UNIVERZA V NOVI GORICI
FAKULTETA ZA PODIPLOMSKI ŠTUDIJ

DETERMINANTE I EFEKTI SPELEOTURIZMA NA RAZVOJ
NERAZVIJENIH PODRUČJA

DETERMINANTE IN UČINKI JAMSKEGA TURIZMA NA
RAZVOJ NERAZVITIH PODROČIJ

DISERTACIJA

Jasminko Mulaomerović

Mentorja: Van. prof. dr. Jasmina Osmanković
Doc. dr. Andrej Mihevc

Nova Gorica, 2009
Izjavljujem, da je doktorska disertacija u cjelini moje autorsko djelo.

Zahvala
Disertaciju sam uradio u Centru za istraživanje i održivi razvoj krša zahvaljujući razu
mjevanju članova Odjeljenja za prirodne nauke ANUBiH, a posebno akad. dr. Midha
tu Uščupliću i akad. dr. Boži Matiću. Zahvalnost ide i Amri Avdagić, rukovoditeljici
Službe za naučno-istraživačke projekte i međunarodnu saradnju ANUBiH.
Poticaj za disertaciju o ublasti turizma dao mi je red. prof. dr. Nikola Grabovac, a
zajednički rad sa dr. Jasminom Osmanković na ocjeni mogućnosti pojedinih pećina
kao turističkih destinacija bio je presudan u odabiru uže oblasti istraživanja. Oboma se
iskreno zahvaljujem.
Disertacija je urađena pod mentorstvom doc. dr. Andreja Mihevca i van. prof. dr. Ja
smine Osmanković, i ja im se, na ovom mjestu, još jednom zahvaljujem. Njihovo
razumijevanje za moje dileme i nedoumice tokom rada spominjem sa dužnim pošto
vanjem.
Zahvalnost ide akad. dr. Andreju Kranjcu, doc. dr. Dejanu Cigaleu i doc. dr. Draženu
Perici, koji su pregledali neuvezani tekst i dali više korisnih savjeta i primjedbi.
Vrata Inštituta za raziskovanje krasa u Postojni uvijek su mi bila širom otvorena, a
srdačnost i susretljivost svih zaposlenih već skoro 30 godina tolika da su bilo kakve
riječi zahvalnosti stvarno nedostatne.
Moji prijatelji Simone Milanolo, Ilhan Dervović, Behudin Alimanović i Kenan Pašić
bili su sa mnom na brojnim terenskim ekskurzijama. Zahvalan sam im i na strpljenju i
na pomoći oko fotografiranja.
Zahvaljujem se Sabi Risaluddin za prevod u engleski jezik, Alenki Auersperger za
prevod u slovenački jezik i kolegici Amini Krivošić koja je rad jezički pregledala.
III
Determinante i efekti speleoturizma
na razvoj nerazvijenih područja
Sažetak: U Dinarskom kršu Bosne i Hercegovine posmatra se razvoj speleoturizma u
lokalnim zajednicama koje čine općine Hadžići, Sanski Most, Velika Kladuša,  Teslić,
Trnovo, Kladanj, Ilijaš, Ravno, Bosansko Grahovo, Drvar, Prača – Pale, Pale, Šipovo,
Stolac, Foča, kao mogućnost lokalnog razvoja s obzirom da nabrojane općine karak
terizira ispodprosječan nivo ekonomske razvijenosti, nezaposlenost, neisokorištenost
prirodnih resursa, ispodprosječan nivo infrastrukture i loša demografska struktura.
Iako sa skromnom tradicijom speleoturizma u Bosni i Hercegovini, pećine kao kva
litetne turističke destinacije nude mogućnosti značajnog udjela u lokalnom razvoju,
prije svega zbog trendova u savremenom turizmu i promjeni navika i zahtjeva turi
sta, trendovima i razvoju speleoturizma u svijetu i susjednim državama. Analizirane
su speleoturističke mogućnosti većeg broja pećina u spomenutim općinama, a za tri
odabrane pećine (Vjetrenicu u općini Ravno, Ledenicu u općini Bosansko Grahovo i
Hrustovaču u općini Sanski Most) koristeći situacionu analizu, PEST, SWOT i cost
benefit analizu te ekonometrijski model utvrđeni su direktni efekti speleoturizma u
razvoju općina (povećanje broja radnih mjesta i porast ukupnog domaćeg proizvoda
lokalne zajednice). Date su i mogućnosti realizacije speleoturizma kroz pregled izvora
strane pomoći (programi, projekti i fondovi koji podržavaju lokalni razvoj).
Ključne riječi: krš, speleoturizam, turistička pećina, lokalni razvoj, izvori strane po
moći, pećine Vjetrenica, Ledenica, Hrustovača, Bosna i Hercegovina
Determinante in učinki jamskega turizma
na razvoj nerazvitih področij
Izvleček: V dinarskem krasu Bosne in Hercegovine obravnavamo razvoj jamskega
turizma kot možnosti  lokalnega razvoja v lokalnih skupnostih, ki jih sestavljajo ob
čine Hadžići, Sanski Most, Velika Kladuša, Teslič, Trnovo, Kladanj, Ilijaš, Ravno,
Bosansko Grahovo, Drvar, Prača – Pale, Pale, Šipovo, Stolac, Foča, glede na to, ker je
v naštetih občinah značilna podpovprečna raven ekonomske razvitosti, nezaposlenost,
IV
neizkoriščenost naravnih virov, podpovprečna raven infrastrukture in slaba domograf
ska struktura. Čeprav s skromno tradicijo jamskega turizma v Bosni in Hercegovini,
ponujajo jame kot kvalitetne turistične destinacije možnosti pomembnega deleža v
lokalnem razvoju, predvsem zaradi trendov v sodobnem turizmu in sprememb navad
ter zahtev turistov, trendih in razvoju jamskega turizma v svetu in sosednih državah.
Analizirane so speleološke možnosti večjega števila jam v omenjenih občinah, pri treh
izbranih (Vjetrenici v občini Ravno, Ledenici v občini Bosansko Grahovo in Hrusto
vači v občini Sanski Mosta) pa so z uporabo situacijske analize, analiz PEST, SWOT
in kost benefit ter ekonometrijskega modela, ugotovljeni direktni  učinki  jamskega
turizma v razvoju občin (povečanje števila delovnih mest in porast bruto domačega
proizvoda lokalne skupnosti). Dane so tudi možnosti realizacije jamskega turizma z
viri tuje pomoči (programi, projekti in skladi, ki podpirajo lokalni razvoj).
Ključne besede: kras, jamski turizem, turistična jama, lokalni razvoj, viri tuje pomoči,
jama Vjetrenica, Ledenica, Hrustovača, Bosna i Hercegovina
Determinants and effects of speleotourism
on the development of sub developed regions
Abstract: The development of speleotourism in the Dinaric karst of Bosnia and
Herzegovina is considered in the local communities consisting of the municipalities of
Hadžići, Sanski Most, Velika Kladuša, Teslić, Trnovo, Kladanj, Ilijaš, Ravno, Bosan
sko Grahovo, Drvar, Prača – Pale, Pale, Šipovo, Stolac and Foča, as an opportunity
for local development in the light of the problems of these municipalities: a below-
average level of economic development, higher than average unemployment, under-
exploitation of natural resources, below-average infrastructure facilities, and an unsat
isfactory demographic structure. Though the tradition of speleotourism in Bosnia and
Herzegovina is modest, caves as a tourist destination of quality offer the opportunity
of making a significant contribution to local development, especially in the light of
current trends in tourism and the changing habits and demands of tourists, as well as
the development of tourism globally and in neighbouring countries. The speleotourism
opportunities of several caves in these municipalities are analyzed, and three caves
(Vjetrenica near Ravno, Ledenica near Bosansko Grahovo, and Hrustovača, near San
ski Most) are the subject of special study, using situation analysis, PEST, SWOT and

cost benefit analyses as well as an econometric model, to identify the direct impacts of
speleotourism on the development of the municipalities (increased employment and a
rise in the GDP of the local community).  The potential for speleotourism is also shown
through an overview of sources of foreign aid (programmes, projects and funds sup
porting local development).
Key words: karst, speleotourism, show cave, local development, sources of foreign
aid, Vjetrenica cave, Ledenica cave, Hrustovača cave, Bosnia and Herzegovina
VII
Sadržaj
Predgovor . .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .
1
1.
Uvod . .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .
3
1.1
Predmet i problem istraživanja .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . .
10
1.2
Hipoteze istraživanja  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . .
11
1.3
Svrha i ciljevi istraživanja .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . .
11
1.4
Teorijski kontekst istraživanja .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . .
12
1.5
Dosadašnja istraživanja .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . .
13
1.6
Primjenjene metode istraživanja .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . .
17
1.7
Struktura disertacije .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . .
22
2.
Pojmovna određenja .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .
25
2.1
Turizam .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
25
2.2
Speleologija .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
26
2.3
Speleologija u Bosni i Hercegovini  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . .
28
2.4
Speleoturizam  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
33
2.5
Lokalni razvoj  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
33
3
Razvoj speleoturizma  . .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .
37
3.1
Razvoj speleoturizma u svijetu .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . .
37
3.2
Razvoj spelEoturizma u Evropi .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . .
39
3.3
Razvoj speleoturizma u Sloveniji  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . .
41
3.3.1 	 Uloga Postojnske jame u razvoju speleoturizma .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . .
46
3.4
Razvoj speleoturizma u Hrvatskoj  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . .
48
3.5
Razvoj speleoturizma u Srbiji .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . .
52
3.6
Razvoj speleoturizma u Crnoj Gori .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . .
54
3.7
Razvoj speleoturizma u Bosni i Hercegovini .  .  .  .  . . . . .
56
4.
Stanje speleoturizma i trendovi  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .
64
4.1
Stanje speleoturizma u svijetu i trendovi .  .  .  .  .  . . . . . .
64
4.2
Međunarodna organizacija turističkih pećina .  .  . . . .
66
4.3
SpelEoturizam u Sloveniji  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . .
67
4.4
SPELEOTURIZAM U HRVATSKOJ  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . .
69
4.5
SPELEOTURIZAM U SRBIJI .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . .
70
4.6.
Speleoturizam u Crnoj Gori .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . .
71
4.7
SpelEoturizam u Bosni i Hercegovini .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . .
72
5.
PEĆINE KAO TURISTIČKI RESURSI

BOSNE I HERCEGOVINE . .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .
74
5.1
MEGARA .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
74
5.2
HRUSTOVAČA .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
77
VIII
5.3
HUKAVICA .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
83
5.4
RASTUŠA .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
86
5.5
KLOKOČEVICA .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
88
5.6
DJEVOJAČKA PEĆINA .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
90
5.7
Pećine u zaštićenom pejsažu Bijambare  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . .
95
5.7.1
Srednja (Glavna) Bijambarska pećina .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . .
96
5.7.2
Đuričina pećina .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
98
5.7.3
Gornja Bijambarska pećina  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . .
99
5.8
VJETRENICA .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 	 100
5.9
LEDENICA  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 	 105
5.10  	 TITOVA PEĆINA .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 	 108
5.11  	 MRAČNA PEĆINA .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 	 110
5.12
ORLOVAČA .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 	 112
5.13  	 VAGANSKA PEĆINA .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 	 116
5.14  	 BADANJ  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 	 117
5.15  	 LEDENJAČA  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 	 120
6.
LOKALNI RAZVOJ I SPELEOTURIZAM

U BOSNI I HERCEGOVINI . .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . 	 123
6.1
LOKALNI RAZVOJ  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 	 123
6.2
LOKALNI POTENCIJALI  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . . . 	 125
6.2.1 	 Općina Hadžići (Megara), Kanton Sarajevo .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . 	 126
6.2.2
Općina Sanski Most (Hrustovača), Unsko-sanski kanton  .  .  .  .  . . . . . 	 127
6.2.3
Općina Velika Kladuša (Hukavica), Unsko-sanski kanton .  .  .  .  . . . . . 	 127
6.2.4
Općina Teslić (Rastuša), Regija Doboj .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . 	 128
6.2.5
Općina Trnovo (Klokočevica), Kanton Sarajevo .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . 	 129
6.2.6
Općina Kladanj (Djevojačka pećina), Tuzlanski kanton  .  .  .  .  . . . . . . 	 130
6.2.7
Općina Ilijaš (Bijambare), Kanton Sarajevo .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . 	 131
6.2.8
Općina Ravno (Vjetrenica), Hercegovačko-neretvanski kanton .  . . . 	 132
6.2.9
Općina Bosansko Grahovo (Ledenica), Kanton 10 .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . 	 133
6.2.10	 Općina Drvar (Titova pećina), Kanton 10 .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . 	 134
6.2.11	 Općina Prača – Pale (Mračna pećina), Sarajevska regija  .  .  .  .  . . . . . 	 134
6.2.12	 Općina Pale (Orlovača), Regija Istočno Sarajevo .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . 	 135
6.2.13	 Općine Šipovo (Vaganska pećina) – Kupres, Kanton 10 .  .  .  .  .  . . . . . . 	 136
6.2.14	 Općina Stolac (Badanj), Hercegovačko-neretvanski kanton .  .  .  . . . . 	 137
6.2.15	 Općine Foča (Ledenjača) – Trnovo, Regija Istočno Sarajevo  .  .  . . . . 	 138
6.3
IZAZOVI I PRILIKE SPELEOTURIZMA I LOKALNOG RAZVOJA . 	 139
7.
PROFIL LOKALNOG RAZVOJA IZABRANIH OPĆINA  . .  .  .  .  .  . 	 142
7.1
OPĆINA RAVNO (VJETRENICA) .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . 	 143
7.2
OPĆINA BOSANSKO GRAHOVO (LEDENICA)  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . 	 145
7.3
OPĆINA SANSKI MOST (HRUSTOVAČA) .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . 	 148
7.4
REZIME .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 	 151
8.
ANALIZA RAZVOJA PEĆINA KAO TURISTIČKIH RESURSA  . 	 153
8.1
EFEKTI TURISTIČKIH PEĆINA NA LOKALNI RAZVOJ .  .  .  .  . . . . . 	 153
8.2
SITUACIONA ANALIZA  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 	 159
8.3
PEST ANALIZA .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 	 161
IX
8.3.1  	 Uticaj političkog okruženja  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . . . 	 161
8.3.2  	 Uticaj ekonomskog okruženja .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . . 	 162
8.3.3  	 Uticaj socio-kulturnog okruženja  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . 	 162
8.3.4  	 Uticaj tehnike i inovacija .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 	 163
8.4
SWOT MATRICE I ALTERNATIVNE STRATEGIJE .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . 	 163
8.4.1  	 Pećina Vjetrenica .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 	 165
8.4.2  	 Pećina Ledenica  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 	 170
8.4.3  	 Pećina Hrustovača  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 	 175
8.5
KOMPARATIVNA ANALIZA . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 	 180
8.6
COST BENEFIT ANALIZA  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . . . 	 182
8.7
MOGUĆNOSTI RAZVOJA .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . . . 	 185
8.8
PROCJENA EFEKATA SPELEOTURIZMA NA LOKALNI RAZVOJ . 	 188
9.
MOGUĆNOSTI REALIZACIJE  . .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . 	 191
9.1
INSTITUCIJE .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 	 191
9.1.1
Vijeće evropskih općina .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 	 192
9.1.2
Komitet ili Odbor regija .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 	 192
9.1.3
Kongres lokalnih i regionalnih vlasti Evrope .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . 	 193
9.1.4
Skupština evropskih regija  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . . . 	 193
9.1.5
Asocijacija evropskih prekograničnih regija .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . 	 194
9.1.6
Mreža nacionalnih asocijacija lokalnih vlasti jugoistočne Evrope  . . 	 195
9.1.7
Radna zajednica Alpe-Jadran .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . . 	 196
9.2
FONDOVI, PROGRAMI I PROJEKTI .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . 	 196
9.2.1
Propuštene prilike .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 	 196
9.2.2
Prilike koje ne bi trebalo propustiti (period 2007.–2013.)  .  .  .  .  . . . . . 	 200
10.  Zaključak  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . 	 205
Summary .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . 	 208
Povzetek  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . 	 212
11.  Literatura .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . 	 216
XI
Popis slika
Slika 1.
Dinarski krš u Bosni i Hercegovini
Slika 2.
Nacrt za cisternu u kršu.
Slika 3.
Regulacija Velikog ponora kod Čaića na Livanjskom polju
Slika 4.
Stari potpisi u Hrustovači (foto: J.Mulaomerović).
Slika 5.
Pozicioniranje na SWOT matrici.
Slika 6.
Forma prikaza prilika i prijetnji iz vanjske, te snaga i slabosti u unutrašnjoj
okolini.
Slika 7.
Forma zaključaka situacione analize i strateške alternative iz SWOT analize
pećine.
Slika 8.
Područja istraživanja speleologije.
Slika 9.
Zaglavlje najstarijeg austrijskog speleološkog časopisa.
Slika 10. 	 Nacrt  Vjetrenice J. Vavrovića.
Slika 11. 	 Prvi nacrti stalagmita i sigastih kada J. Vavrovića.
Slika 12. 	 Dopisnica za žigom vojnog odjeljenja za istraživanje pećina.
Slika 13. 	 Članovi “Prijatelja prirode” na povratku iz posjete Bijambarskim pećina
ma (foto: M. Krivošić).
Slika 14. 	 Poleđina gornje fotografije. Tekst na poleđini: Na izletu Krivaljevičkim spi
ljama slika u šumi na putu u povratku kroza šumu 3./VI. 1920. M. Krivošić.
Slika 15. 	 Mammoth Cave prema staroj razglednici.
Slika 16. 	 Wokey Hole (UK) prema staroj razglednici.
Slika 17. 	 Sveta jama na crtežu iz 18. st.
Slika 18. 	 Sveta jama (foto: J. Mulaomerović).
Slika 19. 	 Postojnska jama – Plešišče (razglednica putovala marta 1921. godine).
Slika 20. 	 Postojnska jama – razglednica poslata 8. XII 1945.
Slika 21. 	 Potpisi Josipa Broza Tita, Jovanke Broz i Nikite Hruščova u Zlati knjigi
obiskovalcev (foto: J. Mulaomerović),
Slika 22. 	 Pećina Karle kod Dubrovnika (razglednica iz 30-tih godina 20. st.).
Slika 23. 	 Pećina Golubnjača, Plitvička jezera (razglednica - sredina 20. st.).
Slika 24. 	 Rajkova pećina kod Majdanpeka (foto: J. Mulaomerović).
Slika 25. 	 Lipska pećina (foto: J. Mulaomerović).
Slika 26. 	 Najstariji nacrt Vjetrenice.
Slika 27. 	 Mračna pećina u kanjonu Prače (prema razglednici iz 1961. godine).
Slika 28. 	 Vrelo Bune na razglednici sa početka 20. stoljeća.
Slika 29. 	 Martelov crtež vrela Bune.
Slika 30. 	 Ulaznica za Vjetrenicu.
Slika 31. 	 Dnevnik transverzale.
Slika 32. 	 Dnevnik transverzale po turističkim pećinama Hrvatske.
Slika 33. 	 Ulaz u pećinu Ravništarku (foto: J. Mulaomerović).
Slika 34. 	 Položaj pećine Megare.
Slika 35. 	 Fotografija iz Megare – najstarija fotografija iz neke pećine u BiH.
Slika 36. 	 Stalagmit “Lav” iz Megare (foto: J. Mulaomerović).
Slika 37. 	 Položaj pećine Hrustovače.
XII
Slika 38. 	 Absolonov potpis iz 1922. godine u posljednjoj dvorani Hrustovače (foto: J.
Mulaomerović).
Slika 39. 	 Prostrani ulaz je bio idealno mjesto za prethistorijsko naselje (foto: J. Mulao
merović).
Slika 40. 	 Ženski idol.
Slika 41. 	 Slavonska keramika.
Slika 42. 	 Završna dvorana pećine Hrustovače (foto: J. Mulaomerović).
Slika 43. 	 Položaj pećine Hukavice.
Slika 44. 	 Saljev iz Velike dvorane (foto: J. Mulaomerović).
Slika 45. 	 Vrata na prvom pregradnom zidu (foto: J. Mulaomerović).
Slika 46. 	 Otvor na drugom pregradnom zidu (foto: J. Mulaomerović).
Slika 47. 	 Položaj pećine Rastuše.
Slika 48. 	 Ulazni dio pećine (foto B. Alimanović).
Slika 49. 	 Položaj pećine Klokočevice.
Slika 50. 	 Jeleni – bronzano doba (foto: J. Mulaomerović).
Slika 51. 	 Jahač iz pećine – srednji vijek (foto: J. Mulaomerović).
Slika 52. 	 Lik žene sa naglašenim polnim karakteristikama (foto: J. Mulaomerović).
Slika 53. 	 Djevojački grob sa darovima (peškir, tespih) (foto: J. Mulaomerović).
Slika 54. 	 Improvizirano osvjetljenje u pećini tokom godišnje molitve (foto: J. Mulao
merović).
Slika 55. 	 Položaj Bijambarskih pećina.
Slika 56. 	 Međusobni položaj pećina.
Slika 57. 	 Ulazna dvorana (foto: S. Milanolo).
Slika 58. 	 Đuričina pećina (foto: J. Mulaomerović).
Slika 59. 	 Gornja Bijambarska pećina (foto: J. Mulaomerović).
Slika 60. 	 Položaj Vjetrenice.
Slika 61. 	 Ulazna kapija (foto: J. Mulaomerović).
Slika 62. 	 Reljef na ulazu (foto: J. Mulaomerović).
Slika 63. 	 “Tipični” izgled kanala Vjetrenice (foto: J. Mulaomerović).
Slika 64. 	 Kostur pleistocenog leoparda (fotografija iz 1968. godine).
Slika 65. 	 Položaj pećine Ledenice.
Slike 66. i  67. Po bogatstvu ukrasa Ledenica je među prvima u BiH (foto: S. Milanolo).
Slika 68. 	 Ulaz sa pristupnom stazom (foto: S. Milanolo).
Slika 69. 	 Položaj Titove pećine.
Slika 69. 	 Pećina prije intervencije na ulazu (razglednica iz perioda pred Drugi sv. rat).
Slika 70. 	 Titova pećina prema razglednici iz 70-tih godina.
Slika 71. 	 Položaj Mračne pećine.
Slika 72. 	 Ostaci starog mosta kod pećine Govještice (foto: B. Alimanović).
Slika 73. 	 Jedna od četiri razglednice Mračne pećine u izdanju PD “Romanija”.
Slika 74. 	 Položaj pećine Orlovače.
Slika 75. 	 Masiv Orlovače sa novim (prirodnim) ulazom (foto: B. Alimanović).
Slika 76. 	 Naljepnica iz 1992. kao prvi turistički suvenir pećine Orlovače.
Slika 77. 	 Položaj Vaganske pećine.
Slika 78. 	 Prva dvorana (foto: B. Alimanović).
Slika 79. 	 Položaj Badnja.
Slika 80. 	 Položaj Badnja iznad kanjona Bregave (foto: J. Mulaomerović).
Slika 81. 	 Gravura konja (jelena?) (foto: J. Mulaomerović).
Slika 82. 	 Položaj Ledenjače.
XIII
Slika 83. 	 Gravure ljudskih figura (jedna sa atributima sunca) (foto: K. Pašić).
Slika 84. 	 Gravure tačkastih polja i ljudskih likova (foto: K. Pašić).
Slika 85. 	 Položaj potencijalnih turističkih pećina u odnosu na mrežu glavnih puteva.
Slika 86. 	 Položaj izabranih općina na karti Bosne i Hercegovine.
Slika 87. 	 Kretanje broja učenika u osnovnim školama u općini Ravno i Hercegovač
ko-neretvanskom kantonu.
Slika 88. 	 Kretanje broja zaposlenih u općini Ravno.
Slika 89. 	 Struktura nezaposlenih.
Slika 90. 	 Kretanje broja turista u Hercegovačko-neretvanskom kantonu.
Slika 91. 	 Kretanje broja učenika u osnovnim školama općine Bosansko Grahovo i
Kantona 10.
Slika 92. 	 Kretanje broja zaposlenih u općini Bosansko Grahovo.
Slika 93. 	 Struktura nezaposlenih u općini Bosansko Grahovo.
Slika 94. 	 Kretanje broja turista u Kantonu 10.
Slika 95. 	 Kretanje broja učenika u osnovnim školama općine Sanski Most i Unsko-
sanskog kantona.
Slika 96. 	 Kretanje broja zaposlenih u općini Sanski Most.
Slika 97. 	 Struktura nezaposlenih općina Sanski Most.
Slika 98. 	 Kretanje broja turista u Unsko-sanskom kantonu.
Slika 99. 	 Sintetizirani prikaz unutrašnjih i vanjskih faktora.
Slika 100. 	 Speleoturizam Vjetrenice na SWOT matrici.
Slika 101. 	 Osnovne strateške opcije za turističku pećinu Vjetrenicu.
Slika 102. 	 Sintetizirani prikaz unutrašnjih i vanjskih faktora.
Slika 103. 	 Speleoturizam pećine Ledenice na SWOT matrici.
Slika 104. 	 Osnovne strateške opcije za turističku pećinu Ledenicu.
Slika 105. 	 Sintetizirani prikaz unutrašnjih i vanjskih faktora.
Slika 106. 	 Speleoturizam Hrustovače na SWOT matrici.
Slika 107. 	 Osnovne strateške opcije za turističku pećinu Hrustovaču.
Slika 108. 	 Speleoturizam pećina Hrustovače, Vjetrenice i Ledenice na SWOT matrici.
Slika 109. 	 Evropske prekogranične regije u Bosni i Hercegovini.
Slika 110. 	 Prostori BiH i Crne Gore uključeni u prekograničnu saradnju.
Slika 111. 	 Prostori BiH i Hrvatske uključeni u prekograničnu saradnju.
Slika 112. 	 Prostori BiH i Srbije uključeni u prekograničnu saradnju.
XIV
Popis tabela
Tabela 1. 	 Faktori vanjske okoline i njihova procjena.
Tabela 2.  	 Faktori unutrašnje okoline i njihova procjena.
Tabela 3. 	 Evolucija lokalnog ekonomskog razvoja.
Tabela 4. 	 Pregled razvijenosti općina.
Tabela 5. 	 Nivo razvijenosti i potencijal općine Hadžići.
Tabela 6. 	 Nivo razvijenosti i potencijal općine Sanski Most.
Tabela 7. 	 Nivo razvijenosti i potencijal općine Velika Kladuša.
Tabela 8. 	 Nivo razvijenosti i potencijal općine Teslić.
Tabela 9. 	 Nivo razvijenosti i potencijal općine Trnovo.
Tabela 10. 	Nivo razvijenosti i potencijal općine Kladanj.
Tabela 11. 	Nivo razvijenosti i potencijal općine Ilijaš.
Tabela 12. 	Nivo razvijenosti i potencijal općine Ravno.
Tabela 13. 	Nivo razvijenosti i potencijal općine Bosansko Grahovo.
Tabela 14. 	Nivo razvijenosti i potencijal općine Drvar (Titova pećina).
Tabela 15. 	Nivo razvijenosti i potencijal općine Prača – Pale.
Tabela 16. 	Nivo razvijenosti i potencijal općine Pale.
Tabela 17. 	Nivo razvijenosti i potencijal općina Šipovo i Kupres.
Tabela 18. 	Nivo razvijenosti i potencijal općine Stolac.
Tabela 19. 	Nivo razvijenosti i potencijal općina Trnovo i Foča.
Tabela 20. 	Okvirni speleoturistički potencijali Bosne i Hercegovine.
Tabela 21. 	Starosna struktura stanovništva.
Tabela 22. 	Starosna struktura stanovništva.
Tabela 23. 	Starosna struktura stanovništva.
Tabela 24. 	Kvantificiranje uticaja vanjske okoline na turističku pećinu Vjetrenicu.
Tabela 25. 	Kvantificiranje uticaja unutrašnje okoline na turističku pećinu Vjetrenicu.
Tabela 26. 	Kvantificiranje uticaja vanjske okoline na turističku pećinu Ledenicu.
Tabela 27. 	Kvantificiranje uticaja unutrašnje okoline na turističku pećinu Ledenicu.
Tabela 28. 	Kvantificiranje uticaja vanjske okoline na turističku pećinu Hrustovaču.
Tabela 29. 	Kvantificiranje uticaja unutrašnje okoline na turističku pećinu Hrustovaču.
Tabela 30. 	Prosječne vrijednosti unutrašnjih i vanjskih faktora.
Tabela 31. 	Prosječne vrijednosti intenziteta unutrašnjih i vanjskih faktora.
Tabela 32. 	Prosječne vrijednosti intenziteta unutrašnjih i vanjskih faktora (kriterij najve
će vrijednosti).
Tabela 33. 	Prosječne plate u općinama Ravno, Bosansko Grahovo i Sanski Most.
Tabela 34. 	Povećanja broja radnih mjesta.
Tabela 35. 	Rast zaposlenosti u općinama Ravno, Bosansko Grahovo i Sanski Most.

Predgovor
“Ako bih morao najkraće opisati stanje današnje Bosne i njenih ljudi, onda bih upo
trijebio riječi: razbijenost, pometenost ili haotičnost. Ono što fizičari ili hemičari, a
ko će više znati ko je šta u modernoj nauci, zovu Braunovo kretanje, stalno sudaranje,
odbijanje ili kretanje, što bi naš čovjek rekao, ni tamo ni amo, moglo bi se primjeniti i
na našu sadašnju situaciju. Ako bi ih pogledali iz visine bosanski ljudi liče na roj pčela
pred kišu. Odozdo, žabljim pogledom, liče na šašu koja se ljulja čas na jednu, čas na
drugu stranu, pa se povija, pa taman žaba pomisli: slomi se sve, a ona se uspravi, pa
opet tamo – amo. A iz normalne perspektive, ako takva još uopće postoji, šta se vidi?
Prazni pogledi, tupo zurenje, izgubljenost, nesnalaženje, iščekivanje, polaženje a ne
dolaženje, jednom riječju – pometenost. Možda će neko reći da stanje bolje opisuje
sintagma ‘ne zna se ni ko pije, ni ko plaća’, ali bojati se da je, po pitanju plaćanja
ceha, historija neumoljiva.”
Gornje sam riječi napisao na početku eseja Štap u knjizi Mjesec i jabuka (Izd. BZK
”Preporod”, Sarajevo, 2008.) u kome govorim o štapu prikazanom na brojnim stećci
ma kao jednom od simbola govora svetog predanja. Štap simbolizuje osu, središte, ono
što danas nedostaje Bosni i Hrecegovini, svejedno radi li se o ekonomiji, kulturi, du
hovnosti. Nepostojanje bilo kakve ideje o razvoju u malim sredinama koje sam na svo
jim terenskim ekskurzijama obilazio, mrtvilo koje zrači jednako kako iz ljudi, tako i iz
zapuštenih stambenih četvrti, fabrika i rudnika, govori samo o čekanju, o iščekivanju
pomoći iz regionalnog centra ili partijske ”centrale”. San o željezarama, kombinatima,
SOUR-ima još uvijek je živ u glavama većine običnih radnika, sada uglavnom zapo
slenih ”na crno”. Ideal većine je zaraditi samo ”za cekera”, za puko preživljavanje.
Sarađujući duži niz godina sa prof. dr. Izetom Avdagićem u speleološkoj organizaciji,
naučio sam da se od malih ideja mogu napraviti veliki poslovi. Izeta već odavno nema

među živima, ali njegov duh, koji je krasila inicijativnost dok god je mogao micati,
prati me nekako kao sjena.
Jedna od zajedničkih ideja (dok smo još radili u Earth Science Institute) bila je i pri
vođenje Djevojačke pećine turističkoj eksploataciji. S obzirom na tadašnju društvenu
infrastrukturu (nefunkcionalnost općina) do realizacije ove pećine kao speleoturističke
destinacije nikada nije došlo. Na ovu ideju se kasnije nastavilo moje zanimanje za turi
stičke pećine, a onda kroz saradnju sa dr. Jasminom Osmanković i za lokalni razvoj.
Vrijeme velikih donacija koje su strane vlade odobravale općinama ili Bosni i Herce
govini već je odavno prošlost. Vrijeme je za male ideje, koje ne zahtijevaju velika fi
nansijska ulaganja i koje zapošljavaju dovoljan broj stanovnika neke lokalne zajednice
da ona vidi korist. Pećine kao izgrađene turističke atrakcije u svim našim promišljanji
ma su bile baš to: poticajna i izgledna mogućnost za lokalni razvoj.
Zbog toga mi se i ideja izrade disertacije koja će dokazati ili opovrgnuti hipotezu da
speleoturizam može, uz uvažavanje specifičnih uslova i određenja uz potpunu integra
ciju u prirodno, kulturno i humano okruženje te uvažavanje faktora identiteta i intere
sa lokalne zajednice, snažno participirati u generiranju održivog, humanog i potpu
nog razvoja nekih nerazvijenih područja Bosne i Hercegovine učinila privlačnom i na
teorijskom i na aplikativnom planu.
U Sarajevu, avgusta 2009. godine

1. Uvod
Krš Bosne i Hercegovine dio je svjetski slavnog i bogatog dinarskog krša, koji je una
toč mnogim kasnijim otkrićima, još uvijek jedan od najbogatijih krških kompleksa u
svijetu. Pored dinarskog krša u užem smislu, tzv. Vanjskih Dinarida, a to su područja
jugozapadno od linije Gacko, Ključ, Bihać, u Bosni i Hercegovini postoji i druga krška
cjelina koja se naslanja na ovu prema sjeveroistoku, tzv. Unutrašnji Dinaridi (slika 1).
Oni su plići, i u većem dijelu izoliraniji dijelovi krša. Iako nastajali u drugačijim uslo
vima, sa stanovišta istraživanja, korištenja i zaštite podjednako su važan dio bosansko-
hercegovačke teritorije. O tome koliko je teritorija BiH pod kršem nema jedinstvenog
gledišta: od 28 % (Ostojić et al., 1979), oko 50 % (Ržehak, 1965b), blizu 60 % (Jova
nović & Avdagić, 1981) do čak 65 % (Čičić, 1998). Dinarski krš smatra se najvećom
specifičnom prirodnom vrijednosti ne samo Bosne i Hercegovine nego i susjednih
zemalja. Kao cjelina sadrži svjetski značajne elemente prirodne baštine.
Slika 1. Dinarski krš u Bosni i Hercegovini (prema: Andrić, 1978).

Vrijednosti dinarskog krša su višestruke: prirodne, privredne, kulturne, naučne, obra
zovne, rekreacijske itd. Krški oblici brojni su i raznoliki, od sitnih škrapa do krških
polja i krških zaravni. Živi svijet Dinarida po biljnom bogatstvu i raznolikosti nema
premca u Evropi, a s pojedinim skupinama faune, poput podzemne, čak ni u svijetu.
Krš je omogućio razvoj posebnih naučnih disciplina speleologije i karstologije. Kar
stologija je izučila i opisala mnoge krške pojave od kojih su neke od njih dobile stručne
nazive po lokalnim dinarskim izrazima, poput polja, doline, uvale, ponora, kamenice,
pa čak i samog naziva za vrstu reljefa – karst, koji je nastao germaniziranim oblikom
imena za pokrajinu Kras u Sloveniji (Kranjc, 2001). Na kršu su nastali brojni mitovi
o njegovom podzemlju. Pećine i danas čuvaju najstariju kulturnu historiju čovječan
stva, o čemu svjedoče brojna nalazišta i u Bosni i Hercegovini. Također, pećine čuvaju
sedimente pogodne za istraživanja prošlosti koji su na drugim mjestima uništeni. Sve
to našem kršu daje veliku kulturnu, obrazovnu i naučnu važnost, a prije svega bitno
uslovljava život na ovom području. Uvođenjem okolišnih pristupa u mnogim sferama
života zadnjih nekoliko desetljeća, ponuđena je bitna promjena percepcije krša. To će,
za očekivati je, iznimno povećati vrijednost krša u Bosni i Hercegovini. Sa tog stajali
šta se posmatra i razvoj speleološkog turizma.
Speleoturizam u Bosni i Hercegovini ima skromnu, ali dugu tradiciju. Kao i većina
drugih društvenih i ekonomskih pojava koje su bile prisutne na evropskom zapadu, i
turizam je kod nas došao sa austro-ugarskom okupacijom, a kasnije upravom (krajem
19., odnosno, početkom 20. stoljeća). Do tog vremena Bosna i Hercegovina je bila dio
Otomanskog carstva koje je imalo feudalno uređenje i, na neki način, orijentalnu orga
nizaciju privrede i društva. Istovremeno, u drugim dijelovima monarhije, u našem naj
bližem susjedstvu, Sloveniji i Hrvatskoj, speleoturizam nije nepoznanica. Postojnska
jama (Adelsberger grötte) je destinacija poznatih javnih ličnosti ondašnjeg političkog
i javnog života monarhije, a i neke pećine u Hrvatskoj već su poznate na  turističkim
putevima Evrope.
Pećine u Bosni i Hercegovini od samog početka zanimanja za njih nisu gledane iz vi
dika turističke eksploatacije, već prije svega (a što je i razumljivo s obzirom na prilike)
kao vojni (rezerve šalitre), odnosno, privredni potencijal – rezerve vode za ubrzani
razvoj privrede (Ballif, 1896) Već na početku svoje uprave nove vlasti ulažu ogromne
napore u cilju obezbjeđenja vode i regulaciju plavljenja kraških polja (slike 2 i 3). U
5
radove na terenu uključuju se brojni pojedinci, uglavnom strani radnici, koje je nova
uprava dovela u Bosnu i Hercegovinu, a koji onda istražuju i njene prirodne rijetkosti.
Njihove potpise (slika 4) i danas je moguće naći u brojnim skrivenim hodnicima naših
pećina. Ljepota i divlja privlačnost nove zemlje, koja je do samo kojih dvadesetk godi
na prije bila “terra incognita” za Evropljane, potakli su osnivanje podružnice “Austrij
skog turističkog kluba”. Članovi tog kluba, zajedno sa različitim stručnjacima (šumari,
vojni inžinjeri, arheolozi) počinju svojim prijateljima otkrivati svijet bosansko-her
cegovačkog podzemlja i tako činiti prve turističke korake na ovom polju. Značajna
speleološka otkrića koja je načinio Čeh Karel Absolon pred Prvi svjetski rat u pećini
Vjetrenici, potakla su daljnja istraživanja nakon rata, a kasnije i izgradnju turističke
staze u dužini od oko 1.700 metara. Drugi svjetski rat prekinuo je značajniji turistički
razvoj ove pećine.
Slika 2. Nacrt za cisternu u kršu (prema: Baliff,  1896).

Slika 3. Regulacija Velikog ponora kod Čaića na Livanjskom polju (prema: Baliff,  1896).
Slika 4. Stari potpisi u Hrustovači.

Iza Drugog svjetskog rata, poslije prvih napora u obnovi, 60-tih godina dolazi do iz
gradnje velikih hidro-energetskih kapaciteta u kraškim oblastima što je neminovno
povuklo za sobom i značajan razvoj speleoloških istraživanja. U isto vrijeme, razvoj
turizma u pećinama Slovenije (Postojnska jama, Škocjanske jame, jama Vilenica), Hr
vatske (Cerovačke pećine, pećina Vrlovka), Srbije (Resavska pećina), potiče i slična,
istina stidljiva, nastojanja u Bosni i Hercegovini. U bivšoj Jugoslaviji aktivne su bile
42 turističke pećine, od čega 16 u Sloveniji. Bijambarska pećina kod Olova (Centralna
Bosna) i Vjetrenica u Popovu polju (Hercegovina) su glavne destinacije speleoturizma
sa kojima bosansko-hercegovačka turistička ponuda izlazi na tržište. Obje spomenute
pećine date su na upravljanje lokalnim organizacijama, koje nisu imale ni kadrovskih
ni ekomomskih resursa da ih prezentiraju, a pogotovo ne da ih dalje razvijaju kao turi
stički potencijal. Politička podrška razvoju speleoturizma, koja je u socijalističko vri
jeme bivše Jugoslavije bila od presudnog značaja, potpuno je izostala. Možda je tome
doprinijela i recepcija pećina i jama kao mjesta nesreće, s obzirom na živa iskustva
Drugog svjetskog rata na ovim prostorima (Pervan, 1993; Božičević, 1991; Mihevc,
1995, 2001).
Do posljednjeg rata (1992.–1995.) u Bosni i Hercegovini uređeno je i otvoreno još ne
koliko pećina za turističke posjete, ali isključivo zalaganjem lokalnih zajednica, bez da
je ukupna turistička privreda (agencije, hoteli, republičke turističke asocijacije) poka
zala bilo kakvog interesa. Procjena i inventarizacija potencijalnih turističkih pećina u
Bosni i Hercegovini i valorizacija njihove upotrebne vrijednosti i mogućnosti namjene
jesu teme koje zahtijevaju ozbiljnu analizu.
U Bosni i Hercegovini je evidentna koncentracija razvoja u regionalnim urbanim cen
trima, dok se ostala područja izvan najužih regionalnih centara (Sarajevo, Banjaluka,
Mostar, Tuzla) suočavaju sa brojnim problemima odsustva razvoja.  Pitanje je šta ovi
prostori nude za razvoj, kakve su stvarne mogućnosti ovih prostora, kakve su njihove
prirodne prostorne karakteristike i jesu li one potencijalno interesantne na turističkom
tržištu? Stanje razvoja, preciznije rečeno odsustvo razvoja ili siromaštva bosansko-
hercegovačkog društva je takvo da traži adekvatno i urgentno rješenje. Kao što je
poznato, nezavisno od tipa siromaštva, u krajnjoj liniji jedino pravo i trajno rješenje
problema je ekonomski razvoj. Pri tome se misli  na ekonomski razvoj održiv u svim
svojim dimenzijama: ekonomskoj, ekološkoj, tehnološkoj i socijalnoj, a također, i eko
nomski human razvoj. S druge strane, razvoj prihvatljiv za rješavanje problema bo

sansko-hercegovačkog siromaštva treba da ima sva obilježja potpunog razvoja onako
kako ga definiraju Stiglitz i Sen (prema: Todaro & Smith, 2006).
Turizam bi mogao imati značajnu ulogu u generiranju i/ili akceleriranju ovako shva
ćenog ekonomskog regionalnog razvoja Bosne i Hercegovine. U teorijama endogenog
razvoja Romera (1990, 2008) i Krugmana (1993), kao i prema iskustvima drugih ze
malja na jednoj strani, i bosansko-hercegovačkim turističkim potencijalima na drugoj,
mogu se naći argumenti za ovakvo pozicioniranje turizma. Turizam, koji bi bitno do
prinosio održivom, humanom i potpunom razvoju ima utemeljenje u bosansko-herce
govačkim potencijalima kraških područja, određenije rečeno u pećinama.
Domaći i međunarodni eksperti, naučne i druge institucije i organizacije kao adekvat
no ili dovoljno dobro rješenje za rješavanje razvojnih problema Bosne i Hercegovine,
siromaštva i nejednakosti u razvoju vide, između ostalih, a veoma često na prvom
mjestu, u turizmu. Često se ističe da turizam, uvažavajući njegovu ambivalentnu priro
du, može pozitivno i snažno doprinijeti društveno-ekonomskom i kulturnom razvoju,
ukoliko se eliminira potencijalna opasnost od degradacije okruženja i gubitka lokalnog
identiteta. Jednako se naglašava da su resursi na kojima se zasniva turizam osjetljivi i
da postoji rastuća težnja za poboljšanjem kvaliteta okruženja. Kada su pećine u pita
nju, to je pitanje od suštinke važnosti.
Pri tome se uvažava spoznaja da turizam pruža priliku za putovanje i upoznavanje sa
drugim kulturama, odnosno, da razvoj turizma može pomoći u uspostavljanju čvršćih
veza i mira između naroda, kao i da je gradivni elemenat u stvaranju svijesti koja
poštuje raznolikost kultura i načina života.  To posebno treba naglasiti s obzirom na
skorašnja dešavanja u Bosni i Hercegovini i očekivanja od budućnosti. Kod pozicio
niranja turizma kao rješenja problema siromaštva u nerazvijenim krajevima, međuna
rodne institucije, organizacije i eksperti  respektuju potrebu za razvojem turizma koji
zadovoljava ekonomska očekivanja i zahtjeve okruženja, uz poštovanje ne samo druš
tvene i prostorne strukture destinacija, već, također, i lokalnog stanovništva, očuvanje
i jačanje ljudskog dostojanstva lokalnih zajednica i turista.
Analiza speleoturizma u svijetu, našem bližem okruženju i Bosni i Hercegovini kao i
trendova u razvoju speleoturizma, posebno u svjetlu “novog” turizma treba da pokaže
koje sve mogućnosti nudi ova vrsta turizma kao dio alternativnog turizma, a sve u
kontekstu načela održivog turizma.

