određenju nije slučajno izabran, upravo radi
činjenice da se radi o nizu pojavnosti koje treba promatrati u cjelini njihovih subjektivno-objektivnih i
materijalno-formalnih elemenata. Ovime se jasno aludiralo na šire socijalno-patološke momente u
promatranju korupcije, ne limitirajući se samo na formalno-objektivne, striktno određene
manifestacije, nego se ostavio prostor za nazivanje radnji koje su u biti koruptivne njihovim pravim
imenom. O subjektivnim momentima u kvalificiranju koruptivna ponašanja kao takva, pogledati,
između ostalog i Konvenciju UN protiv korupcije (posebice članak 28.), te Derenčinović, 2001.
7 O metodološkim ograničenjima istraživanja Transparency International-a pogledati na www.
transparency. de. Već smo u uvodnom dijelu ukazali na to da nemali broj građana BiH korupciju
doživljava kao nužno zlo (iz čega se posredno može zaključiti da se korupcija percipira svojevrsnim
neformalnim instrumentom društvene regulacije). No, incidenca korupcije u BiH zasigurno prelazi
Durkheimovu granicu (dis) funkcionalnosti jedne socijalne činjenice, što je vidljivo iz podataka da
neke procjene o gubitku javnih sredstava zbog korupcije iznose godišnje u BiH 80 miliona KM
(podatak sa press konferencije Transparency International, decembar 2004);implicira povećane
troškove života (u prosjeku 10-20% dodatnih troškova koji su direktna posljedica mita, neprirodnih
monopola itd.); korupcija povećava inostrani dug, sprječava inostrana ulaganja (koja bi se, po nekim
procjenama, mogla udvostručiti, ukoliko se korupcija kontrolira); nepostizanje željenog razvoja
privatnog sektora koji bi bio sličan onome u naprednijim zemljama u tranziciji; trošenje sredstava na
neproduktivne sektore, a naročito na glomazan i složen državni aparat; etc. (Transparency
International BiH [b], 2004: 21-22).
8 Dakako da se na ovaj način ne iscrpljuje lista poduzetih istraživanja u svezi sa pojavnim oblicima i
uzrocima korupcije u BiH, ali su naznačeni najčešće citirani u vladinim i nevladinim izvješćima, te
služe kao polazna osnova za procjenu stanja u svezi sa korupcijom u BiH.
9 Ovo ne koristimo kao izliku. Međutim, nepobitna je činjenica da se u BiH vrlo malo može napraviti
(u istraživačkom smislu) ako pripadate nevladinom sektoru, pogotovu ako se radi o neovisnom
istraživaču pojedincu.
10 Na slične probleme u svom radu često nailazi i glasoviti Transparency International, pa i njegov
nacionalni odjeljak u BiH (pogledati Transparency International BiH [b]).
11 „Korupcija na visokoj razini se odnosi na aktivnosti pojedinaca, skupina ili firmi i u privatnom i
javnom sektoru, koje smjeraju utjecanju na donošenje zakona, odredaba, uredbi ili inih vladinih
odluka u njihovu vlastitu korist sredstvima nezakonita i netransparentna osiguranja privatne koristi
javnim dužnosnicima... Administrativna korupcija se odnosi na distorziju u implementaciji postojećih
zakona, pravila i odredaba da bi se osigurala  privatna korist javnim dužnosnicima. Jasna distinkcija
između ovih dvaju oblika korupcije se može podvući na temelju naravi političkog odnosa koji leži u
navedenim formama korupcije. Naime, i korupcija na visokoj razini i administrativna se mogu pronaći
na svim razinama vlasti, i jednu i drugu mogu potaknuti državni dužnosnici, biznismeni il drugi
nedržavni akteri. U slučaju prve, akteri donose pravila u svoju vlastitu korist, što zatim povlači i
nevaljane akcije drugih. Administrativnom korupcijom, akteri stječu pojedinačna izuzeća ili
povoljnosti u primjeni pravila. Glavna je, dakle, razlika  u tome kako duboko korupcijska akcija ulazi
u  postupanje države i razmjere u kojima su prednosti korupcijskih akcija institucionalizirane u
osnovna rješenja koja reguliraju rad državnih organa“ (World Bank, 2000: 1-2).
12 Da bi jedna antikorupcijska strategija bila uspješna, mora imati, između ostalih, i podršku nevladinih
organizacija, jer su one često u boljoj poziciji da  prate koruptivne aktivnosti.
LITERATURA
1. Ackermann, S. R. (1999). Corruption and Government (Causes, Consequences and Reform).
Cambridge: Cambridge University Press.
2. Anžič, A. i  Sotlar, A. (2000).  Internal Policing- Possibilities and Opportunities af a Struggle
Against Corruption. V: (ed. Meško, G.) Corruption in Central and Eastern Europe at the Turn of
Millenium. Str. 11- 22.
3. Bohara, A. K. Mitchell, N. J. i Mittendorff, C. F. (2004). Compound Democracy and the Control of
Corruption: A Cross-Country Investigation. The Policy Studies Journal,32 (4), 481-499.