Koliki je interes za speleoturizam? Prema Zhangu & Jinu (1996) u svijetu postoji oko
800 turističkih pećina, a prema web stranici www.showcaves.com oko 1.200. Procjene
su da pećine godišnje posjeti preko 150 miliona posjetilaca te da se ostvari prihod od
oko 2,3 bilona US$ (Cigna & Burri, 2000). Za bosansko-hercegovačke prilike pose
ban potencijal speleoturizma čine mladi različitih školskih uzrasta. Prema statističkim
podacima u Bosni i Hercegovini ima djece osnovnoškolskog uzrasta 480.531, djece
srednjoškolskog uzrasta 256.799 i mladih univerzitetskog uzrasta 274.698 (Statistički
godišnjak, 2005). Više od polovine njih kao dio obaveznog obrazovanja pohađa razli
čite vidove škole u prirodi. Posjete turističkim pećinama sa odgovarajućim obrazov
nim programom predstavljaju značajan potencijal u turističkoj ponudi.
U 2004. godini registrovano je u Bosni i Hercegovini oko 418.000 dolazaka i preko
milion noćenja, mada analitičari smatraju da je taj broj tri puta veći (samo Međugorje
posjeti oko 1,2 miliona gostiju godišnje). Svjetska turistička organizacija (WTO) je
svrstala Bosnu i Hercegovinu u skupinu zemalja sa najvećim anticipiranim godišnjim
rastom, procjenjujući godišnju stopu rasta od 10,5 % (Istraživanje, 2004).
Bosna i Hercegovina predstavlja izuzetno zanimljivu turističku destinaciju, što je re
zultat njenog geografskog položaja, prirodnih ljepota, kulturno-historijskih vrijedno
sti i pogodnih klimatskih uslova. Ovo je područje ukrštanja različitih kultura, religija
i tradicija, što daje dodatnu vrijednost kreiranju specifičnog turističkog proizvoda i
obogaćuje turističku ponudu. Na području Bosne i Hercegovine postoje potencijali za
razvoj kulturnog, planinskog, ruralnog, avanturističkog, religijskog, zdravstvenog  i
primorskog turizma. Speleoturizam je amalgam nekoliko pobrojanih oblika turizma sa
svim indirektnim razvojnim efektima na razvoj pratećih djelatnosti, obnovu zajednica,
razvoj nerazvijenih područja, održivi razvoj te očuvanje okoliša i lokalne tradicije.
Iz naprijed navedenog je jasno zašto se speleoturizam vidi kao razvojni elemenat lo
kalnih zajednica i regija. Gradivni elementi nove osvježene i podmlađene strategije
razvoja speleoturizma Bosne i Hercegovine trebali bi biti, između ostalog: uvažava
nje kriterija održivosti, što znači da on mora biti dugoročno ekološki podnošljiv, ali i
ekonomski vitalan te etički i društveno pravičan za lokalne zajednice. Održivi razvoj
je vođeni proces koji predviđa cjelovito upravljanje resursima tako da se obezbijedi
njihova vitalnost, uz očuvanje našeg prirodnog i kulturnog bogatstva, uključujući i za
štićene oblasti. Kao moćan instrument razvoja lokalnih zajednica speleoturizam može
10
i treba da aktivno učestvuje u strategiji održivog razvoja. A za to je potrebna analiza
svih preduslova (prostornih, demografskih, ekonomskih, razvojnih, historijskih) ra
zvoja pećina kao turističkih resursa.
1.1 Predmet i problem istraživanja
U Bosni i Hercegovini registovano je preko 4.000 pećina i jama (Mulaomerović et
al., 2006). Gotovo svi ovi objekti su značajni speleološki i karstološki fenomeni. Je
dan broj je zbog svojih unutrašnjih morfoloških karakteristika ili kulturno-historijskih
osobenosti značajan i sa stanovišta estetske, odnosno, kulturne vrijednosti. Ta vrijed
nost može biti valorizirana i iz vizure potencijalnog turističkog objekta, a u kontekstu
očekivanja da njihova turistička eksploatacija dadne direktne i indirektne efekte na
privredni razvoj zajednice. Predmet istraživanja će biti nekoliko takvih pećina u nera
zvijenim područjima Bosne i Hercegovine.
Sadašnji ekonomski profil Bosne i Hercegovine, kao i mnogih drugih zemalja u razvo
ju, a posebno zemalja u tranziciji, određuje siromaštvo, nezaposlenost i nejednakost.
Oko 20 % stanovništva je ispod međunarodno priznate linije siromaštva, a njih još oko
30 % može biti gurnuto ispod ove linije na najmanji potres na tržištu. Broj nezaposle
nih, zavisno od izvora koji se koristi, procjenjuje se u rasponu od 740.000 do preko
milion. Siromaštvo u BiH je raširenije nego u svim drugim zemljama bivše Jugoslavije
(jedino je rasprostranjenije na Kosovu), a nekih 20 % siromašnih izrazito oskudijeva u
svim ili gotovo svim ključnim aspektima standarda. Obzirom na situaciju u zemlji, sa
dašnja relativno niska stopa siromaštva među stanovništvom rezultat je potrošnje koja
nadilazi mogućnosti sadašnjeg nivoa proizvodnje. Ona  se financira iz međunarodne
pomoći. Pitanje je koliko dugo? S obzirom na realnu opasnost od vrtoglavog porasta
stope siromaštva, neophodno  je ubrzati ekonomski razvoj.
Pojedina područja Bosne i Hercegovine, posebno područja izvan najužih regional
nih centara posebno su pogodjena problemom siromaštva ili, drugim riječima rečeno,
stanovnici prostora izvan najužih regionalnih centara (Sarajevo, Banjaluka, Mostar,
Tuzla) izloženi su većem rizku od siromaštva.
Problem istraživanje je: da li speleoturizam sa svojim određenjima može dati pozitivne
efekte na razvoj nekih nerazvijenih područja u Bosni i Hercegovini? Danas je valjana tu
ristička eksploatacija neodvojiva od kvalitetnog ekonomski održivog razvoja u skladu sa
11
očekivanim ekološkim, tehnološkim i socijalnim dimenzijama i standardima uz potpuno
prihvatanje takvog razvoja od strane lokalne zajednice. Drugim riječima, problem istra
živanja je u određivanju faktora i uslova koji neki speleološki objekt (pećinu) u odgova
rajućem prostoru determiniraju kao resurs za turistički, ali i ekonomski razvoj tog kraja.
1.2 Hipoteze istraživanja
1. Pećine kao turistički objekti nude kvalitetan turistički doživljaj i u skladu su sa
afirmacijom kriterija ekološkog kapaciteta prostora kao jedne od karakteristika novog,
alternativnog turizma.
2. Pećine kao turistički objekti nude višeslojan turistički proizvod sa kumulativnim
atrakcijama (prirodni fenomeni podzemlja, estetski doživljaj, avantura, kulturno-hi
storijske vrijednosti, rekreacija).
3. Pećine kao turistički objekti su resurs koji je zanimljiv sudionicima različitih druš
tvenih slojeva i interesa. On je po tome i “masovni” (školska populacija) i “novi”
turizam, pa je kao takav, vrlo “životan” turistički resurs.
4. Pećine kao turistički objekti u potpunosti se uklapaju u koncept novih oblika turiz
ma jer isključuju kriterij fizičkog prihvatnog kapaciteta prostora (a samim tim i velikih
građevinskih zahvata). Iz toga slijedi da i vrlo ograničena ulaganja omogućavaju odr
živ razvoj turizma.
5. Odnos ulaganja u razvoj pećine kao turističkog objekta i dobiti po osnovu cijene
ostvarenog radnog mjesta je neuporedivo povoljniji od drugih turističkih objekata ili
privrednih kapaciteta.
Iz gore pobrojanih pomoćnih hipoteza moguće je izvesti sljedeću radnu hipotezu:
Speleoturizam može, uz uvažavanje specifičnih uslova i određenja uz potpunu integra
ciju u prirodno, kulturno i humano okruženje te uvažavanje faktora identiteta i interesa
lokalne zajednice, snažno participirati u generiranju održivog, humanog i potpunog
razvoja nekih nerazvijenih područja Bosne i Hercegovine.
1.3  Svrha i ciljevi istraživanja
Svrha doktorske disertacije je analiza karaktertistika kraškog prostora, posebno pećina
kao njegovih najpoznatijih morfoloških fenomena, pronalaženje odrednica koje po
12
jedine pećine opredjeljuje za mogućnost privođenja turističkoj namjeni te, na osnovu
trenutnog stanja speleoturizma u svijetu i kod nas, analizirati mogućnosti i efekte ra
zvoja speleoturizma i njegove razvojne efekte na nerazvijena područja.
Glavni ciljevi istraživanja su:
1. Analiza kraškog prostora sa aspekta fizičkih, ekonomskih, saobraćajnih i demograf
skih karakteristika te implikacije tih analiza na njegove ukupne turističke perspektive.
2. Analiza speleoturizma u svijetu, našem bližem okruženju i Bosni i Hercegovini kao
i trendova u razvoju speleoturizma, posebno u svjetlu “novog” turizma, mogućnosti
koje nudi alternativni turizam, a sve u kontekstu načela održivog turizma.
3. Procjena i inventarizacija potencijalnih turističkih pećina u Bosni i Hercegovini te
valorizacija njihove upotrebne vrijednosti i mogućnosti namjene.
4. Analiza svih preduslova (prostornih, demografskih, ekonomskih, razvojnih, historij
skih) razvoja pećina kao turističkih resursa.
5. Procjena direktnih razvojnih efekata speleoturizma na zapošljavanje, rast dohotka i
platnu bilansu te investiranje.
6. Procjena indirektnih razvojnih efekata speleoturizma na razvoj pratećih djelatnosti,
obnovu zajednica, razvoj nerazvijenih područja, održivi razvoj i očuvanje okoliša i
lokalne tradicije.
7. Predstavljane različitih programa, projekta i fondova za razvoj turizma koji omogu
ćavaju različite aktivnosti i realizaciju speleoturističkih resursa.
1.4  Teorijski kontekst istraživanja
Teorijski okvir za istraživanje determiniraju savremeni modeli razvijenosti i nerazvi
jenosti, savremene teorije razvoja turizma i teorijske postavke na kojima se temelje
održivi, humani, potpuni i kompetitivni razvoj.
Savremeni modeli razvijenosti i nerazvijenosti pomažu usavršavanju strategije lokalnog
razvoja nerazvijenih područja i razumijevanju politika i načina međunarodne pomoći
(Todaro & Smith, 2006). Nova teorija rasta pruža teorijski okvir za analizu endogenog
razvoja (Romer, 1990, 2008; Todaro & Smith, 2006), koji je u osnovi doktrine evropskog
regionalnog i lokalnog ekonomskog razvoja, rasta koji je određen više endogenim nego
13
egzogenim silama. Istraživanje će se referirati i na teorijske stavove koji nerazvijenost
objašnjavaju kao neuspjeh ili greške u koordinaciji, uključujući model velikog poticaja
(Rosenstein–Rodan, 1961; Krugman, 1993) i model O-prestena (Kremer, 1993).
Istraživanje će respektirati savremene teorije turizma koje naglašavaju interakciju pro
stora i sadržaja, teorije koje imaju izraziti razvojni i ekonomski akcent (McIntosh et
al., 1995; Mill & Morrison, 1992), teorije sa ekološko-zaštitarskim aspektom u ra
zvoju turizma (Pearce & Barbier, 2000), te teorije koje naglašavaju objektivnu turi
stičko-tržišnu verifikaciju (Kotler et al., 2002). Istraživanje se temelji i na uvažavanju
formalno-neformalne dihotomije (Michaud, 2000). S obziron da se u središtu interesa
istraživanja nalazi turizam kao potencijalni generator lokalnog ekonomskog razvoja
nerazvijenih područja, istraživanje će se referirati i na teorije prostornog razvoja tu
rizma u nerazvijenim područjima (Pearce, 1982; Britton 1982, 1989). Istraživanje će
uzeti u obzir i teorijske stavove koji brojne sociološke, kulturološke, ekološke i druge
sadržaje inkorporiraju u teoriju turizma.
Teorijski okvir ovog istraživanja je i tzv. humaniji turizam, odgovorniji turizam, tu
rizam sa uviđavnošću i budućnošću, održivi, kompetitivni turizam harominiziran sa
potpunim razvojem.
Istraživanje se temelji na slijedećim teorijskim stavovima:
•	 Endogeni razvoj – razvoj fokusiran na optimalno korištenje endogenih faktora –
može generirati razvoj nerazvijenih područja;
•	 Koordinacija je preduslov za pokretanje razvoja nerazvijenih područja;
•	 Turizam na temelju objektivne turstičko-tržišne verifikacije može odigrati značajnu
ulogu u presjecanju začaranog kruga siromaštva.
U naznačenom teorijskom okviru u istraživanju će se pokušati provjeriti potencijali,
šanse, mogućnosti i rizici orijentacije na speleoturizam kao izlaznu strategiju za savla
davanje ili izbjegavanje zamke nerazvijenosti izabranih nerazvijenih područja u Bosni
i Hercegovini.
1.5  Dosadašnja istraživanja
Valorizacija turističkih mogućnosti pećina u literaturi javlja se u bosansko-hercegovač
koj literatiri dosta kasno, iako je njihov turistički potencijal prepoznat mnogo ranije.
14
Prvi doprinos ovoj temi nalazi se u opisu K. Gujića (1942) o turističkim mogućnostima
Hercegovine. On posebno podvlači turističke vrijednosti Vjetrenice, uz napomenu da
je pećinu prije rata posjećivalo više domaćih i stranih turista, ali da je i dalje razvoj
turizma ograničen slabim cestama. Autor je mišljenja da bi uređena i pristupačna Vje
trenica predstavljala najljepše turističko mjesto Hercegovine.
Baveći se zaštitom prirode u okviru Zemaljskog zavoda za zaštitu spomenika kulture
i prirodnih rijetkosti NR BiH, P. Fukarek i V. Ržehak se na početku svog rada susre
ću sa problemom zaštite pećina, odnosno njihove valorizacije, između ostalog i kao
turističkih objekata. Oni ih dijele na tri grupe: prvu, u koje spadaju pećine koje pred
stavljaju vanredan interes za nauku i turizam (Vjetrenica, Hrustovača, Vilinska pećina,
Bijambarske pećine i Megara) i za koje je turističko uređenje jedini način čuvanja
(kroz stalni nadzor), drugu, u koju svrstavaju pećine koje još uvijek ne privlače “široke
narodne mase” (Novakuša kod Nevesinja, Banja Stijena, Dusina kod Fojnice) i treću, u
koju svrstava sve ostale pećine (Fukarek & Ržehak, 1956). Oni, također, konstatuju da
u Bosni i Hercegovini ne postoji ni približna evidencija pećina i da se izrada katastra
nameće kao prioritetna obaveza.
Pod uticajem Prvog jugoslovenskog speleološkog kongresa, ali i opšte klime među
speleolozima (od kojih su neki kao V. Ržehak radili i u republičkim institucijama za
zaštitu prirode), javlja se ideja o uređenju pećina kao turistički interesantnih atrakcija.
Lokalno stanovništvo u tome vidi potencijal za razvoj, ali objektivne okolnosti, prije
svega položaj i razvoj putne infrastrukture, limitiraju njihov turistički potencijal. Tako
se već pedesetih godina spominju kao moguće turističke pećine Pećina kod Dobrih
Voda u općini Kalinovik (Petrović et al., 1956), Vilinska pećina u Sebešiću i  Bijam
barske pećine kod Olova (Ržehak, 1957).
Prvi stvarni doprinos speleoturizmu u bosansko-hrcegovačkoj literaturi jesu radovi o
Bijambarskoj pećini. Prvo je V. Ržehak o Bijambarskoj pećini kao turističkoj atrakciji
govorio u svom referatu na Drugom jugoslovenskom speleološkom kongresu održa
nom u Splitu 1958. godine, navodeći dosadašnje aktivnosti na uređenju, ali i one koji
slijede (Ržehak, 1961a). Godinu kasnije Baučić i Ržehak (1959) pišu detaljno o Bi
jambarskim pećinama. Rad je rezultat istraživanja koji su autori napravili kao pripre
mu za uređenje prostora Bijambara kao turističkog kompleksa. Oni daju opširan prikaz
prostora, klimatskih i meteoroloških prilika, nastanka pećina i opise svakog pojedinog
15
speleološkog objekta. Poseban dio rada se odnosi na zaštitu i uređenje Srednje Bijam
barske pećine kao turistički najinteresantnije, ali i okolice budući da autori turističku
pećinu vide samo kao dio većeg turističkog kompleksa.
Na mogućnost turističke eksploatacije pećina u Bosni i Hercegovini osvrće se ponovo
Ržehak (1965b) u svom referatu na 4. međunarodnom speleološkom kongresu u Lju
bljani. Ističe Vjetrenicu u Popovu polju i Bijambarske pećine kod Olova, ali i ostale:
Hrustovaču kod Sanskog Mosta, Rastušu kod Teslića, Propastvu kod Višegrada, Le
denicu kod Bosanskog Grahova i Banju Stijenu u kanjonu Prače. Stavlja ih u kontekst
ukupnih vrijednosti krša Bosne i Hercegovine sa brojnim pećinama, kraškim vrelima,
nakupinama sedre, ponorima.
Ideju o značajnijem razvoju speleoturizma uređenjem Vjetrenice, Bijambarske peći
ne, Hrustovače, Vaganske pećine, Ledenice, Vilinske pećine ponovo potencira Ržehak
(1975), ali, budući da ne vidi ko bi mogao biti nosilac te ideje, predlaže da planove za
uređenje i sve aktivnosti prema lokalnim zajednicama (komunama) preuzme Speleo
loško društvo SR BiH.
Povećanje broja turista koje je u Vjetrenicu dovodila Turistička agencija “Atlas” iz
Dubrovnika potakli su Turistički savez Bosne i Hercegovine da krajem sedamdesetih
godina renovira unutrašnje uređenje pećine. Program mjera za intenzivnije turističko
korištenje izrađen je u Speleološkom društvu “Bosansko-hercegovački krš” Sarajevo
(Avdagić, 1979) koji je obuhvatio prirodne karakteristike, unutrašnje uređenje i dina
miku radova te marketinške aktivnosti. Uz neznatne izmjene dijelovi elaborata objav
ljeni u časopisu Naš krš (Petrović et al., 1979).
Vrlo kratak pregled bosansko-hercegovačkog speleoturizma, u okviru jedne panora
me speleološkog turizma u Jugoslaviji, daje J. Marković (1981) u svom referatu na
Osmom jugoslovenskom speleološkom kongresu održanom na Borskom jezeru 1980.
godine.
Krajem sedamdesetih godina ponovo se javlja interes za speleoturizam. Turističko
društvo iz Sanskog Mosta poziva članove Jamarskog kluba “Željezničar” da pregleda
Hrustovačku pećinu i ocijeni mogućnosti za njeno turističko uređenje. Izvješataj koji
je predat turističkom društvu sadrži i prijedlog turističkog uređenja pećine i okoline u
nekoliko faza (Lajovic & Malečkar, 1983).
16
Na turističke mogućnosti pećina Vjetrenice i Ledenice, posebno u kontekstu razvoja
lokalnih zajednica upozorio je J. Svoboda (1980) apostrofirajući njihov pogodan po
ložaj: Vjetrenice u zaleđu Dubrovnika i na putu prema Mostaru, a Ledenice blizinom
Titove pećine u Drvaru (koja je u to vrijeme privlačila veliki broj posjetilaca) i prirod
nim zaleđem Šibenika.
Problemom boljeg korištenja Vjetrenice kao turističke destinacije bavi se i R. Bokan
(1983). On upozorava da izdvajanje Vjetrenice kao destinacije, kako je do tada gleda
na, ne može donijeti pozitivan rezultat bez njenog uključivanja u širi prostor tog dijela
Hercegovine, konkretno prostora Čapljina – Trebinje i Čapljina – Stolac – Ljubinje
– Zavala – Trebinje, sagledavanjem svih turističkih resursa u okviru posebnog plana
prostornog uređenja. Unutar takvog plana turizam Vjetrenice je samo dio ukupnog
agroindustrijskog kompleksa Popovog polja.
O turističkim mogućnostima pećina u okolini Lušci Palanke piše R. Davidović (1984),
ali više u smislu dopune sadržaja postojećeg Memorijalnog kompleksa Korčanica (pe
riod Drugog sv. rata), nego li kao samostalnih turističkih objekata. Autor i sam uviđa
da su estetke ili prirodne vrijednosti (npr. brojne čovječije ribice u Suvaji) nedostatne
za ozbiljniji turistički razvoj.
Vrlo brzo po otkriću pećine Orlovače (Savine pećine) u općini Pale, uočen je značaj i
mogućnosti koje ova pećina pruža za turizam. Načinjen je jedan od rijetkih elaborata
(Avdagić et al., 1985) kojim su obuhvaćene sve aktivnosti vezane za istraživanje, za
štitu i turističko korištenje  Pećine Orlovače.
Iza posljednjeg rata u Bosni i Hercegovini (1992.–1995.) speleoturizam kao razvojna
šansa nekoliko lokalnih sredina bio je u fokusu interesa manjeg broja autora (Lazare
vić, 1995; Lučić, 2005; Mulaomerović, 2000, 2000–2001, 2001, 2007;  Osmanković
& Mulaomerović, 2000–2001, 2006, 2007, 2008, 2009; Osmanković et al., 2006; Pe
trović, 1999; Petrović et al., 1999).
U okviru svoje doktorske disertacije H. Kurtović (2002) se u jednom poglavlju dotiče
i speleoturizma, ali vrlo paušalno i neuvjerljivo (Mulaomerović, 2002b).
Iako nije direktno vezan za bosansko-hercegovački krš važan je teorijski doprinos
razvoju turizma na “unutrašnjem dijelu krša” (pa tako i bosansko-hercegovačkom) D.
Alfiera (1971) koji potencira ukupne vrijednosti krša anticipirajući “novu kategoriju
turističkih posjetilaca”.
17
1.6  Primjenjene metode istraživanja
U disertaciji će biti primjenjeno, u skladu sa najboljom praksom naučno-istraživačkog
rada, više naučnih i istraživačkih metoda prikupljanja i obrade podataka kako bi se po
stigla egzaktnost rezultata u provjeri postavljenih hipoteza. Kombinacija kvalitativnih
i kvantitativnih metoda treba doprinijeti višem nivou spoznaje predmeta disertacije i
relevantnosti dobijenih rezultata.
U postupku provjere postavljenih hipoteza bit će primjenjene slijedeće opšte i posebne
naučne metode:
•	 metoda kompilacije,
•	 metoda analize,
•	 metode PEST i SWOT analize,
•	 metoda sinteze,
•	 metoda indukcije,
•	 metoda dedukcije,
•	 metoda komparacije,
•	 statistička metoda,
•	 ekonometrijski modeli.
1. U teorijskom dijelu disertacije bit će korištene metode analize, bilo da se radi o
deskriptivnim, eksplikativnim ili strukturalnim analizama radi objašnjavanja karakte
ristika prostora i speleoloških objekata. U ovom će dijelu biti korištena i metoda kom
pilacije. U empirijskom dijelu koji se odnosi na istraživanje determinanti i efekata, te
analizu resursa bit će, također, korištena metoda analize.
2. Metoda sinteze bit će korištena i u teorijskom i u empirijskom dijelu disertacije, po
sebno u završnom poglavlju gdje će biti objedinjeni dobijeni rezultati koji će potvrditi
ili negirati (odbaciti) postavljene hipoteze.
3. Metoda indukcije treba da na osnovu dobijenih rezultata istraživanja omogući donoše
nje nekih općih zaključaka relevantnih za speleoturizam kao faktor razvoja kod nas, ali i
za opće zaključke relevantne za druge zemlje u tranziciji u našem okruženju. U daljem,
ona treba da doprinese i obogaćivanju teorije izučavanja alternativnih vidova turizma.
4. Metoda dedukcije bit će primjenjena za dobijanje zaključaka o speleološkom turiz
mu u našem okruženju, a na osnovu općih znanja prisutnih u postojećoj literaturi.
18
5. Metodom komparacije analizirat će se turistička valorizacija odabranih bosansko-
hercegovačkih pećina.
6. S obzirom da će u istraživanju biti korišteni kvantitativni i statistički pokazatelji,
nužno je korištenje statističke metode. To se posebno odnosi na analizu sredine u kojoj
se nalaze potencijalne turističke pećine. Ekonometrijski modeli će biti upotrijebljeni
za ustanovljavanje značenja koje pojedine determinante imaju na efekte razvoja.
Posebno je korišten metod PEST i SWOT analize. Za PEST analizu (Politička, Eko
nomska, Sociološka, Tehnološka analiza okoline – dostupno na: http://www. mindto
ols.com/pages/article/newTMC_09.htm) treba imati u vidu da ona služi kao metoda za
analizu promjena u okolini. PEST analiza omogućava da se uoči kojim intenzitetom i
kojim pravcem će se odvijati buduće promjene (koje će stvarati nove prilike za razvoj,
odnosno predstavljati prijetnje za postojeće aktivnosti).
U primjeni SWOT analize polazi se od slijedećeg:
•	 Vanjska okolina (prilike i prijetnje) procjenjuje se u vremenskoj dimenziji buduć
nosti – do 2013. godine, dok se unutrašnja okolina (snage i slabosti) procjenjuje
u sadašnjosti). Tako se dobije gap između vanjske i unutrašnje okoline, koji treba
popunjavati odgovarajućim strategijama.
•	 Kod vanjske okoline identificiraju se i procjenjuju oni elementi nad kojima vlada
lokalne zajednice i upravitelj ili potencijalni upravitelj pećine, odnosno akteri priv
ređivanja u ovom sektoru nemaju kontrolu i ne mogu uticati.
•	 U vanjskoj okolini je posebno važno jasno diferencirati uticaje makrookoline (eko
nomska, pravna, socijalna) od uticaja poslovne okoline (tržište, izvori resursa, kon
kurencijski kontekst te razvijenost povezanih i pratećih industrija).
•	 Kod unutrašnje okoline (snage i slabosti) treba procjenjivati faktore nad kojima vla
da lokalne zajednice i akteri biznisa imaju kontrolu i mogu na njih uticati u smislu
mijenjanja situacije.
•	 Sa velikom pažnjom se diferencira vanjska od unutrašnje okoline.
•	 SWOT analiza će biti urađena za tri izabrane pećine (Vjetrenicu, Ledenicu i Hru
stovaču).
Faze rada na procjeni uključuju:
•	 Prikupljanje ideja o faktorima koji determiniraju SWOT i PEST analizu,
•	 Prikupljanje i analiza informacija o identificiranim faktorima,
19
•	 Izvođenje zaključaka o uticajima tih faktora u okviru SWOT ili PEST analize.
Rezultati analize PEST su sintetizirani na osnovu prikaza modela koji se može dobiti
na web stranici http://www.mindtools.com/pages/article/worksheets/PEST Analysis
Download.htm. Na isti način se sintetizira i rad na SWOT analizi.
Kvantificiranje procjena SWOT analize vršeno je tako da se faktori vanjske okoline
odmah ne klasificiraju u prilike i prijetnje, nego se to radi prema visini ocjene pojedi
nih faktora koristeći se tabelom 1. Faktori se ocjenjuju od 1 do 10.
Faktori vanjske okoline
Pećina
Vjetrenica
Ledenica
Hrustovača
Napomena
1.
2.
3.
4.
5.
6.
7.
8.
U k u p n o
Prosjek
Tabela 1. Faktori vanjske okoline i njihova procjena.
Klasifikacija prema ocjenama na skali od 1 do 10 je slijedeća:
•	 Prilike: ocjene od 7 do 10,
•	 Prijetnje: ocjene od 1 do 3,
•	 Neutralni uticaj: od 4 do 6.
Na sličan način se i faktori unutrašnje okoline odmah ne klasificiraju u snage i slabosti,
nego se to radi prema visini ocjene pojedinih faktora koristeći se tabelom 2. Faktori se
ocjenjuju u rasponu od 1 do 10.
20
Faktori unutrašnje
okoline
Pećina
Vjetrenica
Ledenica
Hrustovača
Napomena
1.
2.
3.
4.
5.
6.
7.
8.
U k u p n o
Prosjek
Tabela 2.  Faktori unutrašnje okoline i njihova procjena.
Klasifikacija prema ocjenama na skali od 1 do 10 je slijedeća:
•	 Snage: ocjene od 7 do 10,
•	 Slabosti: ocjene od 1 do 3,
•	 Neutralni uticaj: od 4 do 6.
Za svaku pećinu bit će napravljena SWOT matrica kao što je prikazano na slici 5.
Slika 5. Pozicioniranje na SWOT matrici.
21
Veza SWOT analize sa socio-ekonomskom analizom lokalne zajednice je uspostav
ljena za svaku izabranu pećinu (Vjetrenica – Ravno, Ledenica – Bosansko Grahovo,
Hrustovača – Sanski Most). Rezultati SWOT analize se rezimiraju kao na slici 6.
Slika 6. Forma prikaza prilika i prijetnji iz vanjske, te snaga i slabosti u unutrašnjoj okolini.
Na osnovu rezultata SWOT analize dolazi se do strateške alternative za pećinu koja je
predmet analize kao što je prikazano na slici 7.
Slika 7. Forma zaključaka situacione analize i strateške alternative iz SWOT analize pećine.
22
Od istraživačkih metoda na prikupljanju podataka za izradu disertacije bit će upotri
jebljeni:
1.	 teorijski rad na literaturi (analiza knjiga, časopisa, studija i projekata) iz oblasti spele
oturizma;
2.	 korištenje sekundarnih podataka koji se odnose na prikupljanje, agregiranje i obra
du podataka iz različitih izvora i baza podataka.
1.7  Struktura disertacije
Doktorska disertacija sadržavat će devet glavnih dijelova kroz koja se provjerava
osnovna radna i pomoćne hipoteze, i to: 1) Uvod, 2) Pojmovna određenja,  3) Razvoj
speleoturizma u svijetu i kod nas, 4) Stanje speleoturizma i trendovi, 5) Pećine kao
turistički resursi Bosne i Hercegovine, 6) Lokalni razvoj i speleoturizam u Bosni i
Hercegovini, 7) Profil lokalnog razvoja izabranih općina, 8) Analiza razvoja pećina
kao turističkih resursa, 9) Mogućnosti realizacije i 10) Zaključak.
U Uvodu su date metodološke odrednice o istraživanju: definisan predmet i problem
istraživanja te svrha i ciljevi istraživanja. Postavljene su pomoće i radne hipoteze i
predstavljena metodologija koja će se koristiti za postupak njihove provjere, odnosno
dokazivanja ili negiranja.
Drugo poglavlje Pojmovna određenja treba da pojasni neke osnovne karakteristike
speleologije kao nauke i prostora istraživanja s jedne strane i turizama sa druge, odno
sno njihov međuodnos u oblasti speleoturizma kao posebne discipline i u speleologiji
i u “novom” ili alternativnom turizmu.
Treće poglavlje Razvoj speleoturizma u svijetu i kod nas odnosi se na historijsku per
spektivu ove grane turizma s posebnim naglaskom na stalni rast i razvoj ovog vida tu
rizma. Posebno je istaknuta uloga Postojnske jame kao značajnog turističkog lokaliteta
unutar Austro–Ugarske koja je poticajno djelovala na razvoj sličnih destinacija. Bit će
dat i osvrt na prve početke speleoturizma u Bosni i Hercegovini koji se vremenski tra
kođer poklapaju sa aneksijom i upravom Austro-Ugarske i brojnim stranim radnicima
koji dolaze u našu zemlju te uporedba sa razvojem u susjednim zemljama.
Četvrto poglavlje Stanje speleoturizma i trendovi posvećeno je prikazu stanja speleo
turizma u svijetu, a posebno kod naših zapadnih susjeda, Slovenije i Hrvatske, gdje je
došlo do otvaranja velikog broja turističkih pećina. Zbog svojih specifičnosti, spele
23
oturizam je postao zasebna disciplina među speleolozima, a ta se specifičnost ogleda
i kroz Međunarodnu organizaciju turističkih pećina (ISCA). Posebna pažnja u ovom
poglavlju bit će posvećena analizi trendova razvoja speleoturizma i njegovim novim
pojavnim oblicima.
U petom poglavlju Pećine kao turistički resursi Bosne i Hercegovine je data inventari
zacija potencijalnih turističkih pećina (Megara kod Hadžića, Hrustovača kod Sanskog
Mosta, Hukavica kod Velike Kladuše, Rastuša kod Teslića, Klokočevica na Igmanu,
Djevojačka pećina kod Kladnja, Bijambarske pećine kod Olova, Vjetrenica kod Rav
nog, Ledenica kod Bosanskog Grahova, Titova pećina kod Drvara, Mračna pećina kod
Rogatice, Vaganska pećina kod Šipova, Badanj kod Stoca, Ledenjača kod Miljevine,
Orlovača kod Pala) i analizirane mogućnosti za njihovu turističku eksploataciju.
U šestom poglavlju Analiza razvoja pećina kao turističkih resursa fokus je na odabra
ne tri pećine: Vjetrenicu kod Ravnog, Ledenicu kod Bosanskog Grahova i Hrustovaču
kod Sanskog Mosta.  Sve tri pećine su u nerazvijenim općinama, i na tim primjerima
provedena je analiza pećina kao turističkih resursa. Analiziraće se prostorni predu
slovi (pećina i okolni prostor kao turistički resurs, položaj i saobraćajni preduslovi i
sistematizacija/tipologija prostora), demografski i ekonomski preduslovi, ekonomske
i razvojne politike te dosadašnji razvitak i stepen razvijenosti turizma.
Profil lokalnog razvoja izabranih općina: Ravno, Bosansko Grahovo i Sanski Most
je sadržaj sedmog poglavlja. U prezentiranju profila težište je na dostignutom nivou
ekonomske razvijenosti, mjerenom ukupnim domaćim proizvodom po stanovniku,
stepenom zaposlenosti i stepenom nezaposlenosti stanovništva. Za svaku od pećina
identificirani su potencijali lokalne zajednice, ali i regije.
Osmo poglavlje Analiza razvoja pećina kao turističkih resursa se odnosi na analizu
efekata koje bi pećine kao turistički proizvod i destinacija imali na razvoj lokalnih i re
gionalnih zajednica. Bit će analizirani direktni efekti (zapošljavanje, rast dohotka, in
vestiranje na lokalnom i regionalnom nivou, kao i efekti na platni bilans) korištenjem
ekonometrijskog modela. U okviru ovog poglavlja biće analizirani i brojni indirektni
efekti (razvoj pratećih djelatnosti, razvoj nerazvijenih područja, smanjenje siromaštva,
održivi razvoj i odgovornost za okoliš, zaštita ili revitalizacija tradicionalnih vrijed
nosti.
24
U devetom poglavlju pod naslovom Mogućnosti realizacije je dat pregled izvora stra
ne pomoći kroz različite programe, projekte i fondove koji podržavaju lokalni razvoj,
razvoj nerezvijenih i razvoj općina (sredina) sa povratničkom populacijom.
Na kraju, u Zaključcima su sistematizirane mogućnosti speleoturizma, dato tumačenje
empirijskih nalaza i njihova sinteza sa ciljem konačne evaluacije postavljenih hipoteza
u vezi sa određenjima i efektima razvoja speleoturizma (turističkih pećina) u nera
zvijenim krajevima Hercegovine i zapadne Bosne. Nude se i preporuke za praktično
djelovanje na realizaciji ideje razvoja speleoturizma u Bosni i Hercegovini.
25
2. Pojmovna određenja
2.1 Turizam
Prema definiciji Međunarodnog udruženja naučnih eksperata u turizmu AIEST-a
(Association Internationale d’Experts Scientifiques du Tourisme) i Svjetske turističke
organizacije WTO (World Tourism Organization), turizam je skup odnosa i pojava
vezanih za aktivnosti osoba koje putuju i borave u mjestima izvan mjesta boravka, i to
neprekidno i najviše do godine dana radi provođenja slobodnog vremena, poslovnih i
drugih razloga (Vukonić & Čavlek, 2001). Turizam je globalni proces migracija koje
su nastale kao rezultat ostvarenih društvenih i ekonomskih sloboda čovjeka i uvijek
se vezuje s pojmom blagostanja (viška vrijednosti), bilo da je to na strani onih koji
ga imaju ili na strani onih koji ga dobijaju. Potreba za putovanjem koja nije rezultat
primarne potrebe, fiziološke ili sigurnosne (Maslov, 1964) javlja se u industrijskom
dobu kao društvena potreba za promjenom svakodnevnog života. Njeno instituciona
liziranje i industrijaliziranje pretvara je u sistem koji vremenom dobija nevjerovatan
potencijal danas uokviren u svjetski sistem turizma. Iako po svojoj prirodi protivrje
čan, jer ne postoji vrijednost koja se razmjenjuje u klasičnom smislu (novac, roba),
turizam je danas predmet globalne razmjene. U turizmu se kupuje/prodaje očekivanje
i doživljaj kroz mjesto (turističku destinaciju) kao najvažniji proizvod,  ali i nekoliko
drugih proizvoda: usluge, aktivnosti, pogodnosti, osobe, informacije, ideje i fizičke
proizvode (Kotler et al., 2006). Ukratko turizam je zbir slobodnog vremena + raspolo
živ dohodak + pozitivna lokalna potpora (Smith, 1989).
Alternativni turizam podrazumijeva, po definiciji usvojenoj na međunarodnoj kon
ferenciji o turizmu Ujedinjenih naroda u Rimu 1963. godine, poslovna turistička pu
tovanja, konvencije, hodočašća, porodična okupljanja, posjete banjama te turistička
putovanja izletnika i onih skupina turista koji putuju radi “općeg razgledavanja” (Vu
konić & Čavlek, 2001). Pojam je trebao napraviti distinkciju prema pojmu masovnog
turizma, odnosno prema pojmu konvencionalni i komercijalni turizam. U literaturi
se alternativni turizam često naziva i meki, odgovorni ili održivi turizam. U vezi sa
ovim posljednjim nazivom upravo je razvoj i stalni rast turizma kojeg prate promjene
26
u povećanoj izgradnji turističkih objekata, novim oblicima saobraćaja, povećanju i
vrsti zagađenja, negativnim sociološkim i kulturološkim posljedicama, proizveo kod
turističkih stručnjaka potrebu za razumijevanjem korjenitih promjena u postojećem tu
rističkom fenomenu u pravcu isticanja promjena koje je turizam doživio, od promjena
u ponudi samih turističkih resursa do promjena u motivima putovanja, potrebama i po
našanju turista. Navedene promjene rezultat su zahtjeva da se poštuju ekološki princi
pi, zaštite prirodne vrijednosti, posebno rijetkosti, različiti oblici kulturno-historijskog
naslijeđa, autohtoni okoliš i kultura lokalnih zajednica, posebno u smislu obostranog
razumijevanja potreba gostiju i domaćina. Kao što se vidi alternativni turizam je samo
jedan segment ideje održivog razvoja.
Među teoretičarima turizma postoji još uvijek nedoumica da li se pod alternativnim
turizmom radi prije o alternativnim oblicima turizma (kao novim oblicima poznate
pojave) ili o alternativnom turizmu u smislu nove pojave?
Održivi turizam se definiše (Vukonić & Čavlek, 2001) kao sposobnost turističke desti
nacije da ostane u ravnoteži sa okruženjem, odnosno da ostane konkurentna na tržištu
usprkos pojavi novih i manje posjećenih destinacija te da podjednako privlači nove
posjetioce, ali i one koji se ponovo vraćaju. Ovdje se jasno vidi da se održivost vidi
kao ekonomska održivost na jednoj strani, a na drugoj ravnoteža sa okruženjem kao
“podnošljivo zadiranje” tehnologije (ekonomskog interesa) u prirodu. Budući da je
pećina već sama po sebi okruženje, odnosno priroda, održivi turizam se mora potpuno
drugačije definirati. Ukratko, kao turizam koji će donijeti samo onoliko prihoda koliko
priroda “može podnijeti”, a da ni na koji način ne bude ugrožena regeneracija i djelo
vanje prirodnih procesa koji su i doveli do stvaranja prirodnih fenomena kao turistič
kih destinacija ili atrakcija, pri čemu je taj prihod dovoljan za razvoj lokalne zajednice,
provođenje zaštite, istraživanje i promociju prirodne cjeline (prirodnog fenomena, npr.
pećine).
2.2  Speleologija
Već sam naziv, koji potiče od grčkih riječi spelaion – šupljina i logos – učenje, upu
ćuje da se radi o zasebnoj nauci koja u središtu svog intersa ima šupljine, konkretno
podzemne šupljine stvorene prirodnim procesima u površinskim stjenovitim dijelovi
ma zemljine kore. J. Petrović (1968) smatra da je predmet speleologije proučavanje
27
morfologije podzemnih šupljina i njihove geneze. On je vidi kao posebnu, samostalnu,
naučnu disciplinu, koja zbog svoje širine objedinjuje i druge, prije svega prirodnjačke,
a od društvenih samo arheologiju (!?).
Prema definiciji u Encoklopediji Leksikografskog zavoda (1964) speleologija je “na
uka o prirodnim šupljinama u Zemljinoj kori, koje se mogu neposredno istraživati.
Speleologija je kompleksna nauka; obuhvaća geografiju, geologiju, paleontologiju,
meteorologiju, hidrologiju, biologiju i antropologiju. U speleologiju ulaze i tehnička
istraživanja podzemlja”.
Speleologija je, prema definiciji iz Oxford Dictionary, nauka koja proučava i istražuje
pećine. Kako je pećina kao fenomen sama po sebi kompleksna, od medija u kome
nastaje (u našoj zemlji su to uglavnom krečnjaci i dolomiti) preko vlastite morfologije
i sadržaja u njenoj unutrašnjosti do društvenog konteksta istraživanja, to je za mnoge
istraživače sažeta definicija speleologije nedovoljna. Šira definicija speleologije (Gams,
1980) obuhvata i dijelove drugih nauka kao što su geologija, geomorfologija, biologi
ja, historija te društvene nauke. U takvom okruženju sadržaj speleologije je najlakše
objasniti glavnim poljima istraživanja i njihovim međusobnim vezama prema shemi
(slika 8) koju je sačinio Shaw (1992): poljoprivreda i šumarstvo na kršu, površinske
forme i zemljište, kraška vrela, podzemni vodni tokovi, fizičko istraživanje i ronjenje u
pećinama, mjerenje i fotografisanje, biospeleologija, speleoarheologija, paleontologija,
rudarenje, meteorologija, ledene pećine, pećine u nekrečnjačkim stijenama, speleoge
neza, speleotemi, speleo
logija kao sport, folklor i
turizam. Na sličnom tragu
je i definicija koju daje
Herak (1974).
Širenje polja istraživanja
dovelo je i do brojnih di
lema oko definicije spele
ologije (Šušteršič, 1984,
1991), ali za razumijeva
nje teme speleoturizma
nemaju značaja.
Slika 8. Područja istraživanja speleologije (prema: Shaw, 1992).
28
2.3  Speleologija u Bosni i Hercegovini
Tradicija speleoloških istraživanja u Bosni i Hercegovini seže u srednji vijek. Začet
kom se mogu smatrati radovi znanstvenika i filozofa Jakova Sorkočevića (1534.–1604.)
(Grmek & Balabanić, 2000) i Nikole Gučetića (1549.–1610.) (Dadić, 1984). Gučetić u
djelu pod naslovom Sopra le Metheore d’Aristotile (objavljeno u Veneciji 1584. godine)
objašnjava pojavu vjetra na ulazu u jednu pećinu u Popovu polju, koju ne imenuje, ali je
jasno da se radi o pećini Vjetrenici kod Zavale. O pećinama, ponorima i ponornicama
u Hercegovini piše i A. Boué u velikom putopisu La Turquie d’Europe (Paris, 1840).
Treba spomenuti i isusovca A. Ayalea koji u svom pismu članovima središnjeg Savjeta
za širenje vjere u Parizu opisuje pećinu Vjetrenicu (Korade, 1983; Zorić, 1989).
Veliki napredak u speleološkim istraživanjima nastupio je nakon tzv. Berlinskog kon
gresa kada je Austro-Ugarska dobila mandat da okupira Bosnu i Hercegovinu i uspo
stavi svoju upravu. Po uspostavljanju uprave počeo je Vojnogeografski institut iz Beča
sa kartografskim snimanjem cijelog područja Bosne i Hercegovine. Za vrijeme sni
manja uočeno je mnogo kraških fenomena (ponora, pećina, jama, estavela, sniježnica,
ledenica). Prva istraživanja i opise kraških pojava, a samim tim i pećina, u značajnijem
obimu nalazimo u radovima koji se publikuju 1884. godine u drugom broju časopisa
Speleološke sekcije Austrijskog turističkog kluba (slika 9).
Krajem 19. stoljeća u Sarajevu se osniva Zemaljski muzej koji pokreće značajna teren
ska istraživanja. Viktor Apfelbeck i Franjo Fiala, kustosi u muzeju, započinju pretraži
vanja pećina, prvi kao staništa podzemne faune, a drugi kao prethistorijskih nalazišta.
Apfelbeck (1889) u svom prvom radu o kukcima pećinarima navodi da je obišao dva
deset pećina u Bosni, a Fiala provodi prva arheološka iskopavanja u pećinama Megari
na Bjelašnici i Marino
voj pećini kod Rogouši
ća (1892). U isto vrije
me Hristofor Mihajlović
(1889, 1890) daje prve
opise unutrašnjosti Vje
trenice. Josip Vavrović
(1993) istražuje Vjetre
nicu radi vodoopskrbe
Slika 9. Zaglavlje najstarijeg austrijskog speleološkog časopisa.
29
željeznice i donosi prvi tehnički nacrt pećine
(slika 10) i crteže pećinskih ukrasa (slika 11). U
to vrijeme počinju i intenzivna geološka i hidro
loška istraživanja kraških područja radi melio
racija i vodoopskrbe. Treba spomenuti radove J.
Karlinskog, Ph. Baliffa, F. Riedla, E. Doležala,
a kasnije, početkom 20 st. i F. Katzera, A. Pen
cka, A. Grunda i V. Havelke.
Otkrića zanimljive i jedinstvene podzemne
faune V. Apfelbecka potakla su brojne istra
živače da se okrenu ovom području (Mikšić,
1979). Od značajnjih treba spomenuti A. No
seka, K. N. Verhoefa i L. Genglbauera. Nešto
kasnije u naše krajeve dolazi poznati češki
istraživač pećinske faune Karel Absolon. Prvu
ekskurziju je napravio 1908., a potom još
osam puta (zadnji put je bio 1922. g.). Obišao
je kraške terene Bjelašnice, Visočice, Treska
vice, Lebršnika, Bjelašnice (u Hercegovini),
Vrana, kanjon rijeke Prače, Nevesinjsko, Ga
tačko i Popovo polje. Samo u Pećini Vjetrenici bio je 27 puta. U njoj je, u to vrijeme,
napravio najveća speleološka istraživanja u svjetskim razmjerama prošavši tzv. (kasni
je nazvan) ”Absolonov kanal”.
Slika 10. Nacrt  Vjetrenice J. Vavrovića.
Slika 11. Prvi nacrti stalagmita i sigastih kada J. Vavrovića.
30
Slika 12. Dopisnica za žigom vojnog odjeljenja za istraživanje pećina.
Brojnost i značaj pećina i drugih prirodnih spomenika u Bosni i Hercegovini potaknuli
su pitanje njihove zaštite (Ržehak, 1967). Prvi svjetski rat je spriječio tu inicijativu, ali
je zato 23. 2. 1914. godine donešena Naredba zemaljske vlade za Bosnu i Hercegovinu
o zaštiti bosansko-hercegovačkih pećina (Naredba, 1914). Broj pećina je motivirao au
stro-ugarske vojne vlasti da tokom Prvog svjetskog rata formiraju posebno vojno odje
ljenje koje će se baviti istraživanjem pećina ”K. u. K. Höhlenforschungs-Detachement”
(slika 12). Kao pripadnik jednog takvog odjeljenja radio je i J. Daneš, koji je 1917. i
1918. godine istraživao u kanjonu Prače i na Glasinačkom polju (Daneš, 1921).
Između dva svjetska rata speleološka istraživanja su skoncentrisana na južnu Hercego
vinu, a izvode ih beogradski geografi i geolozi A. Lazić, S. M. Milojević, J. Cvijić i M.
S. Radovanović. Ovaj posljednji je i autor značajne morfološko- hidrografske studije o
pećini Vjetrenici. Od domaćih ljudi koji su aktivni u speleologiji treba spomenuti pla
ninare, među kojima prednjače članovi sarajevskog turističkog društva “Prijatelj pri
rode” (Korjenić, 1970, 1971) koje je jedno vrijeme imalo i speleološku sekciju (Rže
hak, 1967) te HPD “Bjelašnica” (Čaušević, 1967). Članovi ovih društava su se, osim
istraživanjem, bavili i zaštitom pećina, a za članove su organizovali i obilaske pećina
(Megara, Banja Stijena, Bijambare, Novakova pećina na Romaniji). Slika 13 prikazuje
učesnike jednog takvog izleta u Krivajevićke (danas Bijambarske) pećine.
Pred sam Drugi svjetski rat A. Polić istražuje pećinu Hrustovaču kod Sanskog Mosta.
31
Nakon rata prva speleološka istraživanja rade arheolozi Zemaljskog muzeja iz Sara
jeva. A. Benac vrši arheološka iskopavanja u pećini Hrustovači, a nešto kasnije i u
Zelenoj pećini iznad vrela Bune.
Slika 13. Članovi “Prijatelja prirode” na povratku iz posjete Bijambarskim pećinama.
Slika 14. Poleđina gornje fotografije. Tekst na poleđini: Na izletu Krivaljevičkim
spiljama slika u šumi na putu u povratku kroza šumu 3./VI. 1920. M. Krivošić.
(Privatna kolekcija A. Krivošić).
32
Pedesetih godina 20. stoljeća počinju u Jugoslaviji zamašna istraživanja kraških obla
sti budući da je skoro polovica zemlje pod kršem. Brojni kraški fenomeni zahtijevaju
i specijalistička istraživanja, posebno pećina i jama (Milanović, 1979). Na inicijativu
Jugoslavenske organizacije za ispitivanje krša, krajem 1953. godine, u svim republi
kama se osnivaju speleološke sekcije pri geografskim društvima. Godinu dana kasnije
na Prvom speleološkom kongresu u Postojni (Slovenija) zaključeno je da se u svim
republikama osnuju speleološke organizacije.
Prva speleološka organizacija osnovana u Bosni i Hercegovini je Speleološko društvo
”Bosna” iz Tuzle (osnovano početkom 1956. g.), a nešto kasnije  iste godine osniva
se i Speleološko društvo NR BiH koje okuplja sve speleološke sekcije i podružnice u
BiH. Zahvaljujući radovima koji se otvaraju pri tehničkom i ekonomskom rješavanju
privrednih problema hercegovačkog krša dolazi do naglog razvoja speleologije, tim
prije što su u Speleološkom društvu BiH osnivači i članovi bili istaknuti stručnjaci iz
Energoinvesta, Zavoda za zaštitu spomenika kulture i prirode, Zemaljskog Muzeja,
Univerziteta u Sarajevu: S. Mikulec, V. Ržehak, A. Polić, T. Kanaet, A. Buturović,
R. Gašparović, I. Bušatlija, B. Petrović, H. Riter–Studnička, O. Zupčević. Osnivaju
se sekcije i podružnice u Travniku, Mostaru i Zavali, a u planinarskim društvima,
posebno sarajevskim, osnivaju se sekcije koje su veoma aktivne i čiji članovi izvode
većinu tehničkih osvajanja. Posebno se ističu sekcije u PD ”Bjelašnica”, ”Željezni
čar”, ”Ozren”, ”Bukovik” i ”Energoinvest”. 1962. godine osnovana je i Komisija za
pećinarstvo pri Planinarskom savezu BiH. Uskoro se osniva i Savez speleologa BiH.
Na inicijativu Speleološke družine iz Travnika 1967. godine počinje adaptacija šumar
ske kuće nedaleko od Vilinske pećine na Sebešiću u prvi Speleološki dom u Bosni i
Hercegovini. Kasnije će speleolozi iz SD ”Zelena Brda” iz Začule (Trebinje) od zgra
de stare željezničke stanice Hum napraviti drugi speleološki dom.
Sedamdesetih godina osnivaju se nova speleološka društva, a SD ”Bosanskohercego
vački krš” koje baštini aktivnosti nekadašnjeg Speleološkog društva NR BiH počinje
sa izdavanjem svog stručnog biltena pod nazivom ”Naš krš”. Njegovo izlaženje po
sebno dobija na kvalitetu kada za predsjednika društva i glavnog urednika dolazi Izet
Avdagić.
Do 1992. godine u Bosni i Hercegovini su djelovala speleološka društva: ”Bosansko
hercegovački krš” i ”Speleo Dodo” u Sarajevu, ”Zelena brda” u Začuli kod Trebinja,
33
”Ursus spelaeus” u Foči, ”Ponir” u Banja Luci i ONIK ”Atom” u Zavidovićima.  Među
planinarima posebno su bile aktivne speleološke sekcije u PD ”Bukovik” i PD ”Jaho
rina” u Sarajevu.
Poslije rata (1992.–1995.) u BiH su aktivni speleolozi u Sarajevu, Zavidovićima, Ba
nja Luci, Trebinju, Kreševu i Tomislavgradu (Mulaomerović, 1998). Dom na Sebešiću
je tokom rata sravnjen sa zemljom. Nastavljena je publicistička aktivnost. Ponovo
izlazi časopis ”Naš krš”. Organizuju se speleološki kampovi i zajednička istraživanja.
Uspostavljena je ponovna saradnja sa speleolozima iz Hrvatske, Slovenije i Srbije
te sa speleolozima iz Francuske, Engleske i Italije. 2007. godine se osniva Centar za
istraživanje i održivi razvoj krša pri ANUBiH.
2.4  Speleoturizam
Rječnik turizma (Vukonić & Čavlek, 2001) ne poznaje riječ speleoturizam ili špiljski tu
rizam. Autori u pećinama vide prirodne fenomene koji privlače turiste i radi čega imaju
znatnu turističku vrijednost.
Ranije navedena definicija turizma od strane AIEST-a i WTO-s može se primjeniti i na
speleoturizam. To je skup odnosa i pojava vezanih za aktivnosti osoba koje i putuju i
borave u mjestima sa pećinama, radi provođenja slobodnog vremena, poslovnih i dru
gih razloga. Iz ove definicije jasno proizlazi da se speleoturizam može odvijati i bez
uređenih turističkih pećina.
2.5  Lokalni razvoj
Lokalni ekonomski razvoj je proces putem kojeg akteri u okviru malih i velikih grado
va, lokalnih zajednica, rade zajedno sa partnerima iz javnosti, poslovnog i nevladinog
sektora sa ciljem stvaranja boljih uslova za ekonomski rast i stvaranje radnih mjesta.
Putem procesa lokalnog ekonomskog razvoja uspostavljaju i održavaju dinamičnu po
duzetničku kulturu i stvaraju novu zajednicu te poslovno blagostanje u cilju poboljša
nja kvaliteta života za sve članove zajednice (Svjetska banka, 2001).
Lokalni partneri involvirani u proces su druge državne i javne institucije i organizacije,
predstavnici biznisa i nevladinog sektora. Lokalne vlasti su odgovorne za stvaranje
uslova za lokalni ekonomski razvoj i otvaranje novih radnih mjesta. Temeljni princip
34
je da se bogatstvo, razvoj i kvalitet života lokalne zajednice temelje na privatnom
sektoru. Uloga lokalnih vlasti i javnog sektora je da osigura i stvori povoljno poslov
no i ukupno okruženje za uspješno poslovanje privatnog sektora. Lokalna zajednica
posebno promovira porodična, mikro, mala i srednja poduzeća kako bi mogla preuzeti
liderstvo u generiranju novih radnih mjesta i bogatstva lokalne zajednice, a indirek
tno i proširenja poreske osnovice. Sve to u konačnici vodi  povećanju mogućnosti
za razvoj efikasnih socijalnih programa (Anon., 2000b). To je potpuno u skladu sa
osnovnim elementima novog (“Santiago”) konsenzusa koji se iskristalizirao početkom
1998. godine. Njegova suština je da se razvoj mora temeljiti na tržištu, ali uz svijest
o neuspjesima tržišta, i bez, po pravilu,  direktnog uključivanja vlada u proizvodnju.
Konsenzus je otvorio mogućnost učešća vlada svih nivoa, saglasno nadležnostima i
odgovornostima, u slijedećim oblastima: ekonomska stabilnost zajednice, infrastruk
tura, javno zdravstvo, obrazovanje, transfer tehnologije, osiguravanje okolišno održi
vog razvoja i zaštite prirode, osiguranje izvoznih poticaja, pomoć privatnom sektoru
u prevladavanju neuspjeha koordinacije, osiguravanje “zajedničkog rasta” preko sma
njenja siromaštva i nejednakosti, osiguravanje participacije svih stanovnika (posebno
siromašnih) u ekonomskom rastu, kontinuiranog, ali umjerenog podržavanja finan
cijskog sektora, te osiguravanja osnovnih javnih dobara kao što je pravna struktura
(Todaro & Smith, 2006).
Lokalni razvoj podrazumijeva osnaživanje pojedinaca i grupa kako bi se promijenila i
razvila njihova zajednica. Ove vještine se često koncentriraju na profiliranje zajednič
ke agende ili vizije lokalne zajednice. Lokalni razvoj se mora razumijeti dvojako: kao
unutrašnji razvoj i kao nova pozicija lokalne zajednice u okruženju.
Lokalni razvoj označava i angažman civilnog sektora, građana i eksperata na pobolj
šavanju različitih aspekata života lokalne zajednice. Proces razvoja održive lokalne
zajednice, utemeljen na socijalnoj pravdi i poštovanju, podrazumijeva participaciju
nosilaca interesa sa područja lokalne zajednice u svim pitanjima života zajednice. Lo
kalna administracija mora participirati u ovim procesima, respektirajući odnose unutar
zajednice, ali i poziciju zajednice u okruženju.
Važna dimenzija lokalnog razvoja je odgovornost za ublažavanje i/ili eliminiranje si
romaštva i nejednakosti u lokalnoj zajednici, kao i promoviranje vrijednosti poput
jednakosti, mogućnosti izbora, participacije, reciprociteta, kontinuiranog učenja itd.
35
Lokalni ekonomski razvoj je u periodu od šezdesetih godina naovamo doživio značaj
nu evoluciju koja se može vidjeti u tabeli 3 (Svjetska banka, 2001).
Fokus
Instrumenti
60–80-te godine
• Privlačenje proizvodnih investicija iz
okruženja
• Privlačenje direktnih stranih investicije
• Investiranje u infrastrukturu
• Investiranje u javni sektor
• Nepovratna sredstva, oslobađanje od
poreza, subvencionirani zajmovi
• Subvencionirana ulaganja u čvrstu
infrastrukturu
• Smanjeni proizvodni troškovi kroz
zapošljavanje jeftine radne snage
80–90-te
• Zadržavanje i povećavanje lokalnih
poslovnih grana
• Naglasak na privlačenje investicija
• Koncentracija na konkretne sektore
• Koncentracija na određena geografska
područja na temelju javnog sektora
• Direktna plaćanja pojedinim poslovnim
granama
• Poslovni inkubatori/radni prostor
• Savjeti i obuka za mala i srednja
poduzeća
• Tehnička potpora
• Potpora za pokretanje poslovanja/
biznisa
• Investicije u tešku i laku infrastrukturu
Kasne 90-te
• Fokus na poslovnom okruženju koje bi
trebalo biti povoljno
• Investicije u laku infarstrukturu: kadrovi,
regulatorna racionalizacija
• Naglasak na javno-privatnom partnerstvu
• Ciljano privlačenje investicija
• Izgradnja kompetitivnosti lokalne
zajednice predvođene javnim sektorom
• Cjelovita strategija za osiguravanje
komptitivnosti lokalnog poslovnog
okruženja i stimuliranje rasta lokalnih
firmi
• Umrežavanje među zajednicama
• Saradnja
• Razvoj radne snage
• Pružanje potpore poboljšanju života
Tabela 3. Evolucija lokalnog ekonomskog razvoja (Izvor: Svjetska banka, 2001)
Postoje različiti pristupi lokalnom razvoju. Neki od njih su posebno relevantni za ovaj
rad, i to (Community development, n.d.):
•	 Lokalni ekonomski razvoj,
•	 Izgradnja kapaciteta lokalne zajednice,
•	 Participatorni razvoj,
•	 Ekološki održivi razvoj,
•	 Lokalni razvoj baziran na vrijednostima,
•	 Aktivan lokalni razvoj,
•	 Plan zajednice,
•	 Mobliziranje lokalne zajednice,
•	 Osnaživanje lokalne zajednice,
36
•	 Participacija lokalne zajednice.
Lokalni ekonomski razvoj je alternativa konvencionalnom ekonomskom razvoju. On
se usredsređuje na nezaposlenost, siromaštvo, radna mjesta, okoliš i monitoring. Nje
gova osnovna odrednica je holistički i participativni pristup razvoju.
Brojne međunarodne organizacije, često iz sistema UN, podržavaju izgradnju kapaci
teta lokalne zajednice preko programa tehničke pomoći kao što su: World Bank, In
ternational Monetary Fund (IMF), United Nations Development Programme (UNDP),
Food and Agriculture Organization of the United Nations (FAO), ali i brojne državne
agencije za tehničku pomoć (npr. Deutsche Gesellschaft für Technische Zusammenar
beit – GTZ, Swedish International Development Cooperation Agency – SIDA, Interna
tional Cooperation Agency – JICA) kao i različite NGO. UNDP, posebno njegov ILDP
program (Integrated local development planning – program integriranog lokalnog pla
niranja), pruža snažnu podršku lokalnom razvoju.
37
3  Razvoj speleoturizma
3.1  Razvoj speleoturizma u svijetu
Kao prvi speleoturisti mogu se uzeti ljudi koji su putovali kao trgovci u 14. i 15. sto
ljeću po Evropi, a u kasnijim stoljećima vojna lica koja su do svojih postaja ili koloni
jalnih posjeda često morali odsjedati u krajevima sa zanimljivim pećinama (posebno
ulogu je imao Trst kao važna luka i ishodište turista za Postojnsku jamu u Sloveniji).
U prve speleoturiste treba ubrojati i studente koji su išli na evropske univerzitete i koje
je zanimalo sve što je bilo novo, a onda posebno istraživači i naučnici, među kojima je
bilo najviše botaničara i zoologa, budući da su krške oblasti i pećine obilovali novim i
do tada nepoznatim vrstama. Kao kuriozitet treba spomenuti da su pećine posjećivane
kao prirodne atrakcije još u najstarijoj historiji. Tako je zabilježeno da je Tiglath Pile
ser, kralj Asirije posjetio pećinu kod vrela Tigrisa 1100 g. p. n. e., a također i jedan od
njegovih nasljednika, kralj Shalmaneser III u 9. st. p. n. e. (Shaw, 1976). Iz vremena
stare Kine, Grčke i Rima postoji više zapisa o posjetama pećinama.
Razvoj turizma u Sjevernoj Americi vezuje se za istraživanje pećina sa ciljem eksploa
tacije šalitre i štampanja nacrta pećina radi lakšeg snalaženja rudara početkom 19. sto
ljeća (Shaw, 1992). Najpoznatiji takav plan je “Eye Draught” plan Mammoth cave iz
1810. godine. Na bazi njega pedesetak godina kasnije će nastati nacrti koje će koristiti
prvi turisti. 1853. godine u blizini California Caverns (danas Mammoth Cave) gradi
se hotel (danas Cave City) pa mnogi gosti posjećuju i pećinu. 1870. godine nastaje i
prva knjiga koja opisuje ovu pećinu (danas je to najduža pećina na svijetu sa preko
500 km istraženih kanala – slika 15) sa prvim fotografijama nastalim u podzemlju
koje je načinio Charles Waldack. Diamond Caverns (sada također dio Mammoth Cave
National park) otvorene su za posjetioce 1859. godine, a u koje je 1917. uvedena elek
trična rasvjeta. Crystal Cave (Pennsylvania) otvara se za posjetioce 1872. godine, a
istoimena pećina u državi Misourri 1893. godine. Slijedi otvaranje Cave of the Winds
(Colorado) 1875. godine, a 1882. godine počinje razvoj Dunbar Cave (Tennessee) kao
turističke atrakcije (četiri godine kasnije pećina se osvjetljava strujom sa električnog
generatora). Na kraju treba spomenuti i Bethlehem Cave (South Dacota) u kojoj su
prve organizovane posjete zabilježene 1892. godine.
38
Slika 15. Mammoth Cave prema staroj razglednici.
U Srednjoj Americi je vrijedno spomenuti razvoj speleoturizma na otoku Bermuda. Tu
je već 1843. godine za posjetioce otvorena pećina Devil‘s Hole. Poznata Crystal Cave
otvorena je za turiste 1908. godine, da bi već 1912. godine bio prokopan vještački tunel
radi omogućavanja boljeg pristupa. Iste godine otvara se Wonderland Cave kao turistička
pećina (danas Fantasy Cave). U Meksiku se prve turističke pećine otvaraju 1920. godine
(Cacahuamilpa, država Guerrero), odnosno 1923. godine (Grutas Karmidas, Pueblo).
Početkom 20. stoljeća turističke pećine se otvaraju u mnogim zemljama Južne Amerike.
U Australiji Jenolan Caves su stavljene pod državnu zaštitu već 1866. godine, a već
slijedeće godine su izdate kao koncesija (25 funti godišnje) za turističku eksploataciju.
Slično je bilo i sa Wombeyan Ceves, Cathedral Cave, a i brojnim drugim pećinama u
New South Walesu koje država izdaje pod koncesiju. Za mnoge od njih detaljne pla
nove napravio je Oliver Trickett (uz upotrebu teodolita) i publikovao u vodičima za
obilazak pećina (četiri izdanja 1899.–1906.).
U danas najpoznatije turističke pećine u Južnoafričkoj Republici, Cango Caves, prva
vođena grupa ulazi 1891. godine.
U Aziji, među najstarije turističke pećine svrstava se kompleks Batu u Maleziji u kojima
je 1892. godine izgrađen hram i od kada počinju masovne posjete u toku godišnjih vjer
skih ceremonija. U samo nekoliko dana ove pećine posjeti oko 700.000 posjetilaca.
39
3.2  Razvoj spelEoturizma u Evropi
Svoj najznačajniji razvoj speleologija, pa samim tim i speleoturizam doživljavaju u
Evropi. U Sloveniji se prvi turisti u današnjem obliku pojavljuju već u 17. stoljeću,
iako grupe posjetilaca (ili istraživača) ostavljaju znake svojih posjeta mnogo ranije – u
Postojnskoj jami, u 13. i 14. stoljeću (Kranjc & Malečkar, 1988).
U Njemačkoj su prve posjete pećinama u turističkom smislu zabilježene već početkom
16. stoljeća. Herceg Urlich won Württenberg je 1516. godine posjetio Sontheimer Hö
hle (Schwabische Alb). Prva zabilježena organizovana posjeta sa vodičem zabilježena
je 1646. godine u Baumannshöhle (Rübeland). 1649. godine Heimkehle pećinu (Har
tz) posjetio je Princ od Anhalta, a 1729. godine su u Einhornhöhle (Hartz) izgrađene
stepenice radi posjete kralja Georga II. Treba još spomenuti i posjetu Velikog hercega
Stefana 1811. godine Erdmannshöhle – Haseler (Hasel) koja, na neki način, najavljuje
otvaranje velikog broja pećina za turiste u Njemačkoj:
•	 1825. godine u Sontheimer Höhle priređena je svečanost posvećena posjeti hercega
Urlich won Württenberga;
•	 1826–28. godine otvorena za posjetioce pećina Großes Schulerloch (dolina Altmühl);
•	 1834. godine otvorena je kao turistička Sophienhöhle (Nürnberg);
•	 1853. godine otvorena je za javnost Maximilian'sgrotte – Windloch (Nürnberg);
1878. godine počela sa radom stalna vodička služba;
•	 1868. godine je osvjetljena sa bakljama i otvorena kao turistička pećina Dechen
höhle (Iserlohn); 1872. g. osvjetljena sa 200 gasnih lampi, a 1926. sa električnom
rasvjetom;
•	 1874. godine otvorena je za javnost Iberger Tropfsteinhöhle (Hartz);
•	 1875. godine uređen su ulaz, put kroz pećinu i rasvjeta svijećama u Olgahöhle
(Schwabische Alb); 1884. godine uvedena je električna rasvjeta;
•	 1884. godine počelo je vođenje turista u Kluterhöhle (Wüppertal);
•	 1888. godine za javnost je otvorena Bilsteinhöhle (Sauerland);
•	 1890. godine otvorene Gutenberger Höhle (Ulm) i Hermannshöhle (Rübeland)
(koja je osvjetljena električnom rasvjetom);
•	 1891. godine otvorena je Gusmannshöhle (Ulm);
•	 1892. godine otvorena Zweifaltendorfer Tropfsteinhöhle (Schwabische Alb); u već
spomenutu Baumannshöhle (Rübeland) uvedena električna rasvjeta;
40
•	 1893. godine otvoren je vještački ulaz, uvedena električna rasvjeta i otvorena kao
turistička Charlottenhöhle (Schwabische Alb), u čast kraljice Charlotte koja je te
godine posjetila pećinu;
•	 1894–96. godine uređena je kao turistička Kittelsthaler Tropfsteinhöhle (Thuringen);
•	 1895. godine u već spomenutu Barbarossahöhle (Hartz) uvedena električna rasvjeta.
U Engleskoj se za javnost prvi put otvara jedna pećina 1630. godine, i to Mother
Shipton's Cave u Yorku. U Wookley Hole pećini u pokrajini Somerset (slika 16) prvi
obilazak sa vodičem zabilježen je 1703. godine . 19. stoljeće je ipak zlatno doba za
početak speleoturizma:
•	 1800. godine dio Treak Cliff Cavern (Shefild) je otvoren za  javnost;
•	 1812. godine otvara se za javnost Great Rutland Cavern (Derbyshire);
•	 1827. godine St. Clements Cave je otvorena za posjete uz osvjetljenje svijećama i
uz pratnju vodiča;
•	 Cox's Cave u sistemu Cheddar Caves otvorena je za turiste već 1837. godine;
•	 U kanjonu Chedar za posjet turista otvorena je 1899. godine i Gough's Cave;
•	 1840. godine otvorene su za turističke
posjete Bauwel Bone Caves (North
Sommerset);
•	 1844. otvorene su za posjetioce Gre
at Masson Cavern (Derbyshire);
•	 1854. godine pećina Poole's Cavern
(Buxton) zaštićena od strane 6th
Duke of Devonshire, a tri godine ka
snije instalirano je gasno osvjetljenje
(pećina je 1965. zatvorena za posjet,
da bi 1976. godine bila ponovo otvo
rena).
U drugoj polovici 19. stoljeća otvaraju
se mnoge pećine za turiste jer političke
prilike toga doba u Evropi idu na ruku
slobodnim putovanjima za određene
društvene slojeve.
Slika 16. Wokey Hole (UK) prema staroj
razglednici.
41
Iako je prva posjeta jednoj pećini u današnjoj Mađarskoj zabilježena još 1549. godine
– u Baradla pećini, tek početkom 19. st. prave se prvi projekti za njenu turističku upo
trebu (el. rasvjeta uvedena je 1935. godine). Snažniji razvoj speleoturizma desiće se
tek početkom 20. stoljeća (1913. godine otvara se Topolcai Tavas pećina (kod jezera
Balaton) sa električnom rasvjetom, 1919. Pàl–Völgyi pećina (u Budumpešti), 1927.
Anna pećina i 1928. godine Szt. Istvan pećina (Bukk planine).
U današnjoj Češkoj Republici kao prva turistička pećina otvara se 1868. godine
Chynovska pećina, tri godine nakon što je otkrivena tokom radova u kamenolomu.
1881. godinen otvaraju se za turiste Sloupsko-Šošuovske pećine (kod Brna). 1884.
godine za javnost je otvorena Pećina na Špičaku, pećina koju je još 1430. godine opi
sao Antonius Walle iz Krakova u svojim instrukcijama za rudarenje zlata. Katerinska
pećina kod Brna je otvorena 1910. godine, a 1914. godine otvorena je Punkevni pećina
kao dio pećinskog sistema Macocha.
Prva posjeta jednoj pećini u Francuskoj zabilježena je u 13. stoljeću, u Grotte des
Demoiselles. Grotte de la Glaciere (Besancon) u Francuskoj se za turiste otvara 1886.
godine. Iste godine otvorene su Grottes des Echelles (Grenoble), a od 1891. godine u
pećini Dargilan se organizirano izvode posjete (1910. uvedena je el. rasvjeta).
Kao i u ostalom dijelu Austro-Ugarske, i u Austriji se turističke pećine otvaraju u dru
goj polovici 19. stoljeća. Koppenbrullerhöhle se 1820. godine spominje kao čuvena
turistička pećina u jednom turističkom vodiču o Salzkamergutu, ali je zvanično otvo
renje bilo tek 1910. godine. 1868. godine otvara se za turiste Hermannshöhle, a 1882.
godine Kraushöhle (Hieflau).
Poznata Zmajeva pećina (Cueva del Drach) u Španiji za turiste biva otvorena 1878.
godine, a 1891. engleski turisti istražuju pećinu Cueva del Vento.
U Belgiji su pećina u Hanu (Grotte de Han) sa svojim podzemnim vodenim tokom
rijeke Lesse i pećina Remouchamps najvećim dijelom istražene krajem 19. stoljeća i
vrlo brzo otvorene za posjetu turista.
3.3  Razvoj speleoturizma u Sloveniji
Tradicija speleoturizma u Sloveniji vezuje se za godinu 284. A. D. i Svetu ili Socer
bsku jamu u kojoj je te godine izgrađena crkva kao spomenik mrtvima (Kranjc,  2004).
Crkva odmah postaje mjesto koje brojni vjernici posjećuju. Sličnu ulogu je imala i
42
crkva u Landarskoj jami. Hroz historiju obje su crkve postale značajna hodočasnička
mjesta (slike 17 i 18). Iako je Postojnska jama najznačajnija za razvoj speleoturizma,
(još je Valvazor u svojim opisima Vojvodine Kranjske spomenuo vodiče po pećini),
prva zvanična turistička pećina u Sloveniji je Vilenica na Krasu. Prema dokumentima
ulazak u pećinu se plaćao već 1633. godine, a pećinu je 1660. posjetio i car Leopold
I. Polovinom 18. stoljeća u radovima Nagela i Hacqueta spominju se organizirane
posjete Vilenici, uz opasku da vodič odlično poznaje pećinu. Krajem 18. stoljeća prvi
posjetioci se spuštaju i u Veliku dolinu u Škocjanskim jamama (Kečkemet, 1978).
Početak 19. stoljeća je i početak modernog speleoturizma u Sloveniji (Kranjc, 2004).
1808. godine J. Eggenhofner otkriva Jamu na Hudem letu kod sela Padriče i uređuje je
za turističke posjete. Bila je aktivna svega nekoliko godina kad je došlo do urušavanja
i uništenja instalacija. Za zvanični početak speleoturizma ipak se uzima 1819. godina,
kada se, godinu dana nakon što su istraženi novi dijelovi Postojnske jame, ona svečano
otvara 17. augusta kao turistička pećina. Tom prilikom pećinu je posjetio i austrij
ski princ Ferdinand (Shaw & Čuk,
2002). Za tu priliku napravljena
je staza za posjetioce, urađeno
osvjetljenje, zaposleni uniformisa
ni vodiči, a pećina je imala i svoj
administrativni odjel. Postojnsku
jamu je te godine posjetilo 114
turista (Habe, 1977). Podzemlje
Škocjanskih jama, iako je bilo na
seljeno još od neolitskih zajednica,
tek je postalo poznatije početkom
19. stoljeća. Začetkom turističkog
uređenja može se smatrati izgrad
nja stepenica do Tominčeve jame u
Velikoj dolini. Značajniji turistički
razvitak počinje sa uključivanjem
u istraživanje Speleološke sekci
je “Küstenland” koja se, između
ostalog, brinula o uređenju novo
Slika 18. Sveta jama.
Slika 17. Sveta jama na crtežu iz 19. st. (prema
Kranjc, 2004).
43
otkrivenih pećinskih prostora za turistički obilazak. Sporazum sa lokalnim općinama
(1884.) unapređuje daljnja istraživanja. Od tog vremena pa do 1905. godine u Ško
cjanskim jamama izgrađeno je preko 7 km turističkih i istraživačkih staza (Mihevc,
2004a). To je imalo za rezultat i sve veći broj posjetilaca (Habe, 1974a).
Dakle, na početku 19. stoljeća može se govoriti o tri turističke pećine u Sloveniji: Vile
nici, Postojskoj jami (slika 19) i Škocjanskim jamama. Međutim, i druge pećine su bile
na raspolaganju posjetiocima. Tako se Jama pod Gradom (ispod Predjamskog grada)
posjećuje u okviru posjete tvrđavi u organizaciji vlasnika W. Windischgratza (knjige
posjetilaca postoje od sredine 19. st.). U isto vrijeme za turistički obilazak uređene su
i Zelške jame u kraškoj dolini Rakovog Škocjana, porodica Auersperg uređuje malu
pećinu u blizini Turjaka, u blizini Bleda, u Jami pod Babjim zubom izgrađena su dva
mosta na turističkoj stazi. I Križna jama kod Cerknice prve posjetioce praćene vodiči
ma prima polovicom stoljeća.
Slika 19. Postojnska jama – Plešišče (razglednica putovala marta 1921. godine).
U periodu između polovice 19. stoljeća i Prvog svjetskog rata dijelovi Slovenije su bili
pod upravom Austro-Ugarske i Italije, pa su i različite organizacije iz matičnih zemalja
(Section Küstenland des Deutschen und Österreichishen Alpenvereins, Societa Alpina
delle Giulie) uređivale pećine za turističke posjete. U njihovoj organizaciji uređene su
Divaška jama (Kronprinz-Rudolf-Grotte) kod Divače, te Škocjanske jame i Vilenica.
44
Jama Dimnice kod Kozine otvorena je 1914. godine zahvaljujući spiralnim stepeni
cama i stazi koja je usječena u 35 m dubokoj ulaznoj vertikali. Od početka je poznata
po igrankama u ulaznoj Velikoj dvorani. Domaći ljudi uređuju pećinu Pekel kod Žale
ca, počev od 1860. godine (Štorman, 1991) i pećinu Huda Luknja kod Velenja 1894.
godine (Ravljen & Šafarič, 1991). Za svo ovo vrijeme jedino su Postojnska jama i
Škocjanske jame donosile stvarnu ekonomsku korist za širu zajednicu. To se nastavilo
i između dva svjetska rata. Za vrijeme Kraljevine Jugoslavije otvara se još Županova
jama (Kranjc, 1987) nedaleko od sela Ponova vas (Dolenjska), te ponovo otvara Huda
Luknja. Do Drugog svjetskog rata uređene su za turistički obilazak još Pivka i Črna
jama (1926) kod Postojne.
Slika 20. Postojnska jama – razglednica poslata 8. XII 1945;
Tekst Grotte di Postumia preštampan.
Turistički razvoj Postojnska jama dobija na zamahu u novoj Jugoslaviji, jer je broj do
maćih turista naglo porastao (slika 20), tako da je 1949. godine bilo skoro 200.000 po
sjetilaca, a 1952. godine Postojnsku jamu je posjetio milioniti posjetilac (Habe, 1981).
Za početak savremenog jugoslovenskog turizma obično se uzima 1962. godina, kada
dolazi do naglog povećanja broja inozemnih gostiju. U periodu 1960.–71. godina Po
stojnsku  jamu je posjetilo skoro 5.000.000 turista, od čega je samo u 1971. godini bilo
preko 600.000 hiljada. Najbrojniji su Nijemci, Italijani, Austrijanci, Englezi i Nizo
45
zemci. U isto vrijeme broj domaćih turista se zadržao na oko 200.000 (Habe, 1981).
Glavna turistička sezona za Postojnsku jamu su ljetni mjeseci, od maja do septembra
(preko 90 % posjetilaca), sa maksimumom u julu i augustu kad je dnevna posjeta i
do 10.000 turista (što je i maksimalna receptivna sposobnost). U junu 1978. godine
Postojnsku jamu je posjetio 15-milioniti posjetilac. Početkom 80-tih broj posjetilaca
se popeo na 17 miliona, a 1984. godine Postojnska jama bilježi dvadeset-milionitog
posjetioca (Šajn, 1984).  Postojnska jama, odnosno grad Postojna postaje centar turiz
ma na Krasu oko kojeg se razvijaju i druge destinacije kao Predjama, Rakov Škocjan,
Planinska jama i Cerkniško jezero, a u daljem i Škocjanske jame. I u slijedećem deset
ljeću nastavio se trend povećanja broja posjetilaca, pa je tako između 1981. i 1990. go
dine broj posjetilaca bio skoro 8,5 miliona, a samo u 1990. godini bilo je oko 900.000
posjetilaca Postojnske jame.
Škocjanske jame su, također, u novoj državi doživjele značajan razvoj. 1958. godine
urađena je elektrifikacija pećine. Na javnoj debati u Lipici, 1978. godine, došlo je do
prve inicijative da se Škocjanske jame uključe u listu svjetske baštine UNESCO-a, što
se i dogodilo 1986. godine. Prosječan broj posjetilaca je između 40 i 50 hiljada godiš
nje od čega su oko polovice stranci. Do pred posljednja ratna događanja na prostorima
bivše Jugoslavije broj posjetilaca se povećao na oko 100.000.
U neposrednoj blizini Postojnske jame nalaze se Pivka i Črna jama. Između Postojn
ske i Črne jame probijen je 1922. godine vještački tunel, a kasnije i između Črne i
Pivka jame, tako da je to jedinstven pećinski sistem. Međutim, ove dvije pećine se
obilaze posebno. Posjeta je, s obzirom da većina posjetilaca obilazi Postojnsku jamu i
Predjamski grad, mnogo skromnija i kreće se između 5.000–6.000 godišnje, od čega
su većina strani turisti.
Od pećina koje su otvorene u ranijim periodima nastavile su raditi Vilenica sa oko 10.000
posjetilaca godišnje, pećina Dimnice i Taborska jama (nekada Županova jama).
Križna jama kod Loža je otvorena 1956. godine i jedinstvena je po tome što je obilazak
moguć samo prenosivim gumenim čamcima. Zbog toga je obilazak pećine relativno
dug i traje oko 4 sata. To uslovljava i mali broj posjetilaca, oko 600 godišnje i to uglav
nom stranaca. Francetova jama kod Ribnice je najmanja turistička pećina u Sloveniji.
Obilazak traje svega desetak minuta, ali zato se mogu vidjeti neke vrste pećinskog na
kita u nevjerovatnim oblicima. Otvorena je 1960. godine, a pećinom upravlja Jamarsko
46
društvo iz Ribnice. Železnu  jamu, dugu svega 120 m, su za turistički obilazak uredili
članovi lokalnog speleološkog društva iz Domžala. Posjeta traje 15 minuta. Za turiste
je otvorena 1963. godine, svega dvije godine nakon otkrića. Pećina Pekel u općini
Žalec ponovo je otvorena tek 1972. godine, a za turiste je uređeno 400 metara staze
koja prolazi kroz prostorije veoma bogate pećinskim nakitom. 1971. godine otvorena
je za posjetioce Kostanjevška jama  u neposrednoj blizini gradića Kostanjevice na putu
Zagreb – Ljubljana (Habe, 1972). I ovu pećinu su za turističku upotrebu uredili članovi
lokalnog speleološkog društva. Broj posjetilaca je oko 8.000 godišnje.
3.3.1 Uloga Postojnske jame u razvoju speleoturizma
Najstariji potpis nekog posjetioca zabilježen u unutrašnjosti Postojnske jame su inici
jali CM iz 1213. godine. Od tada su posjete zasvjedočene potpisima brojnih posjeti
laca i većina ih je u tzv. “Rovu starih podpisov” (Shaw, 2008). Dva potpisa su iz 14.,
a najviše ih je iz 16. i 17. stoljeća. Prvi nacrt poznatih kanala Postojnske jame potiče
iz sredine 18. stoljeća. Izradio ga je J. N. Nagel, dvorski matematičar, po narudžbi
cara Franje I. Iz njegovog nacrta se vidi da se tada poznata Postojnska jama sastojala
samo iz Rova starih podpisov i Velike dvorane. Krajem stoljeća nove kanale istražuju
B. Hacquet i T. Gruber. Već početkom 19. stoljeća njemački književnik J. G. Seume
u svom putopisu navodi da postoji primitivna vodička služba (Habe, 1981). Lokalni
bezemljaši su uvodili strance i sa upaljenom slamom osvjetljavali pećinu. Sve do tada
je pećina bila otvorena, nezaštićena, neosvijetljena i bez stalnih vodiča.
Kada je prestolonasljednik Ferdinand najavio da bi ponovo obišao Postojnsku jamu,
lokalna administracija je za tu priliku htjela posebno osvijetliti pećinu. Taj je posao po
vjerila lokalnim vodičima, od kojih je Luka Čeč, baš tom prilikom otkrio nove, dotad
nepoznate dijelove pećine, danas poznate kao “Paradiž” (Raj). Nova otkrića pročula
su Postojnsku jamu po cijelom svijetu i ona na velika vrata ulazi u svijet turizma.
Izgrađen je drveni most preko rijeke Pivke, pješačke staze, postavljeno osvjetljenje i
uvedeni stalni vodiči. Pećina se uspostavlja kao ekonomska jedinica sa svojim uprav
nikom. Pećina je i zvanično otvorena kao turistički objekat 17. avgusta 1819. godine,
a tom je prilikom, kako je već spomenuto, pećinu obišao i prestolonasljednik (kasnije
car) Ferdinand. Tada je po prvi put u svijetu speleoturizma uvedena i Knjiga gostiju
kao početak turističke dokumentacije. 1921. godine štampa se prvi turistički vodič Po
47
stojnske jame (Habe, 1968). Položaj Postojnske jame pored značajnog evropskog puta,
koji je povezivao Ljubljanu i Trst, uticao je na veliki porast broja posjetilaca.
Atraktivnost Postojnske jame dovodi do velikog razvoja novih istraživanja u pećini
tako da se rade sve precizniji nacrti pećine (J. Fercher, A. Schmidl, I. Rudolf, P. Euni
ke), ali i otkrivaju novi dijelovi (Ruski rov, Tartar, Rov bez imena, Male jame, Pisani
rov). Posebnu ulogu u razvoju Postojnske jame, u drugoj polovici 19. stoljeća, ima
gradonačelnik Postojne Anton Globočnik koji je bio i predsjednik Komisije za peći
nu. Uređuje se i dopunjuje infrastruktura (udobnije staze za turiste), zaštićuje njena
prirodna vrijednost i širi putem različitih medija njena čuvenost. Uvodi se osvjetljenje
na petrolej i otvara novi ulaz (služio je sve do prije nekoliko godina) (Mihevc, 2004).
Do pećine se gradi Jamska cesta i sadi aleja kestenova. 1872. godine polažu se tračni
ce za pećinsku željeznicu (mali otvoreni vagon sa dva sjedišta koji je gurao vodič) i,
na kraju, gradi prvi hotel (Proglerjev hotel) pored samog ulaza. Deset godina kasnije
osniva se i Turističko društvo u Postojni, kao drugo takvo društvo u Sloveniji. 1884.
godine  u pećini je postavljena električna rasvjeta (Habe, 1981). Iza Prvog svjetskog
rata postavlja se nova rasvjeta, a izgrađena je i nova upravna zgrada.
Postojnska jama ima jednu od najdužih tradicija pisanih pećinskih turističkih vodiča. Od
1821. godine (kada je izdat prvi) do danas izdato je preko 100 štampanih vodiča na mno
gim svjetskim jezicima. Svojevrsna reklama Postojnskoj jami u svjetskim razmjerama je
veliki broj posjetilaca iz kraljevskih kuća, državnika (slika 21) i velikih naučnika. Uku
pno je 146 pripadnika “plave krvi” posjetilo pećinu od 1819. do 1945. godine (Shaw &
Čuk, 2002). Između ostalog, to je i razlog što je Postojnska jama prva među turističkim
atrakcijama Slovenije (48 % u 2000. godini) za inozemne posjetioce (Paternost, 2004).
Slika 21. Potpisi Josipa Broza Tita, Jovanke Broz
i Nikite Hruščova u Zlati knjigi obiskovalcev.
48
Broj posjetilaca Postojnske jame je stalno rastao (izuzev perioda ratova). Iz Knjige po
sjetilaca se može vidjeti da je po otvaranju, u prvoj polovici 19. stoljeća, broj gostiju u
prosjeku bio oko 1.000 godišnje. Sredinom stoljeća taj broj se povećao na 5.000–8.000
godišnje. Pred Prvi svjetski rat broj posjetilaca je bio između 25.000 i 40.000. To
je uzrokovalo i podizanje većeg broja hotela u Postojni. Ukupno je u doba austro-
ugarske uprave (1819.–1918.) Postojnsku jamu posjetilo preko 525.000 turista. Za
vrijeme italijanske i njemačke okupacije (1919.–1945.) proj posjetilaca se povećao na
50.000–80.000 godišnje (1929. godine broj je bio najveći – 110.600), a ukupno je u
ovom periodu pećinu posjetilo preko 1.400.000 posjetilaca (Habe, 1981).
Značaj Postojnske jame za turizam ogleda se i u njenoj referentnosti kao turističke
pećine ili referentnosti njenih estetskih vrijednosti. Pećine koje se uređuju u Bosni
i Hercegovini i Hrvatskoj uređuju se sa svrhom koju već ima Postojnska jama, ali i
estetsko i tehničko uređenje izvodi se po uzoru na Postojnsku jamu (Božić et al., 1981,
Habe & Sajevic, 1981). Sličnu ulogu je Postojnska jama imala i za otvaranje turistič
kih pećina u Mađarskoj (Dénes, 1981) i Austriji (Trimmel, 1981). Vrlo je znakovito
upoređivanje pojedinih ukrasa u pećinama sa onima u Postojnskoj jami (ili cijele pe
ćine), npr. orgulje u Vilinskoj pećini u Sebešiću (Ržehak, 1957), Resavske pećine u
Srbiji (Habe, 1983) ili u Lipskoj pećini kod Cetinja (Vučinić, 1966). I speleoturistička
publicistika (vodiči) na jugoslovenskim prostorima su na neki način imali uzor u vo
dičima Postojnske jame.
Na drugoj strani, značaj Postojnske jame ogleda se u afirmaciji speleologije općenito,
budući da je pećina taj prirodni fenomen oko kojeg se razvija speleologija u Sloveniji,
kasnije Institut za raziskovanje krasa, a u novije vrijeme i sjedište Međunarodne spele
ološke unije. To je posebno značajno sa aspekta vraćanja pozornosti svjetske speleolo
gije na klasični krš Dinarida, a time i na temeljne prirodne vrijednosti Hrvatske, Bosne
i Hercegovine i Crne Gore, zemalja kojima je u tranzicionom periodu zaštita prirode
na posljednjem mjestu prioriteta.
3.4  Razvoj speleoturizma u Hrvatskoj
Prve posjete pećinama u Hrvatskoj, u smislu savremene definicije turizma, potiču s
kraja 16. stoljeća. M. Orbini u svom djelu Kraljevstvo Slavena kaže kako prilikom
obilaska otoka Lastova namjerava posjetiti i pećinu Raču i “vidjeti jednu veoma veliku
49
spilju koja je jedna divota u odnosu na škrtu prirodu...” (Božić, 1984). Iz 17. stoljeća
postoji veći broj potpisa posjetilaca na zidovima Kraljičine pećine na Visu. Iz 18. sto
ljeća ostali su opisi Rudelića pećine na izvoru Cetine A. Fortisa, i Gospodske pećine,
također kod izvora Cetine, I. Lovrića. Fortis je Rudelića pećinu obišao dva puta sa
engleskim biskupom F. Harveyem (Božić, 1984). I Fortisova i Lovrićeva knjiga su na
neki način bili vodiči za posjetioce Dalmacije. Do sredine 19. stoljeća i mnoge druge
pećine po Hrvatskoj su bile posjećivane (Hirc, 1900), a u nekima od njih, kao što je
pećina Samograd kod Perušića u Lici ili već spomenuta Gospodska pećina, izgrađena
i odgovarajuća infrastruktura (npr. stepenice, prilagođen ulaz i sl.).
1875. godine je car Franjo Josip I posjetio Zelenu pećinu na Ravniku, što je uz brojne
napise po novinama dovelo do daljeg razvoja speleoturizma. Sredina druge polovice
19. stoljeća posebno je značajna jer počinje organizirano uređivanje pećina. Tako je
bečki baron Eugen von Ransonnet eksplozivom proširio ulazni otvor Modre špilje na
Biševu (1884.) i tako je učinio pristupačnom za posjetu i razgledanje iz čamaca (Pede
rin, 1975). To je bila takva reklama za pećinu da počinje njeno masovno posjećivanje
koje traje bez prekida sve do naših dana. Odjek posjete Modroj špilji odmah se odrazio
na susjednom Visu, što 1886. godine navodi općinu Komiža da uredi pristupni put do
pećine, postavi vrata i organizuje vodiče i do pećine i po pećini. Iste godine uređuje se i
Sparožna pećina kod Rijeke. Dvije godine kasnije uređena je pećina Sića kod Karlovca,
napravljene su stepenice i postavljena ograda oko jezera “da budući posjetioci ne padnu
u vodu”. Ova pećina je bila interesantna prije svega krajiškim oficirima stacioniranim u
kasarni u Bariloviću koji su, na neki način, i vodili brigu o pećini (Ott, 1971). Za vodu iz
pećinskog jezera se vjerovalo da je ljekovita. Članci u lokalnim novinama popularizira
ju obilazak pećine radi ljekovite vode, ali i pećinskih ukrasa. Karlovački fotograf Hinko
Krapek postavlja stepenice u pećini i ogradu oko jezera za sigurniji obilazak, a pravi
i prve fotografije. Organizuje i posjete, tako da je o pećini Siči 1889. godine izašao
članak i u jednim bečkim novinama. 1889. godine uređena je i osvijetljena te svečano
otvorena već spomenuta pećina Samograd kod Perušića (Božić, 1984).
Za početke speleoturizma u Hrvatskoj posebno su značajne Baračeve pećine kod Kr
šlja (Rakovica u blizini Ogulina, Lika) (Kovačević, 2003). One se spominju već 1874.
godine u djelu o vodi na kršu  I. T. Buneka, a desetak godina kasnije M. Kišpatić vrši
arheološka i paleontološka istraživanja, tako da i kulturna javnost, preko njegovih iz
vještaja, biva obaviještena o ovom značajnom kraškom fenomenu. Potaknut njihovom
50
iznimnom estetskom i kulturnom vrijednošću dr. Kišpatić potiče osnivanje ”Odbora za
istraživanje i uređenje Baračevih špilja” koji već 1892. godine postavlja željeznu kapi
ju na ulazu, uređuje stazu i gradi mostove na opasnijim mjestima. Pećine su i zvanično
otvorene za posjetioce 14. augusta 1892. godine uz bogat kulturni program. Za osvjet
ljenje pećine korištene su baklje. Uređenje pećina je obnovljeno 1898. godine. Kroz
dvadesetak godina pećine su imale značajnu posjetu turista, da bi pred Prvi svjetski rat
već bile zapuštene, a infrastruktura porušena.
I mnoge druge manje pećine bile su uređene za posjetu turista (Božić, 1984). Tako se
u Narodnim novinama iz 1897. godine može vidjeti da su Golubinjačke pećine kod
Lokava u Gorskom Kotaru privlačile veliki broj turista, posebno stranaca. I ovdje su
bili organizirani vodiči koji su turiste vodili do različitih kraških fenomena na površini
i drugi, koji su turiste vodili u Veliku pećinu. Uređenje pećine je obnovljeno 1923. go
dine. Na Dugom otoku su članovi Planinarsko-turističkog društva “Liburnija” iz Zadra
1900. godine uredili put do Strašne peći, postavili vrata na ulaz i proveli turističku
stazu kroz pećinu. Sa vlasnikom zemljišta je napravljena pogodba o ustupanju pećine
na korištenje, pa su tu dovodili turiste iz Zadra slijedećih desetak godina. U Gorskom
Kotaru je 1911. godine otkrivena pećina Lipa (danas poznata kao Lokvarka)  i već
slijedeće godine uređena za turističke posjete. Ponovo je uređena 1935. godine kada je
dobila i električnu rasvjetu. Na kraju treba spomenuti i malu pećinu Karle kod Dubrov
nika. Ona se nalazi u dvorištu kuće porodice Kordić u naselju Gruž i otkrivena je 1911.
godine. Već 1914. godine postala je prava turistička pećina sa betonskim stepenicama
kroz pećinu, električnom rasvjetom, vodičem, razglednicama (6 motiva) (slika 22) i
reklamnim oglasom u Dubrovačkom listu. Turistički je bila aktivna do Drugog svjet
skog rata kada je zatvorena. M. Kusijanović 1919. godine opisuje Močiljsku pećinu
kod Dubrovnika i pokušava je urediti za posjetu turista (Božičević, 1961). Zahvaljuju
ći radu splitskog speleologa U. Giromette 1926. godine je, uz svečanost, otvorena za
turističke posjete pećina Vranjača kod sela Kotlenice (Grimani 1971). Bila je otvorena
do Drugog svjetskog rata kada je uništena kompletna električna instalacija u pećini.
Članovi Planinarskog društva “Runolist” iz Zagreba  uredili su pećinu Vrlovku kod
sela Kamanja u blizini Ozlja (gradić nedaleko od Karlovca) i otvorili je 1927. godine.
Tom je prilikom štampana i brošura Spilja Vrlovka u Kamanju kod Ozlja. I Plitvička
jezera su imala svoje turističke pećine: Golubnjaču (slika 23), Pećinu Vile Jezerkinje,
Kostelčevu pećinu, Šupljaru i Pećinski park nad jezerom Okrugljak. Njih je 1928.
51
godine uredio ing. Premužić, graditelj poznate planinarske staze po Velebitu. U nekim
pećinama postavljena je i električna rasvjeta. Kao i u drugim pećinama u Hrvatskoj,
rasvjeta je uništena u Drugom sv. ratu.  Električnu rasvjetu je dobila između dva sv.
rata i pećina Biserujka na otoku Krku. U sklopu uređivanja puteva kroz Paklenicu
1937. godine, u Manitoj peći su izgrađene stepenice i ograde.
Poslije Drugog svjetskog rata osim pećina Golubnjače na Plitvicama, Vranjače na Mo
soru (kod Klisa) i Lokvarske pećine, koje su bile aktivne i ranije, a u kojima je infra
struktura u ratu potpuno uništena, posebno električne instalacije, otvorene su i druge
pećine za posjet, a i tri spomenute su revitalizirane. Božić (1974) navodi da je 1971.
godine u Hrvatskoj postojalo samo pet turističkih pećina koje imaju osvjetljenje, vodiča
i upravitelja (osim spomenutih još Vitezić pećina na Krku i pećina Vrelo kod Fužina).
Pored njih postoji još jedan broj pećina (13) koje imaju uređene staze kroz pećinu, ali
je potrebno vlastito svjetlo.
Cerovačke pećine (Gornja i Donja) kod Gračaca u Lici otkrivene su tridesetih godina
20. stoljeća, a za turizam su uređene i elektrificirane 1976. godine. To su najduže i
Slika 22. Pećina Karle kod Dubrovnika.
Slika 23. Pećina Golubnjača,
Plitvička jezera.
52
najljepše turističke pećine u Hrvatskoj sa 1.100 m staze za posjetioce u Donjoj i 850 m
u Gornjoj Cerovačkoj pećini. U neposrednoj blizini nalazio se i istoimeni motel. Ne
daleko od Cavtata 1978. godine otvorena je pećina Šipun. Iako mala – turistička staza
duga je svega 80 m, pećina ima vodiča i bogatu ponudu suvenira. J. Grgos je minira
jući kamen na imanju 1973. godine otvorio ulaz u pećinu veoma bogatu nakitom, koja
je po njemu dobila i ime. Već slijedeće godine pećina je elektrificirana i uređena staza
dužine 30 m. Obilazak traje desetak minuta. Pećina Vrelo kod Fužina u Gorskom ko
taru otkrivena je 1950. godine, također poslije miniranja u kamenolomu. Za turiste je
uređeno 180 m staze 1965. godine. Ispred pećine je napravljen lijep rekreacioni park.
Pećinom upravlja lokalno turističko društvo. Veternica pećina na obroncima Sljemena
u neposrednoj blizini Zagreba, iako poznata još od kraja 19. stoljeća i sa bogatim arhe
ološkim i paleontološkim nalazima, za posjetioce je otvorena tek 1977. godine. Uprav
ljanje pećinom je povjereno Komisiji za speleologiju Planinarskog saveza Hrvatske.
3.5  Razvoj speleoturizma u Srbiji
Historijske okolnosti nisu pogodovale razvoju speleoturizma u Srbiji. Najbogatije
oblasti sa kraškim fenomenima, pećine, jame i prerasti nalaze se u istočnoj Srbiji.
Iznenađuje, međutim, da istraživanja koja je provodio J. Cvijić, a poslije njega i brojni
istraživači pećina, nisu povukli za sobom i razvoj speleoturizma. Razlog tome je, vje
rovatno, saobraćajna izolovanost ovog kraja.
Prve pećine u Srbiji uređene za posjete turista su Prekonoška pećina kod Svrljiga i
Lazareva pećina kod Zlota u Kučaju (Lazarević, 1978). Iako je Zlotska pećina poznata
kao arheološko nalazište još od kraja 19. stoljeća (iskopavanja Hofmana, Žujovića,
Cvijića), obje su otvorene tek 1959. godine. U Lazarevoj pećini je za turiste uređena
staza duga 695 m u dijelovima bogatim pećinskim nakitom. Postoji stalna vodička
služba, a u blizini se nalazi i motel istog imena. Pećinu je nakon otvaranja posjećivalo
oko 6.000 turista (Gavrilović, 1960).  R. Lazarević je napisao malu monografiju o ovoj
pećini, a postoji i bogata ponuda suvenira. Prekonoška pećina kod Svrljiga je nakon
uređenja vrlo brzo napuštena. U kompleks Zlotskih pećina pored Lazareve pećine ula
zi još nekoliko pećina, ali je zbog svoje ljepote za posjete uređena samo Vernjikica.
Po vremenu postanka ubraja se u najstarije formirane pećine u kršu Balkana, sa izu
zetnim bogatstvom pećinskog nakita i ogromnim dvoranama. Do ulaza u pećinu po
trebno je pješačiti više od jednog sata stazom uklesanom u litice atraktivnog kanjona
53
Lazareve rijeke, tako da je za obilazak ove pećine potrebno 3 sata. Resavska pećina
je najpoznatija turistička pećina u Srbiji pa samim tim i najposjećenija. Istraživana je
od 1963.–1966. godine, a turistički uređena 1972. godine. Do 1991. godine po broju
posjetilaca bila je na drugom mjestu među turističkim pećinama u Jugoslaviji. Dužina
uređene staze je 960 metara. Imala je redovnu autobusku liniju sa Beogradom, a brigu
o pećini vodila je istoimena ugostiteljsko-turistička organizacija koja je imala bife,
restoran i prodavnicu suvenira.
Uređenje Resavske pećine je na neki način pokrenulo aktivniji odnos prema speleo
turizmu u Srbiji. Do 1980. godine uređeno je još šest pećina: Rajkova pećina (slika
24), Lazareva pećina, Vernjikica, Ceremošnja, Užička i Mermerna pećina (Lazarević,
1981). Pećina Ceremošnja u Kučevu je, kao jedna od najljepših pećina u Srbiji, bila
među prvima predviđena za turističku upotrebu – još 1950. godine, ali je zbog nemo
gućnosti prilaza otvorena tek 1980. godine. Za posjetioce je uređeno 520 m turističke
staze, a uz pećinu su izgrađeni još restoran i etnopark koji dopunjuju turističku po
nudu. Rajkova pećina kod Majdanpeka, iako istraživana vrlo rano (1894. g. za po
trebe vodosnabdijevanja rudnika), uređena je i otvorena za posjete tek 1975. godine
(Lazarević, 1981). Zbog obilja ukrasa i zanimljivih fenomena obilazak pećine traje
60 minuta stazom dugom 633 metra, koja prolazi dijelovima i riječnog i suhog hori
zonta pećine. Posjeta je zbog nedostatka bilo kakve reklame bila skromna – oko 5.000
Slika 24. Rajkova pećina kod Majdanpeka.
54
posjetilaca godišnje. Pećina Risovača kod Aranđelovca je značajna kao arheološko i
paleontološko nalazište pa je uređena kao podzemni muzej paliolitske (kamenodob
ne) kulture sa rekonstruisanim prizorima iz života prahistorijskog čovjeka. Otvorena
je 1987. godine, a za obilazak turista uređeni su gotovo svi pećinski kanali (ukupna
dužina pećine je 167 m).
Sve navedene turističke pećine nalaze se u istočnom dijelu Srbije. Jedina turistička
pećina u zapadnom dijelu je Potpećka pećina kod Užičke Požege. Kako pristupna
cesta do pećine nije bila asfaltirana, pećina kao turistički objekat nije dugo bila u
funkciji. Možda su i zbog toga podaci o dužini staze (400/976 m) ili godini otvaranja
(1981./1984.) u litaraturi različiti (Krešić, 1988; Obradović, 1988).
Jedina turistička pećina na prostoru Kosova je Mermerna pećina, u blizini Prištine (Pe
trović, 1975). Ukupna dužina kanala iznosi 1.260 m, a za turiste je uređeno 440 m. To je
jedina do sada poznata pećina ovakvih dimenzija formirana u mermerima na ovim prosto
rima, a možda i u svijetu. Zbog toga, a i zbog jedinstvene morfologije sa brojnim ukrasi
ma (aragonit) i jezerima, posjeta je bila vrlo značajna – oko 40.000 turista godišnje, što ju
je svrstavalo među najposjećenije turističke pećine Jugoslavije. Pećinom je od otvaranja
1976. godine upravljala posebna radna organizacija “Mermerna pećina” iz Lipljana.
3.6  Razvoj speleoturizma u Crnoj Gori
Za razvoj speleoturizma u Crnoj Gori najznačajnija je Lipska pećina (slika 25) kod
Cetinja (Habe, 1980). Ona se prvi put spominje u izvještajima sa putovanja ruskog
geografa Rovinskog osamdesetih godina 19. stoljeća te francuskog speleologa E. A.
Martela koji je 1893. godine posjetio Crnu Goru i obišao nekoliko pećina, a svoja za
pažanja objavio u poznatom djelu Les Abimes (Paris, 1894). Sredinom stoljeća Crnom
Gorom je prošao i W. Ebel koji u svom putopisu spominje Lipsku pećinu i Njegoševo
oduševljenje njenim ukrasima. Prva ekskurzija u Lipsku pećinu u kojoj su bili i akredi
tovani strani predstavnici organizovana je 1896. godine (Vučinić, 1966). Slijedeće su
godine napravljene kamene stepenice koje su omogućile sigurniji ulazak. Za turističko
korištenje Lipske pećine posebno je značajan rad G. Gessmanna,  sekretara Zemalj
skog muzeja u Gracu. On je 1905. godine istražio pećinu, napravio nacrt i snimio
prve fotografije sigastih nakupina te detaljno opisao morfologiju pećine u svom radu
Die Tropfsteinhöhle von Lipa in Montenegro. Iz naslova se vidi da je autor u pećini
55
prepoznao veoma značajan turistički potencijal, a u samom tekstu navodi i konkretne
podatke o dužini staze za posjetioce i načinu na koji bi trebalo izgraditi i osigurati sta
zu, uraditi osvjetljenje (acetilenskim svjetiljkama – način na koji je u to vrijeme bila
osvijetljena i Postojnska jama). Značaj Lipske pećine za turizam posebno je naglasio
i njemački speleolog dr. B. Wolf (1910), koji je, od 1908. do 1910. godine, istraživao
crnogorske pećine i o tome objavio rad Höhlenforschungen in Montenegro. Posebno
poglavlje tog rada posvećeno je značaju koji pećine mogu imati za turizam i to, prije
svih, Lipska pećina. I on spominje da ovu pećinu posjećuju strani turisti koji borave u
Crnoj Gori, ali da posebnu pažnju treba posvetiti reklamiranju ove pećine u hotelima
u Boki Kotorskoj.
Slika 25. Lipska pećina.
Lipska pećina je dugačka 2.500 m, a za turiste je uređeno oko 500 m staze. Najveća
posjećenost pećine bila je u godinama pred Drugi svjetski rat. Za osvjetljenje su kori
štene karbidne lampe (acetilensko svjetlo). Kasnije je zapostavljena, a umjetni rov se
na nekim dijelovima zarušio (Mihevc, 1983).
Za vrijeme Prvog svjetskog rata po naredbi austro-ugarske okupacione vlasti (slično
kao i u Bosni i Hercegovini) istraživane su pećine i u Crnoj Gori sa namjerom da se
otkriju izvori pitke vode. Poznati austrijski speleolog iz Linca G. Lahner u toj je ak
56
ciji istražio Boljanovića pećinu na ivici Njeguškog polja (Habe, 1980). Zbog iznimno
bogatih sigastih ukrasa, zasiganih stijena i pećinskih draperija rijetke ljepote brzo je
privukla pažnju posjetilaca, pa su okupacione vlasti u Negušima osnovale komitet
koji se brinuo oko otvaranja pećine za posjet turista. Izrađena su stepeništa i staze, a
pet velikih električnih reflektora osvjetljavalo je glavne pećinske prostorije. Pećina je
svečano otvorena 14. maja 1916. godine.
Osim Lipske i Boljanovića pećine, za posjetioce su bile interesantne i pećine na koje
su prizidani poznati crnogorski manastiri: Ostroški i Cetinjski manastir te manastir u
Dajbapskoj gori.
U periodu poslije Drugog svjetskog rata, u Crnoj Gori jedino je Lipska pećina kod Ceti
nja bila turistički aktivna negdje do 1960. godine. Posjetioci su koristili karbidne lampe
za osvjetljenje. Napravljen je i projekat uređenja Cetinjske pećine (Petrović, 1982), ali
on nikad nije realiziran.
3.7  Razvoj speleoturizma u Bosni i Hercegovini
Prve potvrđene posjete jednoj pećini u Bosni i Hercegovini potiču iz 16. stoljeća i
učinili su ih Dubrovčani, pisac J. Sorkočević i naučnik N. Gučetić. Oba su posjetili
Vjetrenicu u Popovu polju. Turski putopisac Evlija Čelebija prošao je kroz naše kra
jeve dva puta, 1660. i 1664. godine. Boravio je i u Popovu polju, za koje kaže da ima
“preko hiljadu jama, ali u njima nema vode. ... Čovjek može sići u ove jame i šetati
po njima” (Čelebija, 1996). Vjetrenicu, međutim, posebno ne spominje. Značajan je
podatak pravoslavnog kaluđera J. Pamučine koji u svom ljetopisu donosi opis svoje
šestosatne posjete Vjetrenici sa Hadži-begom Rizvanbegovićem 1830. godine (Pamu
čina, 1976). Iguman samostana u Zavali Hristofor Mijailović (1889, 1890) opisuje
prvih 600 metara pećine Vjetrenice i crta plan prvih 250 m kanala, što je ujedno i naj
stariji nacrt jedne pećine kod nas (Mulaomerović, 1992). U to vrijeme brojne posjete
su rezultirale i velikim uništavanjem pećinskog nakita.
Iako bi neke od posjeta Vjetrenici  danas okarakterisali kao turističke posjete, ipak se
o speleoturizmu može govoriti tek od kraja 19. stoljeća. Kao i većina drugih društve
nih i ekonomskih pojava koje su bile prisutne na evropskom zapadu, i turizam je kod
nas došao sa austro-ugarskom okupacijom, a kasnije upravom (krajem 19., odnosno,
početkom 20. stoljeća). Pećine u Bosni i Hercegovini na početku istraživanja nisu
57
gledane kao mogući turistički objekti
već, prije svega (a što je i razumlji
vo s obzirom na prilike), kao vojni
(rezerve šalitre), odnosno, privred
ni potencijal. U ovakva istraživanja
uključuju se kasnije i brojni pojedin
ci, uglavnom strani radnici, koje je
austro-ugarska uprava dovela u novu
zemlju. Ljepota i divlja privlačnost
nove zemlje, koja je do samo kojih
dvadesetak godina prije bila “terra in
cognita” za Evropljane, potakli su u
Sarajevu osnivanje društava “Bosnis
ch – hercegovinisch. Touristenklub in
Sarajevo” (osnovano 1892.) i “Natur
freunde” (osnovano 1906.), po uzoru na ostatak Austro-Ugarske. Prema Naputniku po
Sarajevu (Anon., 1913) ova su društva 1912. godine imala 200, odnosno 219 članova.
Oni, zajedno sa različitim istraživačima (šumari, vojni inženjeri, arheolozi, biolozi)
počinju svojim prijateljima otkrivati svijet bosansko-hercegovačkog podzemlja i tako
činiti prve turističke korake na ovom polju. Potpisi kao svjedočanstva njihovih posjeta
našim pećinama nalaze se  u velikom broju na zidovima pećina.
Prva pećina koja je zainteresovala domaće vlasti bila je baš pećina Vjetrenica u okvi
ru obimnih istraživanja kraških prostora Vojno-geografskog instituta (Jedlicka, 1884),
budući da je trebalo osigurati prijeko potrebnu vodu za uskotračnu prugu Čapljina
– Trebinje koja se tada gradila, a čija je trasa prolazila neposredno ispred pećine. Me
đutim, već tad su, osim potencijala vode, u njoj viđene i estetske vrijednosti (Riedel,
1888). Nastavak istraživanja proveo je J. Vavrović (1893, 1895) i napravio tehnički
nacrt pećine za prvih 700 metara. Kasnije su (1904.) inženjeri sarajevske željezničke
direkcije došli do Velikog jezera, snimili dio glavnog kanala i napravili plan. I pored
tih saznanja pećina Vjetrenica još uvijek ne privlači pažnju posjetilaca. Tako Turistički
vodič po Bosni i Hercegovini iz 1910. godine od znamenitosti na pruzi između Gabele
i Dubrovnika kod stanice Zavala spominje samo pravoslavni manastir, ali ne i pećinu
(Pojman & Neufeld, 1910). Na spomenuta istraživanja nastavljaju se speleološka ot
Slika 26. Najstariji nacrt Vjetrenice
(prema Mihajlović, 1890)
58
krića novih kanala koja je načinio Čeh Karel Absolon pred Prvi svjetski rat i koja su,
uz brojnu novootkrivenu pećinsku endemsku faunu, učinila ovu pećinu svjetski pozna
tom. Prvi svjetski rat je prekinuo daljnja istraživanja u pećini.
Jedine pećine koje se u tom vremenu spominju u nekoj vrsti vodiča (Bosanski glasnik
iz 1914. godine) jesu Hrustovača, kao pećina sa lijepim ukrasima, i obližnja Dabarska
pećina. Pored pećina spominju se i stari grad Kamengrad, vodopad na rijeci Blihi i
termalno vrelo u selu Tomina.
Slika 27. Mračna pećina u kanjonu Prače (prema razglednici iz 1961. godine).
Iz vremena pred Prvi svjetski rat potiču i prva nastojanja da se neke pećine urede za
turističku posjetu. O tome govore kamene stepenice koje od ulaza vode do velike dvo
rane u pećini Klokočevici (Klokotnici), nedaleko od Babinog dola na Igmanu. Igman
je vrlo rano otkriven kao vazdušna banja za Sarajevo, a probijene su i brojne trase
za željeznicu koja je služila za eksploataciju šume. I ulaz u Klokočevicu nalazi se uz
samu trasu šumske pruge. Drugi primjer je Mračna pećina u kanjonu Prače.
Ovaj kraj je detaljno istražio J. Daneš 1917. godine po nalogu vojne uprave, obišao
mnoge pećine i zabilježio brojne posjete austrijskih speleologa, ali i tradiciju po kojoj
su “Mračnu pećinu često posjećivali turisti iz Sarajeva” (Daneš, 1921). U pećini su i
59
danas sačuvane betonske stepenice sa željeznom ogradom (slika 27) kojima se od ulaza
silazi 8 m naniže do prve velike dvorane dugačke 40 m, široke 10 m i visoke od 6 do 8 m.
Zasigurno su napravljene prije Prvog svjetskog rata, u vrijeme kad se gradila uskotračna
pruga kroz kanjon Prače. Iz tog vremena zasigurno potiče i staza usječena u stijenu koja
vodi od rijeke uz strmi obronak od ulaza pećine, kao i vještački prošireni ulaz.
Poseban vid speleoturizma dokumentiraju nam prve razglednice vrela Bune u Blagaju
kod Mostara. Vrelo je velika pećina promjera desetak metara. Pored izvora Bune sagra
đena je halvetijska tekija vjerovatno još u 16. st. Iznad vrela se nalazi srednjevjekovni
grad Blagaj koji je bio stolno mjesto vlastelina Stjepana Vukčića Kosače. U stijenama
su se gnijezdili brojni lešinari – bjeloglavi supovi. Sve je to već od početka austro-
ugarske uprave priskrbilo Blagaju značaj važnog izletišta, odnosno turističke desti
nacije. Upravo su brojni turisti, koji se mogu vidjeti gotovo na svim razglednicama
Blagaja, željeli obići i unutrašnjost pećine. To im je omogućeno malim čamcem kojim
je upravljao neki domaći čovjek, a osiguranje čamca je bila sajla koja je povezivala
tekiju i unutrašnjost pećine (slika 28). Prve razglednice sa ovim motivom pojavljuju se
još krajem 19. stoljeća. Da li je na ovakav vid turizma domaće ljude potakao francuski
speleolog A. Martel, koji je 1893. godine sa čamcem istraživao vrelo Bune (slika 29)
(Martel, 1894; Andre et al., 1997; Kranjc, 1988) ili sličan obilazak Modre špilje na
otoku Biševu, koja je također u to vrijeme bila “hit” u monarhiji, teško je reći. U puto
pisnoj literuturi tog vremena o vrelu Bune se govori kao o “čudu” (Trevor, 1911).
Slika 28. Vrelo Bune na razglednici sa početka 20. stoljeća.
60
U periodu Kraljevine Jugoslavije nastavljena
su istraživanja Vjetrenice, kada nastaje i prva
monografija Pećina Vjetrenica u Hercegovini
autora Mihaila S. Radovanovića (1929). Po
red Radovanovića, Vjetrenicu su proučavali i J.
Cvijić, S. Milojević, K. Vilke i N. Janković. Oni
su 1934. godine izvršili i nivelmansko snimanje
Vjetrenice od ulaza do Velikog jezera. Sva ova
istraživanja, uz vjerovatni uticaj otvaranja broj
nih turističkih pećina u Sloveniji i Hrvatskoj,
potakla su izgradnju turističke staze u dužini od
oko 1.300 metara. Drugi svjetski rat prekinuo je
značajniji turistički razvoj ove pećine.
O speleoturizmu u ostalim pećinama najviše
nam govore potpisi posjetilaca koji su brojni u
Hrustovači kod Sanskog Mosta, Pećini kod Golubovića (Rogatica), Bijambarskoj pećini,
Vaganskoj pećini kod Šipova, Rastuši kod Teslića, Megari na Bjelašnici i mnogim dru
gim. Osim potpisa i rijetke fotografije pokazuju turističke obilaske naših pećina.
Iza Drugog svjetskog rata, poslije prvih napora u obnovi, 50-tih godina dolazi do iz
gradnje velikih hidro-energetskih kapaciteta u kraškim oblastima, što je neminovno
povuklo za sobom i značajan razvoj speleoloških istraživanja. U isto vrijeme, razvoj
turizma u pećinama Slovenije, Hrvatske i Srbije potaknut jednim općim zamahom spe
leologije, nakon što je u Postojni 1954. godine održan Prvi jugoslavenski speleološki
kongres, potakao je slične aktivnosti i u Bosni i Hercegovini. Nosilac speleoloških
istraživanja, zaštite i uređenja pećina bio je Zavod za zaštitu spomenika kulture i pri
rode BiH i Speleološko društvo Bosne i Hercegovine (osnovano 1956.).
1954. godine je tadašnjem Narodnom odboru sreza Trebinje skrenuta pažnja na izu
zetan značaj i privredni potencijal Vjetrenice radi njene zaštite, a upućuju se pozivi
Turističkom društvu u Trebinju, Turističkom savezu BiH i Direkciji željeznica da se
zajednički pristupi njenom uređenju. Već slijedeće godine postavljen je čuvar da bi
se omogućila posjeta samo u pratnji vodiča. 1955. i 1956. godine vršeni su pripremni
radovi u Zavali, da bi 1958. godine bila završena Studijska osnova za idejni projekat
Slika 29. Martelov crtež vrela Bune
(prema.: ��������
Andre et al., 1997)
61
uređenja i otvorenja pećine Vje
trenice u Zavali. Predviđeni rado
vi odvijali su se na samom ulazu u
pećinu i na dijelu ranije izgrađene
staze. Napravljeno je novih 270 m
staze do Velikog jezera i urađeno
električno osvjetljenje za prvih
600 m pećinskog kanala. Pećina
je otvorena za turističke posjete
1964. godine (Ržehak, 1965a). U
samoj Zavali napravljen je manji
ugostiteljski objekat RO ”Leotar”
iz Trebinja na koji se naslanjala
turistička eksploatacija (slika 30).
Odmah po otvorenju pećine zanimanje za posjetu je bilo veliko pa je i broj posjetilaca
rastao. Nastavljeni su i radovi na osvjetljenju pećine do Malog i Velikog jezera kao
najljepših pećinskih objekata (Ržehak, 1966).
Nekako u isto vrijeme Zavod za zaštitu spomenika kulture i prirode BiH pokreće ak
tivnosti na uređenju Bijambarske (srednje) pećine kod Olova (Ržehak, 1961, 1963) i
Mračne pećine u kanjonu Prače (Ržehak, 1963).
Mračna pećina je detaljnije istražena 1957. godine i, što je posebno interesantno, prvi
put njena unutrašnjost izmjerena preciznim teodolitima (Salihović, 1963). O ovome
je bilo govora na Trećem jugoslavenskom speleološkom kongresu u Sarajevu 1962.
godine. Iz diskusije nakon referata vidljivo je da su ove aktivnosti bile podloga za
uređenje pećine i njenu turističku ekspoloataciju, jer se iz diskusije koja je vođena vidi
da je u njoj prepoznata prirodna “atrakcija prvog reda” (Kanaet, 1963). S tim su se, s
obzirom na blizinu Sarajeva, pristupačnost i bogatstvo ukrasa, složili i drugi učesnici
kongresa.  Međutim, do realizacije uređenja ove pećine nikada nije došlo.
Prvi istraživački radovi u Bijambarskim pećinama u cilju njihovog uređenja i repre
zentiranja za potrebe turizma počinju 1957. godine. Izvršeno je istraživanje svih pećina
(Donje, Srednje i Gornje Bijambarske pećine i Đuričine pećine) te napravljeni planovi
zaštite i uređenja (Baučić & Ržehak, 1959). Sa radovima se počelo 1961. godine, ali
Slika 30. Ulaznica za Vjetrenicu.
62
od planiranih turističkih sadržaja na cijelom području Bijambara (jezero, manja hidro
centrala, manji hotel sa restoranom ) malo je učinjeno. I pored početka radova, već tad
je bilo dilema oko njenog uređenja – od otvaranja potpuno novog ulaza do problema
osvjetljenja (Ržehak, 1961b). U sredini krečnjačkog amfiteatra (u kome su smještene
pećine) 1971. godine je napravljan planinarski dom koji je dat na upravljanje PD “Zvi
jezda” iz Ilijaša. Ova planinarska organizacija je upravljala i turističkom pećinom, i u
najvećoj mjeri je krivac za brojna oštećenja pećine (pećina je bila pod nadzorom samo
u dane vikenda). Posjeta je isključivo zbog neadekvatne propagande bila dosta skro
mna – 1973. godine Vjetrenicu je posjetilo 6.120, Srednju Bijambarsku pećinu 1.200 i
Titovu pećinu 3.500 turista (Habe, 1974b).
Svojevrstan “speleoturistički zanos” tog vremena najbolje ilustruje slučaj pećine Pro
pastve na ušću rijeke Lim u Drinu, na zapadnim padinama planine Bujak. Mada je
pećina prilično nepristupačna, već je samo bogatstvo nakita (i očita speleoturistička
euforija oko Vjetrenice, Bijambara, Mračne pećine) bila dovoljna da se za njeno ču
vanje i održavanje zainteresuje Turističko društvo “Drina” iz Višegrada (Tadić, 1958).
Prilikom kasnijih istraživanja (Kulenović, 1979) nije prepoznat nikakav turistički po
tencijal ove pećine, prije svega zbog udaljenosti od komunikacija i većih naselja.
Do posljednjeg rata u Bosni i Hercegovini uređeno je i otvoreno još nekoliko pećina
za turističke posjete, ali isključivo zalaganjem lokalnih zajednica i grupa, bez da je
ukupna turistička privreda (agencije, hoteli, republičke turističke asocijacije) pokazala
bilo kakvog interesa. Tako je općina Bosansko Grahovo potaknuta paleontološkim
istraživanjima M. Maleza (Malez et al., 1978) i uz poticaj mještana sela Resanovci
odlučila da uredi pećinu za turističke posjete. Detaljna istraživanja pećine, a kasnije i
projekat njenog uređenja, napravio je R. Lazarević (Lazarević, 1982) sa speleološkom
grupom iz Valjeva. Pećina je za turiste otvorena 1979. godine. U turističke pećine
svakako treba ubrojati i Titovu pećinu kod Drvara, mada posjeta ovoj pećini nije pred
viđala obilazak i same pećine, već isključivo barake na ulazu u kojoj je bio namješten
mali muzej sa eksponatima koji su vezani za boravak maršala Tita i njemački desant
1944. godine. Hrustovačka pećina kod Sanskog Mosta (u dužini 300 m) i Rastuša peći
na kod Teslića (u dužini 180 m) bile su u pripremama za turističku upotrebu (Dujako
vić, 2004), ali te aktivnosti nisu nikad realizovane do kraja. Nije do kraja realizovana
ni ideja turističke speleološke transverzale koju je početkom osamdesetih pokrenuo
Savez speleologa Bosne i Hercegovine (Avdagić, 1983; Grbelja, 1980). Pred sami
63
posljednji rat (1992.–1995.) Speleološko društvo “Bosansko-hercegovački krš” iz Sa
rajeva uredilo je i otvorilo pećinu Orlovaču (ukupna dužina kanala 2.500 m) u selu
Sinjevo (općina Pale). Za turistički obilazak otkopan je stari prirodni ulaz, napravljena
kapija, a u pećini izgrađeno 220 m staze koja je obezbjeđivala budući nesmetan razvoj
pećinskih ukrasa (posebno bigrenih kada). Uz ulaz bila je sagrađena i mala drvena
prijemna kuća. Kao turistička pećina radila je svega nekoliko mjeseci.
64
4.  Stanje speleoturizma i trendovi
4.1  Stanje speleoturizma u svijetu i trendovi
Koliko stvarno ima interesa za speleoturizam u svijetu? Broj turističkih pećina u svije
tu nije moguće precizno odrediti, budući da se neke od pećina zatvaraju, a neke nove
otvaraju. Zhang & Jin (1996) navode da u svijetu postoji oko 800 turističkih pećina.
Prema podacima sa web stranice www.showcaves.com (koja se ipak mora uzeti sa
izvjesnom rezervom), može se govoriti o skoro 1.200 turističkih pećina, od čega naj
veći broj imaju SAD (176), Francuska (110), Japan (91), a zatim slijede Španija (65),
Australija (61), Njemačka (52), Italija (50), Kina (39), Velika Britanija (27), Grčka
(24), Austrija (24).
Procjene su da pećine godišnje posjeti preko 150 miliona posjetilaca, a da je prihod
oko 2,3 bilona US$ (Cigna & Burri, 2000). Neke od njih imaju stvarno zadivljujući
broj posjetilaca koji je u svakom pogledu koliko zavodljiv toliko i poticajan. Halli
day (1981) navodi da samo tri poznate američke pećine (Karsbad Caverns, Mammoth