Darko Datzer, Irma Deljkić

11
4. Bošković, M. (2004). Metodika otkrivanja i dokazivanja krivičnih djela korupcije. Bezbednost, 46
(1), 8- 20.
5. Budimlić, M., Maljević, A., Muratbegović, E. (2004). Ocjena stanja u Bosni Hercegovini o
problemima vezanim za integraciju u Evropsku Uniju iz oblasti “Pravosuđe i unutrašnji poslovi”.
Preliminarni izvještaj vanjskog eksperta. Sarajevo.
6. Conklin,  E. John. (2001). Criminology. Needham Heights: Allyn & Bacon.
7. Derenčinović, D. (1999). Kaznenopravni apekti korupcije sa elementom inozemnosti.  Hrvatski
ljetopis za kazneno pravo i  praksu, 6 (1), 155-190.
8. Derenčinović, D. (2001).  Mit(o) korupciji.  Zagreb: Nocci.
9. Dobovšek, B. (2004). Kako meriti korupcijo? Varstvoslovje, 6 (1), 18-26.
10.
Durkheim, E. (1999). Pravila sociološke metode (ur. Kalanj, R.). Zagreb: Naklada Jesenski i Turk:
Hrvatsko sociološko društvo.
11.
GRECO. (2003). Evaluation Report on Bosnia and Herzegovina. Strasbourg: Council of Europe
Publishing.
12.
Hoffman, F., Zimmermann, B. (2003). Borba protiv korupcije. Izbor članaka iz stranih časopisa, 1-
2,  71-76.
13.
Holz, K. (1998). Korupcija u policiji. Izbor članaka iz stranih časopisa, 7 (4), 267- 279.
14.
Kregar, J. (1999). Nastanak predatorskog kapitalizma i korupcija. Zagreb: Rifin.
15.
Noack, P. (1996). Politička dimenzija korupcije: Ili kakvu štetu može korupcija nanijeti
demokratskom društvu? Izbor članaka iz stranih časopisa, 2 (1-2), 100-108.
16.
Office of the High Representative (OHR) Economics Department –Anti-Fraud Unit. (1999). A
Comprehensive Anti-Corruption Strategy for Bosnia and Herzegovina. Sarajevo : Author.
17.
Sačić, Ž. (1998). Korupcija i njezino suzbijanje u svijetu i Hrvatskoj. Policija i sigurnost, 7(1-2).
18.
SPAI Steering Group. (2001). Bosnia and Herzegovina General Assessment Report. Strasbourg:
Council of Europe Publishing.
19.
Federalni zavod za statistiku.(2004). Statistički godišnjak/ ljetopis Federacije Bosne i Hercegovine.
Sarajevo: Autor.
20.
Federalni zavod za statistiku. (2004). Prijavljene, optužene, i osuđene punoljetne i maloljetne
osobe i privredni/gospodarski prijestupi u Federaciji Bosne i Hercegovine u 2003. Sarajevo:
Autor.
21.
Überhofen, M. (1999). Kaznenopravno suzbijanje korupcije. Izbor članaka iz stranih časopisa, 7
(4),  317- 323.
22.
Vukotić, V. (ur.).  Sistem i korupcija. (2000). Beograd: Institut društvenih nauka.
23.
World Bank. (2000). Anticorruption in Transition: A Contribution to the Policy Debate.
Washington D. C. : Autor.
24.
World Bank. (2001). Bosnia and Herzegovina: Diagnostic Surveys of Corruption. Washington D.
C. : Autor.
25.
 Transparency International BiH [a]. Studija percepcije korupcije 2004. (2004). (ur. Divjak, B.).
Banja Luka/Sarajevo: Autor.
26.
Transparency International BiH [b]. Studija sistema nacionalnog integriteta. (2004). (ur. Divjak,
B.). Banja Luka/Sarajevo: Autor.
27.
Tratnik, M.V. (2000). Korupcija v policiji. Varstvoslovje. 2 (2), 177-186.
O AVTORJIH
Darko Datzer, dipl. kriminalist, asistent na na katedri za kriminalistiku  Fakulteta
kriminalističkih nauka Univerziteta u Sarajevu; Područje interesiranja: fenomenologija i etiologija
korupcije, strategije njezina suzbijanja.

Irma Deljkić, dipl. kriminalist, asistentica na katedri za kriminalistiku Fakulteta kriminalističkih
nauka Univerziteta u Sarajevu. Područje interesiranja: politika Europske Unije na području suzbijanja
droga.