Cave i Wind Cave) posjeti 2.500.000 turista svake godine. Treba reći da su ove tri
pećine i američki nacionalni parkovi.
Međutim, lista od 150 turističkih pećina koju donose Cigna & Burri (2000) pokazuje
da održivost (isplativost) neke turističke pećine ne zavisi isključivo od broja posjetila
ca. Dok na jednoj strani slovenački nacionalni park Škocjanske jame posjeti godišnje
50.000 turista, u isto vrijeme Postojnsku jamu posjeti 800.000 turista godišnje. Pećine
Wee Jasper sa 3.000 posjetilaca i Murrindal u Australiji sa 2.000 posjetilaca, pećina
Angelica u Brazilu sa 3.000 posjetilaca, pećina San Michele na Sardiniji (Italija) sa
3.000 posjetilaca ili pećine Metro, Te Hahi i Babylon koje zajedno posjeti 5.000 turista
godišnje, obezbjeđuju dovoljan prihod lokalnim zajednicama koji ih čini samoodrži
vim. Za primjer može poslužiti Snežna jam na Raduhi (Slovenija). Prilikom zadnje
posjete, u junu 2008. godine, podaci o posjeti se kreću oko 4.000 do 6.000 godišnje sa
stalnim rastom (Naraglav, 2008). Pri tome treba napomenuti da ovom pećinom uprav
lja lokalno speleološko društvo iz Prebolda (općina Žalec), da se pećina nalazi na
preko 1.600 m n. v., da do pećine vodi makadamski put dug više od 20 km i da nije na
65
glavnim turističkim pravcima u Sloveniji. To pokazuje da samo pravilno upravljanje,
uz stalne marketinške aktivnosti na promociji i popularizaciji destinacije, svaku turi
stičku pećinu može učiniti razvojnim faktorom lokalne zajednice.
Iako se posljednjih godina dešavaju brojne turbulencije u turizmu (Župan Rusković,
2008), speleoturizam dobija na zamahu, jer je on od svojih početaka bio preteča novog
turizma, odnosno alternativnog turizma. Nekoliko nasumice odabranih akvizicija spe
leoturizma, bilo da se radi o novim ulaganjima ili otvaranju novih turističkih pećina,
to najzornije pokazuje (prema: www.showcaves.com):
•	 1990. godine ponovo otvorena, nakon renoviranja električnih instalacija, pećina
Topolcai Tavas kod jezera Balaton u Mađarskoj;
•	 U Kanadi se 1990. godine otvara kao turistička La Grotte de Saint-Elzear (Quebec),
a 2008. godine pećina Tyendruaga (Ontario);
•	 1995. godine ponovo se otvara pećina (Mahharet) Jeita u Libanu;
•	 1995. godine počinju radovi na restauraciji Cathedral Caverns (Alabama), a 2000.
godine bivaju ponovo otvorene;
•	 U Brazilu se 1998. godine otvara za javnost Gruta de Botuvera (država Santa Catarina);
•	 1999. godine otvoren je speleološki muzej u Bellamar pećini (nedaleko od grada
Matanzas, Kuba);
•	 1970. godine zatvorena, da bi se 2000. godine ponovo otvorila sa novom el. rasvje
tom Goetz-Höhle (Meiningen, Njemačka);
•	 Nakon što je 2002. godine zatvorena, Einhorn pećina se 2003. godine ponovo otva
ra sa novom administracijom (Njemačka);
•	 2002. godine ponovo se sa novom administarcijom otvara i Sophiehöhle (Nürnberg,
Njemačka);
•	 2004. godine otvara se Schillathöhle kod Hessisch Oldendorfa (Njemačka);
•	 2006. godine ponovo se otvara Cub Run Cave  (u Mammoth Cave National Park,
Kentucky, USA);
•	 2006. godine otvara se Two Sisters Cave kao turistička pećina na Jamajci (Karipski
otoci);
•	 2007. godine u Carsbad Caverns (USA) gradi se novi centar za posjetioce koji košta
76 miliona $;
•	 2008. godine otvorena Herbstlabyrinth-Advent höhle (Hessen, Njemačka);
•	 2006. godine otvara se Al Hotta pećina u Omanu;
66
•	 2008. godine Ministarstvo turizma Omana donosi plan da za turističke posjete ob
novi pećinu Majlis-Al-Jin;
•	 2002. godine ponovo otvorena sa novim objektima Grotte des Demoiselles (Fran
cuska);
•	 2003. godine otvara se Grottes de Maxange (Dordogne, Francuska);
•	 U Austriji se 2007–2008. godine izvodi kompletno renoviranje pećina Dachstein-
Reiseneishöhle, Dachstein-Mammuthöhle i Koppenbrullhöhle;
•	 1991. godine otvara se za publiku Obir Tropfssteinhöhle (Austrija, uz granicu Slovenije);
•	 1994. godine otvara se za turiste Spannagelhöhle (Tirol, Austrija);
•	 Pećina Katerloch (Steiermark, Austrija) se od 2004. godine otvara samo za male
grupe posjetilaca (i to za 30 eura po osobi!);
•	 2008. godine otvaraju se Slough caverns (zapadno od Londona, UK).
I u našem bližem okruženju ulaganja i osavremenjivanje speleoturističke ponude su
stalna: 2002. godine gradi se novi ulaz (ulazna zgrada) u Postojnsku jamu sa vivariu
mom (Mihevc, 2004b), u Hurvatskoj su 2003. godine potpuno obnovljene Baračeve
pećine kod Rakovice na cesti Zagreb – Plitvice, a 2007. godine Turistička zajednica
općine Kučevo u Srbiji uređuje za turističke posjete pećinu Ravništarku i gradi veliki
prijemni objekat (restoran, prodavnica, infocentar).
Kao što se može vidjeti ulaganja u nove turističke pećine su stalna i značajna, među
tim, osim “klasičnog” speleoturizma “novom” turizmu je blizak i alternativni turizam
na kršu, posebno u pećinama, gdje se pojedinim skupinama obezbjeđuje posjeta ne
turističkim dijelovima pećina ili drugim kraškim fenomenima (Malečkar, 1991). Pri
tome ipak treba imati u vidu da alternativni speleoturizam u vidu trekinga po pećinama
i masovne speleološke posjete (organizovane ili neorganizovane) predstavljaju najve
ću opasnost za pećine (Kranjc, 1991).
4.2  Međunarodna organizacija turističkih pećina
Međunarodna asocijacija turističkih pećina – The International Show Caves Associa
tion (I.S.C.A.) je osnovana u novembru 1990. godine u Gengi (Italija) gradiću pozna
tom po svjetski poznatoj pećini Frasasi. Ciljevi organizacije su:
1. Promocija i podrška organizacijama, pojedincima i kompanijama koje su vlasnici ili
upravljaju turističkim pećinama;
67
2. Promocija zaštite i očuvanja pećina i jačanje javnog interesa za turističke pećine;
3. Promocija i poticaj razvoju duha saradnje i susretljivosti između upravitelja pećina.
Članice ISCA-e su: 26 turističkih pećina iz Australije (najpoznatije su Jenolan Caves)
i 4 pećine sa Novog Zelanda (najpoznatije su Waitomo Caves), Eisriesenwelt pećina
iz Austrije, 2 pećine sa Bermuda (Srednja Amerika), 9 turističkih pećina iz Kine, 14
pećina iz Češke Republike, 11 pećina iz  Francuske, 2 pećine iz Njemačke, Perama
pećina iz Grčke, 9 pećina iz Mađarske (najpoznatija je Baradla pećina u Aggtelek
nacionalnom parku koji je na UNESCO listi svjetske baštine), 11 pećina iz Italije, Slo
vačka administracija za pećine sa 12 pećina, Postojnska jama i Park Škocjanske jame iz
Slovenije, Cango Caves iz Južnoafričke Republike, Hwanseon pećina iz Južne Koreje, 4
pećine iz Španije, Lummelunda pećina iz Švedske, Dim Magarsi pećina iz Turske, White
Scar Cave iz Velike Britanije i 11 turističkih pećina iz Sjedinjenih Američkih Država.
Ova asocijacija svake četiri godine organizuje kongrese koji tematiziraju različite pro
bleme zaštite, uređenja i upravljanja turističkim pećinama.
4.3  SpelEoturizam u Sloveniji
Raspad Jugoslavije i ratna događanja unazadila su sve bivše republike unutar Jugoslavije.
To se osjetilo i na broju turista (Habe, 1991; Mihevc, 1993). Tako je, nakon posjete skoro
900.000 turista Postojnskoj jami u 1990. godini (većinom stranaca), taj broj u 1991. bio
svega 153.000 (Paternost, 2004), i to uglavnom u prvim mjesecima (oko polovice su
bili stranci). Kroz slijedećih deset godina taj se broj povećao na nešto više od 460.000
posjetilaca. Nastavljen je i razvoj i unapređenje Škocjanskih jama koje su 1999. godine
upisane na Ramsarsku listu vlažnih staništa kao prvo evropsko podzemno stanište.
Prema podacima za 2000. godinu (Paternost, 2004), Postojnska jama među turističkim
atrakcijama Slovenije zauzima prvo mjesto sa 48 % udjela u broju posjetilaca, Predja
mu posjeti 7 % inozemnih posjetilaca, a Škocjanske jame 5 %. To znači da 60 % svih
inozemnih turista posjeti 3 turističke pećine kao slovenačke atrakcije (ostale atrakcije
su: Ljubljanski stari grad, bolnica Franja, muzej u Kobaridu, Muzej u Ptuju, Savinjski
gaj u Mozirju, ergela Lipica i tvrđava na Bledu).
Pored turističkih pećina koje su otvorene u prethodnim godinama uređeni su i neki
rudnici u kojima je eksploatacija prestala te nekoliko novih turističkih pećina. Zvani
čno se u turističke pećine Slovenije ubrajaju slijedeće (Ramšak, 2004):
68
1. Dimnice, Matarsko podolje, Markovščina, Koper
2. Divaška jama, Divača, Sežana;
3. Pekel, Donja Savinjska dolina, Šempeter;
4. Jama pod Predjamskim gradom, Predjama, Postojna;
5. Kostanjeviška jama, Kostanjevica na Krki;
6. Križna jama, Cerknica;
7. Otoška jama, Postojna;
8. Pivka i Črna jama, Postojna;
9. Planinska jama, Planina, Postojna;
10. Rudnik olova i cinka Mežica, Mežica;
11. Rudnik žive Idrija – Antonijev rov, Idrija;
12. Snežna jama, Gornja Savinjska dolina, Raduha;
13. Sveta jama, Socerb, Postojna – Koper;
14. Škocjanske jame, Divača, Sežana;
15. Vilenica, Divača, Sežana;
16. Zelške jame, Rakov Škocjan, Rakek;
17. Železna jama, Gorjuša, Domžale;
18. Županova jama, vel. Lipljenje, Grosuplje;
19. Aragonitna Ravenska jama, Ravne, Cerkno;
20. Rotovnikova jama, Mozirje, Velenje;
21. Postojnska jama, Postojna;
22. Dantejeva jama, Tolmin;
23. Huda luknja, Velenje;
24. Jama pod Babjim Zobom, Bled;
25. Rudnik lignita Velenje, Velenje;
26. Velika ledenica u Paradani, Lokve.
Pećine do rednog broja 21. čine transver
zalu Turistične jame Slovenije (slika 31),
otvorenu 1995. godine (Anon.,  1995).
Interesantno je naglasiti da u ukupnom bro
ju posjetilaca slovenačkih turističkih pećina
udio Postojnske jame opada u korist manjih
i manje poznatih turističkih pećina. Tako je
Slika 31. Dnevnik transverzale.
69
u 1990. godini Postojnsku jamu posjetilo 90 % svih posjetilaca, Škocjanske jame 5,5
%, pećinu Pekel 2,4 %, a sve ostale 2 %. U 2001. godini Postojnsku jamu posjećuje
69,67 %, Škocjanske jame 8,7 %, rudnik žive Idrija 3,48 %, jama Pekel 2,24 %, Pred
jamu 2,1 %, rudnik u Mežici 2,02 %, pećinu Vilenicu 1,66 %, Kostanjevšku jamu 1,6
% turista, dok je ostale turističke pećine posjetilo 4,68 % turista (uz napomenu da je i
rudnik lignita u Velenju otvorio svoje podzemne hodnike turistima i imao udio u po
sjeti od 4,08 %) (Ramšak, 2004).
4.4  SPELEOTURIZAM U HRVATSKOJ
U novoj Hrvatskoj došlo je do značajnog razvoja speleoturizma, posebno kroz inici
jative lokalnih zajednica i pojedinaca. U speleoturizam može se ubrojati i nekoliko
podzemnih atrakcija koje su djelo čovjeka, i koje, i u Evropi, posebno poslije Drugog
sv. rata, postaju zanimljivi turistički objekti (stari rudnici, kamenolomi, vojne fortifi
kacije, podzemni vodovodi i sl.). Radi popularizacije speleoturizma, posebno među
planinarima i izletnicima, uređena je i transverzala po uređenim i pristupačnim peći
nama Hrvatske (slika 32).
Pećinsku turističku ponudu Hrvastke čine (Božić, 1999):
1. pećina Veternica, Sljeme, Zagreb;
2. Grkosova pećina, Samobor; ponuda
proširena poučnom stazom “Otruševac”;
3. pećina Vrlovka, Kamanje, Ozalj;
4. pećina Lokvarka, Lokve, Delnice;
5. pećina Vrelo, Fužine, Gorski Kotar;
nakon Domovinskog rata obnovljeni su
putevi i rasvjeta;
6. jama Baredine, Nova vas, Poreč; nova
turistička jama (i jedina u Hrvatskoj – du
boka 132 m) koju je uredio vlasnik ze
mljišta Silvio Legović (speleolog) i 1995.
godine otvorio za turističke posjete;
Slika 32. Dnevnik transverzale po turističkim
pećinama Hrvatske
70
7. pećina Biserujka, otok Krk; el. rasvjeta obnovljena 1997. godine;
8. Baračeve pećine, Rakovica, cesta Zagreb – Plitvice; potpuno obnovljene 2003. godine
9. Plitvičke pećine (Gornja i Donja Kaluđerova pećina, Šupljara, Modra pećina, pećina
Milke Trnine), Plitvička jezera;
10. pećina Samograd, Perušić, Lika; 1990. godine obnovljeni rasvjeta i staze u pećini;
11. Manita peć, Nacionalni park Paklenica; električna rasvjeta uvedena je 1991. godi
ne, a obnovljene su i staze u pećini;
12. Cerovačke pećine, Gračac;
13. pećina Vranjača, Kotlenica, planina Mosor;
14. Zmajeva pećina, Murvica, Brač; manja pećina, zanimljiva po velikom reljefu na
kome su prikazani zmaj i drugi prizori iz religijskog života; na ulazu u pećinu tragovi
kapelice; 1997. godine pećina je djelimično uređena;
15. Modra pećina, Biševo;
16. Talijanova buža – tunel za vodovod, Novalja, Pag; tunel za vodovod izgrađen u
1. st. n. e. kojim se voda iz Novaljskog polja dovodila u Novalju (rimski grad Kissa);
dužina tunela je 1.160 m, ima osam ozračnika, a za turiste je osvijetljeno nekoliko
stotina metara;
17. Tunelsko sklonište “Bunkeri”, Nacionalni park Paklenica; sklonište izgrađeno
1950. godine za sklanjanje ljudi u slučaju atomskog rata; ukupna dužina hodnika i
dvorana 550 m; otvoreno za turiste nakon Domovinskog rata kada je eksplozivom
srušen ulaz; ukupna dužina za turistički obilazak 200 m.
Potrebno je posebno upozoriti na jamu Baredine kod Poreča koja je, iako morfološki
vrlo zahtjevna za turističku prezentaciju i otvorena u vrlo nepovoljno vrijeme za turi
zam, pokazala svu vitalnost speleoturizma i njegove perspektive uz dobro vođenje i
pravilnu propagandu.
4.5  SPELEOTURIZAM U SRBIJI
U periodu poslije raspada Jugoslavije nastavile su sa radom Zlotske pećine (Lazareva
pećina i Vernjikica), pećina Ceremošnja, Rajkova pećina, Resavska pećina i pećina
Risovača.
71
Pećina Ravništarka uređena je za turističke posjete prije dvije godine po projektu dr.
R. Lazarevića. Nalazi se kod sela Ravnište, udaljenog 12 km od općinskog središta
Kučeva, na padinama Homoljskih planina. Od mnogo poznatije pećine Ceremošnje
udaljena je svega nekoliko kilometara. Pećinom upravlja Turistička organizacija Ku
čeva, koja je osim uređenja pećine u neposrednoj blizini izgradila i prijemni objekat sa
restoranom, prodavnicom suvenira i infocentrom.
Hadži-Prodanova pećina kod Ivanjice je u fazi uređenja za turističke posjete. Pećina je
bogata ukrasima od kojih se posebno izdvajaju debeli stalaktiti i stalagmiti te saljevi
(“okamenjeni vodopadi”). Uz to je ova pećina i bogato arheološko nalazište iz sred
njeg i mlađeg kamenog toba te starijeg željeznog doba.
Slika 33. Ulaz u pećinu Ravništarku
4.6. Speleoturizam u Crnoj Gori
Iako je u više navrata istican značaj i mogućnosti speleološkog turizma u Crnoj Gori
(Lješević et al., 1981), ni u periodu nakon ulaska u tržišnu privredu nije došlo do
uređenja bilo koje pećine za turizam. Cetinjska pećina koja je u većem stepenu bila
72
opremljena za turističke posjete, u posljednje vrijeme je u značajnoj mjeri devastirana.
Pa ipak razmišljanja na temu turističkog aktiviranja pećina u Crnoj Gori nisu zamrla. U
perspektivi speleoturizma vide se, pored Lipske pećine (A. Mihevc, usmeno saopštenje),
i Pećina nad Vražijim firovima (općina Bijelo Polje) i  Cetinjska pećina (Barović, 2003).
4.7 SpelEoturizam u Bosni i Hercegovini
Četverogodišnji rat u Bosni i Hercegovini (1992.–1995.) doveo je do potpune devasta
cije svih turističkih pećina u Bosni i Hercegovini. U poslijeratnoj obnovi vrlo je malo
pažnje posvećeno mogućnostima speleoturizma.
Srednja Bijambarska pećina bila je prva pećina koja je poslije rata ponovo obnovljena
sa ciljem obogaćivanja turističke ponude Kantona Sarajevo i unapređenja lokalnog ra
zvoja. Prilikom obnavljanja (1998.–2000.) nisu izvršene nikakve konsultacije sa stuč
nim ljudima za ovu oblast, pa je, iako su uložena znatna materijalna sredstva, rezultat
bio katastrofalan. Obnovljena je rasvjeta u pećini, koja je vrlo brzo bila van funkcije, a
i okolno uređenje izvedeno je ne vodeći računa o prirodnom okruženju (iako je pećina
radila samo u dane vikenda i sa zadnjom posjetom u 14:00 sati, duž staze do ulaza u
pećinu su postavljene svjetiljke, kao u sarajevskim parkovima, koje nisu imale nika
kvu funkciju). U Gornjoj Bijambarskoj pećini koja je vrlo značajna za kulturnu histo
riju, jer sadrži ostatke kamenih alatki starih oko 20.000 godina, postavljeni su stolovi
na kulturnim sedimentima. Uz to je upravljanje pećinom ponovo povjereno lokalnom
planinarskom društvu, koje nije imalo ni edukovanih vodiča ni plana upravljanja. Pe
ćina je za turističke posjete praktično bila zatvorena već nakon nekoliko mjeseci.
Nakon što je područje Bijambara proglašeno zaštićenim pejsažem odlukom Skupštine
Kantona Sarajevo (Anon., 2003), a briga o njemu povjerena JKP “Sarajevo šume”,
ponovo se javila ideja o potpunoj rekonstrukciji pećinske infrastrukture i neposredne
okolice. Projekat je finansirala Evropska Komisija, a predviđao je detaljna istraživanja
speleoloških objekata (Milanolo & Mulaomerović, 2007), izgradnju nove betonske
staze, postavljanje cijevi za električnu rasvjetu, novo sektorsko osvjetljavanje, izgrad
nju info kuće i savremenih sanitarija te novu vizuelnu identifikaciju. Projekat je u pot
punosti realiziran i Bijambarske pećine su otvorene za posjetu u ljeto 2007. godine.
Titova pećina u Drvaru obnovljena je u sklopu obnavljanja Muzeja “25. maj” i svečano
otvorena 25. maja 2006. godine (Borić, 2006). Ideja za obnovu historijskog kompleksa
73
jedne od najpoznatijih turističkih destinacija (200.000 posjetilaca prije rata) u bivšoj
Jugoslaviji potekla je od udruženja “Drvarska drenjina” koju su podržale lokalne vla
sti, ali ponajviše Američka organizacija za međunarodni razvoj (USAID). Cilj obnove
je isključivo ponovni razvoj historijskog i tranzitnog turizma.
U pećini Orlovači, u selu Sinjevo (općina Pale), ponovno uređenje turističkih staza po
četo je  2002. godine, po novom projektu koji je napravljen na Filozofskom fakultetu
u Istočnom Sarajevu (Dujaković, 2004). Napravljen je novi prilazni put i stepenište do
ulaza u pećinu, betoniran nastavak turističke staze u ukupnoj dužini od 560 m i obnov
ljena rasvjeta. Zbog slabe posjećenosti nema stalno radno vrijeme. Na usluzi je lokalni
vodič, a ne postoji nikakva ponuda suvenira ni drugih turističkih sadržaja.
Zauzimanjem Speleološke udruge “Vjetrenica – Popovo polje” zadnjih desetak godina
skrenuta je pažnja domaće javnosti na neadekvatan tretman pećine Vjetrenice kod Za
vale (općina Ravno) kao jedne od najvećih prirodnih vrijednosti Bosne i Hercegovine.
U toku posljednjeg rata potpuno je uništena električna instalacija, a i područje oko pe
ćine je minirano. Za promociju pećine Vjetrenice vrlo vrijedan prinos je monografija
Ive Lučića Vjetrenica – pogled u dušu zemlje, koja je ocijenjena najboljom knjigom iz
oblasti speleologije u svijetu za 2003. godinu. Zahvaljujući sredstvima Federalnog mi
nistarstva kulture obnovljena je rasvjeta, pokrenuta je kampanja nove valorizacije pećine
i inicijativa za upis na listu svjetske baštine (Šimić, 2004), ali ostaje i dalje neriješen pro
blem čuvanja i upravljanja ovom pećinom (Lučić, 2005; A. Du., 2008, 2009; Arifagić,
2008a, 2008b; Bećirbašić, 2008; Radoš, 2008). Većoj turističkoj posjeti najveća smetnja
je loš prilazni put u dužini od 4 km između općinskog središta Ravno i Zavale.
74
5.  PEĆINE KAO TURISTIČKI RESURSI BOSNE I HERCEGOVINE
U prethodnom poglavlju je spomenuto nekoliko pećina koje su vrlo rano počele privla
čiti pažnju posjetilaca: planinara, izletnika ili turista (Vjetrenica, Hrustovača, pećina
na vrelu Bune). Jedan broj pećina u Bosni i Hercegovini svojom veličinom i estetskim
vrijednostima može biti turistička atrakcija, ali je nepristupačnost i velika udaljenost
od glavnih putnih pravaca glavna prepreka za njihovu turističku eksploataciju. Kao
mogući turistički resurs za dalje razmatranje izabrane su samo one pećine koje imaju
povoljan položaj u saobraćajnom pogledu, neku vrstu turističke tradicije, značajne
estetske ili kulturne vrijednosti. To su: Megara u općini Hadžići (paleontološke i estet
ske vrijednosti), Hrustovača u općini Sanski Most (estetske i kulturne vrijednosti),
Hukavica u općini Velika Kladuša (kulturne vrijednosti), Rastuša (estetske vrijedno
sti), Klokočevica u općini Trnovo (lokacijska vrijednost), Djevojačka pećina u općini
Kladanj (kulturne i religijske vrijednosti), Srednja Bijambarska pećina u općini Ilijaš
(estetske i kulturne vrijednosti), Vjetrenica u općini Ravno (estetske, kulturne, pale
ontološke i biološke vrijednosti), Ledenica u općini Bosansko Grahovo (estetske vri
jednosti), Titova pećina (historijske vrijednosti), Mračna pećina u općini Prača – Pale
(estetske vrijednosti), Orlovača u općini Pale (estetske i paleontološke vrijednosti),
Vaganska pećina u općini Šipovo (estetske vrijednosti), Badanj u općini Stolac (kul
turne vrijednosti), Ledenjača u općini Foča (kulturne vrijednosti).
5.1  MEGARA
Pećina Megara, poznata još i pod nazivom Kuvija, nalazi se u blizini Sarajeva (slika 34)
u zapadnom dijelu planinskog sklopa Bjelašnice (Preslici planina, na sjeverozapadnoj
padini brda Orlovca). Najlakši pristup je od Tarčina, dolinom potoka Bioča (Bjelaš
nica) u početku asfaltnom, a kasnije dobrom makadamskom cestom prema Mehinoj
Luci i dalje, do Laništa, širokog proplanka gdje su se nekad nalazile šumarske kuće, a
danas uređeno izletište sa ognjištima i nadstrešnicama. Odatle do pećine vodi šumska
staza. Ulaz u pećinu nalazi se na 1.290 m apsolutne nadmorske visine. Od Laništa do
pećine je oko 500 m vazdušne linije, ali za uspon treba oko pola sata hoda.
75
U morfološkom pogledu pećina
je vrlo jednostavnog oblika i sa
stoji se od jednog jedinog kana
la ukupne dužine od nešto preko
220 metara. Od ulaza koji je do
sta prostran pećina se pruža pre
ma sjeveroistoku u obliku širo
kog i prostranog hodnika. Dužina
tog dijela je oko 30 m. Odatle se
prvac pružanja naglo mijenja i do
kraja pećine zadržava generalni
pravac prema jugoistoku. Na 60 m od ulaza hodnik se širi u prostranu dvoranu dužine
oko 70, najveće širine 25 i visine preko 10 metara. To je tzv. “Fialina dvorana”. Iza
ove dvorane pećina nastavlja nešto užim hodnikom u dužini od oko 30 m do završne
dvorane. Dimenzije ove dvorane su, također, impresivne: dužina oko 40 , širina 27 i
visina preko 13 metara.
Pećina Megara poznata je kao jedno od najbogatijih nalazišta pećinskog medvjeda
(Ursus spelaeus). Prva iskopavanja izvršio je F. Fiala (1892, 1893) iz Zemaljskog
muzeja Bosne i Hercegovine. Otkrića su imala velikog odjeka u tadašnjem naučnom
svijetu u Evropi, posebno zbog nalaza najveće lubanje pećinskog medvjeda (Fiala,
1892; Ćurčić, 1940) u ovom dijelu Evrope (radi poređenja, lubanje iz Megare veće su
od svih poznatih lubanja pećinskog medvjeda). Zbog toga je ovu pećinu kasnije posje
tio i poznati hrvatski geolog i paleontolog Dragutin Gorjanović Kramberger (Truhelka,
1907), čuveni otkrivač krapinskog pračovjeka (neandertalca). Značaj nalaza potakao
je i paleontološka iskopavanja koja je u 1970. godini izvršio M. Malez (1971) sa In
stituta za geologiju kvartata JAZU (danas HAZU) iz Zagreba, ali i kasnije obrade
prikupljenog materijala (Malez et al., 1979; Malez, 1980, 1990; Malez & Slišković,
1984, 1989; Malez, 1983).
Interesantno je napomenuti da upravo iz tog vremena (kraj 19. st.) potiče, odnosno da
je u ovoj pećini snimljena, i prva fotografija (slika 35) u unutrašnjosti jedne pećine u
Bosni i Hercegovini (Malez & Lenardić – Fabić, 1988). Na fotografiji se vidi i ženska
osoba koja je pećinu očito posjetila kao turista.
Slika 34. Položaj pećine Megare.
76
Gotovo cijela unutrašnjost pećine ispunjena je veoma bogatim sigastim tvorevinama:
stalagmitima, stalaktitima, stubovima, raznobojnim saljevima sa pojavom pećinskog
mlijeka, bigrenim kadama od kojih neke tokom cijele godine zadržavaju vodu. Posebno
je karakterističan saljev koji svojim izgledom
podsjeća na neku mitsku životinju i koji bi mogao
biti zaštitni znak pećine, pa čak i speleoturizma u
ovom dijelu BiH (slika 36). Po svom bogatstvu
pećinskih ukrasa pećina Megara se ubraja među
najljepše pećine u Bosni i Hercegovini. Osim
toga, na tlu pećine i danas se mogu naći brojne
kosti pećinskih medvjeda, a na bočnim zidovima
mogu se vidjeti brojni potpisi posjetilaca koji da
tiraju od početka 20. stoljeća do naših dana.
Mogućnosti uređenja pećine za privođenje turi
stičkoj namjeni su više nego povoljne (Mulaome
rović, 2001). Tlo je u pećini je uglavnom ravno
Slika 35. Fotografija iz Megare – najstarija fotografija iz neke pećine u BiH
(foto arhiv Zemaljskog muzeja u Sarajevu).
Slika 36. Stalagmit “Lav” iz Megare.
77
(ukupna razlika nivoa između ulaza i završne dvorane je oko 7 metara), izuzevši hodnik iz
među “Fialine dvorane” i završne dvorane koji se blago uspinje i gdje bi bili potrebni manji
zahvati na izgradnji turističke staze. Na ostalom dijelu bilo bi potrebno izvršiti samo manja
poravnavanja terena u završnoj dvorani, budući da je ona doslovno prekopana tokom pale
ontoloških istraživanja, ali i kasnijih “traganja” vojnika SFOR-a za sakrivenim oružjem.
Turistička staza bi bila jednosmjerna, osim u dvoranama koje zbog svoje monumental
nosti i bogatstva pećinskih ukrasa dozvoljavaju postavljanje i dvije staze. Tako bi uku
pna dužina turističke staze bila oko 350 m, a trajanje posjete između 35 i 45 minuta.
Što se pristupa do same pećine tiče, na Laništu postoje svi preduslovi za izgradnju pri
jemnog objekta (suveniri, snack bar) i prostranog parkinga. Već postoji i dobra šumska
staza prema pećini u dužini od oko 300 metara (širine oko 2 m) koja se može obogatiti
edukativnim panoima. U ostalom dijelu pristupa trebalo bi popraviti sadašnju šumsku
stazu i napraviti najmanje dva odmorišta.
I prometni položaj pećine Megare je izuzetno povoljan. Pećina se nalazi nedaleko od ma
gistralnog pravca Sarajevo – Mostar, glavne prometne i turističke komunikacije u Bosni
i Hercegovini. Do sela Gornja Bioča vodi dobra asfaltna cesta, a dalje do Laništa maka
damska. Ovaj dio bi trebalo bolje održavati kako bi bio omogućen pristup i autobusima.
5.2  HRUSTOVAČA
Pećina Hrustovača predstavlja najveći i najznačajniji speleološki objekat na području
općine Sanski Most (slika 37). Njena veličina, značajni kulturni ostaci, pećinski ukra
si i lagan pristup čine je veoma
interesantnom za moguću turi
stičku prezentaciju i eksploata
ciju. Pećina se nalazi na oko 12
km vazdušne linije od Sanskog
Mosta, a oko 1 km od sela Hru
stovo. Od sela do pećine ima još
oko 700 m seoskog puta kojim
za suhog vremena mogu saobra
ćati putnički automobili, a onda
se nastavlja široka pješačka sta
Slika 37. Položaj pećine Hrustovače.
78
za do same pećine. Pred ulazom u pećinu napravljene su kvalitetne drvene stepenice
(vjerovatno u toku arheoloških iskopavanja iza Drugog sv. rata).
Hrustovačka pećina smještena je u brdu Strane, otprilike na polovini njegove visine,
a iznad izvora potoka Glibaje. Širu okolinu pećine čine trijaski i kredni krečnjaci.
Nastanak pećine može se vezati uz rasjednu zonu  pravca pružanja SW–NE koja je,
kao i rasjedi koji su predisponirali druge kraške fenomene u okolini. Opšti izgled pe
ćine uvjetovan je, pored rasjedne zone koja je bila od presudne važnosti, i poprečnim
pukotinama čiji je pravac pružanja N–S. Upravo na jednoj takvoj pukotini formiran
je današnji ulaz u pećinu. Budući da se pećina nalazi na početku jedne suhe doline na
čijem dnu je vrelo potoka Glibaja, gotovo je sigurno da je pećina nastala  djelovanjem
vodenog toka koji se vremenom spustio u niže horizonte, a pećina ostala kao fosilni
kanal nekadašnjeg podzemnog toka.
Prvi opis pećine Hrustovače objavio je O. Krifka (1886) u ondašnjem speleološkom
časopisu Austrijskog turističkog kluba. R. Maldini (1906) opisuje Hrustovaču u Hrvat
skom planinaru. Prva istraživanja u Hrustovači, kao i u većini naših pećina, izveli su
speleobiolozi, pa se ona spominje u radovima Apfelbecka, Jeanela i Racovitze (Wolf,
1934–37). Potpis poznatog češkog speleologa i speleobiologa K. Absolona iz 1922.
godine nalazi se na zidu pri kraju pećine (slika 38). Osim speleobiologa i planinara
koji su se interesirali samo za specifične vidove sadržaja Hrustovačke pećine, prva
ozbiljna speleološka istraživanja izveo je dr. A. Polić (1940) sa saradnicima I. Tome
tinovićem i A. Kučanom. Pećina je istražena u dužini 1075 metara, od čega na glavni
kanal otpada 650 m, a na sporedni 425 m. Rezultat njihovog rada je geološka osnova
okoline pećine, morfološki opis pećine, tlocrt pećine i profil glavnog kanala.
1979. godine su članovi Jamarskog kluba “Željezničar” iz Ljubljane ponovo izvrši
li mjerenja cijele pećine (Lajovic &
Malečkar, 1983) i našli da je dužina

glavnog kanala (“Veliki rov”) 725,5
m, a sporednog kanala (“Zvezni rov”,
“Kanalizacija” i “Rov suhih ponvic”)
1.492 m.
Slika 38. Absolonov potpis iz 1922.
godine u posljednjoj dvorani Hrustovače.
79
Po svom obliku pećina Hrustovača je vrlo jednostavna i čine je dva dugačka podzemna
kanala. Glavni kanal ima pravac pružanja NE–SW koji u svojoj zadnjoj četvrtini pre
lazi u pravac SE–NW. Kanal uglavnom blago krivuda sa pojedinim odsjecima koji su
dugi oko 50 m. Sporedni kanal je vrlo izlomljen, a generalni pravci  pružanja su kao i
kod glavnog kanala.
Ulaz  pećine ima znatne dimenzije, širinu 15 i visinu 7 m, sa nadslojem od oko 30
metara. Ispred ulaza se nalazi zaravnjeni prostor većih dimenzija koji se blago sužava
na širinu ulaza. Upravo ovakav prostor kao i širok ulazni dio pećine omogućili su in
tenzivno korištenje tokom više historijskih perioda (slika 39).
Glavni kanal je skoro cijelom dužinom ravan, sa neznatnim podizanjem od ulaza pre
ma kraju pećine. Širina hodnika se kreće oko 10 m, ali na nekoliko mjesta kanal je
širok 20, odnosno 30 metara. Visina kanala kreće se od 3 m na ulazu (kod vrata) do
20-tak metara u prostoriji koja se nalazi otprilike na kraju prve trećine kanala. Pro
sječna visina kanala je oko 15 metara, a u poprečnom presjeku ima oblik kupole. Na
kraju glavnog kanala došlo je do urušavanja i kasnijeg zasigavanja što je dovelo do
prekida jednakomjernog pružanja kanala po širini i visini. Iza barijere glavni kanal je
po dimenzijama sličan i završava se kao izdužena dvorana.
Slika 39. Prostrani ulaz je bio idealno mjesto za prethistorijsko naselje.
80
Tlo pećine je uglavnom ravno. Manje neravnine uzrokovane su povremenim, manjim to
kovima nastalim kada se poveća količina vode koja se procjeđuje kroz tavanicu pećine. Tlo
je pokriveno crvenkasto-smeđom do crnom pećinskom ilovačom i pijeskom. Na nekoliko
mjesta primjećuje se kalcitna kora i manje bigrene kade kao i veći broj stalagmita.
Pećina nije bogata pećinskim nakitom ali je, na nekoliko mjesta, gdje se veća količina
vode procjeđivala sa površine u pećinu, došlo do formiranja velikih kalcitnih saljeva
i velikih stubova nastalih srastanjem stalagmita i stalaktita (na tri mjesta). Posebno je
pećinskim nakitom bogata predzadnja dvorana u kojoj ima veći broj saljeva i stubova
velikih dimezija. Ovi stubovi mogu biti zaštitni znak pećine.
Pećina Hrustovača je i značajno arheološko nalazište. Dojava o pojavi interesantnih
nalaza zemljanih posuda potakla je kustosa Zemaljskog muzeja u Sarajevu M. Mandi
ća da izvede probno iskopavanje (Mandić, 1940). Značaj nalaza (Korošec, 1946) po
takao je arheologe da odmah, nakon završetka rata, pristupe obimnom iskopavanju na
prostoru ulaznog dijela pećine (Benac, 1948). Pronađeni nalazi, prije svega keramika
sa karakterističnim načinom ukrašavanja i bijelom inkrustacijom (slike 40 i 41), poka
zuju da su pećinu nastanjivali pripadnici slavonske kulturne skupine za koje se smatra
da pripadaju periodu prelaska iz kamenih u metalna doba prethistorije, konkretnije
negdje početku bronzanog doba (okvirno oko 2.500 godina p. n. e.).
Pored veoma značajnih arheoloških nalaza po kojima je ova pećina poznata u arheo
loškim krugovima u Evropi, u samoj pećini je, u probnim sondama, otkopano više ko
mada kostiju pećinskog medvjeda (Ursus spelaeus). Paleontološka iskopavanja obavio
je u dva navrata, 1984. i 1987. godine M. Malez (Malez et al., 1988).
Slika 40. Ženski idol.
Slika 41. Slavonska keramika.
81
Pored tragova kultura iz daleke predhistorije u pećini se nalaze i tragovi boravka ljudi
koji su u zadnjih stotinjak godina posjećivali pećinu (potpisi na zidovima na kraju
glavnog kanala) kao i tragovi boravka ljudi tokom posljednje agresije na Bosnu i Her
cegovinu.
Prema datumima ostavljenim na zidovima pećine prvi se posjetioci pojavljuju već
krajem 19. st., dakle svega nekoliko godina poslije okupacije Bosne i Hercegovine.
Početkom 20. stoljeća pećinu posjećuje dovoljan broj posjetilaca da već 1914. godine
bude uvrštena u “opštu priručnu i adresnu knjigu” za Bosnu i Hercegovinu Bosanski
glasnik u kome se kaže da je Hrustovača “pećina osobito lijepog izgleda, preko dva km
duga sa lijepim sigama” (Anon., 1914).
M. Mandić u svom radu iz 1940. godine izričito navodi da je Hrustovačka pećina u
turističkom svijetu bila poznata, ali i da je, pored toga, ostala “posve neistražena”.
Nije poznato na osnovu čega iznosi tu tvrdnju, osim ako ga na to nije naveo veliki broj
potpisa posjetilaca.
Broj posjetilaca koji su samoinicijativno dolazili u pećinu radi estetskih vrijednosti, a
kasnije i spoznaja o kulturnim ostacima, potvrdili su njen značaj za Sanski Most, pa je
Slika 42. Završna dvorana pećine Hrustovače.
82
u svojim raspravama o ovom kraju spominju M. Karanović (1930) u svojoj raspravi o
Saničkoj župi i B. Bokan (1974) o Sanskom Mostu. Sve spomenute aktivnosti dovele
su i do prvih ozbiljnijih pokušaja organiziranog pristupa uvođenja Hrustovačke pećine
u turističke tokove. Tako je s kraja 70-tih godina prošlog stoljeća, na poziv Turističkog
društva Sanski Most, Hrustovačku pećinu posjetila grupa članova Jamarskog kluba
“Željezničar” iz Ljubljane, topografski snimila pećinu i dala prijedlog uređenja pećine
i okolice. Na poziv općine Sanski Most sa istim ciljem je 2000. godine, osim pećine
Hrustovače, istraženo još nekoliko pećina u okolici, u sklopu istraživanja speleoloških
objekata na području pregradnog mjesta buduće hidroelektane na Sani (Mulaomero
vić, 2000–2001).
Pećina Hrustovača ima gotovo idealne preduslove za turističku prezentaciju i eksplo
ataciju s obzirom da, pored estetskih i kulturnih vrijednosti, ima i veoma pogodan
položaj zbog blizine većeg gradskog središta (Sanski Most) i zaleđa (Unsko-sanski
kanton). Pristupne ceste i putevi postoje i potrebne su samo male popravke. Postojeću
makadamsku seosku cestu trebalo bi asfaltirati u dužini od 700 metara do prostora za
parking. Vlasnik obližnje vikendice je spreman da objekat ustupi za prijemni punkt i
manji restoran. U tom dijelu bi trebalo zabraniti bilo kakvu dalju izgradnju jer bi bila
narušena estetika prostora (Milašinović et al., 2008) – vidici prema dolini Sane. Blizi
na sela Hrustovo omogućava zapošljavanje lokalne radne snage (za izgradnju, kasnije
vodiči, čuvari i sl.).
Veličina pećine (hodnika i sala), pećinski ukrasi (slika 42), mogućnost jednostavnog
provođenja staze koja ne zahtijeva značajne intervencije ili bilo kakva oštećenja spe
leotema, mogućnost izgradnje odgovarajućih svjetlosnih efekata u dijelovima bez pe
ćinskog nakita jesu sa estetskog aspekta sasvim dovoljni za eksploataciju. Uski kanal
omogućava obilazak za manje grupe koje traže više nego turisti. Zbog značajne kolo
nije šišmiša Rhinolophus sp. posjetu bi trebalo ograničiti na grupe do 20 posjetilaca
i na maksimalni godišnji broj do 15.000. Također, osvjetljenje bi u dijelu pećine sa
šišmišima trebalo maksimalno prilagoditi njihovoj zaštiti.
Tragovi kultura, posebno slavonska keramika sa početka bronzanog doba mogu, uz
odgovarajuću prezentaciju na ulazu (panoi, vitrine, modeli ljudi), veoma efektno do
puniti sadržaj ponude ovog objekta. Isto se to može uraditi i sa tragovima pećinskog
medvjeda (dijelovi kostura, model u prirodnom okruženju i sl.).
83
Pećina Hrustovača uz to ima, kao rijetko koji speleološki objekat na širim prostorima,
veoma bogato prirodno i kulturno-historijsko okruženje koje može upotpuniti turistič
ku ponudu (pećina na vrelu Dabra, Fajtovačka pećina, vodopad Blihe, vrelo Zdene,
stari gradovi Kamengrad i Kamičak, termalne vode).
5.3  HUKAVICA
Na području općine Velika Kla
duša postoji nekoliko speleološ
kih objekata, ali samo je pećina
Hukavica s obzirom na veličinu,
kulturne ostatke, pećinske ukra
se i lagan pristup pogodna za
moguću turističku prezentaciju
(Osmanković & Mulaomerović,
2000–2001). Pećina se nalazi na
oko 13 km od Velike Kladuše
(slika 43), u neposrednoj blizini
sela Gornja Vidovska, u podnožju
brda Glavica. Od magistralnog puta Velika Kladuša – Cazin pećina je udaljena oko 7 km.
Pećina Hukavica formirana je u krečnjacima koji pripadaju formaciji tzv. karbonatnog
fliša gornje krede. Nastanak pećine predisponiran je tektonskom pukotinom pravca
pružanja NE–SW.
Oblikom je vrlo jednostavna i čini je jedan dugački pećinski kanal. Ukupno istražena
dužina je 281 m. Izgled kanala dozvoljava da se pećina može podijeliti na četiri cjeli
ne: Ulazni kanal, Velika dvorana, Veliki kanal i Niski kanal.
Ulazni kanal se prostire od ulaza u pećinu do prvog kamenog zida. Dužina mu je oko
33 metra. Širina kanala se kreće od 3,5 do 13 metara, a visina od 2 do 3 metra. Ula
zni kanal gotovo cijelom dužinom ima oblik tunela, da bi se na kraju proširio u malu
dvoranu. Dno kanala pokriveno je kamenom drobinom i na manjem dijelu pećinskom
ilovačom. Na kraju kanala je masivni kameni zid debljine 1,8 m. Od pećinskih ukrasa
u ovom dijelu pećine treba izdvojiti jedan lijep saljev.
Slika 43. Položaj pećine Hukavice.
84
Velika dvorana počinje odmah iza kamenog zida. Znatnih je dimenzija, širine oko 22
m, dužine 33,5 m i visine oko 12 m. Od pećinskih ukrasa značajnih za Veliku dvoranu
treba posebno izdvojiti veliki saljev bogat kalcitnim kristalima i bigrenim kadama koji
zauzima gotovo cijelu lijevu stranu iza ulaza u dvoranu (slika 44). Ovaj saljev je po
svojim dimenzijama i ljepoti najmarkantniji morfološki oblik i pećinski ukras u Huka
vici i mogao bi biti zaštitni znak pećine. Veća skupina stalaktita i manjih saljeva nalazi
se i na zidu dvorane iznad kamenog zida.
Veliki kanal se nastavlja na veliku dvoranu u pravcu sjeveroistoka. Na početku kanal
ima znatne dimenzije – širina 11 m i visinu 10 m, da bi se, prema kraju, postepeno
smanjivao do dimenzija: širina oko 5 m i visina oko 4 m. Veliki kanal se završava
kamenim zidom debljine 1,1 m koji ga u potpunosti zatvara. Na dnu zida ostavljen je
kvadratni propust dimenzija 1 x 0,5 m. Ukupna dužina ovog kanala je oko 80 m. U
ovom dijelu pećine nema nekih značajnijih ukrasa, tek nekoliko manjih skupina sta
laktita formiranih duž pukotine na stropu.
Niski kanal je ustvari prirodni produžetak Velikog kanala. U opisu je izdvojen isključi
vo zbog fizičkog pregrađivanja kamenim zidom, a i zbog naglog smanjenja dimenzija.
Od tragova kulture čovjeka treba posebno izdvojiti kameni zid na ulazu i dva kamena
pregradna zida (slike 45 i 46). Ovi zidovi su  vjerovatno ostatak neke hidrotehničke
Slika 44. Saljev iz velike dvorane
85
građevine. Ostaci maltera na stropu ulaza indiciraju mogućnost da je i cijeli ulaz bio
zazidan ili zatvoren zidom neke građevine, vjerovatno mlina. Takvi objekti su poznati
za povremenih ponora i vrela na našim hercegovačkim kraškim poljima. Spomenuti
pregradni zidovi su prema dostupnoj speleološkoj literaturi jedinstvena pojava u peći
nama na širem prostoru jugozapadnog Balkana.
Na prvom zidu nalazi se veći otvor kvadratnog oblika koji svojim dimenzijama omo
gućava nesmetan prolazak u Veliku dvoranu. Dimenzije otvora (gledano sa strane ula
za u pećinu) su: visina 1,6 i širina 0,64 m. Takve dimenzije omogućavaju siguran i
nesmetan prolazak čovjeka. Na pola debljine zida prolaz se, pravilno sa obje strane,
proširuje na širinu 0,88 m. Na početku proširenja, sa strana u zidu, na polovici visine,
nalaze se otvori kvadratnog oblika dimenzija 0,13 x 0,17 i dubine 0,13 i 0,50 m. Ulo
ga ovih proširenja je, može se pretpostaviti, da budu oslonac za osigurače zatvarača
(vrata) ovog otvora. Vrata su mogla biti uglavljena u prošireni dio, a njihova debljina
je bila maksimalno 0,15 m. Drugi zid, nešto tanji od prvoga, ima debljinu 1,1 metar. I
na njemu je izgrađen otvor dimenzija 1 x 0,5 m na prednjoj strani odnosno 1 x 0,8 m
na stražnjoj strani. I ovdje se širina otvora smanjuje na pola debljine zida, vjerovatno
za pridržavanje neke vrste zatvarača (vrata).
Slika 45. Vrata na prvom pregradnom zidu.
Slika 46. Otvor na drugom pregradnom zidu.
86
Kvalitet izrade zidova, njihovo današnje stanje, oblik i dimezije otvora upućuju na
moguću namjenu neke vrste zatvarača podzemnih vodenih akumulacija iz kojih se
regulisanim protokom ispušta voda kroz duži period. Kao jedinstveni kulturni tragovi
u pećinama naših krajeva oni trebaju zauzeti centralno mjesto u budućoj turističkoj
prezentaciji pećine.
Pećina Hukavica ima dobre preduslove za turističku prezentaciju i eksploataciju. Što
se prometnog položaja tiče, ona se nalazi na “vratima” Bosne i u blizini većih gradskih
središta (Velika Kladuša, Cazin, Bihać) i zaleđa (Unsko-sanski kanton). Pristupne ceste
i putevi postoje i potrebne su samo male popravke. Od zadnjih kuća do pećine trebalo
bi urediti jasno omeđenu stazu budući da se radi o privatnom zemljištu. Blizina sela
Gornja i Donja Vidovska omogućava zapošljavanje lokalne radne snage. Morfologija
pećine (hodnika i sala) i položaj pećinskih ukrasa pružaju mogućnost jednostavnog
provođenja turističke staze. Građevinske intervencije bi bile minimalne.
Tragovi hidrotehničkih objekata mogu, uz odgovarajuću prezentaciju na ulazu (panoi,
vitrine), veoma efektno dopuniti sadržaj same pećine, pogotovo ako bi se napravila
rekonstrukcija starog mlina na ulazu koji bi mogao poslužiti i kao prihvatni punkt
i prodavnica suvenira. Zbog dimenzija objekta i pristupa (kroz uska kamena vrata),
grupe posjetilaca treba ograničiti na maksimalno 15–20, što je i u skladu sa trajanjem
posjete (do 20 minuta).
Turistička pećina Hukavica bi učinila i raznovrsnijom sadašnju turističku ponudu kul
turnih i prirodnih atrakcija (brojni srednjovjekovni gradovi, termalna vrela, šume pito
mog kestena) u okolici Velike Kladuše.
5.4  RASTUŠA
Pećina Rastuša nalazi se u neposrednoj blizini istoimenog sela (zaselak Subotići, od
zadnjih kuća stotinjak metara), na padinama Hrnjinog brda, 12 km zračne linije od
Teslića (slika 47). Pećina je nastala zahvaljujući tektonskim pokretima u tercijaru i
kasnijim erozionim i korozionim procesima u krečnjačkim slojevima koji pripadaju
mlađem srednjem trijasu.
Morfologija pećine je jednostavna – glavni pećinski kanal sa nizom dvorana koji se
generalno proteže u pravcu sjever–jug i izlomljeni bočni kanal sa pravcima NE–SW
87
i NW–SE. U glavnom kanalu
dvorane su spojene širokim hod
nicima. Strop i bočne strane su
na pojedinim mjestima, posebno
u drugom dijelu kanala, bogato
zasigane pećinskim nakitom. Na
nekoliko mjesta u hodnicima ve
like površine zidova su prekrive
ne “leopardovom kožom” ili “hi
jeroglifima”, rijetkom pojavom u
pećinama. Na završetku glavnog
kanala nalazi se velika dvorana
sa većim brojem sigastih nakupina, stalagmita i stalaktita te brojnih malih draperija
izlučenih duž pukotina na bočnim zidovima. Stropove glavnog kanala na više mjesta
naseljavaju velike kolonije slijepih miševa. Tlo kanala je većim dijelom pokriveno
hiropteritom (guanom šišmiša). Bočni kanal je mnogo uži, nije tako bogat pećinskim
ukrasima, ali u završnom dijelu na većem broju mjesta se lijepo mogu vidjeti uglačane
stijene, tzv. “medvjeđa brušenja”, mjesta koja su pećinski medvjedi koristili kroz duži
vremenski period.
Kvartargeološka i paleontološka istraživanja, koja je izvršio M. Malez 1970. i 1972.
godine (Malez, 1971, 1973), pokazala su da je pećina Rastuša veoma značajan paleon
tološki i arheološki lokalitet (Malez et al., 1974, 1978, 1979). U iskopanim sondama
nađene su brojne kosti pećinskog medvjeda (Ursus spelaeus) te jedna kost pleistocen
skog vuka (Canis lupus). U sondi najbližoj ulazu, pored kostiju pećinskog medvjeda,
nađeni su i komadići drvenog ugljena zajedno sa nekoliko kamenih alatki  koje pripa
daju kulturi orinjasijena (procjenjena starost oko 20.000 godina), što pokazuje da su
ovu pećinu, kao svoje stanište, koristili i paleolitski lovci tokom posljednjeg ledenog
doba (Würm 3). Kasnijim iskopavanjima u ulaznom dijelu nađena je keltska keramika
i tragovi predhistorijske talionice željeza.
Nakon speleoloških i kvartargeoloških istraživanja na ulazu u pećinu je stavljena že
ljezna kapija (slika 48), a djelimično je uređena i turistička staza. Dovedena je i elek
trična rasvjeta, ali prave turističke upotrebe nikad nije bilo.  U posljednje vrijeme
Slika 47. Položaj pećine Rastuše.
88
pećina je služila za uzgajanje gljiva (Dujaković, 2004) što je narušilo mikroklimatske
i speleobiološke odnose u pećini.
Pećina bi zbog svojih estetskih vrijednosti i bogate kulturno-historijske prošlosti mo
gla postati značajna turistička atrakcija ovog kraja. Sadašnje stanje neposredne okoli
ce pećine bi trebalo maksimalno zaštititi od bilo kakve izgradnje u budućnosti, a sve
aktivnosti prijema gostiju trebale bi se odvijati u obližnjem selu. U samoj pećini bi
prostore za uzgoj gljiva trebalo obavezno očistiti od nanešenog materijala.
5.5  KLOKOČEVICA
Pećina Klokočevica ili Klokotnica se nalazi u blizini Sarajeva (slika 49), na istočnim
padinama Bjelašnice, u blizini hotela “Maršal” (Babin do). Ulaz u pećinu je na 1.340
m n. v. (radi poređenja spomenuti hotel je na 1.300 m n. v.). Da bi se došlo do pećine
treba od hotela krenuti asfaltnom cestom prema selu Šabićima i nakon stotinjak metara
skrenuti lijevo na šumsku stazu koja je u početku teško vidljiva jer je dobrim dijelom
zatrpana obrušenim materijalom prilikon gradnje nove ceste. Već nakon pedesetak me
tara staza izlazi na trasu nekadašnje šumske pruge široku oko 2 m, kojom se dolazi na
svega 10 m od ulaza. Od hotela do pećine važdušna udaljenost je oko 1 km. Dakle, što
Slika 48. Ulazni dio pećine.
89
se tiče položaja pećine i pristupa
do nje, može se reći da je on go
tovo idealan, jer je, sa neznatnim
intervencijama na malom dijelu
terena, moguće urediti pristupni
put kojim se od hotela do pećine
stiže laganom šetnjom za dvade
setak minuta.
Morfologija pećine je vrlo jedno
stavna – sastoji se od dva dijela:
ulaznog kanala i velike dvorane
(Ćurić & Ognjeva, 1950; Mulaomerović, 1991). Ulaz u pećinu ima izgled vrtače i
nastao je urušavanjem dijela pećine koji je imao najtanji strop. Ulazni kanal je skro
mnih dimenzija, dužine oko 10 m i širine svega nekoliko metara, sočivastog presjeka,
ali koji na sredini omogućava normalan prolazak. Na kraju kanala otvara se dvorana
nepravilnog kružnog oblika dimenzija 30 x 40 metara i visine preko 10 metara.
Pećina Klokočevica je značajna za bosansko-hercegovačku speleologiju jer se, osim
što se vrlo rano spominje među speleobiolozima (Wolf, 1934–37): Kulczynski, Fage,
Kratochvil (kao Kočovica pećina), Bezzi, Absolon (kao Klek kokovica pećina), vezuje i
za početke speleoturizma, budući da je, uz pećinu na vrelu Bune, čini se, jedna od prvih
pećina u našoj zemlji uređena za posjetu turista (Mulaomerović, 1991). Iako skromnih
dimenzija, njen je položaj na Igmanu kao privlačnom izletištu i vazdušnoj banji, potakao
nekoga, možda članove austro-ugarske “Section für Höhlenkunde des Oesterreichischen
Touristen Club”, da izgrade stepenice od lomljenog kamena koje su se sačuvale do našeg
vremena. Njihova dužina je oko 30 metara, a pružaju se od ulaza do male zaravni, otpri
like na sredini pećine, sa koje se pogledom može obuhvatiti cijela dvorana.
Pećina nije bogata ukrasima, što je sa speleološkog gledišta i normalno budući da se
radi o mlađoj pećini, koja je u najvećem dijelu nastala urušavanjem stropa. Ono što je
karakteristično za ovu pećinu, i na šta treba uputiti buduće posjetioce, jesu, pored histo
rijata pećine i endemske faune, debeli stalagmiti. Oni su nastali na nekoliko mjesta gdje
voda intenzivnije prokapava sa stropa. U daljem razvoju ovog morfološkog oblika, na
nekim su se stalagmitima formirale i male kamenice u kojima se sakuplja voda.
Slika 49. Položaj pećine Klokočevice.
90
Za uređenje pećine Klokočevice radi turističke upotrebe dimenzije hodnika i dvorane
nisu presudan faktor. Poznate su pećine od svega nekoliko desetina metara (pećina
Šipun kod Cavtata koja uspješno radi već 20-tak godina; pećine na Malti otkrivene
kopanjem bunara i u koje se ulazi uskim spiralnim stepenicama, sličnim onima u mu
narama džamija, do jedne jedine dvorane; Grgosova pećina kod Samobora i sl.) koje
godinama funkcioniraju kao turističke pećine.
Mogućnosti uređenja pećine za turističko razgledanje su više nego povoljne. Već su
ranije spomenuti lagan pristup i izgrađeno ulazno stepenište. Preostali dio staze po
dvorani mogao bi se lako izgraditi od materijala iz same pećine budući da je dno pokri
veno obrušenim kamenjem, a i konfiguracija tla – blagi nagib, ide tome na ruku. Staza
bi mogla ići duž zida dvorane i imati kružni tok, sa početkom i završetkom na zaravni
do koje vode stepenice. Za osvjetljenje bi se mogao koristiti mali el. agregat (kako to
rade u Snežnoj jami na Raduhi u Sloveniji)  smješten u objektu negdje pored staze (u
šumi). Ukupna dužina turističke staze bi bila oko 100 metara, a trajanje posjete izme
đu 15 i 20 minuta. U sklopu izgradnje staze bilo bi potrebno očistiti vrijedne pećinske
ukrase od naslaga čađi.
Posebna pogodnost pećine Klokočevice je njena blizina nekolicini planinarskih domo
va na šta je već ranije bilo upozoreno (Semiz, 1966), a posebno olimpijskim borilišti
ma. Pećina kao turistička ponuda u mnogome bi dopunila turističku ponudu Igmana i
Bjelašnice, izletišta koja godišnje posjeti preko 100.000 posjetilaca, a koja osim sport
skih aktivnosti ne nude nikakve druge sadržaje, posebno u ljetnjim mjesecima. Ogra
ničenje ove pećine su male dimenzije – jedna velika dvorana, čemu se mora prilagoditi
i veličina grupe posjetilaca.
Pristupni prostor može biti u okviru postojećeg hotela “Maršal” tako da se okolina
pećine može ostaviti netaknuta. Od hotela prilaz je regionalnom cestom prema selu
Šabići i tu bi trebalo napraviti odgovarajuću horizontalnu saobraćajnu signalizaciju i
upozorenja. Od asfaltne ceste do trase stare pruge potrebno je napraviti odgovarajući
prilaz koji ne zahtijeva posebno velike troškove.
5.6  DJEVOJAČKA PEĆINA
Djevojačka pećina se nalazi zapadno od Kladnj, gradića na magistralnom putu Saraje
vo–Tuzla (slika 49), nedaleko od sela Brateljevići. Pećina se u literaturi spominje kra
91
jem 19. stoljeća kao ”mjesto ljet
njeg klanjanja kladanjskih mu
slimana” (Lilek, 1899). U pećini
se, posljednji utorak pred Aliđun
(2. august), učila dova (posebna
molitva za kišu). Lilek spominje
i ”u krš utesane merdevine koje
služe kao mimbera” odakle je
imam govorio ”hudbu”. Pažnju
naučne javnosti na pećinu je ka
snije skrenuo V. Ržehak (1958),
ali bez značajnijeg odjeka među
istraživačima. Tek kasnije će to poći za rukom M. Hadžijahiću (1997, 1981).
Pećina ima prostran ulaz i na obje njegove strane nalaze se urezani crteži. Desna strana
je prekrivena mahovinom pa se tek na nekim mjestima crteži primjećuju. Nekoliko
njih pri samom dnu možda pripadaju najstarijoj fazi crteža u Djevojačkoj pećini. Li
jeva strana je slobodna i na njoj se nalazi više skupina crteža (slike 50 i 51) ukupne
dužine oko 10 m, a sadržaj čine prikazi konjanika, jelena, muškaraca, žene te različitih
simbola. Dosta crteža i potpisa iz kasnijeg vremena je urezano preko onih nastalih
ranije, a dosta je i oštećeno od kasnijih posjetilaca, budući da pećina sve do najnovijeg
vremena služi kao obredno mjesto bosanskih muslimana.
Slika 49. Položaj Djevojačke pećine.
Slika 50. Jeleni – bronzano doba.
 Slika 51. Jahač iz pećine – srednji vijek.
92
Hadžijahić je iz pećine u Brateljevićima prikazao tri skupine crteža: konjanike, uokvi
rena istačkana polja sa mačem i štitom te “konjanika na izduženom konju.” Vremenski
ih je odredio kao srednjovjekovne – od 14. do 16. stoljeća. Potaknut crtežom mača
kojeg je objavio Hadžijahić arheolog Đ. Basler (1980) je, prihvatio srednji vijek kao
vrijeme nastanka “mača”, ali je polja sa tačkama stavio u razdoblje 7.–8. stoljeće. U
drugom radu, u kome se osvrnuo na ovu pećinu, M. Hadžijahić (1981) prikaz mača
vezuje uz priču o svetom Gralu. Kasnija detaljnija istraživanja crteža (Basler & Mu
laomerović, 1984) pokazala su da je Hadžijahićev “mač”, ustvari, lik čovjeka kakvih
ima još nekoliko. Polja sa rupicama, kao i prikazi jelena, vremenski su određeni u
bronzano doba, a pitanje vremena urezivanja izdvojenih jahača ostalo je otvoreno.
Za srednji vijek govori ukupni prikaz sa likovima vrlo sličnim onima sa stećaka, a za
ranije vrijeme urezivanja način na koji su prikazani konjanici. Posljednja istraživanja
pokazuju da se u Djevojačkoj pećini može izdvojiti nekoliko razdoblja kada je ova
pećina služila kao obredno mjesto.
Pećinu su, možda, koristili već paleolitski lovci jer neki prikazi po potezima neobično
sliče na ureze u Pećini pod lipom kod Sokoca koji pripadaju najmlađem razdoblju
mlađe paleolitske umjetnosti. Ranom bronzanom dobu pripadaju polja sa tačkama i
vjerovatno neki jednostavni prikazi jelena. Složeniji poticaj stoji iza crtača jahača na
jelenu, ali kojem vremenu to pripada, teško je reći. Simbolika jelena je, kako je već
rečeno, prisutna u protohistorijskim periodima. Slični jeleni nalaze se na knemidama
(dijelu opreme koji štiti potkoljenicu) nađenim u jednom tumulu na Glasincu koji pri
pada halštatskom periodu. Izdvojeni prikazi konjanika vjerovatno pripadaju razdoblju
srednjeg vijeka. Ono što je zanimljivo kod prikaza konjanika jeste da i jedan i drugi
izlaze iz pećine.
Posebno su zanimljive tri ljudske figure. Jedan lik je žena koja je prikazana sa dugom
kosom ili prije sa ogrtačem preko glave koji pada do zemlje. Od pojedinosti najizra
ženije je, pored ogrtača, lice na kome su prikazane oči i nos. Drugi lik žene ima jasno
izražene grudi i vulvu, iako jednostavno naznačene (slika 52). Teško je ovom liku
odrediti značenje i vrijeme nastanka. Najbližu usporedbu moguće je naći u urezanom
crtežu “anđela” iz mjesta Tunkelbad kod sela Assiago u Italiji koji je okvirno vremen
ski određen u historijsko vrijeme (Diethelm, 1986). Treći lik, muškarac prikazan je sa
nedvosmislenim atributima šamana. Za sve ove likove željezno doba se čini najbližim
(Mulaomerović, 1998).
93
Kao što se vidi po crtežima, Djevojačka pećina
je služila kao sveto mjesto zasigurno od ranog
bronzanog doba pa sve do srednjeg vijeka. Ka
snije se poštovanje ovog mjesta nastavlja u ulo
zi dovišta koje pripada jurjevskom krugu koje
traje do našeg vremena. To ovoj pećini daje
izuzetan značaj kao jedinstvenom kulturnom
spomeniku.
Nakon posljednjih demokratskih izbora krajem
osamdesetih godina 20. stoljeća obnovljena je
tradicija Djevojačke pećine kao dovišta. Danas
je to, uz Ajvatovicu kod Prusca, najveće mjesto
zijareta (hodočasničke posjete) bosansko-her
cegovačkih muslimana. Uvedene su i promjene
tako da dovi prisustvuju i žene, a molitva koja se nekad učila na kraju pećine (u dijelu
koji se zove ”mihrab”) sada se uči napolju. Objekat kulta postao je ”djevojački grob”
(slika 53) koji posjećuju uglavnom žene i na koji ostavljaju zavjetne darove. U vrijeme
dove, krajem augusta (dova je pomaknuta iz ciklusa tzv. jurjevskih dova), pećinu po
  Slika 52. Lik žene sa naglašenim
polnim karakteristikama.
Slika 53. Djevojački grob sa darovima (peškir, tespih).
94
sjeti između 20.000–30.000 posjetilaca što je potaklo razmišljanja i o njenoj turističkoj
valorizaciji (Mulaomerović & Osmanković, 1998).
Za realizaciju Djevojačke pećine kao turističke destinacije nisu potrebni veliki infra
strukturni zahvati. Od sela Brateljevići (do kojeg od Kladnja vodi asfaltna cesta) do
pećine postoji dobra makadamska cesta koju bi trebalo redovno održavati (sad se odr
žava samo u vrijeme godišnje dove – molitve). Postojeće stepenište do ulaza je kva
litetno, ali bi trebalo obnoviti dva odmorišta (drvene klupe) koja je za starije osobe
napravio autor (J. Mulaomerović) u sklopu zaštite crteža (iskopani kanal sa sigurno
snom ogradom) prije nekoliko godina. U međuvremenu je lokalna zajednica napravila
improviziranu rasvjetu do djevojačkog groba (slika 54), koju bi trebalo demontirati i
napraviti novu u okviru osvjetljenja cjelokupne pećine. Prostor za parkiranje vozila
treba napraviti nekoliko stotina metara dalje, na prostoru napuštenih vojnih objekata.
Pristupni objekat bi trebalo napraviti odmah ispod pećine (na početku stepeništa). Ne
posrednu okolinu treba osloboditi improviziranog mobilijara koji se svake godine po
stavlja prigodom godišnje molitve i izgraditi prostor za odmor sa stolovima i klupama.
S obzirom na dvije vrste posjetilaca (oni koji dolaze radi kulta – velika većina i oni
koji dolaze da vide crteže, predmet kulta i samu pećinu) trebalo bi prilagoditi i stazu
Slika 54. Improvizirano osvjetljenje u pećini tokom godišnje molitve.
95
i osvjetljenje. Zbog veličine pećine nema potrebe za ograničavanjem broja posjetila
ca. Udaljenost od magistralne ceste Tuzla – Sarajevo (6 km) garantira da bi samo od
đačkih ekskurzija koje iz sjevero-istočne Bosne dolaze u Sarajevo, kao i od đaka koji
iz Sarajeva dolaze na časove u prirodi na obližnje izletište “Muška voda”, ova pećina
imala izuzetnu posjetu.
5.7 Pećine u zaštićenom pejsažu Bijambare
Područje Bijambara (koje je
2003. godine proglašeno zaštiće
nim pejzažom) nalazi se oko 40
km sjeverno od Sarajeva (slika
55). Ovo područje obuhvata 370
ha, a prosječna nadmorska visina
iznosi 950 m. Srednja Bijambar
ska pećina je jedna od glavnih
atrakcija ovog područja, a radovi
usmjereni na njeno uređenje za
posjete turista počeli su sredinom
20. stoljeća.
Pejzaž karakteriše crnogorična šuma uz povremenu pojavu alpskih pašnjaka, ali su se
na aluviju i riječnim sedimentima na dnu doline stvorile male bare i jezerca. Samo ime
”Bijambare” podsjeća na zemljište pokriveno manjim i većim barama, ili zemljište
koje se stalno ili povremeno plavi.
Sve pećine nastale su na mjestu kontakta između nepropusnih stijena i masivnih sred
njetrijaskih krečnjaka. Voda koja se nakuplja na području Bijambara, zajedno sa poto
cima Brodić i Bjelila, izvire na vrelu Orlje.
Teško je reći kada su započela prva speleološka istraživanja Bijambarskih pećina. Naj
stariji potpisi u unutrašnjosti pećine ukazuju na kraj 19. stoljeća. Nakon njih pećine po
sjećuju i istražuju članovi prvih bosanskoherceogovačkih planinarskih klubova kao što
su: ”Prijatelji prirode”, ”Kosmos” i HPD ”Bjelašnica”, koji su ostavili svoje potpise u
ovoj pećini, kao i u mnogim drugim pećinama u bližoj okolini Sarajeva. Nažalost, ovi
prvi istraživači nisu ostavili nikakve pisane dokumente, crteže ili fotografije iz pećine.
Slika 55. Položaj Bijambarskih pećina.
96
Kao i mnoge druge pećine u Bosni i
Hercegovini, Bijambarske pećine prvi
put spominju u svojim radovima spe
leobiolozi (Apfelbeck, 1901), nakon
otkrića novog tvrdokrilca (Antroher
pon stenocefalum).
Prve popularne tekstove o Bijambara
ma donose poznati bosanski planinari
Vejsil Ćurčić (1940) i Eugen Kurmi
čić (1944) u planinarskoj periodici, ali
u vrlo nesretno vrijeme – u godinama
Drugog svjetskog rata. Prva ozbiljnija
nastojanja da se kompleks Bijamba
ra valorizira na pravi način potiču iz
sredine pedesetih godina 20. stoljeća,
u okviru rada Republičkog zavoda za
zaštitu spomenika kulture i prirodnih rijetkosti Bosne i Hercegovine. Nastavljajući se
na radove I. Baučića, V. Ržehaka i H. Pašića, M. Malez vrši prva značajna speleološka
istraživanja Gornje, Donje i Srednje Bijambarske pećine sa iskopavanjima u svrhu
paleontoloških i arheoloških istraživanja (Malez, 1968).
Na području Bijambara postoji osam speleoloških objekata (slika 56): Srednja (Glavna)
Bijambarska pećina, Ledenjača, Donja Bijambarska pećina, Đuričina pećina, Gornja
Bijambarska pećina, Dimšina pećina, Ledenica i Nova pećina (Milanolo & Mulaome
rović, 2007). Za turističku upotrebu interesantne su samo Srednja Bijambarska pećina,
Gornja Bijambarska pećina i Đuričina pećina. Ostale mogu, zbog svojih morfoloških
osobina (aktivni ponori, jame) biti dio šire turističke ponude (edukativni sadržaji za
štićenog pejsaža).
5.7.1  Srednja (Glavna) Bijambarska pećina
Ovo je najduža pećina na ovom području (533 m) i uređena je za turističke posjete
(staze i rasvjeta). Treba napomenuti da se više od pola ove pećine trenutno nalazi izvan
granica zaštićenog područja, te stoga njena zaštita nije u potpunosti zagarantovana.
Slika 56. Međusobni položaj pećina.
97
Pećina se pruža duž vertikalne pukotine koja je i uzrokovala njen nastanak. Pećina je
u prošlosti služila kao ponor, drugim riječima kao odvod za vodu koja se akumulirala
unutar šireg područja Bijambara. Danas u pećini nema vode (jer ponire u Donjoj peći
ni), a samo povremeno se stvaraju mala jezerca tokom kišnih perioda.
Srednja Bijambarska pećina je morfološki jednostavna i sastoji se od ulaznog dijela
(slika 57) i tri duge dvorane koje su međusobno povezane. Ova podjela na 4 dvorane
potječe iz prvih opisa pećine, i sa morfološkog stanovišta je dosta proizvoljna. Ustvari,
prve tri dvorane su dio jedinstvenog kanala koji se pruža u smjeru sjeverozapada, sve
dok se ne sastavi sa drugim hodnikom koji se pruža iz pravca zapada. Nakon uskog
prolaza, koji je djelomično povećan putem uklanjanja sedimenata tokom ranijih ure
đenja u turističke svrhe, pećina se naglo širi. Ovaj dio (četvrta dvorana) je zbog svoje
akustičnosti nazvan “Muzička dvorana”, a vjerovatno je nastala spajanjem različitih
kanala (većina njih sa kružnim presjekom) čiji se ostaci još uvijek mogu vidjeti na
plafonu dvorane.
Dužina dvorana kreće se od 30 do 80 metara, a njihova širina je od 18 do preko 30
metara. Njihova visina doseže u Muzičkoj dvorani preko 12 metara. Cijela pećina je
Slika 57. Ulazna dvorana
98
prekrivena debelim slojem pećinske ilovače po kojoj su se istaložili različiti pećinski
ukrasi, bigrene kade, stalagmiti i kalcitne prevlake.
Osim po veličini, Srednja Bijambarska pećina se izdvaja i po bogatstvu sigastih tvore
vina i pećinskih ukrasa. Većina ih je izlučena duž zidova, a u zadnjoj dvorani i na tlu i
po stropu. Neki od njih su vrlo reprezentativni kao orguljasta zavjesa koja je izlučena
u kupolastom udubljenju. Ono što je još jedna od karakteristika Srednje Bijambarske
pećine je veliko bogatstvo stalaktita na stropu. Boje sigastih tvorevina variraju, od
mliječno bijele, preko sive i crne do crvenkastosmeđe.
Velike dvorane, bogatstvo sigastih ukrasa, neposredna okolica bogata šumama kao i
dobar prometni položaj na komunikaciji Sarajevo – Tuzla bili su i osnovni motivi da se
Srednja Bijambarska pećina valorizira i kao turistički objekt u sklopu jednog rekreaci
onog centra. Radovi su započeti krajem šezdesetih godina 20. stoljeća i sa prekidima
traju do danas sa različitim intenzitetom i kvalitetom.
5.7.2  Đuričina pećina
Glavni ulaz u pećinu je na širokom i strmom udubljenju terena. U prvom dijelu tlo
pokrivaju drveće i trava, dok je u nižem dijelu još uvijek vidljivo originalno urušeno
kamenje, tako da je pravi ulaz u pećinu
na dnu vrtačastog udubljenja (nekadaš
njeg ponora). Nakon nekoliko metera,
pećina vodi do SZ–JI pukotine na kojoj
se nastavlja preostali dio pećine. Ovaj
dio je velika dvorana koja se proteže
uzduž pukotine sa širokim otvorom na
površini stropa pećine, tako da se prvi
dio pećine čini zapravo jedan prirodni
kameni most (slika 58).
Zbog same morfologije pećine, snijeg
koji pada kroz otvor na plafonu se na
kuplja tokom zime, a drveće oko ulaza
i visoki zidovi pećine ga štite od sun
ca. Pored toga, u pećini se vjerovatno
Slika 58. Đuričina pećina.
99
nakuplja hladni zrak koji omogućava stabilnu termalnu stratifikaciju. To sve skupa
omogućava da led i snijeg traju sve do kasnog proljeća i ranog ljeta, a ponekad i tokom
cijele godine. Upravo taj rijetki fenomen u kršu može biti interesantan i u ukupnoj
turističkoj ponudi Bijambara.
5.7.3  Gornja Bijambarska pećina
Gornja pećina je najstarija pećina na prostoru Bijambara. To nije veliki speleološki
objekat, ali je veoma značajno arheološko nalazište (slika 59). Istraživanja je proveo
hrvatski paleontolog M. Malez 1967. godine.
Ulaz u pećinu, širine 16 i visine 12 metara kao i jugozapadna orijentacija, nudi odlične
uslove za boravište prahistorijskih ljudi. Lijevi hodnik i ulazna dvorana su ispunjeni
sedimentima, dok je u desnom hodniku tlo sastavljeno od stijena na kojima su se to
kom vremena natoložile debele sigaste tvorevine.
Najstariji sedimenti vidljivi na presjeku probne sonde iskopane na ulazu lijevog hod
nika pripadaju Würm II–III interstadijalu. U sloju iznad njih, sačinjenom od različitih
ilovača i sitnog oštrobridnog kamenja, a nastalom tokom zahlađenja Würm III, nađeni
Slika 59. Gornja Bijambarska pećina.
100
su brojni ostaci kvartarne faune, ali i kameno oruđe predhistorijskih stanovnika ovih
krajeva (kultura epigravetiena). U najgornjem sloju sa humusom nađeni su ostaci ke
ramike iz bronzanog doba.
U sklopu daljnjeg uređenja svakako treba ukloniti dvije postojeće masivne klupe koje
su izgrađene na sedimentima koji sadrže ostatke kulture čovjeka, ali i povećati prisu
stvo službenika parka u ovom prostoru (Mulaomerović & Osmanković, 2009).
5.8  VJETRENICA
Pećina Vjetrenica je jedana od
najznačajnijih pećina, ne samo
u Bosni i Hercegovini ili prosto
rima Balkana, već u svjetskim
razmjerama (Lučić, 2004). Jedin
stveni prirodni fenomeni (jak vje
tar koji ljeti puše iz pećine, a zimi
u pećinu), raznovrsna morfologi
ja, podzemna jezera i ponajviše
jedinstveno bogatstvo podzemne
(u većini slučajeva endemične)
faune i njena brojnost, učinili su
da Vjetrenica bude jedan od prvih spomenika prirode iz Bosne i Hercegovine na putu
kandidature za UNESCO-ovu listu svjetske prirodne baštine (Lučić et al., 2005).
Vjetrenica se nalazi nedaleko od zadnjih kuća Zavale, seoceta udaljenog oko 4 km
od općinskog središta Ravno smještenog u zapadnom dijelu Popova polja (slika 60).
Iako putne komunikacije danas predstavljaju dobar dio problema slabe posjećenosti
Vjetrenice – uski makadamski put od Ravnog, malogranični promet prema Slanom
(Hrvatska) – one će u bliskoj budućnosti biti jedan od važnih činilaca izuzetne atrak
tivnosti, jer će dobrom asfaltnom cestom povezivati Mostar sa Dubrovnikom (najkraći
put), i tako postati važnom destinacijom za sve turiste koji posjećuju ova dva grada,
odnosno Međugorje.
Ulaz u pećinu udaljen je od Zavale 300 m u pravcu istoka, nekadašnjom trasom stare
željezničke pruge, a danas uskom asfaltnom cestom. Pred ulazom je prostrani plato
Slika 60. Položaj Vjetrenice.
101
dovoljan da primi i najveću grupu posjetilaca. Već na platou se osjeća jak vjetar, a sa
približavanjem ulazu njegovo strujanje se sve više pojačava.
Današnji ulaz ima dimenzije 7 x 3 metra i zaštićen je željeznim rešetkastim vratima
(slika 61). Odmah iza vrata na desnom zidu se nalaze dva plitka reljefa sa predstavama
lova (slika 62) i viteškog turnira. Predstave su kopoziciono, stilski i simbolički identič
ne likovnim predstavama
na stećcima, srednjovje
kovnim spomenicima pri
padnika Crkve Bosanske,
tako da se sa sigurnošću
mogu staviti u period sred
njeg vijeka (14.–15. st.).
Njihova simbolika, ma ko
liko na prvi pogled govo
rila o profanim situacijama
iz života na srednjovjekvo
nim dvorovima, u suštini
Slika 61. Ulazna kapija.
Slika 62. Reljef na ulazu.
102
simboličkim jezikom govori o doktrinarnom načelu Crkve bosanske – o svijetu u ko
jem se vodi neprekidna borba dobra i zla, svjetla i tame. Tumačenje uloge tih likovnih
predstava ide od grobnne oznake (zamjena za stećak), simboličkog znaka da je to ulaz
u svijet mrtvih (Wenzel, 1961), do pretpostavke da je na ulazu u pećinu nekad bila hiža
Bosanske crkve (Mulaomerović, 1998).
Odmah iza ovog dijela pećinski kanal se sužava, a i visina se smanjuje. Na tom dijelu
osjeća se najveći vjetar koji obavezno gasi svaku acetilensku rasvjetu. Dužina ovog
dijela je oko 30 m. Kanal se zatim širi u prvu dvoranu Vjetrenice. Njena dužina od oko
40 m i širina 10–15 metara pokazuju već na početku glavne morfološke karakteristike
kanala Vjetrenice (slika 63): tlo pokriveno drobinskim materijalom, relativno malo
sigastih ukrasa, razvoj dvorana duž slojnih ploha, impresivne dimenzije. Slična je,
po morfologiji, i slijedeća dvorana u kojoj su stari pisci prepoznali različite zvukove,
pa otuda i dali imena ovom dijelu pećine “Žrvanj”, “Mlin” i “Bubanj” (Sorkočević,
Pamučina, Mihajlović). Ova dvorana završava se suženjem koje se u nastavku širi u
kanal u kome se pojavljuju prve značajnije skupine sigastih ukrasa, prije svega stubova
Slika 63. “Tipični” izgled kanala Vjetrenice.
103
i stalagmitskih saljeva. Na stubovima su brojni potpisi posjetilaca s kraja 19. – početka
20. stoljeća jer se ovdje završavala njihova posjeta Vjetrenici.
U nastavku iza stubova dolazi se do prva dva manja jezera koja su aktivna samo poslije
velikih kiša i koja uglavnom presuše. Ovdje se turistička staza izgrađena prije Drugog
sv. rata račva, od čega jedan krak ide prema Donjoj Vjetrenici u koju se spušta preko
desetak metara visokih kamenih stepenica. Završetak stepenica je i kraj vještačke staze
u ovom dijelu i do prvog jezera u Donjoj Vjetrenici silazi se preko kamenih blokova.
Uz nekoliko lijepih saljeva ovdje se može vidjeti i sva raskoš vodene erozije. Ulazak
u Donju Vjetrenicu ipak treba biti rezervisan samo za male ili specijalističke grupe
posjetilaca.
U nastavku drugog jezera cijelom dužinom kanala prostiru se sigaste kade. Ljeti su
suhe, a u kišnim mjesecima voda se prelijeva iz jedne u drugu. Kod H. Mihajlovića,
koji je u svom opisu Vjetrenice donio i prvi nacrt pećine, ovaj dio se naziva “pjati” kao
jedan od prvih naziva kod nas za neki pećinski ukras nastao taloženjem. Nešto ranije u
svom opisu on stalaktite naziva “čejreci” zbog sličnosti sa obješenim komadima suhog
mesa. Na mjestu gdje se završavaju sigaste kade glavni kanal skreće pod uglom od 90o
u pravcu jugozapada, dok se u njihovom produžetku nalazi jedna od najljepših dvora
na Vjetrenice – Zlatna dvorana. Iako duga svega oko 45 metara, veliki žuti saljev koji
zauzima gotovo cijelu lijevu stranu zida i koji prema tlu prelazi u sigaste kade takvog
je volumena i estetskih vrijednosti da predstavlja simbol Vjetrenice.
Glavni kanal se nakon spomenutog skretanja pruža pravolinijski u dužini od oko 180
metara. Tlo je pokriveno kamenjem, a od ukrasa vrijedno je spomenuti nizove stakal
tita na stropu. Pri kraju ovog kanala nalazi se još jedno manje jezero. Na mjestu gdje
kanal skreće pod pravim uglom prema jugoistoku nalazi se jedna od najljepših naku
pina stalagmita, prepoznata već od prvih istraživača kao “Tursko groblje”. Najveći od
njih dostiže visinu od 3,5 m. U nastavku staza vodi da tzv. “Hajdučkog stola”, skupine
kamenih blokova koji su postavljeni kao sto i stolice i imaju turističku namjenu – kao
završetak turističkog dijela staze.
Od “Hajdučkog stola” izgrađena je staza koja vodi glavnim kanalom sve do Velikog
jezera, najveće površine pod vodom u Vjetrenici. Staza vodi do dva mjesta na obali
jezera na kojima su izgrađena mala pristaništa. Još uvijek se u glavnom kanalu mogu
vidjeti ostaci starih čamaca koji su istraživačima služili za prelazak ovog jezera.
104
Osim po dužini – Vjetrenica je najveća pećina u Bosni i Hercegovini – ona je značajna
u svjetskim razmjerama po bogatstvu podzemne faune. Tu spada u sami svjetski vrh sa
preko  90 troglobionata. Upravo je bogatstvo podzemne faune učinilo da istraživanja
Vjetrenice bude skoro pa životno opredjeljenje najvećeg češkog speleologa i biologa
Karela Absolona koji Vjetrenicu istražuje 27 puta počevši od 1912. godine. Da Vjetre
nica još uvijek ima šta ponuditi speleobiolozima pokazuju i najnovija otkrića novog
insekta Nauticella stygivaga (Mlejnek & Moravec, 2003a, 2003b).
Na kraju od posebnosti Vjetreneice treba spomenuti i nalaz leoparda (Panthera par
dus) koji je živio u ovim krajevima krajem posljednjeg ledenog doba (Malez & Pepeo
nik, 1969). Nađen je cijeli kostur, što je prava rijetkost među nalazištima ove životinje
u Evropi (slika 64).
Neposredna okolica pećine Vjetrenice je veoma bogata i kulturnim i prirodnim spome
nicima. Od kulturnih spomenika prije svega treba spomenuti ostatke srednjevjekovne
crkve sv. Petra u Zavali, nekropolu stećaka te manastir i crkvu Vavedenja Presvete
Bogorodice koja je prizidana na pećinu, a od prirodnih spomenika: brojne pećine (po
nore), vrela i rijeku Trebišnjicu.
Slika 64. Kostur pleistocenog leoparda (fotografija iz 1968. godine).
105
5.9  LEDENICA
Pećina Ledenica se nalazi neda
leko od sela Resanovci na magi
stralnom putu od Drvara prema
Bosanskom Grahovu (slika 65).
Pripada geomorfološkoj cjelini
Resanovačkog kraškog polja (sa
Pašića poljem čini Grahovsko
polje ukupne dužine 29 km). Na
sjevernoj strani polje omeđuje
Stražbenica (1.184 m), na čijim
se padinama nalazi nekoliko pećina: Skakića pećina, Ledenica, Čađava pećina, Vode
na pećina, Sabljića jama, ponor Struge.
Sve pećine su formirane u slojevitim krečnjacima koji pripadaju donjoj kredi, a bile su
dio sistema koji je nekada odvodio vode Resanovačkog polja (današnja rijeka Struga)
prema vrelu Bastašice ili prema dolini Une.
Pećine ovih krajeva prvi put spominje engleski arheolog A. Dž. Evans koji je u ovim
krajevima boravio tokom ”Bosanskog ustanka” i osim društveno-političkih događa
ja u svojim izvještajima (1878. g.) spominje i brojne kulturne i prirodne vrijednosti
(Evans, 1967). Prva speleološka istraživanja Resanovačkih pećina izvršio je M. Malez
kao dio svojih obimnih istraživanja geologije kvartara Dinarskog krša. On je 1971.
godine obavio sondažna iskopavanja u Ledenici i Čađavoj pećini i dao prve opise ne
kih dijelova unutrašnjih kanala (Malez,  1972a, 1972b). U obje pećine našao je bogat
paleontološki materijal, prije svega kosti pećinskog medvjeda (Ursus spelaeus). U vo
doderini ispod Čađave pećine pronašao je i jednu kamenu alatku koja pripada kulturi
srednjeg paleolita. Taj nalaz govori da su ove krajeve nastanjivali najstariji stanovnici
današnjeg teritorija Bosne i Hercegovine. Vrlo detaljna speleološka istraživanja izveo
je R. Lazarević sa speleolozima iz Valjeva 1977–78. godine, u okviru priprema za tu
rističko uređenje pećine Ledenice (Lazarević, 1982).
Pećina je morfološki jednostavna – čini je samo jedan kanal generalnog pravca pruža
nja sjever–jug koji je predisponiran glavnim tektonskim pukotinama. Ono što pećinu
ipak čini složenom jest njena vertikalna raščlanjenost, budući da se kanal kaskadno
Slika 65. Položaj pećine Ledenice.
106
spušta, a u samoj pećini postoji i veći broj jama (dimenzije od 15 do 37 m dubine).
Ukupna dužina poznatih kanala iznosi 695,5 m pri čemu je dužina glavnog kanala 564
m. Na toj dužini morfološki se može izdvojiti 13 dvorana čije dužine se kreću od 24 m
do 186 m. Širina glavnog kanala varira od 2 do 40 m, a visina od 1 do 25 m.
Ledenica je posebno bogata pećinskim nakitom, odnosno, bolje je reći da je pećina

doslovno ispunjena pećinskim nakitom tako da se na rijetkim mjestima može vidjeti
osnovna krečnjačka stijena, osim na tavanici (slike 66 i 67). I izdvojene dvorane su u
osnovi nastale pregrađivanjem glavnog kanala pećinskim nakitom. Može se sa sigurni
šću reći da su u Ledenici zastupljene sve forme pećinskog nakita: stalagmiti, stalaktiti,
pećinski stubovi, salivi, bigrene i kalcitne kade, koralne forme, baldahini, draperije,
različite erozivne forme, ponori, dimnjaci. I dimenzije pojedinih pećinskih formi su
izuzetne i po visini i po volumenu. Nisu rijetki stalagmiti i stubovi visoki i po 10–15
metara i stalaktiti dužine do 4 metra. I boje pećinskog nakita su raznovrsne, od snijež
no bijele, preko okera i crvene do sive i crne boje. Uz kristale kalcita koji na velikom
broju mjesta pokriva osnovnu sigastu površinu, nije ni čudo što su pećinu Ledenicu,
od njenog otvaranja, stavljali po bogatstvu nakita i njegovih formi uz bok Postojnskoj
jami. Posebnu draž pećini daju i brojne bigrene kade u donjim dijelovima koje su is
punjene vodom zahvaljujući stalnoj vodi koja prokapava kroz pukotine na stropu. Na
Slike 66. i  67. Po bogatstvu ukrasa Ledenica je među prvima u BiH.
107
drugoj strani, na ulazu se, u toku zimskim mjeseci, stvara veliki broj ledenih stalaktita
i stalagmita fantastičnih oblika koji ponekad i zapriječe dalji prolaz. Zbog položaja
ulaza (na dnu vrtače) i šume koja ga zaklanja, led na ulazu se zadržava duže vremena
po čemu je pećina i dobila naziv.
Pećina je lokalnom stanovništvu služila kao sklonište još od davnina, pa su bile pozna
te i njene estetske vrijednosti. Pećina je zaštićena kao spomenik prirode 1959. godine
rješenjem ondašnjeg Republičkog zavoda za zaštitu spomenika kulture i prirode. Ra
zlozi zaštite su bogatstvo nakita, ali i brojna oštećenja.  Već 1968. godine, zahvaljujući
lokalnoj zajednici napravljena je željezna kapija na ulazu da bi se pećina zaštitila od
nesavjesnih posjetilaca. Nakon Malezovih istraživanja, pojavljuje se i nekoliko popu
larnih članaka koji afirmativno pišu o pećini apostrofirajući ljepotu pećinskog nakita.
Na inicijativu tadašnjeg predsjednika SO Bosansko Grahovo Đ. Bursaća pokrenuta je
akcija za istraživanje pećine, a onda i njeno uređenje za turističke posjete.
Od lokalnog puta Resanovci – Lička Kaldrma do parkinga, nedaleko od pećine, na
pravljena je asfaltna cesta u dužini od 960 m. U nastavku do pećine napravljena je
dvosmjerna betonska staza – stepenište (slika 68). Uz parking je izgrađen i prijemni
objekat sa malim restoranom.
Slika 68. Ulaz sa pristupnom stazom.
108
Ulaz u pećinu je zatvoren masivnim zidom da bi se spriječio štetni uticaj spoljašnjih
klimatskih promjena. U pećini je izgrađeno 650 m staze, od čega od betona 150 m i
500 m od drveta. Drvo je izabrano radi lakše izgradnje staze i zaštite pećinskog nakita.
U velikom dijelu pećine staza je dvosmjerna, a na nekoliko mjesta napravljena su i
proširenja koja imaju funkciju vidikovaca i okupljanja posjetilaca. Pećina je osvijet
ljena sa preko 100 rasvjetnih tijela. Da bi se očuvala mikroklima pećine korištene su
halogene i fluorescentne svjetiljke, a i napajanje je izvedeno u četiri sektora.
Pećina je svečano otvorena 1979. godine. U početku je pećinu, zbog izuzetne ljepote
pećinskih ukrasa, posjećivao veliki broj turista, da bi se, od 1987. godine pa dalje,
ustalio na oko 6.000 posjetilaca godišnje. To je prije svega rezultat nepostojanja bilo
kakve propagande, iako je blizina (Titovog) Drvara, u koji je godišnje dolazilo nekoli
ko stotina hiljada turista, pružala izvanredne mogućnosti razvoja.
Današnje stanje pećine karakteriše zapuštenost prijemnih objekata, staza u pećini za
htijeva obnovu (većeg dijela staze od drveta), a i rasvjeta je potpuno van upotrebe.
Turistički potencijal pećine Ledenice leži osim u izuzetnim estetskim vrijednostima i u
njenom prometnom položaju. Od puta Bosansko Grahovo – Drvar udaljena je 2,5 km, a
od puta Resanovci – Lička Kaldrma 1 km. Od Drvara je udaljena samo 18 km, a od zna
čajnih turističkih središta srednje Dalmacije, Splita i Šibenika, 155, odnosno 110 km.
U sklopu ponovnog aktiviranja pećine kao turističkog resursa potrebno je lokalnu as
faltnu cestu do pećine djelimično popraviti i očistiti neposrednu okolinu od naraslog
drveća i grmlja. Pristupni objekat je u znatnoj mjeri devastiran i trebalo bi ga obnoviti.
Od parkinga do ulaza, betonske staze su relativno dobro očuvane, osim metalnih ruko
hvata koji su odnešeni. Što se tiče staze ona je jednim dijelom upotrebljiva, a jednim
dijelom (drvena stepeništa) uništena. Rasvjeta pećine bi se, također, morala uraditi
ponovo koristeći sijalice koje zrače manje energije. S obzirom na klimatske promjene,
odnosno smanjenu količinu leda u pećini, veličine grupa i njihov broj tokom sezone
treba ograničiti na nivo održivosti objekta. U svakom slučaju je potrebno uspostaviti
sistem monitoringa klime pećine.
5.10  TITOVA PEĆINA
Titova pećina kod Drvara (slika 69) je najpoznatiji takav objekat u Bosni i Hercegovi
ni. U toku Drugog svjetskog rata maršal Tito je koristio nekoliko pećina za sklanjanje:
109
u selu Bogovići (Pale), kod sela
Plahovići (Kladanj), u Bastasi
ma (Drvar) i Zabrđanska pećinu
(Glavatičevo) (Grbelja, 1980), ali
je jedino pećina u Drvaru, zbog
dramatičnosti događanja (nje
mački desant, boravak Vrhovnog
štaba), uređena kao dio vojnog
muzeja. Do posljednjeg rata bila je
vrlo posjećena – svake godine ne
koliko stotina hiljada posjetilaca.
Titova pećina se nalazi na padini brda Gradina na oko 23 metra iznad korita rijeke
Unac (slika 69). Od centra grada je udaljena svega 1 km. Sadašnje dimenzije pećin
skog ulaza su 6 m širina i 7 m visina, i posljedica su vještačkog proširivanja radi po
stavljanja baraka (slika 70). Pred pećinom se nalazi zaravnjeni plato, ukupne dužine
18 m, na kojem su postavljene dvije barake dužine 12 i 4 m i širine 5 m. U nastavku
pećinu čini horizontalni kanal dužine 16 m, visine 4 m i širine 2,5–4 m. Na kraju ovog
Slika 69. Pećina prije intervencije na ulazu.
Slika 69. Položaj Titove pećine.
Slika 70. Titova pećina prema razglednici
iz 80-tih godina.
110
hodnika nalaze se željezna vrata postavljena još 1938. godine prilikom istraživanja pe
ćine radi vodosnabdijevanja. Duž ovog dijela kanala postavljene su daske radi lakšeg
razgledanja pećine. Ukupna dužina pećine je 85 m (Božićević, 1961).
Pećina je nastala korozivnim i erozivnim djelovanje podzemnih voda duž dvije vrlo
izražene dijaklaze smjera S–N (ravni dijelovi pećine) i NW–SE (strmi dijelovi pećine).
Voda u jezeru na dnu se za vrijeme kišnih perioda može podignuti do izlaza iz pećine,
kada se prelijeva u vidu slapa visokog 12 m.
Objekti pred pećinom su u posljednjem ratu potpuno uništeni, da bi prije dvije godine bili ob
novljeni (Borić, 2006). Za raznovrsniju turističku ponudu, osim muzejske postavke u baraci i
ulaznog dijela, bilo bi poželjno obnoviti i stazu i drvene stepenice do sifonskog jezera.
5.11  MRAČNA PEĆINA
Mračna pećina je, kao što je to već ranije rečeno, bila među prvima koje su uređene za
turističku posjetu. Danas je ona na posljednjem mjestu po turističkom potencijalu koji
nudi. Razlog je nesigurnost prilaza pećini, budući da je kompletan prostor oko pećine
miniran u posljednjem ratu (Dujaković, 2004). Pa ipak, u nekoj izglednoj budućnosti,
ona zbog svoje atraktivnosti može biti zanimljiva u turističkom smislu. Naime, mnogi
posjetioci iz inostranstva koji obilaze naše planine, pa i pećine, po povratku u svoje
matične zemlje na internet forumima obavezno stavljaju fotografije na kojima su pri
kazane crvene table koje upozoravaju na minirana područja. Avanturistički turizam
može imati vrlo razruđene oblike.
Mračna pećina je poznata i kao
pećina Banja stijena (uglavnom
u biospeleološkoj literaturi) po
najbližem selu, mada se i obli
žnja pećina Govještica često na
ziva Banja stijena ili Donja veli
ka pećina (Ržehak, 1966). Nala
zi se u kanjonu Prače (slika 71),
dvadesetak metara iznad korita
rijeke. Najlakši prilaz pećini je
od stare željezničke stanice Ba
Slika 71. Položaj Mračne pećine.
111
nja Stijena, makadamskim putem uzvodno oko 600 metara do drugog tunela (na bivšoj
trasi uskotračne pruge) gdje se treba spustiti do rijeke. Nakon oko 300 metara uz vodu
dolazi se do Govještice (slika 72). Na ovom mjestu je nekada postojao pješački most
kojeg bi u budućoj turističkoj eksploataciji trebalo, prije svega, ponovo izgraditi. Od
Govještice do Mračne pećine ima još oko 100 metara staze.
Slika 72. Ostaci starog mosta kod pećine Govještice.
Ulaz u pećinu je na početku vještački proširen i zaštićen metalnom kapijom. Od kapije
do prve dvorane vodi uski kanal dužine 15 metara, koji je također na mjestima proširi
van do profila od oko 1 m2. Za buduću turističku eksploataciju bi bilo neophodono pro
širiti ovaj dio za normalnu komunikaciju ili otkopati nekadašnji prirodni ulaz koji je
vremenom zatrpan. Od kraja ulaznog kanala do prve dvorane treba se spustiti 8 metara
naniže niz betonske stepenice. Odatle je glavni pećinski kanal uglavnom horizontalan,
osim u posljednjem dijelu. Postoji i više sporednih kanala koji omogućavaju izgradnju
dvosmjernih turističkih staza.
Pećina je vrlo bogata svim vrstama pećinskog nakita, a ovdje treba posebno istaći tzv.
“pećinsko mlijeko”, vrlo rijedak pećinski ukras u našim pećinama. Osim po pećin
skom nakitu, Mračna pećina je i bogato paleontološko nalazište pećinskih medvjeda i
nekoliko endemičnih vrsta podzemne faune.
112
Koliki je nekada bio interes za Mračnu pećinu pokazuje, prije svega, broj potpisa koje
su posjetioci ostavili na zidovima pećine, posebno u centralnoj dvorani, počevši još
od austro-ugarskih vremena, preko prvih nastojanja da se ova pećina približi turistima
između dva rata, ali i prva teodolitska mjerenja u jednoj pećini u Bosni i Hercegovi
ni izvedena šezdesetih godina kao prethodnici jednog ozbiljnog pristupa turističkom
uređenju. O tadašnjem svojevrsnom turističkom entuzijazmu ilustrativno govore i ra
zglednice (slika 73) koje je Planinarsko društvo “Romanija” izdalo povodom II. sleta
planinara BiH u Jajcu 1961. godine. Zbog svog položaja bi turističku eksploataciju pe
ćine trebalo vezivati za druge turističke sadržaje, kao što su ribolov i vožnja kajakom
za šta je kanjon Prače idealan.
Slika 73. Jedna od četiri razglednice Mračne pećine u izdanju PD “Romanija”.
5.12  ORLOVAČA
Pećina Orlovača nalazi se kod sela Donje Sinjevo, 1 km od Sumbulovca na cesti Sa
rajevo – Mokro. Od Sarajeva je udaljena 12 km vazdušne linije (slika 74). Unutrašnji
dijelovi pećine su otkriveni relativno kasno, osamdesetih godina 20. stoljeća. Naime,
ulaz u glavni kanal je u neko vrijeme (vjerovatno u nekom ranom historijskom peri
odu holocena) bio zatrpan debelom naslagom osipine. Do glavnog kanala se moglo
113
doći samo pužući uskim i niskim
(speleogenetski mlađim) kana
lom dugačkim 206 m. Na kraju
tog kanala bio je uski otvor koji
su proširili prvi speleolozi i tako
bili prvi posjetioci unutrašnjih
dijelova pećine (Kurtović, 1977).
To je istovremeno značilo i da su
pećinski ukrasi i svi paleontološ
ki nalazi bili u potpunosti očuva
ni (Mulaomerović, 1985). U toku
kasnijih istraživanja o čuvanju pećinskog nakita se posebno vodilo računa.
Pećina je nastala u srednjetrijaskim krečnjacima i to na rubu grebena brda Orlovača
(slika 75) ispod kojeg su starije verfenske naslage. Na obodu brda se pored pećine
Orlovače u nizu nalazi nekoliko manjih pećina (Zohara, Vasina i Okrugla pećina), a na
kontaktu krečnjaka i verfenskih naslaga nekoliko vrela od kojih je najveće vrelo rijeke
Sinjave. Njen tok se može pratiti i unutar pećine u zadnjim dijelovima glavnog kanala.
Slika 75. Masiv Orlovače sa novim (prirodnim) ulazom
(u desnom dijelu se vidi stijena obrušena prije 3 godine).
Slika 74. Položaj pećine Orlovače.
114
Za formiranje pećine presudan je bio sistem pukotina po dva osnovna pravca: NNW–
SSE i N–S. Duž tih pukotina dolazilo je do proticanja vode čija se eroziona baza spu
štala sve niže, a više položeni hodnici su postajali suhi. U njima je tad nastupila faza
korozivnog djelovanja vode i trošenja stijena. Rezultat korozije u glavnom kanalu je
pećinska ilovača, a velika količina kamenih blokova i kamene drobine (posebno izra
žena u pojedinim dijelovima pećine) produkt su korozije i mehaničkog djelovanja.
Mirko Malez je 1986. godine izveo prva iskopavanja kvarstarnih naslaga i istražio
kronostratigrafske odnose. Na osnovu pećinskih sedimenata je zaključio da je formi
ranje pećine Orlovače započelo tokom gornjeg i srednjeg pleistocena, budući da je u
gornjem pleistocenu pećina već sadržavala crvenosmeđu ilovaču u kojoj su nađeni
skeletni ostaci pećinskog medvjeda, crvenog alpskog vuka i kozoroga kao tipičnih
predstavnika gornjopleistocenih sisavaca (Malez et al., 1987).
Podzemni sistem kanala pećine Orlovače rasprostire se na četiri međusobno povezana
nivoa. Ukupna dužina do sada istraženih kanala je oko 2.500 m, ali postoje perspektive
za nastavak istraživanja.
Vrijednost pećine Orlovače je u iznimnom bogatstvu i jedinstvenoj očuvanosti pećin
skih ukrasa i bogatom paleontološkom materijalu. Sigaste tvorevine zastupljene su
različitim formama stalagmita i stalagmitskih kristaličnih ploča čije debljine idu od
tanke kore do debljina od preko pola metra. Stalagmiti su formirani na raznim podlo
gama, ponekad i na ilovači, različitih debljina i visina. Boje su im najčešće bijele ili u
raznim tonovima crvene zbog otopljenih oksida željeza. Ponekad su stalagmiti spojeni
sa stalaktitima na stropu pa formiraju kolonade stupova. Stalaktiti su također zastu
pljeni različitim formama, ponekad pojedinačno, ponekad razvojem u grupi praveći
zavjese. Postoji i nekoliko pojava heliktita, ali manjih dimenzija, što znači da strujanje
vjetra u pećini nije bilo izraženo. Zabilježene su i pojave “pećinskog mlijeka”  i pizo
lita “pećinskih bisera”.
Od paleontoloških nalaza najbrojnije su kosti pećinskog medvjeda (Ursus spelaeus),
nađene na više mjesta u glavnom pećinskom kanalu i u najvišem kanalu, gdje su bili i
njihovi brlozi (Malez et al., 1987; Paunović, 1988). U tom dijelu kosti su bile prevuče
ne samo tankom sigastom korom, dok su u glavnom kanalu kosti uložene u smeđecr
venkastu ilovaču. Osim po brojnosti kostiju pećinskog medvjeda, Orlovača je značaj
na i po tzv “medvjeđim gnijezdima”, tj. mjestima gdje su medvjedi boravili, posebno
115
gravidne ženke kroz duži vre
menski period ili u toku zimskog
mirovanja. Oblik “gnijezda” je
tanjurasto udubljenje promjera
2–3 metra, najčešće formirano u
pećinskoj ilovači. Uz “pećinska
gnijezda” gotovo uvijek se mogu
naći i tzv “medvjeđa brušenja”.
Pored brojnih nalaza pećinskog
medvjeda, nađeni su još samo po
jedinačni nalazi crvenog alpskog
vuka i kozoroga iz vremena pleistocena, te veći broj fragmenata svinje i goveda koji
možda pripadaju i domesticiranim životinjama. Na osipini ispod ulaza nađeno je i ne
koliko kremenih alatki iz mlađeg paleolita te jedna koštana alatka.
Odmah po otkrivanju glavnog hodnika javila se ideja o otvaranju Orlovače za širi krug
posjetilaca, uvažavajući svu složenost problematike uvođenja jedne ovako vrijedne
pećine u turističku eksploataciju (Basler, 1986). Brigu oko uređenja vodilo je Spele
ološko društvo “Bosansko-hercegovački krš” iz Sarajeva, a prvi projekat turističkog
uređenja napravio je 1987. godine Radenko Lazarević. Prije toga izvedena su spo
menuta paleontološka (dr. M. Malez) i speleobiološka istraživanja (dr. B. Sket). Do
1992. godine izgrađeno je 220 m turističke staze pri čemu se vodilo računa da pećinski
ukrasi budu sačuvani u najvećoj mjeri, kao i da aktivne forme u povremeno plavljenim
bigrenim kadama budu obezbijeđene. Napravljena je i prijemna kuća i dovedena elek
trična struja. Vođenje pećine povjereno je privatnoj firmi ”Speleo AD” (slika 76). Rat
je prekinuo dalji turistički razvoj.
U organizaciji Filozofskog fakulteta iz Istočnog Sarajeva nastavljeni su radovi na ure
đenju pećine Orlovače (Dujaković, 2004). Izgrađen je novi pristupni put i stepenište
uz sipar do ulaza u pećinu, postavljena rasvjeta i produžena turistička staza u dužini od
560 m. Pećina je za turiste otvorena ponovo 2002. godine. Bez obzira na atraktivnost
i blizinu Sarajeva broj posjetilaca je mali, prije svega zbog slabe prometne veze sa
Sarajevom (a i loših političkih i privrednih odnosa općine Pale sa Sarajevom – općina
Pale pripada drugom entitetu).
Slika 76. Naljepnica iz 1992. kao prvi turistički suvenir
pećine Orlovače.
116
5.13  VAGANSKA PEĆINA
Vaganska pećina se nalazi u bli
zini sela Vagan, na sjevernim pa
dinama planine Vitorog, na 920
m n. v. Od Šipova je udaljena 15
km, a od magistralnog puta Ši
povo – Kupres svega 300 metara
(slika 77).
Prve podatke o pećini donosi J.
Petrović 1969. godine u nepu
blikovanom izvještaju. Detaljan
opis pećine daje Z. Marijanac
(1970). Deset godina kasnije R. Lazarević ponovo istražuje pećinu, da bi sljedeće go
dine sa speleolozima iz Valjeva detaljno istražio pećinu radi izrade projekta za njeno
turističko uređenje (Lazarević, 1995).
Pećina je formirana u gornjokrednim krečnjacima, a predstavlja fosilni kanal nekadaš
njeg podzemnog toka kojim su se vode sa Kupreškog polja (Mrtvica) drenirale prema
vrelu rijeke Janj. Morfologija pećine je jednostavna – sastoji  se od glavnog kanala i
tri sporedna. Dužina glavnog kanala je oko 200 metara i na njegovom kraju se nalazi
velika količina odronjenog materijala i pećinskog nakita. Ukupna dužina svih kanala
je 420 metara. Širina glavnnog kanala je od 8 do 10 m, a visina od 1 do 15 metara.
Pećina je izuzetno bogata pećinskim nakitom, posebno velikim saljevima na zidovima
i brojnim stalaktitima na stropu pećine (slika 78). Brojni su i pećinski stubovi od kojih
mnogi imaju značajne dimenzije. Velike površine pećine pokrivene su i stalagmitskim
pločama i stalagmitima. Posebno se po bogatstvu pećinskog nakita izdvaja središnja
dvorana, duga 58 metara.
Projekat uređenja pećine izrađen je u 1980. godine u Institutu za šumarstvo iz Beo
grada. Njegov autor je (kao i velikog projekata za uređenje turističkih pećina u Srbiji i
BiH) R. Lazarević. On predviđa turističku stazu u dužini od 324, odnosno 372 m koja
bi u nekim dijelovima pećine bila dvosmjerna, a u nekim jednosmjerna.
Razlozi za uređenje Vaganske pećine bili bi prema riječima autora:
Slika 77. Položaj Vaganske pećine.
117
•	 obilje pećinskog nakita, različitih oblika, boja i dimenzija, a naročito obilje tavanič
kog nakita (stalaktiti);
•	 blizina magistralnog puta Jajce – Šipovo – Kupres;
•	 blizina razvijene turističke regije, koju čine Plivina jezera i Jajce;
•	 blizina brojnih i atraktivnih prirodnih rijetkosti: vrelo Janja, Janjski otoci, vrelo
Plive, Plivina jezera i vodopadi;
•	 položaj na kraškoj površi, vazdušnoj banji na visini 900–1.000 m sa sadržajima
prirode visoke estetske vrijednosti (proplanci, vrtače, vidici).
I pored svih pobrojanih razloga do realizacije projekta uređenja pećine za turističke
posjete nije došlo.
Pored nabrojanih potencijala treba spomenuti i prometni položaj, budući da pećina nije
daleko od Uskoplja (Bugojno, Gornji i Donji Vakuf) ali i vrlo frekventnog pravca od
srednje Bosne (Zenica, Travnik) prema Splitu.
5.14  BADANJ
Polupećina Badanj nalazi se u kanjonu rijeke Bregave, oko sedam kilometara nizvodno
od Stoca (slika 79). Tu je, na kamenoj stijeni odvaljenoj sa stropa, 1976. godine otkri
Slika 78. Prva dvorana.
118
ven urezan crtež. Iako su oborine
uništile više od polovine površi
ne, može se raspoznati stražnja
polovina neke životinje, vjerovat
no konja,  kako je to zaključio Đ.
Basler koji je istraživao to mjesto
(Basler, 1974). Više od samog
vidljivog dijela crteža, čini se
da je u ovom slučaju prevagnuo
broj prikaza konja u paleolitskoj
umjetnosti (24 % od ukupnog
broja prikaza životinja) prema A.
Leroa-Gurhanu (1991). Pored toga Basler je zaključio, potaknut izuzetno velikim bro
jem kremenica (preko 300.000 komada) i definiranih alatki, i to samo iz dijela kojeg
je on iskopavao za vrijeme trogodišnjeg istraživanja, da je Badanj stalno prebivalište
paleolitskih lovaca, pa je i konj kao glavna lovna životinja bio od izuzetnog značaja.
Međutim, istraživanja životinjskih kostiju i veza sa mogućim brojem stanovnika koji
se mogao ishraniti mesom ubijenih životinja, pokazala su da je Badanj bio samo pri
vremeno boravište ljudi u određe
nom vremenu, otprilike od marta do
maja (Whallon, 1989), možda samo
u vrijeme nekih obreda.
Crtež pripada mlađoj paleolitskoj
umjetnosti (slika 80). On je nastao
rukom nekog nadarenog lovca iz
skupine epigravetijenskih stanovni
ka koji su živjeli u tim područjima
od otprilike 15.000 do 11.000 godi
ne p.n.e. Prikaz konja se uglavnom
objašnjava kao simbol muškosti.
Ženski simbol su strelice ili rane na
Slika 79. Položaj Badnja.
Slika 80. Gravura konja (jelena?).
119
tijelu životinje. Nekoliko takvih strelica nalazi se i na crtežu iz Badnja. U paleolitskoj
umjetnosti je općenito prihvaćeno da su slikovni prikazi u pećinama strogo ikonograf
ski sastavljeni svijet obreda, u kome su “muški” i “ženski” simboli sasvim određeno
raspoređeni. I Badanj je očigledno imao obrednu namjenu. Upravo zato, treba istaći
da su u tom nalazištu, veoma brojni nalazi ogrlica kojima se ne može osporiti obredna
uloga. Ogrlice iz Badnja su gotovo sve izrađene od školjki i jelenjih zuba. Neki od
tih zuba su bili i dodatno ukrašeni. Upravo ta prisutnost jelena na ogrlicama upućuje
na razložnost ostavljanja otvorenim pitanja: da li crtež iz Badnja predstavlja konja ili
jelena (Mulaomerović, 2002a)? Tim prije jer su i Whallonova istraživanja u Badnju
pokazala da su kosti jelena najčešće među nalazima životinjskih kostiju – više od po
lovine u gotovo svim slojevima.
Jedinstven paleolitski crtež na prostoru jugoistočnog Balkana, bogata paleta koštanih
ukrasa paleolitskih lovaca koji su nađeni prilikom iskopavanja, veliki broj kremenih
alatki, uz izuzetnu estetsku vrijednost krajolika (slika 81) sa rijekom Bregavom i nje
nim plitkim kanjonom, nude neslućene turističke mogućnosti pećine Badanj. Ostaje
problem upravljanja ovim objektom koji bi se mogao riješiti u sklopu nekog  lokalnog
Slika 81. Položaj Badnja iznad kanjona Bregave.
120
arheološkog parka kao javne ustanove. Blizina Stoca sa kulturno-historijskim i arhitek
tonskim vrijednostima (antički grad Daorson sa kiklopskim zidom, srednjovjekovna
nekropola stećaka na Radimlji, srednjovjekovni grad Vidoški, osmanska arhitektura)
samo još više pojačava atraktivnost cijelog ovog kraja.
5.15  LEDENJAČA
Crteži u pećini Ledenjači za nau
ku su otkriveni prije 30-tak godi
na u okviru cjelovitih arheoloških
i etnoloških istraživanja područja
gornjeg Podrinja koja je vodio
Z. Kajmaković (1976). Pećina se
nalazi oko desetak minuta hoda
od sela Budanj kod Miljevine
(istočna Bosna), gradića na putu
Trnovo – Foča (slika 82). Na ula
zu u pećinu, na obje strane, na di
jelovima koji nisu nadsvođeni nalaze se crteži. Stijena na koju su urezani ima površinu
od oko 10 m2. Preovlađuju prikazi tačkastih polja uokvireni crtama i razni simboli
(strelice, Sunce). Prema skromnim arheološkim ostacima koji su nađeni u iskopima
u tlu ispod crteža, nalazište je, prema B. Čoviću (1978, 1987), vremenski stavljeno u
eneolit – rano bronzano doba.
Istraživači tih crteža, Kajmaković i Basler (Basler, 1980, 1985a) bave se uglavnom
poljima sa tačkicama i oblicima prikazanim na slici 83. Kajmaković smatra da su to
alatke, neka vrsta dlijeta, a Basler je u tim oblicima vidio phaluse na osnovu čega je
zaključio da je pećina vjerovatno služila u nekim obredima vezanim za plodnost .
Kasnija istraživanja su pokazala da su “phalusi”, odnosno, “alatke” zapravo prikazi
ljudskih likova (Mulaomerović, 1998). Većinom su prikazani dosta pojednostavljeno,
ali na nekima su naznačene i osnovne crte lica (oči, usta). Uglavnom su prikazani spri
jeda, ali ima prikaza i sa strane. Može se primijetiti da je iscrtana i odjeća, neka  vrsta
pokrivača kojom su bili zamotani. To bi upućivalo na neko hladnije doba u historiji
kada su nastali ti crteži, možda početak željeznog doba (Basler, 1985b). Posebno je
Slika 82. Položaj Ledenjače.
121
zanimljiv ljudski lik čija su prsa naročito ukrašena. Već sama činjenica da je on jedan
jedini od mnoštva likova sa takvim ukrasom daje mu poseban značaj. Ukras na prsima
u obliku izdijeljenog četverokuta na više trokutastih polja upućivao bi na Sunčevu
Slika 83. Gravure ljudskih figura (jedna sa atributima sunca).
Slika 84. Gravure tačkastih polja i ljudskih likova.
122
simboliku. Sličan prikaz na prednjoj strani imaju i glineni kipići sa nalazišta Pod kod
Bugojna (Čović, 1987).
Brojnost i raznolikost prikaza ne omogućavaju jednostavan odgovor na pitanje koja je
svrha ovih crteža. Najbliže značenje za nekoliko izdijeljenih krugova jeste da simboli
ziraju Sunce. Značenje tačkastih polja, uokvirenih crtom ili bez nje ostaju bez valjanog
odgovora. To je jedan od najrasprostranjenijih crteža u bronzanom dobu. Nalazi se na
kamenim gromadama megalitskog hrama u Tarksienu nedaleko od Valette na Malti
(koji je posvećen jednoj od brojnih malteških prahistorijskih Venera koje simbolizira
ju plodnost), preko Val Camonice na sjeveru Italije gdje su tačke raspoređene u skup
pravilnih polja, do daleko na sjever Norveške, na brojnim crtežima na stijenama. Ono
što se sigurno može zaključiti jeste da je pećina Ledenjača kroz duže vremensko raz
doblje služila kao obredno mjesto različitim skupinama ljudi od eneolita do, možda,
ranog željeznog doba.
Turistička vrijednost pećine Ledenjače ogleda se u atraktivnosti jedinstvene kompo
zicije gravura u stijeni iz predhistorije. Uz gravure na ulazu u Djevojačku pećinu kod
Kladnja, ovo su jedini pećinski crteži ovih dimenzija južno od poznate doline Val Ca
monica u sjevernoj Italiji (Priuli, 1985). Pojedinačni crteži nalaze se još na lokalitetu
“Pisana stijena” kod sela Žlijeb (Višegrad) (Stratimirović, 1891), u Kozlogradskim
stijenama kod sela Robovići (Foča) (Basler, 1980, 1985a), na Vezirovoj bradi (Prokle
tije, Srbija), na stijeni u Lipcima (Boka Kotorska, Crna Gora) (Pušić, 1966) i na stijeni
kod sela Tren u Albaniji (Korkuti, 1971), ali ni izdaleka u tom broju kao na ulazu u
Ledenjaču.
Pored prezentiranja crteža i dio pećine bi se mogao urediti za posjetu turista, bez obzi
ra što pećina nema estetskih vrijednosti. Za tu svrhu bi trebalo u selu Budanj napraviti
prijemni punkt na koji bi upućivala turistička tabla na magistralnom putu. Budući da
su crteži na ulaznom dijelu nema potrebe za bilo kakvim infrastrukturnim zahvatima ni
u pećini ni na samom ulazu (eventualno diskreciono odstojanje od crteža kombinaci
jom drvenih stupova i užadi). Broj posjetilaca ograničen je samo mogućnošću kontrole
(radi nesavjesnog oštećivanja).
123
6.  LOKALNI RAZVOJ I SPELEOTURIZAM U BOSNI I HERCEGOVINI
6.1  LOKALNI RAZVOJ
Lokalni ekonomski razvoj u Bosni i Hercegovini posljednje dvije decenije oblikovao
se kao rezultat tranzicije društvenog, ekonomskog i političkog sistema, formiranja dr
žave Bosne i Hercegovine, teritorijalne organizacije utemeljene na Ustavu i Washin
gotonskom sporazumu, ratnih razaranja 1992.–95.,  destrukcije stanovništva i lokalne
ekonomije, destrukcije infrastrukture, presjecanja tokova stanovništva, kapitala, an
gažmana međunarodne zajednice (UNDP, EC, Delegacija EC u BiH,  USAID, GTZ,
SIDA i drugi),  međunarodnih programa i projekata podrške lokalnom ekonomskom
razvoju Bosne i Hercegovine, angažmana entitetskih saveza lokalnih zajednica (opći
na i gradova).
Oko petine stanovništva u lokalnim zajednicama živi ispod linije siromaštva, a još tre
ćina na najmanji potres na tržištu može biti gurnuta ispod te linije. Stopa nezaposleno
sti, mjerena na temelju evidencija biroâ za zapošljavanje i zavodâ za statistiku, prelazi
40 %. Prema tome, preko 40 % radne snage nije aktivno, odnosno, njegov potencijal
je neiskorišten. Problem siromaštva, nejednakosti i nezaposlenosti u lokalnim zajedni
cama traži nove politike lokalnog ekonomskog razvoja utemeljene na novim teorijama
lokalnog ekonomskog razvoja. Okvir za rješenje treba tražiti u punoj valorizaciji svih
prirodnih, ljudskih i infrastrukturnih potencijala svake lokalne zajednice. Iskustva po
kazuju da to može biti rješenje.
Tehnike lokalnog ekonomskog razvoja mogu dati brze i efikasne rezultate u vezi sa
problemom nezaposlenosti i siromaštva. Specifičnost lokalnog ekonomskog razvoja
je i u tome što lokalne zajednice mogu brže i fleksibilnije da reagiraju na promjene.
Lokalni ekonomski razvoj je dosta uspješan instrument za ekonomsku tranziciju.
Koraci za valorizaciju uočene poslovne mogućnosti, za valorizaciju potencijala spe
leološkog turizma su: uspostavljanje referata ili službe u lokalnoj zajednici koja bi
preuzela obavezu razvoja potencijala u turističku atrakciju, uspostavljanja prijatelj
skog poslovnog okruženja za razvoj speleoturizma, uspostavljanje partnerstva između
privatnog i javnog sektora u razvoju speleoturizma, revidiranje ili razvijanje postupaka
124
i procedura u vezi sa registracijom onih koji bi se bavili speleoturizmom i svih regu
lativa u vezi sa njihovim poslovnim turističkim aktivnostima, uspostavljanje politike
jednakih mogućnosti koja osigurava svima da ispune svoje potencijale, priprema eko
nomskog pregleda lokalne zajednice, razvijanje strategije integrirajućeg i inkluzivnog
lokalnog ekonomskog razvoja i inkorporiranje speleoturizma u nju.
Od instrumenata koji stoje na raspolaganju za lokalni ekonomski razvoj, a samim tim
i za razvoj speleoturizama posebno su interesantni i korisni: instrumenti za povećanje
pristupa lokalno raspoloživim financijskim sredstvima, instrumenti za podršku razvoju
mikro, obiteljskih i malih poduzeća, instrumenti za izgradnju lokalne infrastrukture
koja podržava turističku aktivnost, instrumenti za razvoj ljudskog potencijala i edu
kativne aktivnosti. Posebnu pažnju treba podrška kreiranju i prezentiranju projekta
lokalnog ekonomskog razvoja, projekta razvoja speleoturizma u lokalnoj zajednici,
disperziji informacija te stvaranju i jačanju svijesti o mogućnostima i vrijednostima
razvoja speleoturizma.
U prethodonom poglavlju su identificirane pećine koje bi mogle biti predmet turističke
valorizacije, odnosno općine koje bi mogle speleoturizam inkorporirati u svoj lokalni
razvoj. To su:
1.	 Općina Hadžići (pećina Megara),
2.	 Općina Velika Kladuša (pećina Hukavica),
3.	 Općina Teslić (pećina Rastuša),
4.	 Općina Trnovo (pećina Klokočevica),
5.	 Općine Trnovo – Foča (pećina Ledenjača),
6.	 Općina Kladanj (Djevojačka pećina),
7.	 Općina Ilijaš (pećine na Bijambarama),
8.	 Općina Ravno (pećina Vjetrenica),
9.	 Općine Drvar – Bosansko Grahovo (pećina Ledenica),
10.	Općina Drvar (Titova pećina),
11.	Općina Pale (pećina Orlovača),
12.	Općina Prača (Mračna pećina),
13.	Općine Šipovo – Kupres (Vaganska pećina),
14.	Općina Stolac (pećina Badanj),
15.	Općina Sanski Most (pećina Hrustovača).
125
Generalno, sve navedene općine karakterizira ispodprosječan nivo ekonomske razvijeno
sti, nadprosječan nivo nezaposlenosti (tabela 4), neisokorišteni prirodni resursi, ispodpro
sječan nivo infrastrukturne povezanosti, ispodprosječan kvalitet urbane i komunalne opre
mljenosti, demografska struktura koju karakterizira starenje, depopulacija i migracije.
Općina
GDP pc FBiH
100
Stopa
nezaposlenosti
Hadžići
99
62
Trnovo
39
64
Ilijaš
38
72
Pale
164
...
Prača
41
61
Foča
150
...
Kladanj
53
57
Teslić
72
...
Velika Kladuša
58
62
Sanski Most
54
49
Drvar
33
48
Šipovo
97
35
Kupres
101
...
Ravno
57
39
Stolac
46
72
Tabela 4. Pregled razvijenosti općina.
Izvor: Zavod za programiranje Federacije BiH, Sarajevo, 2008.
Deset od petnaest općina na čijoj teritoriji su identificirane potencijalne turističke pe
ćine ima nivo razvijenosti niži od 75 % bosansko-hercegovačkog prosjeka razvijenosti
mjerenog ukupnim domaćim proizvodom po stanovniku. Pet općina ima manje od 50
% prosječne razvijenosti. Pet općina ima iznad ili prosječan nivo ekonomske razvije
nosti. Zbog toga se naglašavaju efekti turizma, odnosno speleoturizma, na brži razvoj
nedovoljno razvijenih područja, kao i njegov multiplikativni efekat na lokalni razvoj.
6.2  LOKALNI POTENCIJALI
Procjena potencijala i efekata razvoja speleoturizma na lokalni ekonomski razvoj te
melji se na dostupnim podacima o ukupnom domaćem proizvodu po stanovniku, broju
zaposlenih, broju nezaposlenih, broju stanovnika, stopi zaposlenosti, stopi nezaposle
nosti, broju turista u općini i/ili kantonu, broju učenika osnovnih i srednjih škola u op
126
ćini i/ili kantonu, broju studenta u općini i/ili kantonu, visini plata, nivou razvijenosti,
kao i na tendencijama.
Zajednička karakteristika najvećeg broja općina na čijoj teritoriji su potencijalne turističke
pećine je ispodprosječna razvijenost ili nerazvijenost, visoka nezaposlenost, depopulacija,
loša saobraćjana i proizvodna infrastrukturna te komunalna i urbana opremljenost.
Na najmanje razvijenim općinama Kantona Sarajevo (Trnovo, Ilijaš i Hadžići) identi
ficirane su potencijalne turističke pećine Megara, Bijambare i Klokočevica.
6.2.1  Općina Hadžići (Megara), Kanton Sarajevo
Općina Hadžići se suočava sa problemom nezaposlenosti (tabela 5). Potencijalni spe
leoturisti su učenici osnovnih i srednjih škola Kantona Sarajevo (oko 60.000), studenti
(oko 33.000) i turisti koji posjećuju Kanton Sarajevo (oko 122.000). Pokretački fak
tori za razvoj speleoturizma na području općine Hadžići su pećina Megara sa svim
svojim prirodnim vrijednostima, njena lokacija na samoj teritoriji Kantona Sarajevo,
turističke potrebe i motivi potencijalnih turista (učenika, studenata, turista, istraživača,
poslovnih ljudi, predstavnika međunarodnih organizacija i institucija), razvojni pro
blemi, prije svega problem nezaposlenosti te institucionalna infrastruktura (turistička
zajednica, ministarstva, drugo).
Hadžići
Tendencija
Turisti K
Rastuća
122.035
Zaposleni O
Rastuća
3.291
Plata O
Rastuća
643
Stopa zaposlenosti
38
Nezaposleni O
5.440
Stopa nezaposlenosti
62
Učenici – osnovne škole K
Smanjenja
39.942
Učenici – srednje škole K
Smanjenja
19.957
Visoko obrazovanje K
Rastuća
33.372
Stanovništvo
Rastuća
22.140
Površina km2
273
GDP u hilj. KM
123.677
GDP pc u KM
5.586
FBiH = 100
99
BiH = 100
105
Tabela 5. Nivo razvijenosti i potencijal općine Hadžići (O – općina, K – kanton).
127
Izvor: Anon., 2008i; Podaci preuzeti iz projekta za Fond nauke Kantona Sarajevo,
Ekonomski institut Sarajevo, Sarajevo, 2008.; Podaci Zavoda za programiranje Fede
racije BiH, Sarajevo, 2008.
6.2.2  Općina Sanski Most (Hrustovača), Unsko-sanski kanton
Nivo ekonomske razvijenosti općine Sanski Most se nalazi na oko 50 % prosjeka
Federacije, mjereno ukupnim domaćim proizvodom po stanovniku i stopom zaposle
nosti (tabela 6). Potencijali za razvoj speleoturizma su turisti koji posjećuju Kanton po
osnovu drugih turističkih motiva (oko 20.000), zatim učenici osnovnih i srednjih škola
u kantonu (oko 43.000) te studenti (oko 5.000).
Sanski Most
Tendencija
Turisti K
Rastuća
20.044
Zaposleni O
Smanjenja
4.571
Plata O
Rastuća
535
Stopa zaposlenosti
51
Nezaposleni O
4.317
Stopa nezaposlenosti
49
Učenici – osnovne škole K
Smanjenja
31.333
Učenici – srednje škole K
Smanjenja
12.320
Visoko obrazovanje K
Rastuša
4.687
Stanovništvo
44.859
Površina km2
781
GDP u hilj. KM
138.096
GDP pc u KM
3.078
FBiH = 100
55
BiH = 100
58
Tabela 6. Nivo razvijenosti i potencijal općine Sanski Most (O – općina, K – kanton).
Izvor: Anon., 2008c; Podaci Zavoda za programiranje Federacije BiH, Sarajevo, 2008.
6.2.3  Općina Velika Kladuša (Hukavica), Unsko-sanski kanton
Pećina Hukavica mogla bi biti element lokalnog razvoja općine Velika Kladuša. Po
tencijali i mogućnosti lokalnog razvoja temeljenog na ovoj pećini su, pored njegove
prirodne vrijednosti i ljepote, lokacija u neposrednoj blizini državne granice sa Re
publikom Hrvatskom, blizina Nacionalnog parka Plitivice, Nacionalnog parka Una,
mogućnost korištenja fondova IPA za prekograničnu suradnju, oko 44.000 učenika
128
u osnovnim i srednjim školama, skoro 5.000 studenata te oko 20.000 turista koji su
posjetili Unsko-sanski kanton u prošloj godini. Speleoturizam sam za sebe neće moći
riješiti problem nerazvijenosti (oko 50 % prosjeka Federacije Bosne i Hercegovine,
mjereno GDPpc) i visoku stopu nezaposlenosti (tabela 7), ali sigurno može doprinijeti
kreiranju atmosfere razvoja.
Velika Kladuša
Tendencija
Turisti K
Rastuća
20.004
Zaposleni O
Smanjenja
4.533
Plata O
Rastuća
570
Stopa zaposlenosti
38
Nezaposleni O
7.455
Stopa nezaposlenosti
62
Učenici – osnovne škole K
Smanjenja
31.333
Učenici – srednje škole K
Smanjenja
12.320
Visoko obrazovanje K
Rastuća
4.687
Stanovništvo
Smanjenja
46.124
Površina km2
331
GDP u hilj. KM
150.738
GDP pc u KM
3.268
FBiH = 100
58
BiH = 100
61
Tabela 7. Nivo razvijenosti i potencijal općine Velika Kladuša (O – općina, K – kanton).
Izvor: Anon., 2008c; Podaci Zavoda za programiranje Federacije BiH, Sarajevo, 2008.
6.2.4  Općina Teslić (Rastuša), Regija Doboj
U lokalnom razvoju Općine Teslić svoje mjesto bi mogla imati pećina Rastuša. Poten
cijalni posjetioci, speleoturisti bi mogli biti učenici i studenti sa područja ove općine
(tabela 8), ali i regije kojoj pripada te centara kojima gravitira.
Teslić
Tendencija
Turisti O
2.584*
Zaposleni O
7.052*
Plata O
Stopa zaposlenosti
Nezaposleni O
Stopa nezaposlenosti
Učenici – osnovne škole R
4.319*
129
Teslić
Tendencija
Učenici – srednje škole R
1.443*
Visoko obrazovanje R
0
Stanovništvo
48.731
Površina km2
820
GDP u hilj. KM
187.648
GDP pc u KM
3.851
FBiH = 100
72
BiH = 100
81
Tabela 8. Nivo razvijenosti i potencijal općine Teslić (O – općina, R – regija)
Podaci o učenicama u osnovnim školama za općinu Teslić preuzeti sa: http://www.rzs.rs.ba/ Saopstenja/
Obrazovanje/2008/OSPocetak07-08Prilog.xls 10. 10. 2008; Podaci o učenicima u srednjim školama
za općinu Teslić preuzeti sa http://www.rzs.rs.ba/ Saopstenja/Obrazovanje/ 2008/SSPocetak07-
08Prilog.xls 10. 10. 2008; Podaci o broju studenata za općinu Teslić preuzeti  sa http://www.rzs.rs.ba/
SaopstenjaObrazCIR.htm 10. 10. 2008.
6.2.5  Općina Trnovo (Klokočevica), Kanton Sarajevo
Općina Trnovo ima ispodprosječan nivo ekonomske razvijenosti mjereno domaćim
proizvodom po stanovniku i nadprosječnu stopu nezaposlenosti (tabela 9). U lokalnom
razvoju Općine Trnovo koji se posljednjih godina temelji na razvoju zimskog sport
skog turizma (olimpijska planina Bjalašnica) i imidžu olimpijade (Sarajevo 1984),
izgrađena smještajna, sportska i saobraćajna infrastruktura otvara prostor za turističku
eksploataciju pećine Klokočevice. Potencijalni posjetioci mogu biti turisti koji posje
ćuju Kanton Sarajevo (preko 122.000), učenici osnovnih i srednjih škola (oko 60.000),
studenti (preko 33.000), predstavnici međunarodnih organizacija i institucija te di
plomtskog kora u Sarajevu. Potencijal su i sve one posjete i aktivnosti Sarajevu kao
glavnom gradu Bosne i Hercegovine (delegacije poslovnih ljudi, predstavnici među
narodnih organizacija i institucija, drugi). U svakom slučaju dovoljan potencijal su već
i samo posjetioci ove planine.
130
Trnovo
Tendencija
Turisti K
Rastuća
122.035
Zaposleni O
Rastuća
227
Plata O
Rastuća
706
Stopa zaposlenosti
36
Nezaposleni O
403
Stopa nezaposlenosti
64
Učenici – osnovne škole K
Smanjenja
39.942
Učenici – srednje škole K
Smanjenje
19.957
Visoko obrazovanje K
Rastuća
33.372
Stanovništvo
2.182
Površina km2
338
GDP u hilj. KM
4.757
GDP pc u KM
2.180
FBiH = 100
39
BiH = 100
41
Tabela 9. Nivo razvijenosti i potencijal općine Trnovo (O – općina, K – kanton).
Izvor: Anon., 2008i; Podaci preuzeti iz projekta za Fond nauke Kantona Sarajevo,
Ekonomski institut Sarajevo, Sarajevo, 2008.; Podaci Zavoda za programiranje
Federacije BiH, Sarajevo, 2008.
6.2.6  Općina Kladanj (Djevojačka pećina), Tuzlanski kanton
Općina Kladanj sa oko 50 % prosječnog nivoa ekonomske razvijenosti Federacije
Bosne i Hercegovine, sa nadprosječnom stopom nezaposlenosti (tabela 10), u strate
giju svog lokalnog razvoja mogla bi inkorporirati speleoturizam, odnosno turističku
eksploataciju Djevojačke pećine. Potencijal i šansa su imidž i prepoznatljivost ove
pećine, ne samo kao speleološkog nego i kao vjerskog, tradicijskog objekta. Potenci
jalni posjetioci mogu biti učenici osnovnih i srednjih škola Tuzlanskog kantona (oko
77.000), studenti Univerziteta u Tuzli (oko 13.000), ali i drugih univerziteta u Fede
raciji BiH (Zenica, Sarajevo, Travnik), turisti koji posjećuju Tuzlanski kanton (oko
35.000). Turističku eksploataciju ovog objekta mogla bi podržati kantonalna strategija
utemeljena, između ostalog, i na razvoju turizma i promjeni imidža kantona, boljoj
saobraćajnoj povezanosti Sarajeva i Tuzle.
131
 Kladanj
Tendencija
Turisti K
Smanjenje
35.307
Zaposleni O
Rastuća
2.197
Plata O
Rastuća
621
Stopa zaposlenosti
43
Nezaposleni O
2.916
Stopa nezaposlenosti
57
Učenici – osnovne škole K
Smanjenje
52.350
Učenici – srednje škole K
Smanjenje
24.650
Visoko obrazovanje K
Smanjenje
12.533
Stanovništvo
15.243
Površina km2
331
GDP u hilj. KM
45.682
GDP pc u KM
2.997
FBiH = 100
53
BiH = 100
56
Tabela 10. Nivo razvijenosti i potencijal općine Kladanj (O – općina, K – kanton).
Izvor: Anon., 2008b; Podaci Zavoda za programiranje Federacije BiH, Sarajevo, 2008.
6.2.7  Općina Ilijaš (Bijambare), Kanton Sarajevo
Bijambare su jedna od rijetkih pećina koja se turistički eksploatira, budući da je dobila
financijsku podršku Delegacije Evropske Komisije za razvoj turizma u Bosni i Her
cegovini. U dane vikenda ovu pećinu posjeti nekoliko stotina posjetilaca. Potencijal
pećine je njena lokacija na području Kantona Sarajevo, saobraćajna komunikacija Sa
rajevo – Tuzla, turisti koji već posjećuju Sarajevo (oko 122.000), učenici osnovnih i
srednjih škola Kantona (oko 60.000), studenti (preko 33.000), kao i druge mogućnosti
koje otvara glavni grad države. S obzirom da općina ima nivo razvijenosti ispod 50 %,
kao i da se suočava sa visokom stopom nezaposlenosti (tabela 11), Bijambare bi mogle
biti sadržaj koji generira razvoj i oko koga se razvijaju drugi podržavajući sadržaji.
Ilijaš
Tendencija
Turisti K
Rastuća
122.035
Zaposleni O
Smanjenje
1.858
Plata O
Rastuća
583
Stopa zaposlenosti
28
Nezaposleni O
4.873
Stopa nezaposlenosti
72
132
Ilijaš
Tendencija
Učenici – osnovne škole K
Smanjenja
39.942
Učenici – srednje škole K
Smanjenje
19.957
Visoko obrazovanje K
Rastuća
33.372
Stanovništvo
17.572
Površina km2
309
GDP u hilj. KM
38.055
GDP pc u KM
2.166
FBiH = 100
38
BiH = 100
41
Tabela 11. Nivo razvijenosti i potencijal općine Ilijaš (O – općina, K – kanton).
Izvor: Anon., 2008i; Podaci preuzeti iz projekta za Fond nauke Kantona Sarajevo,
Ekonomski institut Sarajevo, Sarajevo, 2008.; Podaci Zavoda za programiranje
Federacije BiH, Sarajevo, 2008.
6.2.8  Općina Ravno (Vjetrenica), Hercegovačko-neretvanski kanton
Kada je riječ o lokalnom razvoju Općine Ravno on je na oko 50 % federalnog prosjeka
mjereno ukupnim domaćim proizvodom po stanovniku (tabela 12). Teza o speleotu
rizmu kao komponenti lokalnog razvoja mogla bi se dokazati na primjeru općine Rav
no. Pogodnosti su blizina Dubrovnika, Dalmacije, izuzetna prirodna vrijednost pećine
Vjetrenice, kvalificiranost i posvećenost pećini članova lokalne speleološke udruge,
svijest i interes lokalne zajednice, kao i entitetskih i drugih institucija, naučna i istraži
vačka potpora ANUBiH, međunarodnih organizacija i institucija (UNESCO, IUCN).
Potencijal su turisti koji posjete Kanton (oko 83.000), učenici osnovnih i srednjih škola
(oko 33.000) i studenti Univerziteta u Mostaru, ali i posjetioci Dubrovnika i Trebinja.
Značajan potencijal za ovaj objekat su članovi međunarodnih i domaćih speleoloških
organizacija, istraživači (npr. biospeleolozi).
Ravno
Tendencija
Turisti K
Rastuća
82.563
Zaposleni O
Smanjenja
44
Plata O
Rastuća
808
Stopa zaposlenosti
61
Nezaposleni O
28
Stopa nezaposlenosti
39
Učenici – osnovne škole K
Rastuća
22.957
Učenici – srednje škole K
Smanjenja
10.130
133
Ravno
Tendencija
Visoko obrazovanje K
Rastuća
5.120
Stanovništvo
1.346
Površina km2
331
GDP u hilj. KM
4.337
GDP pc u KM
3.222
FBiH = 100
57
BiH = 100
61
Tabela 12. Nivo razvijenosti i potencijal općine Ravno (O – općina, K – kanton).
Izvor: Anon., 2008h; Podaci Zavoda za programiranje Federacije BiH, Sarajevo, 2008.
6.2.9  Općina Bosansko Grahovo (Ledenica), Kanton 10
Lokalni razvoj općine Bosansko Grahovo determiniran je ispodprosječnim nivoom
ekonomske razvijenosti, 46 % nezaposlenošću radne snage, tendencijom smanjenja
zaposlenosti i stagnacijom broja učenika što upućuje na problem depopulacije (tabela
13) . Ekonomska turistička valorizacija pećine ne bi se mogla temeljiti samo na poten
cijalima lokalnog i kantonalnog turističkog tržišta (učenici oko 10.000). Prema tome,
tržište bi trebalo tražiti na prostoru Dalmacije.
Bosansko Grahovo
Tendencija
Turisti K
Smanjenje
1.492
Zaposleni O
Smanjenje
304
Plata O
Smanjenje
681
Stopa zaposlenosti
54
Nezaposleni O
260
Stopa nezaposlenosti
46
Učenici – osnovne škole K
Rastuća
6.725
Učenici – srednje škole K
Stagnacije
2.621
Visoko obrazovanje K
0
Stanovništvo
2.111
Površina km2
780
GDP u hilj. KM
7.106
GDP pc u KM
3.366
FBiH = 100
60
BiH = 100
63
Tabela 13. Nivo razvijenosti i potencijal općine Bosansko Grahovo (O – općina, K – kanton).
Izvor: Anon., 2008g; Podaci Zavoda za programiranje Federacije BiH, Sarajevo, 2008.
134
6.2.10  Općina Drvar (Titova pećina), Kanton 10
Općina Drvar spada u najnerazvijenije općine mjereno nivoom ukupnog domaćeg pro
izvoda po stanovniku (tabela 14). Potencijal i šanse za lokalni razvoj temelje se na tu
rističkoj valorizaciji Titove pećine i Ledenice kao “paketa”, blizini Dalmacije, novim
trendovima u turizmu, porastu interesa za avanturistički turizam.
Drvar
Tendencija
Turisti K
Smanjenje
1.492
Zaposleni O
Rastuća
1.121
Plata O
Rastuća
500
Stopa zaposlenosti
52
Nezaposleni O
1.035
Stopa nezaposlenosti
48
Učenici – osnovne škole K
Rastuća
6.725
Učenici – srednje škole K
Stagnacije
2.621
Visoko obrazovanje K
0
Stanovništvo
11.609
Površina km2
589
GDP u hilj. KM
21.660
GDP pc u KM
1.866
FBiH = 100
33
BiH = 100
35
Tabela 14. Nivo razvijenosti i potencijal općine Drvar (Titova pećina)
(O – općina, K – kanton).
Izvor: Anon., 2008g; Podaci Zavoda za programiranje Federacije BiH, Sarajevo, 2008.
6.2.11  Općina Prača – Pale (Mračna pećina), Sarajevska regija
Općina Prača – Pale je jedna u nizu tzv. “podjeljenih” lokalnih zajednica koje su na
stale tokom ranih devedesetih godina. Dostupne statističke informacije upućuju na
zaključak da je riječ o “krhkoj lokalnoj ekonomiji” koja se suočava sa visokom stopom
nezaposlenosti (tabela 15). Potencijalni posjetioci Mračne pećine su učenici osnovnih
škola sa područja općine (oko 2.900), kao i turisti koji tradicionalno posjećuju Jahorinu,
olimpijsku planinu sa veoma dugom turističkom tradicijom. Potencijal je i činjenica da
se u blizini ove pećine nalazi i druga, mnogo poznatija pećina Orlovača. Institucional
na, smještajna, ugostiteljska i druga infrastruktura koja već postoji na Palama, Jahorini
i u Sarajevu mogla bi biti korištena i za promociju i razvoj ove turističke pećine.
135
Prača – Pale
Tendencija
Turisti O
Rastuća
0
Zaposleni O
Smanjenja
117
Plata O
Rastuća
575
Stopa zaposlenosti
39
Nezaposleni O
142
Stopa nezaposlenosti
61
Učenici – osnovne škole O
Smanjenja
2.940
Učenici – srednje škole O
Smanjenja
47
Visoko obrazovanje O
0
Stanovništvo
Smanjenja
1.088
Površina km2
86
GDP u hilj. KM
2.523
GDP pc u KM
2.319
FBiH = 100
41
BiH = 100
44
Tabela 15. Nivo razvijenosti i potencijal općine Prača – Pale (O – općina, K – kanton).
Izvor: Anon., 2008f; Podaci Zavoda za programiranje Federacije BiH, Sarajevo, 2008.
6.2.12  Općina Pale (Orlovača), Regija Istočno Sarajevo
Turizam je bitna komponenta razvoja općine Pale. Razvoj speleoturizma oko pećine
Orlovača mogao bi biti komplementaran postojećim aktivnostima. Speleoturizam bi
mogao obogatiti zimsku ponudu i ponuditi vrijedan sadržaj za ljetnu sezonu i tako do
prinijeti smanjivanju sezonskih oscilacija. Šansa i potencijal za speleoturizam u ovoj
lokalnoj zajednici je blizina Sarajeva, velika koncentracija turista, učenika, studenata,
poslovnih ljudi, izgrađena turistička, saobraćajna, komunalna, smještajna i ugostitelj
ska infrastruktura.
Pale
Tendencija
Turisti K
28.511
Zaposleni O
6.310
Plata O
Stopa zaposlenosti
Nezaposleni O
Stopa nezaposlenosti
Učenici – osnovne škole K
2.076
Učenici – srednje škole K
89
Visoko obrazovanje K
8.509*
136
Pale
Tendencija
Stanovništvo
26.847
Površina km2
492
GDP u hilj. KM
208.498
GDP pc u KM
7.766
FBiH = 100
164
BiH = 100
146
Tabela 16. Nivo razvijenosti i potencijal općine Pale (O – općina, K – kanton).
Izvor: Službena web stranica Zavod za statistiku RS, Banjaluka, 2008., http://www.rzs.rs.ba/; Podaci o
učenicama u osnovnim školama preuzeti sa: http://www.rzs.rs.ba/Saopstenja/ Obrazovanje/2008/ OS
Pocetak07-08Prilog.xls 10. 10. 2008; Podaci o učenicima u srednjim školama preuzeti sa http://www.
rzs.rs.ba/Saopstenja/Obrazovanje/2008/SSPocetak07-08Prilog.xls 10. 10. 2008; Podaci o broju stude
nata preuzeti 10. 10. 2008. sa  http://www. rzs.rs.ba/SaopstenjaObrazCIR.htm.
*Broj studeneta na Univerzitetu Istočno Sarajevo.
6.2.13  Općine Šipovo (Vaganska pećina) – Kupres, Kanton 10
Vaganska pećina bi mogla biti dio lokalne ekonomije općina Šipovo i Kupres. Riječ
je o veoma rijetko naseljenom području (oko 20 stanovnika na km2), bez značajnije
proizvodne infrastrukture (tabela 17), sa mogućnostima za razvoj poljoprivrede i sto
čarstva. Ova pećina bi mogla biti nova turistička atrakcija u kantonalnoj turističkoj
ponudi, kao i element povezivanja lokalne ekonomije Kupresa i Šipova. Rizici i pre
preke su brojni (institucionalni, infrastrukturni, drugi). Potencijalno tržište bi mogli
biti učenici osnovnih i srednjih škola (oko 10.000), kao i turisti koji već posjećuju ovo
područje zbog skijanja i nekih drugih sadržaja (oko 2.800). Kao potencijal bi se mogla
uzeti blizina Splita. Drugim riječima, i ovaj sadržaj speleoturizma bi se mogao tretirati
kao dio turističke ponude dalmatinskog zaleđa, koji bi mogao zadovoljiti nove potrebe
turista tokom ljetovanja (avantura, novo iskustvo, novo znanje, priča, osjećaj). Kao
potencijal bi se mogli označiti i fondovi, programi i projekti za podršku prekogranič
noj suradnji na području turizma i lokalnog razvoja nerazvijenih područja, formiranje
prekogranične regije Dalamcija – Hercegovina ili Herceg–Dalmacija, IPA i drugo.
Tendencija
Šipovo
Tendencija
Kupres
Turisti K
296*
Rastuća
2.763
Zaposleni O
1.913
Smanjenja
748
Plata O
Rastuća
594
Stopa zaposlenosti
65
Nezaposleni O
404
Stopa nezaposlenosti
35
137
Tendencija
Šipovo
Tendencija
Kupres
Učenici – osnovne škole K
Rastuća
6.725
Učenici – srednje škole K
1.065*
Stagnacija
2.621
Visoko obrazovanje K
458*
0
Stanovništvo
10.518
Smanjenja
3.056
Površina km2
551
570
GDP u hilj. KM
48.649
20.038
GDP pc u KM
4.625
5.715
FBiH = 100
81,9
101
BiH = 100
86,9
107
Tabela 17. Nivo razvijenosti i potencijal općina Šipovo i Kupres (O – općina, K – kanton).
Izvor: Službena web stranica Zavod za statistiku RS, Banjaluka, 2008., http://www.rzs.rs.ba/; Podaci o
učenicama u osnovnim školama općine Šipovo preuzeti sa: http://www.rzs.rs.ba/ Saopstenja/Obrazo
vanje/ 2008/OSPocetak07-08Prilog.xls 10. 10. 2008.; Podaci o učenicima u srednjim školama općine
Šipovo preuzeti sa  http://www.rzs.rs.ba/Saopstenja/ Obrazovanje /2008/SSPocetak07-08Prilog.xls 10.
10. 2008.; Podaci o broju studenata na području općine Šipovo preuzeti 10. 10. 2008. sa http://www.rzs.
rs.ba/SaopstenjaObraz CIR.htm.
*Podaci za općinu.
6.2.14  Općina Stolac (Badanj), Hercegovačko-neretvanski kanton
Lokalni razvoj općine Stolac ne dostiže ni 50 % prosjeka Federacije Bosne i Herce
govine mjereno ukupnim domaćim proizvodom po stanovniku i ne osigurava radno
aktiviranje oko 70 % radne snage (tabela 18). Gustina naseljenosti je manja od 40.
Potencijali i šanse za turističku eksploataciju pećine Badanj su turisti koji posjećuju
područje Kantona (oko 83.000), učenici osnovnih i srednjih škola u Kantonu (oko
33.000), kao i studenti koji studiraju na području Kantona, ali i drugim  univerzitet
skim centrima (Dubrovnik, Trebinje) te blizina Dubrovnika i Međugorja.
Stolac
Tendencija
Turisti K
Rastuća
82.563
Zaposleni O
Smanjenja
953
Plata O
Rastuća
646
Stopa zaposlenosti
28
Nezaposleni O
2.479
Stopa nezaposlenosti
72
Učenici – osnovne škole K
Smanjenja
22.957
Učenici – srednje škole K
Smanjenja
10.130
Visoko obrazovanje K
Rastuća
5.120
Stanovništvo
Rastuća
13.360
138
Stolac
Tendencija
Površina km2
286
GDP u hilj. KM
34.695
GDP pc u KM
2.597
FBiH = 100
46
BiH = 100
49
Tabela 18. Nivo razvijenosti i potencijal općine Stolac (O – općina, K – kanton).
Izvor: Anon., 2008h; Podaci Zavoda za programiranje Federacije BiH, Sarajevo, 2008.
6.2.15  Općine Foča (Ledenjača) – Trnovo, Regija Istočno Sarajevo
Na putu Trnovo – Foča nalazi se potencijalni speleoturistički objekat – pećina Lede
njača. Njen razvoj bi mogao biti zajednički projekat ove dvije općine. Jedna je izrazito
nerazvijena, sa nivoom razvijenosti koji se kreće ispod 40 % federalnog prosjeka uku
pnog domaćeg proizvoda po stanovniku (tabela 19). Potencijali su učenici osnovnih i
srednjih škola (preko 60.000), studenti, turisti (preko 120.000).
Tendencija
Trnovo
Foča
Turisti K
Rastuća
122.035
4.716*
Zaposleni O
Rastuća
227
3.667
Plata O
Rastuća
706
Stopa zaposlenosti
36
Nezaposleni O
403
Stopa nezaposlenosti
64
Učenici – osnovne škole K
Smanjenja
39.942
  1763*
Učenici – srednje škole K
Smanjenje
19.957
885*
Visoko obrazovanje K
Rastuća
33.372
66*
Stanovništvo
2.182
25.338
Površina km2
338,4
1.114
GDP u hilj. KM
4.757
180.698
GDP pc u KM
2.180
7.131
FBiH = 100
38,6
150
BiH = 100
40,9
134
Tabela 19. Nivo razvijenosti i potencijal općina Trnovo i Foča (O – općina, K – kanton).
Izvor: Službena web stranica Zavod za statistiku RS, Banjaluka, 2008., http://www.rzs.rs.ba/; Podaci o
učenicama u osnovnim školama za općinu Foča preuzeti sa: http://www.rzs.rs.ba/  Saopstenja/Obrazo
vanje/ 2008/OSPocetak07-08Prilog.xls 10. 10. 2008.; Podaci o učenicima u srednjim školama za općinu
Foča  preuzeti sa  http://www.rzs.rs. ba/Saopstenja/ Obrazovanje/2008/SSPocetak07-08Prilog.xls 10.
10. 2008.; Podaci o broju studenata za Foču preuzeti 10. 10. 2008. sa http://www.rzs. rs.ba/Saopstenja
ObrazCIR.htm.
*Podaci za općinu.
139
6.3  IZAZOVI I PRILIKE SPELEOTURIZMA I LOKALNOG RAZVOJA
Lokalne zajednice na čijoj teritoriji su evidentirane potencijalne turističke pećine sa
nivoom ekonomske razvijenosti nižim od tri četvrtine federalnog prosjeka ekonomske
razvijenosti mjerenog visinom ukupnog domaćeg proizvoda po stanovniku imaju oko
204.000 stanovnika i oko 23.000 radnih mjesta. Potencijalno tržište za razvoj speleo
turizma komponirano od turista koji su pokazali interes za ova područja, studenata i
učenika, istraživača može se procijeniti na oko 573.000 posjetilaca. Kao potencijal za
kreiranje potražnje za ovim vidom turizma može se uzeti ukupna školska i studentska
populacija, kao i turisti koji posjećuju Bosnu i Hercegovinu i koji su pokazali interes
za njenu turističku ponudu (tabela 20).
Bosna i Hercegovina
Tendencija
Učenici osnovnih škola
Smanjenja
380.686
Učenici srednjih škola
Smanjenja
160.497
Studenti
Rasta
104.280
Turisti
Rasta
583.742
Tabela 20. Okvirni speleoturistički potencijali Bosne i Hercegovine.
Izvor: Podaci o obrazovanju za BiH preuzeti 15. 10. 2008. sa http://bhas.ba/ARHIVA/2008/ SAO/
EDU/1.pdf; Podaci o broju turista preuzeti 15. 10. 2008 sa http://bhas.ba/Arhiva/2007/ Saopcenja/Tu
rizam/turizam_A_07.pdf.
S obzirom na trendove u turističkoj potrošnji, kod analize potencijalnog tržišta za na
vedene objekte u preliminarnu analizu bi se mogli uzeti i podaci o turističkoj atrak
tivnosti, mjerenoj brojem turista kontaktnih područja, Hrvatske i Crne Gore. Prema
podacima državnih zavoda za statistiku ovih zemalja, 2007. godine je registrirano pre
ko 11 miliona turista: Hrvatska preko 10 miliona i Crna Gora oko 1,1 milion (Anon.,
2008k; Anon., 2008j).
Prema dostupnim podacima riječ je o potencijalu od oko 1,2 miliona posjetilaca u
prvom krugu izvan samih lokalnih zajednica, odnosno od oko 11 miliona u drugom
krugu, krugu neposrednog regionalnog okruženja (slika 85). Kako od ovog potencijala
kreirati tržište za speleoturiste, kako njima ovladati i kako njime dominirati?
Lokalne zajednice u Bosni i Hercegovini imaju priliku da podignu zavjesu sa svojih
prirodnih vrijednosti, pa i sa pećina, i tako otvore prostor za razvoj speleoturizma. To
je mogućnost kojim bi se ovaj, za sada, nevidljivi ekonomski potencijal učinio vid
ljivim i kroz turizam ekonomski valorizirao. Mogla bi to biti vrata ka budućnosti, ka
140
razvoju lokalnih zajednica. To zahtijeva novo razmišljanje, praćenje promjene navika
i novih razvojnih paradigmi u lokalnom razvoju. Kreatori razvoja u kojem speleoturi
zam može imati određenu razvojnu ulogu su poduzetnici, javni sektor, lokalna vlada,
biznis i civilni sektor. Veliki broj kreatora pretpostavlja određenu fleksibilnost, druga
čiji odnos prema veličini, razmjerama, praktičnim pitanjima, koordinaciji, brendiranju
pećina i lokalne zajednice, kao i organiziranje. Platformu napretka speleoturizma u
bosanskohercegovačkim lokalnim zajednicama određuje isključivo pogled naprijed,
razvijanje novih ekološki, ekonomski, socijalno i humano osjetljivih platformi razvo
ja. Bitna komponenta je pristup znanju, informacijama, tehnologijama, sredstvima,
institucijama, programima, projektima i tržištu. Pored prirodnih i drugih vrijednosti
bosansko-hercegovačkih pećina veoma bitni su i mitovi, priče, bajke i emocije kojima
speleoturizam mora biti veoma vješto protkan.
Speleoturizam kao komponenta lokalnog razvoja podrazumijeva reinvenciju vlasti, po
sebno lokalne vlasti (čija moć je u nastajanju i/ili jačanju), viziju promjene, ali ne i fan
taziju (što je u periodu od kraja rata na ovamo bio čest slučaj). Lokalna zajednica treba
u svoju viziju inkorporirati speleoturizam tako da i ona, lokalna zajednica i pećina, čiji
razvoj se valorizira budu uočljive. Obrazovanje u tome ima naročit značaj. Lokalna
Slika 85. Položaj potencijalnih turističkih pećina u odnosu na mrežu glavnih puteva.
141
zajednica mora prihvatiti da se sve mijenja, da se tržište budućnosti oblikuje, te da se je
potrebno uključiti u taj proces, prihvatiti proaktivnu ulogu (pa čak i liderstvo), fleksibil
nost, vrednovanje inovacija i informacija, otvorenost i kooperaciju (Ohmae, 2007).
Promišljanje ekonomske valorizacije pećine kroz turističku eksploataciju treba da po
mogne lokalnoj zajednici da viziju i maštu transformiraju u lokalni razvoj utemeljen
na novim pristupima razvoja. Lokalne zajednice bi trebale razumijeti, kreirati, prenije
ti i plasirati pećine kao naročitu turističku vrijednost. Bitno je identifikovanje tržišnih
mogućnosti i razvijanje ciljane vrijednosti ponude kako bi se generirala nova energija
lokalnog razvoja.
142
7.  PROFIL LOKALNOG RAZVOJA IZABRANIH OPĆINA
Općine Ravno, Bosansko Grahovo i Sanski Most izabrane su iz nekoliko razloga. Prvi
je potpuna devastiranost socijalne i urbane strukture, budući da su u ratu 1992.–1995.
godine bile potpuno uništene. “Osvajenje” teritorija od protivničkih vojski u navede
nim općinama podrazumijevalo je izgon stanovništva, pljačku i potpuno razaranje.
Drugi razlog je da su to općine u koje se ranije stanovništvo vratilo (povratnici) i
koje nema razvojnih kapaciteta u industriji i trgovini, pa turizam ostaje kao najveća
razvojna šansa. Svaku od tri općine naseljava, može se reći, mononacionalna struktu
ra stanovništva pa će turizam doprinijeti smanjenju društvene i kulturne izoliranosti.
Treći razlog je što se radi o graničnim općinama, bilo republičkim, bilo entitetskim,
a ta činjenica je značajan fakor u regionalnim razvojnim politikama koje podržava
Evropska Unija. Četvrti je razlog što se sve tri općine nalaze u tzv. dinarskom SE–NW
pravcu pružanja kao zaleđu jadranske obale (slika 86) i dio su teritorije identificiranog

klastera geoturizma (Clancy, 2006).
Slika 86. Položaj izabranih općina na karti Bosne i Hercegovine.
143
7.1  OPĆINA RAVNO (VJETRENICA)
Općina Ravno ima 331 km2 i pripada području sa mikroklimom koju determiniraju
srednje godišnje vrijednosti atmosferskog pritiska od 1.003,2 mb, temperatura zraka
od 16,1 oC, oblačnost 4,2 desetine, godišnje vrijednosti apsolutne maksimalne tempe
rature zraka od 43,1 oC i minimalne temperature od –0,9 oC, količina padavina 1.240
mm i 2.068 sunčanih sati godišnje; nisu zabiljženi dani sa snježnim padavinama, evi
dentirana su 124 dana sa kišnim padavinama (Anon., 2008h). Na području općine
nisu registrirana značajnija rudna bogatstva (Hodžić & Abdurahmanović, 2006). Na
prostoru općine nema značajnijih prerađivačkih kapaciteta, kao ni kapaciteta teške
industrije.
2004. godine općinu Ravno je naseljavalo 1.854 stanovnika, od čega Bošnjaka (Musli
mana) 12 (0,65 %), Srba 91 (4,91 %) i Hrvata 1.751 (94,45 %) (Pejanović et al., 2006).
Ovaj prostor je veom rijetko naseljen – manje od 20 stanovnika po km2, što pokazuje
i broj učenika u općini (slika 87). Oko 30 % stanovnika općine je starije od 65 godina
(tabela 21).
Slika 87. Kretanje broja učenika u osnovnim školama u općini Ravno
i Hercegovačko-neretvanskom kantonu.
Izvor: Anon., 2008h.
144
Slika 88. Kretanje broja zaposlenih u općini Ravno.
Izvor: Anon., 2008h.
Slika 89. Struktura nezaposlenih (SSS = SSS, NSS, VKV, KV, PKV; VSS = VSS, VŠS).
Izvor: Anon., 2008h.
U tabeli 88 prikazano je kretanje broja zaposlenih tokom posljednjih nekoliko godina.
Struktura nezaposlenih pokazuje (tabela 89) da tri četvrtine zaposlenih ima SSS, NSS,
VKV, KV i PKV, a petina nema nikave kvalifikacije.
Ukupno
0–14 god.
15–64 god.
65 god. i više
2005.
1.350
22
920
408
2006.
1.346
22
918
406
2007.
1.346
22
918
406
Tabela 21. Starosna struktura stanovništva.
Izvor: Anon., 2008h.
145
Kada je riječ o lokalnom razvoju Općine Ravno on je na oko 50 % federalnog prosjeka
mjereno ukupnim domaćim proizvodom po stanovniku. Stopa nezaposlenosti se procje
njuje na oko 40 %. Na temelju korelacije između nivoa razvijenosti i broja stanovnika koji
žive ispod linije siromaštva, može se procijeniti da je oko trećine stanovnika siromašno.
Potencijali za razvoj speleoturizma su turisti koji posjećuju Kanton po osnovu drugih
turističkih motiva  – oko 83.000 (slika 90), zatim učenici osnovnih i srednjih škola u
kantonu – oko 33.000 te studenti univerziteta u Trebinju, Mostaru i Dubrovniku.
Slika 90. Kretanje broja turista u Hercegovačko-neretvanskom kantonu
Općina Ravno pripada Hercegovačko-neretvanskom kantonu. Kao član HNK opći
na ima pristup Jadranskoj euroregiji, Programskoj oblasti IPA Bosna i Hercegovina
– Crna Gora, Skupštini evropskih regija, potencijalnoj euroregiji Herceg–Dalmacija
(Hercegovina – Dalmacija). Ravno je i član Hercegovačke regije i Agencije za razvoj
regije Hercegovina (REDAH). Preko Saveza općina i gradova Federacije BiH, općina
ima mogućnost pristupa Vijeću evropskih općina i regija. Preko predstavnika Bosne i
Hercegovine i Saveza općina i gradova Federacije BiH u komori lokalnih vlasti i ko
mori regija, općina ima pristup i Kongresu lokalnih i regionalnih vlasti.
7.2  OPĆINA BOSANSKO GRAHOVO (LEDENICA)
Općina Bosansko Grahovo ima 780 km2 i pripada području sa mikroklimom koju
određuju srednje godišnje vrijednosti atmosferskog pritiska od 932,5 mb, temperatura
146
zraka od 10,4 oC, oblačnost 5,4 desetine, godišnje vrijednosti apsolutne maksimalne tem
perature zraka od 37,6 oC i minimalne temperature od –19,3 oC, količina padavina 1.091
mm i 2.524 sunčanih sati godišnje, 148 dana sa padavinama, 40 snježnih dana, maksimal
na visina snijega 25 cm (Anon., 2008b). Na području općine nisu registrirana značajnija
rudna bogatstva (Hodžić & Abdurahmanović, 2006). Prostor općine je veoma rijetko na
seljen – manje od 20 stanovnika po km2. U poređenju s drugim izabranim općinama, ova
ima najviši stepen vitalnosti – 14 % stanovnika mlađih od 14 godina (tabela 22).
Na tom prostoru je, prema popisu stanovništva iz 1991. godine, živjelo ukupno 8.311
stanovnika, od čega Muslimana 12 (0,14 %), Srba 7.888 (94,91 %), Hrvata 226 (2,72
%) i ostalih 185 (2,23 %). Prema procjenama iz 2004. godine, na istom prostoru živi
ukupno 2.487 stanovnika, od čega Srba 1.882 (75,67 %), Hrvata 605 (24,33 %). Pro
cjenjuje se da Bošnjaka (Muslimana) i ostalih nema. Vidljivo je da je veliki broj Srba
napustio općinu, a da je jedan broj Hrvata doselio iz drugih krajeva Bosne i Hercego
vine (Pejanović et al., 2006).
Ukupno
0–14
15–64
65 i više
2005.
2.115
105
1240
770
2006.
2.112
105
1238
769
2007.
2.111
105
1237
769
Tabela 22. Starosna struktura stanovništva.
Izvor: Anon., 2008g.
Slika 91. Kretanje broja učenika u osnovnim školama
općine Bosansko Grahovo i Kantona 10.
Izvor: Anon., 2008g.
147
Na području općine nema značajnijih prerađivačkih kapaciteta, ni kapaciteta teške
industrije (Hodžić & Abdurahmanović, 2006) U strukturi nezaposlenih, preko 50 %
nema nikakve kvalifikacije (slika 93).
Slika 92. Kretanje broja zaposlenih u općini Bosansko Grahovo.
Izvor: Anon., 2008h.
Slika 93. Struktura nezaposlenih u općini Bosansko Grahovo
(SSS = SSS, NSS, VKV, KV, PKV; VSS = VSS, VŠS).
Izvor: Anon., 2008g.
Lokalni razvoj općine Bosansko Grahovo determiniran je ispodprosječnim nivoom
ekonomske razvijenosti, 46 % nezaposlenošću radne snage, tendencijom smanjenja
zaposlenosti, stagnacijom broja učenika (što upućuje na problem depopulacije). Na
temelju korelacije između nivoa razvijenosti i broja stanovnika koji žive ispod linije
siromaštva može se procijeniti da je oko četvrtine stanovnika siromašno.
148
Ekonomska turistička valorizacija pećine ne bi se mogla temeljiti samo na potencija
lima lokalnog kantonalnog turističkog tržišta (tabela 94) i učenika – oko 10.000 (slika
91). Prema tome, tržište bi trebalo tražiti na širem prostoru (Dalmacija, Unsko-sanski
kanton).
Slika 94. Kretanje broja turista u Kantonu 10.
Izvor: Anon., 2008g.
Bosansko Grahovo pripada Kantonu 10 i Regiji Hercegovina za koju REDAH (agen
cija za regionalni razvoj) obavlja funkciju razvojne agencije. Bosansko Grahovo je dio
programske oblasti za prekograničnu saradnju (IPA) Bosna i Hercegovina – Hrvatska.
Kada je riječ o geografskim regijama, pripada Zapadnoj Bosni. Preko Saveza općina
i gradova Federacije BiH, općina ima mogućnost pristupa Vijeću evropskih općina i
regija. Preko predstavnika Bosne i Hercegovine i Saveza općina i gradova Federacije
BiH u komori lokalnih vlasti i komori regija, općina ima pristup i Kongresu lokalnih
i regionalnih vlasti.
7.3  OPĆINA SANSKI MOST (HRUSTOVAČA)
Općina Sanski Most ima 781 km2 i pripada području sa mikroklimom koju deterimi
niraju srednje godišnje vrijednosti atmosferskog pritiska od 987,9 mb, temperatura
zraka od 12,2 oC, oblačnost 5,9 desetina, godišnje vrijednosti apsolutne maksimalne
temperature zraka od 39,4 oC i minimalne temperature od –9,6 oC, količine padavina
1.331 mm, 2.124 sunčanih sati godišnje, 36 dana sa snježnim padavinama (Anon.,
149
2008c). Na području općine nisu registrirana značajnija rudna bogatstva (Hodžić &
Abdurahmanović, 2006).
Ukupno
0–14
15–64
65 i više
2005.
45.998
6.621
33.203
6.174
2006.
44.902
6.464
32.411
6.027
2007.
44.859
6.458
32.380
6.021
Tabela 23. Starosna struktura stanovništva.
Izvor: Anon., 2008c.
Općina Sanski Most zauzimala je prije posljednjeg rata površinu od 983 km2. Na tom
je prostoru živjelo 60.307 stanovnika, od čega Muslimana 28.136 (46,65 %), Srba
25.363 (42,07 %), Hrvata 4.322 (7,16 %) i ostalih 2.486 (4,12 %). Novom organizaci
jom zemlje (nakon Daytonskog mirovnog sporazuma) formiraju se entiteti, a sa njima
i rubne općine mijenjaju granice. Prema procjenama 2004. godine općinu je nastanji
valo 53.346 stanovnika, od čega Bošnjaka (Muslimana) 47.486 (88,99 %), Srba 4.511
(8,45 %), Hrvata 1.279 (2,40 %) i ostalih 88 (0,16 %) (Pejanović et al., 2006).
Starosnu strukturu 2007. bitno određuje visoko učešće stanovništva starijeg od 65 go
dina (tabela 23). Preko trećine stanovništva pripada ovoj životnoj dobi.
Na području općine kao značajniji prerađivački kapaciteti registrirani su kapaciteti
drvne industrije. Nisu registrirani značajniji kapaciteti teške industrije (Hodžić & Ab
durahmanović, 2006).
Slika 95. Kretanje broja učenika u osnovnim školama
općine Sanski Most i Unsko-sanskog kantona.
Izvor: Anon., 2008c.
150
Slika 96. Kretanje broja zaposlenih u općini Sanski Most.
Izvor: Anon. 2008c.
Slika 97. Struktura nezaposlenih općina Sanski Most
(SSS = SSS, NSS, VKV, KV, PKV; VSS = VSS, VŠS).
Izvor: Anon., 2008c.
Nivo ekonomske razvijenosti općine Sanski Most  se nalazi na oko 50 % prosjeka
Federacije, mjereno ukupnim domaćim proizvodom po stanovniku i stopom zaposle
nosti. Svaki druga radno sposobna osoba je nezaposlena (slika 96). U strukturi neza
poslenih 40 % osoba nema nikakvu kvalifikaciju (slika 97).
Na temelju korelacije između nivoa razvijenosti i broja stanovnika koji žive ispod lini
je siromaštva može se procijeniti da je oko trećine stanovnika siromašno.
Potencijali za razvoj speleoturizma su turisti koji posjećuju Kanton po osnovu drugih
turističkih motiva – oko 20.000 (slika 98), zatim učenici osnovnih i srednjih škola u
kantonu – oko 43.000 (slika 95) te studenti – oko 5.000.
151
Slika 98. Kretanje broja turista u Unsko-sanskom kantonu.
Sanski Most je jedna od općina Unsko-sanskog kantona, član je Banjalučke regije ili
Sjeverozapadne regije i participira u regionalnoj razvojnoj agenciji BLERDA. Sanski
Most pripada programskoj oblasti prekogranične saradnje (IPA) Bosna i Hercegovina
– Hrvatska, a mogao bi biti član potencijalne euroregije Plitivice – Una (Nacionalni
park Plitvice i Nacionalni park Una). Preko Saveza općina i gradova Federacije BiH
općina ima mogućnost pristupa Vijeću evropskih općina i regija. Preko predstavnika
Bosne i Hercegovine i Saveza općina i gradova Federacije BiH u komori lokalnih vla
sti i komori regija, općina ima pristup i Kongresu lokalnih i regionalnih vlasti.
7.4  REZIME
Zajedničke karakteristike lokalnog razvoja općina Ravno, Bosansko Grahovo i Sanski
Most su:
•	 ispodprosječna gustina naseljenosti;
•	 depopulacija;
•	 starenje stanovništva;
•	 nizak stepen vitalnosti stanovništva;
•	 visoka stopa nezaposlenosti;
•	 veoma loša kvalifikaciona struktura nezaposlenih (visoko učešće nekvalifikovanih
osoba –  preko 50 %  među nezaposlenim);
•	 odsustvo značajnih prerađivačkih kapaciteta;
152
•	 odsustvo kapaciteta industrije;
•	 odsustvo značajnih rudnih bogatstava;
•	 ispodprosječan nivo ekonomske razvijenosti, mjeren GDP per capita,
•	 četvrtina, odnosno trećina stanovništva ispod linije siromaštva;
•	 značajni prirodni i kulturni resursi (gdje se ubrajaju i pećine);
•	 mogućnost pristupanja projektima, fondovima i programima koji podržavaju održi
vi lokalni razvoj utemeljen na prirodnim, endogenim resursima;
•	 mogućnost korištenja fondova IPA – linija 1 i 2;
•	 mogućnost i spremnost relevantnih međunarodnih organizacija da podrže zaštitu,
očuvanje i turističku valorizaciju pećina;
•	 spremnost jedinstvenog akademskog i naučnog prostora EU da podrži održivi kon
cept lokalnog razvoja temeljen na novim pristupima (CLDF).
153
8.  ANALIZA RAZVOJA PEĆINA KAO TURISTIČKIH RESURSA
Brojna istraživanja i studije provjeravali su postojanje interakcije između različitih
vidova turizma i ekonomskog razvoja na raznim nivoima, od lokalnog preko regional
nog i nacionalnog do globalnog. Do sada su potvrđivane teze o postojanju interakcije
između turizma i ekonomskog razvoja, i to, u pravilu, pozitivnog uticaja turizma na
ekonomski razvoj. U središtu pažnje ovog poglavlja je postojanje i dimenzioniranje
interakcije speleoturizma i lokalnog ekonomskog razvoja.
Ekonomski interesi su jedno vrijeme bili jedino mjerilo relacije ”turizam – razvoj”.

Vremenom se, sa evolucijom poimanja ekonomskog razvoja, ova relacija pretvara u
relaciju ”ekonomski razvoj – turizam”.  Za razumijevanje odnosa turizma i lokalnog
ekonomskog razvoja posebno su značajna istraživanja u kojima se pokušava razumjeti
uticaj turizam na lokalnu zajednicu (Forster 1964; Vukonić & Keča, 2001). Sociolozi
posebno istražuju promjene u lokalnoj zajednici pod uticajem turista i turizma. U peri
odu od 1974. godine  Kent (1975), Lanfant (1980), Nunez (1989), Greenwood (1989),
V. Smith (1989) i drugi, provjeravaju efekte na lokalni ekonomski razvoj i registriraju
negativne sociloške posljedice. Neka istraživanja Wooda (1997), O’Gradya (1981),
Lopeza (1980), Pearcea (1982) i drugih, u testiranju hipoteze o efektima turizma na
lokalni razvoj dokazuju postojanje pozitivnih socioloških implikacija. Ima i onih teo
retičara koji upozoravaju na razorne posljedice po lokalnu zajednicu. Oni koji uticaj
turizma ocjenjuju krajnje negativno ističu ugrožavanje autentičnosti, uništavanje pri
rode i drugih vrijednosti, rasipanje energije i sredstava (Ash & Turner,  1975).
8.1  EFEKTI TURISTIČKIH PEĆINA NA LOKALNI RAZVOJ
Za lokalnu zajednicu posjete speleoturista, zbog ekonomskih, socijalnih, kulturnih i
drugih razlika mogu dovesti do određenih promjena koje mogu imati negativne po
sljedice na lokalni razvoj (ilustracije radi: komercijalizacija kulture i drugih autohto
nih vrijednosti, socijalna diferencijacija, ekološki poremećaji i drugo). S druge strane,
povećani interes za ekologiju i afirmacija ekološke održivosti u kontekstu održivog
razvoja, imaju pozitivne reperkusije na interes za speleoturizam i njegov razvoj. Novi
154
pristup resursima i njihovom razvoju reafirmirali su značaj prirodnih fenomena za
razvoj turizma. U slučaju speleoturizma moguće je izbjeći prigovore da se prostor
okupira, da se uništava ravnoteža prirode, kao i da se izazivaju negativne posljedice,
da se privatizira javno dobro, da se degradira lokalni pejzaž.  S obzirom na karakter
speleoturizma i karakteristike speleoturista, najvećem broju ovih prigovora i/ili rizika
nema mjesta (Vukonić & Keča, 2001).
Značaj speleoturizma kao faktora lokalnog ekonomskog razvoja temelji se na slije
dećim tezama: a) učinci speleoturizama trebaju se razumjeti samo u kontekstu holi
stičkog pristupa;  b) speleoturizam po svojoj osnovnoj sadržini djeluje pozitivno na
promociju i očuvanje prirodnih vrijednosti, kao i povećanje znanja, odnosno jačanje
humanog kapitala, a time i ukupnog bogatstva lokalne zajednice; c) speleoturizam
može imati i negativne posljedice na razvoj lokalne zajednice, ukoliko nije ekološki,
ekonomski, tehnološki i socijalno senzitivan.
Speleoturizam, kao i svaki drugi oblik turizma može da se razvija kao autohtoni oblik
razvoja turizma, kao turizam koji se temelji na prirodnim i humanim vrijednostima lo
kalne zajednice, koje se, preko speleoturizma, transformiraju u lokalni razvoj (riječ je
o endogenom ili novom konceptu lokalnog razvoja). Može se razvijati i kao egzogeni
razvoj, utemeljen u potpunosti na egzogenim faktorima, posebno kapitalu koji dolazi
izvan lokalne zajednice i koji ne mora biti ekološki i socijalno senzitivan. Naravno,
ove forme mogu da se pojavljuju istovrmeno i sukcesivno. Idelano je osigurati op
timalnu kombinaciju ove dvije forme: prve, koja osigurava motiviranost, održivost,
ekološku i socijalnu senzitivnost i druge, koja osigurava popunjavanje jaza u štednji,
investicijama, menadžerskim znanjima i vještinama, promociji i plasmanu na tržištu.
Ekonomske funkcije speleoturizma su sva ona djelovanja koja su primarno fokusirana
na strateške i prioritetne ekonomske ciljeve, i koja rezultiraju ekonomskim efektima
za nosioce interesa na nivou lokalne zajednice, i to: na nivou mikro i malih firmi koje
bi se bavile speleoturizmom (služba vodiča, održavanja, upravljanje objektom), na ni
vou firmi koje se bave komplementarnim aktivnostima (dovođenje turista, promocija,
priprema materijala, prospekata, video zapisa, dokumentarnih filmova, animacija, ka
rata), na nivou firmi koje stvaraju opće uvjete za speleoturizam (smještaj, saobraćajni
ce, ugostiteljske usluge) i na nivou lokalne zajednice (službe za lokalni biznis, služba
za lokalni turizam, služba strateškog integrativnog i inkluzivnog planiranja lokalnog
155
razvoja, službe za promociju i imidž lokalne zajednice, protokol lokalne zajednice,
službe za financiranje razvoja lokalne zajednice, članstvo u domaćim i međunarodnim
organizacijama i institucijama koje podržavaju lokalni razvoj utemeljen na turizmu i
prirodnim vrijednostima, i dr.).
Osnovni ekonomski efekti razvoja speleoturizma na lokalni razvoj su: aktiviranje tu
rističkih potencijala, omogućavanje turističkog privređivanja, zapošljavanje, zapošlja
vanje drugih komplementarnih kapaciteta, zapošljavanje unaprijed i unazad povezanih
firmi, povećavanje zaposlenosti, aktiviranje razvoja nerazvijenih lokalnih zajednica ili
nerazvijenih područja unutar lokalne zajednice, povećavanje razmjene roba i usluga
na domaćem i međunarodnom nivou, poboljšavanje devizne bilance, poticanje eko
nomskih tokova (tokova ljudi, roba, usluga, kapitala, znanja, informacija, iskustva,
emocija) kako unutar lokalne zajednice, tako i između zajednice i njenog regionalnog
i međunarodnog okruženja.
Speleoturizam, kao i turizam generalno ima razvojnu, multiplikativnu, induktivnu i
konverzijsku funkciju u lokalnom ekonomskom razvoju. Kada je riječ o dohotku i iz
njega izvedenim pokazateljima: dohotku per capita ili dohotku per capita prema pari
tetu kupovne moći kao osnovnom, najčešće korištenom, indikatoru dostignutog nivoa
razvijenosti, speleoturizam djeluje na preraspodjelu već stvorenog dohotka i na stva
ranje novog dohotka u lokalnoj zajednici. U lokalnom razvoju posebno se naglašavaju
ekonomski efekti i ekonomski interesi. U tom kontekstu značaj speleoturizma je deter
miniran stvaranjem ekonomskih efekata i ostvarivanjem ekonomskih interesa lokalne
zajednice. To se na nivou lokalne zajednice pokazuje kao izgradnja saobraćajne, ur
bane i komunalne infrastrukture i suprastrukture, zapošljavanje lokalnog stanovništva,
razvoj postojećih i novih biznisa, priliv deviza (Vukonić & Keča, 2001).
Multipkikativna funkcija speleoturizma manifestira se kao nastavak kretanja sredstava
koja su potrošili speleoturisti u lokalnoj zajednici, a koje i u svom daljem kretanju uti
če na lokalnu ekonomiju. Speleoturistička ponuda se temelji na atrakciji, na pećini, na
transportu, na smještaju, na infrastrukturi, trgovini, ugostiteljstvu, promociji. Turistič
ka valorizacija prirodnih vrijednosti pećina podrazumijeva određenu, minimalnu insti
tucionalnu, smještajnu i saobraćajnu infrastrukturu, što potiče lokalnu i širu zajednicu
da investira i razvija ove sadržaje. Ovi sadržaji nisu samo osnova za razvoj turizma,
nego i za razvoj drugih ekonomskih aktivnosti. Multiplikativna funkcija speleoturizma
156
je najznačajnija funkcija za lokalni razvoj. Ona se izvodi iz činjenice da speleoturizam
kreira značajnije indirektne, nego direktne efekte na dohodak, potrošnju i zaposlenost.
Posebno su značajni efekti na kreiranje atmosfere razvoja, posvećenosti lokalnom ra
zvoju i harmoniziranju zajednice oko projekta.
Brojne međunarodne organizacije i institucije snažno promoviraju turizam kao aktiv
nost koja pomaže ili može da pomaže uravnoteženju platne bilance. Speleoturizam
može biti izvor deviza, ali donosi i druge koristi bitne za platnu bilancu. U ovom kon
tekstu je značajno da se može osigurati dio radne snage iz lokalnih izvora, kao i da se
turistima mogu plasirati drugi proizvodi i usluge koji ne bi mogli izdržati konkurenciju
na tržištima sa kojih ovi turisti dolaze. Najveći broj proizvoda lokalnih zajednica gdje
se može razvijati speleoturizam zbog kvaliteta, konkurentnosti, carinskih i necarinskih
barijera ne bi mogao doći na tržišta sa kojih dolaze speleoturisti. To je posebno važno
u Bosni i Hercegovini, u kojoj nisu razvijene lokalne zadruge i posrednički lanci za
lokalnu proizvodnju.
Dio investicija potrebnih za turističko aktiviranje pećina se može osigurati preko di
rektnih stranih investicija, davanja koncesija, javno-privatnog partnerstva u skladu sa
Washingtonskim i Santiago konsenzusom, odnosno neoliberalnim konceptom Svjetske
banke i Međunarodnog monetarnog fonda. Tu su i brojni programi i projekti UNDP,
USAID, EC, kao i razvojni programi i projekati pojedinih zemalja (JICA, SIDA, itd.)
za podršku razvoju turizma i lokalnom razvoju. S obzirom da je speleoturizam specifi
čan, jer se fokusira na prirodne vrijednosti, specifičan biljni i životinjski svijet, ostatke
starih kultura, za njegov razvoj se mogu koristiti i fondovi UN i drugih organizacija
i institucija namijenjeni zaštiti, očuvanju, unaprjeđenju i istraživanju prirode, istorije,
kulture. Tu su i mogućnosti korištenja fondova, programa i projekata namijenjenih za
obrazovanje, istraživanje, mobilnost učenika, studenata i istraživača.
Većina nerazvijenih lokalnih zajednica ima i problem visoke stope nezaposlenosti rad
ne snage, stanovništva u životnoj dobi od 15 do 64 godine. Speleoturizam ne može
riješiti ovaj problem, ali može doprinijeti njegovom rješavanju. Posebno treba imati
u vidu multiplikativni učinak turizma, koji će utjecati na zapošljavanje u drugim sek
torima i aktivnostima, odnosno kreirati nova radna mjesta. Na drugoj strani, rizici u
razvoju speleoturizma i njegovom uticaju na lokalni razvoj su vezani ponajviše za
greške u koordinaciji, očekivanja i ekološku senzitivnost.
157
Speleoturizam je ekonomski opravdan izbor za lokalni ekonomski razvoj samo kad je
kapital bolje iskorišten ulaganjem u speleoturizam nego u bilo koji drugi biznis. Troš
kovi i koristi od speleoturizma zavise i od politike koja ga potiče, promovira i evaluira.
U cost benefit analizi potrebno je uzeti sve direktne i indirektne troškove i koristi koje
se javljaju u svim fazama speleoturizma.
Speleoturizam preko potrošnje stvara ekonomske efekte i utiče na lokalni ekonomski
razvoj. To ima naročit značaj za manje razvijene ili nerazvijene lokalne zajednice koji
ma nedostaje neki od bitnih faktora razvoja (kapital, infrastruktura, ljudski kapital, pri
rodni kapital, institucionalni kapital). Dolazak speleoturista, preko njihove potrošenje
osigurava prelijevanje dohotka stvorenog izvan lokalne zajednice, odnosno osigurava
kretanje dohotka iz razvijenih ka nerazvijenim područjima. To je proces koji osigurava
uravnoteženje razvoja lokalnih zajednica u okviru pripadajućih regija.
Kao najznačajniji korisnici speleoturizma mogu se identificirati: individualne firme,
turističko mjesto, lokalne vlasti i stanovništvo lokalne zajednice te turisti. Firme u pri
vatnom vlasništvu, koncesionari, javno-privatna partnerstva ostvaruju koristi od spe
leoturizma, odnosno od turističkih posjeta pećinama, ali to generira ekonomske koristi
i drugih firmi. Ekonomske koristi speleoturizma lokalnim vladama proizlaze od taksi,
različitih poreza i drugog.
Speleoturizam se ne može, u najvećem broju slučajeva, razvijati kao jedina turistička
i ekonomska aktivnost. U najvećem broju slučajeva on može podržavati i/ili obogaći
vati postojeću turističku ponudu (Pale, Trnovo, Ravno, Stolac)  i generirati atmosferu
razvoja. On je specifičan u odnosu na druge vidove turizma između ostalog i po tome
što treba manja financijska sredstva za izgradnju infrastrukture. Njegova posebnost je
i integrirajuća uloga unutar lokalne ekonomije. Može se razvijati po modelu enklava,
modelu liberalnog razvoja i modelu visoko razvijenog turizma prilagođenim okolno
stima svake konkretne lokalne zajednice.
Socijalne funkcije speleoturizma manifestiraju se u smanjivanju razlika imeđu stanov
nika lokalne zajednice. Posebno je značajna kulturna funkcija, koja označava uticaje
receptivne lokacije na inostrane i domaće turiste, ali i turista na lokalno stanovništvo.
Specifičnost speleoturizma jesu i efekti na istraživanja i povezivanje naučnog i istraži
vačkog prostora, ali i na pristup fondovima, programima i projektima koji podržavaju
ova istraživanja. Speleoturizam učvršćuje veze između ljudi, unaprjeđuje kooperaciju,
158
podiže nivo obrazovanja, ali, ukoliko je masovan može imati i negativne posljedice
vezane za ugrožavanje ili uništavanje podzemne faune, prirodnih kraških fenomena,
kao i vrijednih crteža (na primjer u Djevojačkoj pećini). Negativne posljedice se mogu
pojaviti ne samo u objektu, nego i u cijeloj lokalnoj zajednici.
Speleoturizam nije agresivan, nije previše zahtjevan prema urbanističkom i prostornom
uređenju lokalne zajednice. Posebnost ovog vida turizma je u njegovoj autentičnosti koja
se može doživjeti na nivou globalne informacije i kratke posjete, na nivou dužeg borav
ka, druženja sa vodičima i lokalnim stanovništvom, ali i razgovora sa ekspertima.
Speleoturizam se, kao i ekoturizam suočava i sa određenim problemima. Jedan od
problema je stav lokalnog stanovništva koji može biti u rasponu od oponiranja do
snažne podrške, zavisno od njegovog angžamana u formiranju, razvijanju i implemen
tiranju ideje razvoja speleoturizma. Lokalni razvoj je proces međusobno povezanih
ekonomskih, socijalnih, političkih i drugih promjena sa ciljem poboljšanja dobrobiti
stanovništva, smanjenja siromaštva i nejednakosti. I za speleoturizam je relevantan
trokut održivosti, koji povezuje: ekološki, ekonomski i socijalni pol. U speleoturizmu
posebno je bitna odgovornost svih učesnika s obzirom na njegovu senzitivnost na so
cijalne, moralne, kulturne i druge koristi za lokalnu ekonomiju.
Inteligentni investitor bi donio odluku da investira u speleoturizam, a inteligentni me
nadžment lokalne zajednice bi podržao ovaj biznis (Graham, 2006). Zašto? Argumenti
i za jednog i za drugog investitora mogu se naći u strategiji “plavog oceana” (Kim &
Mauborgne, 2007) ili strategiji koja omogućava da se stvori prostor bez konkurencije
na tržištu. Speleoturizam može biti dio djelotvornog rješenja za nerazvijene lokalne
zajednice ili njihove dijelove locirane na teško dostupnim područjima, bez skupe sa
vremene infrastrukture, bez drugih resursa, bez industrijskih i financijskih kompleksa
(Mahajan & Banga,  2007). Prateći misao ovih autora može se doći do slijedećih argu
menata koji podržavaju speleoturizam kao komponentu lokalnog razvoja nedovoljno
razvijenih ili ispodprosječno razvijenih područja:
–  	ako lokalne zajednice žele biti dio turističkog tržišta, mogu izabrati speleoturizam
kao  priliku koja nastaje i koja se stvara;
– 	 kod razmišljanja o speleoturizmu lokalna zajednica treba imati u vidu da “ne pravi
automobil, kada treba volovska kola”, da ne pravi autoput kada treba tek dobro
označenu stazu;
159
– 	 lokalna zajednica na speleoturizam treba gledati kao na “zemlju prilika”, i to prilika
na mnogim funkcionalnim, teritorijalnim i sektorskim nivoima;
– 	 na speleoturizam treba gledati i kao na odskočnu ekonomiju.
8.2  SITUACIONA ANALIZA
U savremenim uslovima oblast turizma (i ugostiteljstva) kao jedinstven termin za uslu
ge smještaja, ishrane i čitavog niza usluga koje prate turističku djelatnost ima sve veće
učešće u generiranju i kreiranju GDP i zapošljavanja. Pokazatelji učešća turizma u
kreiranju GDP bilježe stalni trend rasta iz godine u godinu. U turističkim velesilama,
jednako kao i razvijenim turističkim destinacijama, to se učešće penje i na nekoliko
desetina procenata. Sa druge strane, prostor za kreiranje i generiranje radnih mjesta
– stalnih ili sezonskih, također, je u ovoj oblasti iz godine u godinu veći. Taj se rast
osjeti i u Bosni i Hercegovini, mnogo više u glavnim turističkim destinacijama, ali i u
sredinama koje tek spoznaju svoje turističke resurse.
Savremeni turizam prati povećanje zahtjeva i složenost turističke potražnje, što za
htijeva i otvaranje novih radnih mjesta i kreiranje novih vrsta usluga. Interesantno je
što se ti zahtijevi kreću u pravcu zahtjeva za različitošću sadržaja te povezivanje tih
sadržaja sa ponudom u drugim oblastima – seoski turizam, različite vrste kulturnog
turizma, banjski turizam, svi oblici alternativnog turizma (planinarski turizam, moun
tbiking, rafting, ...), u kojima turisti aktivno učestvuju u različitim aktivnostima, kako
na samom turističkom odredištu, tako i na alternativnim destinacijama. Time ne samo
da doprinose generiranju nove vrijednosti, nego istovremeno učestvuju i u generiranju
turističke tražnje.
Druga važna odlika savremenog turizma je transformacija od masovnog u individualizi
rani turizam, i, što je također posebno važno, višekratno korištenje godišnjeg odmora, od
nosno  povećanje broja destinacija koje se posjete u toku jedne godine (Župan Rusković,
2008). To je direktna posljedica želje da sadržaj odmora bude što sadržajniji i različitiji.
Treća odlika savremenog turizma je udaljavanje od pristupa koji a priori pretpostavlja
agresivan odnos prema okruženju i destinaciji, odnosno njenom nasljeđu i osobeno
stima, prema pristupu koji uvažava specifičnosti i razlike svake destinacije, posebno
kulturne i lokalne, i koji je usmjeren na kreiranje zajedničkih vrijednosti i aktivan od
nos prema destinaciji. Iako je taj zaokret postepen, on je značajan budući da se u spe
160
leoturizmu radi o novim destinacijama. Neagresivni aranžman prema prirodi prihvata
opredjeljenje o održivom razvoju turizma, pri čemu se ne pretenduje na masovni obim
i visoke prihode u kratkom roku.
Pećine kao turističke destinacije (koje moraju biti primjer održivog razvoja turizma)
moraju se suočiti sa činjenicom da je nužno preuzeti rizik i izazov “dugoročne orijen
tacije” i prihvatiti izazov dugoročnog postepenog razvoja pećine kao održive desti
nacije. Osim toga u ovakvom pristupu nužno je osigurati integralni pristup, odnosno
objediniti ponudu drugih različitih sadržaja, kako na samoj destinaciji, tako i sadržaja
okolnih mikro destinacija.
U sve tri općine: Ravno, Bosnasko Grahovo i Sanski Most može se uglavnom go
voriti o prirodnim, odnosno naslijeđenim elemenatima turističke ponude. Izgrađenih
elemenata gotovo da i nema, što ide u prilog opredjeljenju da se kreira multidimen
zionalna turistička ponuda koja će se orijentisati na klaster geobaštine, sa pećinama
Vjetrenicom, Ledenicom i Hrustovačom kao vodećim atrakcijama. Turističku ponudu
geobaštine treba kombinovati sa drugim granama privrednih djelatnosti, prije svega
ugostiteljstvom, trgovinom, saobraćajem i kućnom radinosti.
U vremenu tranzicije ključni izazov koji se nalazi pred akterima i nosiocima turističke
ponude i donosiocima prostornih planova na području sve tri općine jeste očuvanje
ravnoteže i zaštita okoliša. Ovo je posebno značajno u općini Ravno, s obzirom na
ranije zahvatanje podzemnih voda Popova polja, a sada jake tendencije da se u nepo
srednom zaleđu Vjetrenice smjeste deponije otpada i provedu trase Jadranskog auto
puta. Poznato je šta je za živi svijet Vjetrenice i susjednih pećina značilo odvođenje
podzemnih voda (npr. u pećini Crnulji su izumrle ogromne kolonije Marifugia) i šta bi
mogli značiti tako radikalni infrastrukturni građevinski zahvati.
Na kraju, u situacionoj analizi speleoturizma treba uzeti u obzir da se promjene u
oblasti trgovine ili saobraćaja mogu značajno odraziti i na speleoturizam. Trgovine
doduše ne kao u velikim gradskim centrima, gdje se pojavljuju veliki trgovački lanci i
čije učešće na tržištu značajno raste (kao posljedica njihovog konkurentskog pritiska i
konkurentske prednosti zasnovane na jačoj pregovaračkoj poziciji) pa se broj privred
nih subjekata u oblasti trgovine smanjuje iz godine u godinu. Kako se raspoloživost
kapitala u rukama poduzetnika vrlo često prvo manifestira formiranjem različitih trgo
vačkih subjekata i kompanija, trgovina postaje ključni izvor za akumuliranje kapitala,
161
koji se, u slijedećoj fazi, investira u proizvodnju. Nagli porast broja trgovačkih lanaca
u Bosni i Hercegovini učiniće da  izvjestan broj malih radnji nestane ili će biti sa vrlo
ograničenim mogućnostima daljeg rasta i razvoja. Oni će se morati repozicionirati ili
u proizvodnju ili u druge oblasti – turizam kao najbliži. Takav bijeg kapitala je moguć
samo u Sanskom Mostu kao najvećoj od naše tri općine (gdje već posluje “Konzum”,
trgovački lanac iz susjedne Hrvatske) i gdje se već pojavljuju prve inicijative za ulazak
kapitala u turizam (rekreacioni centar u Vrhpolju) i speleoturizam (Hrustovača) baš iz
oblasti trgovine.
8.3  PEST ANALIZA
PEST (Politička, Ekonomska, Socio-kulturna, Tehnološka) analiza okoline služi da se
uoče elementi odvijanja budućih promjena koje su važne kao prilike za razvoj, odno
sno kao prijetnje ili smetnja razvoju.
8.3.1  Uticaj političkog okruženja
Političko okruženje na nivou općine logična je posljedica postojećeg državnog i ustav
nog uređenja (entiteti, kantoni u Federaciji BiH, općine), što za rezultat ima niz pro
blema u svim oblastima djelovanja i privređivanja, pa tako i u oblasti zaštite okoline i
turizma. Jednako kako ne postoji jedinstveni tržišni prostor, ne postoje ni jedinstvene
politike zaštite okoline i razvoja turizma. To rezultira i različitim zakonskim i legi
slativnim uređenjem koje se odražava na mogućnost osnivanja različitih poslovnih
subjekata u turizmu.
Poseban problem političkog okruženja su višestruki nivoi birokracije, a onda i korup
cije koja je njen proizvod u ovakvim političkim uslovima. Političke opcije koje su na
vlasti u općinama i kantonima najčešće nisu na istim razvojnim pravcima. Suočavanje
Bosne i Hercegovine sa liberalizacijom, globalizacijom, prihvatanjem evropskih stan
darda u zakonodavstvu i modernoj tržišnoj ekonomiji dovest će do slobodnijeg kretanja
kapitala, ali to u ovom trenutku, na lokalnom nivou (općine), ne daje nikakve pozitivne
efekte. Ipak, u budućnosti će to biti više šansa, nego prijetnja za sektor turizma.
Poseban problem u speleoturizmu jeste zaštita speleoloških objekata koja se u sadaš
njem trenutku odvija preko federalnog i kantonalnih ministarstva i ne postoji insti
	 http://www.mindtools.com/pages/article/new/TMC_09.htm.
162
tucionalni model koji bi omogućio partnerski odnos privatnih institucija i vladinih
agencija.
Uticaj nevladinih organizacija u zaštiti, eksploataciji i promociji prirodnih resursa je vrlo
mali i ograničen je, uglavnom, na javno zagovaranje i animiranje javnosti u zaštiti.
Uticaj političkog okruženja je negativan i predstavlja prijetnju za speleoturizam.
8.3.2  Uticaj ekonomskog okruženja
U Bosni i Hercegovini ne postoji ekonomska stabilnost, a niti elementi privredne
strukture koji su pretpostavka održivog rasta. Makroekonomija ne podržava alociranje
sredstava u sektore koji omogućavaju zapošljavanje. Uz to, nepostojanje poduzetničke
kulture i infrastrukture za razvoj malih preduzeća i agencija je značajan problem u
gotovo svim sredinama.
Ni u jednoj od tri općine nije razvijena institucionalna podrška razvojnim programima,
razvoju poduzetničkog duha, inkubatorima, a da se i ne govori o dodatnom obrazo
vanju  kao jednom od uslova za kreiranje novih radnih mjesta. Uz sve to, nizak nivo
ličnih primanja, a samim tim i nizak životni standard, su dodatni limitirajući faktor.
Problem nezaposlenosti je veoma izražen, pogotovo u općinama Bosansko Grahovo i
Sanski Most. Sadašnji nivo prosječnih troškova radnog mjesta u Federaciji BiH (znat
no viši u poređenju sa zemljama iz neposrednog okruženja) teško da može doprinijeti
otvaranju novih radnih mjesta u složenijoj proizvodnoj djelatnosti. Zbog toga je upra
vo razvoj malih trgovina bio najčešći oblik akumulacije kapitala. Pojava velikih trgo
vačkih lanaca već značajno utiče na smanjenje samostalnih trgovačkih radnji, pa se
može očekivati migracija u druge, slične sektore, kao što je turizam. Troškovi radnog
mjesta u speleoturizmu su značajno manji, a omogućavaju zapošljavanje i u formal
nom i u neformalnom sektoru.
Uticaj ekonomskog okruženja, bez obzira na sve negativne efekte koji proističu iz ma
kroekonomske politike i izostanka institucionalne podrške, predstavlja šansu za spele
oturizam, posebno s obzirom na cijenu i broj radnih mjesta.
8.3.3  Uticaj socio-kulturnog okruženja
Osnovna karakteristika ovog okruženja je socijalna nestabilnost. Raspad socijalistič
ke Jugoslavije i prelazak sa jednog načina življenja i ekonomskog promišljanja na
163
novi, zatekao je većinu stanovnika Bosne i Hercegovine nespremnim. Pogotovo je
to izraženo u manjim sredinama. Rat i poslijeratna tranzicija brutalno su osiromaši
li većinu stanovništva, a u ratom opustošenim općinama kakve su Ravno, Bosansko
Grahovo i Sanski Most uništena je i gotovo sva infrastruktura. To je osnovni uzrok
kako nezapošljavanja, tako i općenito slabog razvoja stanovništva. Ratne traume u sve
tri povratničke općine karakteriše etnička distanciranost, etnocentrizam, a nisu rijetki
slučajevi ni nacionalizma. Sve ovo ima uticaja i na negativne demografske trendove,
depopulaciju, starenje stanovništva i odlazak mladih.
Ono što posebno karakteriše sve tri općine (a može se reći i većinu sredina u Bosni i
Hercegovini) jeste uticaj tradicije na razvoj. Zbog toga što ne postoji kvalitetno obra
zovanje, pogotovo u dodatnom usavršavanju, kvalitetnoj prekvalifikaciji, treninzima
za nove oblike zanimanja i pronalaženja posla, razvoju ideja, tradicija i dalje ostaje
okvir za razmišljanje o načinu zapošljavanja (ili samozapošljavanja).
Uticaj socio-kulturnog okruženja predstavlja šansu za speleoturizam, bez obzira na
uticaj tradicije na razvoj. Naime, u općinama Ravno i Bosansko Grahovo imaju isku
stva sa pećinskim turizmom od ranije, a u općini Sanski Most prije rata je, također,
postojala lokalna inicijativa za pokretanje speleoturizma.
8.3.4  Uticaj tehnike i inovacija
Tehnološko okruženje podrazumijeva investiranje u razvoj novih tehnologija što je
za većinu naših sredina, pa tako i za općine Ravno, Bosanko Grahovo i Sanski Most,
teško premostiva barijera s obzirom na skorašnja ratna događanja i zaostajanje. Teh
nološko okruženje podrazumijeva isto tako i ulaganje u razvoj ljudskih resursa. Svega
toga nema ni u mnogo razvijenijim općinama. S druge strane, moderne komunikacije
i informacione tehnologije pružaju ogromne mogućnosti u menadžmentu, proizvodnji
i posebno marketingu vezanom za speleoturizam. Internetsko oglašavanje i promocija
su dostupni uz mala ulaganja u opremu i znanje.
Uticaj tehnologije je šansa za speleoturizam.
8.4  SWOT MATRICE I ALTERNATIVNE STRATEGIJE
Uticaj unutrašnje okoline na speleoturizam procjenjuje se u vremenskoj dimenziji sa
dašnjosti. To su oni elementi na kojima se na neki način ima kontrola ili su, kao u
164
slučaju speleoturizma, prirodna datost. Na drugoj strani slabosti su kao neka vrsta
“sadašnjeg stanja stvari” razvijenosti, odnosno nerazvijenosti općine. Vanjska okolina
se procjenjuje u vremenskoj dimenziji budućnosti. To su oni elementi na koje općina
ne može uticati, ali, također, i elementi makrookoline i poslovne okoline. Tako se do
bije praznina (gap) koju za razvoj speleoturizma treba popuniti (u verzijama različitih
scenarija) odgovarajućom strategijom.
U SWOT analizi uzeti su u obzir slijedeći faktori za kvantificiranje uticaja vanjske
okoline:
•	 trendovi u razvoju turizma – usmjerenje na alternativni turizam;
•	 aktivnosti na jačanju BiH kao turističke destinacije i pokušaj brendiranja u oblasti
turizma;
•	 strategija razvoja regije Hercegovina sa turizmom kao jednim od prioritetnih ciljeva;
•	 geografska pozicija u odnosu na susjedne države i mogućnost jednostavnijeg uklju
čivanja u njihove putne mreže, nakon ukidanja graničnih ograničenja;
•	 konkurencija susjednih država sa sličnim oblicima turističke ponude;
•	 regionalizacija i povezivanje potencijalnih turističkih sadržaja;
•	 mogućnosti finansiranja iz različitih fondova;
•	 nedefinisana strategija razvoja turizma na nivou FBiH;
•	 lutanje u zakonskoj regulativi i rješenjima koja se primjenjuju u oblasti alternativ
nog turizma;
•	 neodgovarajuća podrška pokretanju novih biznisa;
•	 rast cijena i negativan uticaj na životni standard;
•	 broj učenika u kantonu/županiji.
Za kvantificiranje unutrašnje okoline uzeti su slijedeći faktori:
•	 raspoloživi prirodni resurs – pećina,
•	 izgrađena turistička atrakcija,
•	 značajne prirodne atrakcije,
•	 značajni spomenici kulturne baštine,
•	 diferenciranje ponude turističkih subjekata,
•	 nepostojanje turističke ponude općine,
•	 slab odnos/klima za razvoj turizma – svijest o značaju turizma za razvoj općine,
•	 neadekvatni kadrovi i menadžerske vještine – odsustvo poduzetništva u ovoj oblasti,
165
•	 loša povezanost subjekata turističke ponude općine i kantona/županije,
•	 loša saobraćajna infrastruktura,
•	 loša struktura i kvalitet ugostiteljskih objekata,
•	 nepostojanje smještajnih kapaciteta,
•	 ulaganja u izgradnju.
8.4.1  Pećina Vjetrenica
U skladu sa ranije navedenim faktorima kvantificirani su uticaji vanjske okoline i pri
kazani u tabeli 24. Faktori vanjske okoline klasificirani su u prilike i prijetnje prema
visini ocjena, a sintetizirani prikaz dat je na slici 99. Kvantifikacija je napravljena
prema ocjenama na skali od 1 do 10, i to:
•	 Prilike: ocjene od 7 do 10,
•	 Prijetnje: ocjene od 1 do 3,
•	 Neutralni uticaj: ocjene od 4 do 6.
Faktor
Ocjena
Kategorizacija
Trendovi u razvoju turizma – usmjerenje na
alternativni turizam
9
Prilika
Aktivnosti na jačanju BiH kao turističke destinacije i
pokušaj brendiranja u oblasti turizma
7
Prilika
Strategija razvoja regije Hercegovina sa turizmom kao
jednim od prioritetnih ciljeva
9
Prilika
Geografska pozicija u odnosu na susjedne države
i mogućnost jednostavnijeg uključivanja u njihove
putne mreže, nakon ukidanja graničnih ograničenja
9
Prilika
Konkurencija susjednih država sa sličnim oblicima
turističke ponude
3
Prijetnja
Regionalizacija i povezivanje potencijalnih turističkih
sadržaja
8
Prilika
Mogućnosti finansiranja iz različitih fondova
9
Prilika
Nedefinisana strategija razvoja turizma na nivou FBiH
2
Prijetnja
Lutanje u zakonskoj regulativi i rješenjima koja se
primjenjuju u oblasti alternativnog turizma
2
Prijetnja
Neodgovarajuća podrška pokretanju novih biznisa
1
Prijetnja
Rast cijena i negativan uticaj na životni standard
2
Prijetnja
Broj učenika u kantonu/županiji
8
Prilika
Ukupno
69
Prosjek
5,75
Tabela 24. Kvantificiranje uticaja vanjske okoline na turističku pećinu Vjetrenicu.
166
Na sličan način kao i vanjski faktori, kvantificirani su i unutrašnji faktori i prikazani
u tabeli 25. Faktori unutrašnje okoline klasifikovani su u snage i slabosti prema visini
ocjena, a sintetizirani prikaz dat je na slici 99. Kvantifikacija je napravljena prema
ocjenama na skali od 1 do 10, i to:
•	 Snage: ocjene od 7 do 10,
•	 Slabosti: ocjene od 1 do 3,
•	 Neutralni uticaj: ocjene od 4 do 6.
Pozicioniranje speleoturizma Vjetrenice na SWOT matrici prikazano je na slici 100.
Faktor
Ocjena
Kategorizacija
Raspoloživi prirodni resurs – pećina
10
Snaga
Izgrađena turistička atrakcija
9
Snaga
Značajne prirodne atrakcije
8
Snaga
Značajni spomenici kulturne baštine
8
Snaga
Diferenciranje ponude turističkih subjekata
8
Snaga
Nepostojanje turističke ponude općine
2
Slabost
Slab odnos/klima za razvoj turizma – svijest o
značaju turizma za razvoj općine
2
Slabost
Neadekvatni kadrovi i menadžerske vještine
–  odsustvo poduzetništva u ovoj oblasti
1
Slabost
Loša povezanost subjekata turističke ponude
općine i Kantona/Županije
2
Slabost
Loša saobraćajna infrastruktura
5
Neutralno
Loša struktura i kvalitet ugostiteljskih objekata
1
Slabost
Nepostojanje smještajnih kapaciteta
1
Slabost
Ulaganja u izgradnju
10
Snaga
Ukupno
67
Prosjek
5,15
Tabela 25. Kvantificiranje uticaja unutrašnje okoline na turističku pećinu Vjetrenicu.
167
Prilike
Prijetnje
• Trendovi u razvoju turizma – usmjerenje
na alternativni turizam
• Regionalizacija i povezivanje potencijalnih
turističkih sadržaja
• Strategija razvoja regije Hercegovina
sa turizmom kao jednim od prioritetnih
ciljeva
• Aktivnosti na jačanju BiH kao turističke
destinacije i pokušaj brendiranja u oblasti
turizma
• Mogućnosti finansiranja iz različitih
fondova
• Geografska pozicija u odnosu na susjedne
države i mogućnost jednostavnijeg
uključivanja u njihove putne mreže, nakon
ukidanja graničnih ograničenja
• Broj učenika
• Konkurencija susjednih država sa sličnim
oblicima turističke ponude
• Nedefinisana strategija razvoja turizma
na nivou FBiH
• Neodgovarajuća podrška pokretanju
novih biznisa
• Rast cijena i negativan uticaj na životni
standard
• Lutanje u zakonskoj regulativi i
rješenjima koja se primjenjuju u oblasti
alternativnog turizma
Snage
Slabosti
• Raspoloživi prirodni resurs – pećina
• Izgrađena turistička atrakcija
• Značajni spomenici kulturne baštine
• Diferenciranje ponude turističkih
subjekata
• Značajne prirodne atrakcije
• Loša povezanost subjekata turističke
ponude općine i Kantona/Županije
• Nepostojanje turističke ponude općine
• Slab odnos/klima za razvoj turizma
– svijest o značaju turizma za razvoj
općine
• Loša saobraćajna infratstruktura
• Neadekvatni kadrovi i menadžerske
vještine –  odsustvo poduzetništva u
ovoj oblasti
• Loša struktura i kvalitet ugostiteljskih
objekata
• Nepostojanje smještajnih kapaciteta
Slika 99. Sintetizirani prikaz unutrašnjih i vanjskih faktora.
Slika 100. Speleoturizam Vjetrenice na SWOT matrici.
168
Iz rezultata SWOT analize mogu se sugerirati osnovne strateške opcije za budućnost turi
stičke pećine Vjetrenice u spoju elemenata vanjske i unutrašnje okoline prema slici 101.
Unutrašnja
okolina
Vanjska
okolina
Snage
Slabosti
Snage/Prilike
Slabosti/Prilike
Prilike
Istovremeno i kumulirajuće
djelovanje snaga i prilika
osiguralo bi punu ekonomsku
razvojnu valorizaciju pećine kao
turističkog objekta.
S: Strategija ekspanzije po
osnovu valorizacije prilika i
snaga
SO: Optimistički scenarij
Analiza prilika i slabosti,
odnosno njihovog intenziteta
upućuje na zaključak da je
intenzitet slabosti veći snažniji.
S: Strategija neutraliziranja i/ili
minimiziranja i/ili eliminacije
slabosti.
SI: Scenarij orijentiran prema
unutra
Snage/Prijetnje
Slabosti/Prijetnje
Prijetnje
Komparacija intenziteta snaga i
prijetnji, upućuje na zaključak da
su prijetnje (0,2) snažnije  i da bi
mogle ugrozite snage i blokirati
razvoj.
S: Strategija eliminiranja
prijetnji.
SV: Scenarij orijentiran prema
vani
Ukoliko bi došlo do
istovremenog ispoljavanja
slabosti i prijetnji, njihovi
negativni efekti bi potpuno
onemogućili generiranje i/ili
razvoj speleoturizma.
S: Strategija – bez strategije
SP: Pesimističan scenarij
Slika 101. Osnovne strateške opcije za turističku pećinu Vjetrenicu.
S: Strategija ekspanzije/ofanzivna, ali i na okoliš senzitivna strategija
SO: Scenarij optimistički
U okolnostima kada:
•	 je jedan od trendova u razvoju turizma orijentacija na alternativni turizam;
•	 regije dobivaju sve veći značaj kao okvir ekonomskog razvoja, a posebno razvoja
turizma;
•	 je turizam strateški cilj razvoja Hercegovine (Saffery, 2006);
•	 su napori usmjereni na jačanje turističkih destinacija i njihovo brendiranje;
•	 postoje mogućnosti pristupa financijskim sredstvima;
•	 postoji dobra geoprometna pozicija;
169
•	 postoje realne mogućnosti da se snaga lokacije ekonomski valorizira te da se, po
osnovu istovremenog aktiviranja snaga i prilika, osigura i ekonomska valorizacija
speleološkog objekta.
Projekt: Projekt razvoja speleoturizma baziran na snagama i prilikama sa snažnom
promocijom, kao i horizontalnim i vertikalnim vezama unaprijed i unazad
Programi:
P1 – Program identificiranja i korištenje fondova za potporu lokalnom i regionalnom
razvoju
P2 – Program integrirane turističke ponude lokalne zajednice
S – Strategija neutraliziranja i/ili minimiziranja i/ili eliminacije slabosti
SI: Scenarij orijentiran prema unutra
Scenarij uključuje kreiranje integralnog paketa turističke ponude lokalne zajednice,
izgradnju i jačanje svijesti zajednice o mogućnostima i značaju ovog vida turizma,
jačanje ljudskih potencijala, jačanje veza unatrag i unaprijed, izgradnju kapaciteta.
Projekt: Integralno eliminiranje evidentiranih slabosti lokalne zajednice
Programi: Za svaku slabost se može napraviti poseban program sa standardnim ele
mentima
P1 – Povezivanje svih učesnika turističke ponude
P2 – Formiranje paketa turističke ponude općine
P3 – Izgradnja svijesti o značaju speleoturizma – izgradnja “vidljivosti” speleoturiz
ma u lokalnoj i regionalnoj zajednici
P4 – Popravka infrastrukture
P5 – Program jačanja ljudskih kapaciteta u turizmu
P6 – Program adaptacije i unaprjeđenja ugostiteljskih objekata i sadržaja
P7 – Program izgradnje i adaptacije smještajnih kapaciteta
170
S: Strategija eliminiranja prijetnji
SV: Scenarij orijentiran prema vani
Ovaj scenarij podrazumijeva dvije grupe aktivnosti. Prva je upoznavanje i informira
nje sa konkurentnošću drugih te sa trendovima i očekivanjima u relevantnim sekto
rima. Drugu grupu aktivnosti čine aktivnosti usmjerene na pokretanje inicijative za
osiguravanje adekvatnog pravnog okvira, strateških razvojnih dokumenata i podrške
razvoju speleoturizma.
Projekt: Eliminiranje prijetnji
Programi:
P1 – Pokretanje inicijative za Analizu konkurentnosti regionalnog okruženja
P2 – Pokretanje incijative za Izradu strategije razvoja turizma FBiH s posebnim osvr
tom na alternativni turizam, uključivo i speleoturizam
P3 – Pokretanje incijative za Podršku startanju i razvoju novih biznisa u speleoturizmu
P4  – Pokretanje incijative za Definiranje pravnog okvira za alternativni turizam
S: Strategija: bez strategije
SP: Pesimističan scenarij
U ovom slučaju, ne samo da nema inicijative, aktivnosti, ne samo da se ništa ne podu
zima, nego se generira negativno, depresivno raspoloženje koje rezultira degradacijom
prirodnih i drugih vrijednosti same pećine, demotivacija i onih koji u ovom trenutku
imaju ideju ili viziju razvoja speleoturizma.
8.4.2  Pećina Ledenica
Kvantificirani uticaji vanjske okoline pećine na turističku pećinu Ledenicu prikazani
su u tabeli 26. Faktori vanjske okoline klasifikovani su u prilike i prijetnje prema visini
ocjena, a sintetizirani prikaz dat je na slici 102. Kvantifikacija je napravljena prema
ocjenama na skali od 1 do 10 i to:
– Prilike: ocjene od 7 do 10,
– Prijetnje: ocjene od 1 do 3,
– Neutralni uticaj: ocjene od 4 do 6.
171
Faktor
Ocjena
Kategorizacija
Trendovi u razvoju turizma – usmjerenje na
alternativni turizam
9
Prilika
Aktivnosti na jačanju BiH kao turističke
destinacije i pokušaj brendiranja u oblasti
turizma
7
Prilika
Strategija razvoja regije sa turizmom kao
jednim od prioritetnih ciljeva
9
Prilika
Geografska pozicija u odnosu na susjedne
države i mogućnost jednostavnijeg
uključivanja u njihove putne mreže, nakon
ukidanja graničnih ograničenja
6
Neutralno
Konkurencija susjednih država sa sličnim
oblicima turističke ponude
3
Prijetnja
Regionalizacija i povezivanje potencijalnih
turističkih sadržaja
8
Prilika
Mogućnosti finansiranja iz različitih
fondova
9
Prilika
Nedefinisana strategija razvoja turizma na
nivou FBiH
2
Prijetnja
Lutanje u zakonskoj regulativi i rješenjima
koja se primjenjuju u oblasti alternativnog
turizma
2
Prijetnja
Neodgovarajuća podrška pokretanju novih
biznisa
1
Prijetnja
Rast cijena i negativan uticaj na životni
standard
2
Prijetnja
Broj učenika u kantonu/županiji
5
Neutralno
Ukupno
63
Prosjek
5,25
Tabela 26. Kvantificiranje uticaja vanjske okoline na turističku pećinu Ledenicu.
Kvantificirani uticaji unutrašnje okoline na turističku pećinu Ledenicu prikazani su u
tabeli 27. Faktori unutrašnje okoline klasifikovani su na snage i slabosti prema visini
ocjena, a sintetizirani prikaz dat je na slici 102. Kvantifikacija je napravljena prema
ocjenama na skali od 1 do 10 i to:
– Prilike: ocjene od 7 do 10,
– Prijetnje: ocjene od 1 do 3,
– Neutralni uticaj: ocjene od 4 do 6.
Pozicioniranje speleoturizma pećine Ledenice na SWOT matrici prikazano je na slici
103.
172
Faktor
Ocjena
Kategorizacija
Raspoloživi prirodni resurs – pećina
10
Snaga
Izgrađena turistička atrakcija
9
Snaga
Značajne prirodne atrakcije
8
Snaga
Značajni spomenici kulturne baštine
2
Slabost
Diferenciranje ponude turističkih subjekata
8
Snaga
Nepostojanje turističke ponude općine
2
Slabost
Slab odnos/klima za razvoj turizma – svijest o značaju
turizma za razvoj općine
2
Slabost
Neadekvatni kadrovi i menadžerske vještine
–  odsustvo poduzetništva u ovoj oblasti
1
Slabost
Loša povezanost subjekata turističke ponude općine i
Kantona/Županije
1
Slabost
Saobraćajna infratstruktura
7
Snaga
Loša struktura i kvalitet ugostiteljskih objekata
1
Slabost
Nepostojanje smještajnih kapaciteta
1
Slabost
Ulaganja u izgradnju
10
Snaga
Ukupno
62
Prosjek
4,77
Tabela 27. Kvantificiranje uticaja unutrašnje okoline na turističku pećinu Ledenicu.
Prilike
Prijetnje
• Trendovi u razvoju turizma – usmjerenje na
alternativni turizam
• Regionalizacija i povezivanje potencijalnih
turističkih sadržaja
• Strategija razvija regije Hercegovina sa
turizmom kao jednim od prioritetnih ciljeva
• Aktivnosti na jačanju BiH kao turističke
destinacije i pokušaj brendiranja u oblasti
turizma
• Mogućnosti finansiranja iz različitih fondova
• Konkurencija susjednih država sa sličnim
oblicima turističke ponude
• Nedefinisana strategija razvoja turizma
na nivou FBiH
• Neodgovarajuća podrška pokretanju
novih biznisa
• Rast cijena i negativan uticaj na životni
standard
• Lutanje u zakonskoj regulativi i rješenjima
koja se primjenjuju u oblasti alternativnog
turizma
Snage
Slabosti
• Raspoloživi prirodni resurs – pećina
• Izgrađena turistička atrakcija
• Diferenciranje ponude turističkih subjekata
• Značajne prirodne atrakcije
• Saobraćajna infratstruktura
• Loša povezanost subjekata turističke
ponude općine i Kantona/Županije
• Nepostojanje turističke ponude općine
• Slab odnos/klima za razvoj turizma –
svijest o značaju turizma za razvoj općine
• Značajni spomenici kulturne baštine
• Neadekvatni kadrovi i menadžerske
vještine –  odsustvo poduzetništva u ovoj
oblasti
• Loša struktura i kvalitet ugostiteljskih
• Nepostojanje smještajnih kapaciteta
Slika 102. Sintetizirani prikaz unutrašnjih i vanjskih faktora.
173
Slika 103. Speleoturizam pećine Ledenice na SWOT matrici.
Iz rezultata SWOT analize mogu se sugerirati osnovne strateške opcije za budućnost u
spoju elemenata vanjske i unutrašnje okoline prema slici 104.
Unutrašnja
okolina
Vanjska
okolina
Snage
Slabosti
Snage/Prilike
Slabosti/Prilike
Prilike
Istovremeno i kumulirarajuće
dejstvo snaga i prilika je potrebno
osigurati strategijom koordinacije
u funkciji ekspanzije i pune
ekonomske i razvojne valorizacije
resursa speleoturizma.
S: Strategija koordinacije u funkciji
ekspanzije
SO: Scenarij optimističan
Identificirane slabosti su intenzivnije
od prilika (2,6), pa je potrebna
strategija eliminiranja slabosti i
scenarij orijentiran prema unutra
sa fokusiranjem na kadrove,
komunikacije i kapacitete.
S: Strategija eliminiranja slabosti
SI: Prema unutra orijentirani scenarij
Snage/Prijetnje
Slabosti/Prijetnje
Prijetnje
Analiza intenziteta snaga i
prijetnji upućuje na zaključak da
su neznatno (0,3) intenzivnije
prijetnje. Prema tome, snage i
prijetnje su skoro u ravnoteži, pa
postoji prostor za realan razvoj
ovog vida turizma.
S: Strategija eliminiranja prijetnji i
osnaživanja snaga
SV: Scenarij orijentiran prema
vani
Kombinacija istovremenog dejstva
slabosti i prijetnji bez intervencije
vodi ne samo blokiranju razvoja, nego
i otvaranju negativnih procesa.
S: Strategija prepuštanja inerciji
SP: Scenarij krajnje pesimističan
Slika 104. Osnovne strateške opcije za turističku pećinu Ledenicu.
174
S – Strategija razvoja (ali senzitivna na okoliš)
SO – Scenarij optimistički
Scenarij uključuje punu ekonomsku i razvojnu valorizaciju identificiranih snaga lokal
ne zajednice i puno korištenje prilika koje otvara vanjsko okruženje.
Projekt: Projekt razvoja speleoturizma baziran na snagama i prilikama sa snažnom
promocijom, kao i horizontalnim i vertikalnim vezama
Programi:
P1 – Program ekonomske valorizacije snaga
P2 – Program korištenja prilika
S – Strategija neutraliziranja i/ili minimiziranja i/ili eliminacije slabosti
SI: Scenarij orijentiran prema unutra
Nosilac projekta, lokalna/regionalna zajednica se fokusira na eliminiranje identificira
nih slabosti u ljudskim resursima, integralnim komunikacijama i kapacitetima.
Projekt: Jačanje humanih resursa, izgradnja komunikacija i kapaciteta
Programi:
P1 – Program jačanja humanih resursa
P2 – Izgradnja komunikacija
P3 – Izgradnja kapaciteta
S – Strategija eliminiranja prijetnji
SV: Scenarij orijentiran prema vani
Ovaj scenarij podrazumijeva dvije grupe aktivnosti. Prva grupa aktivnosti je usmjere
na na eliminiranje prijetnji, a druga na osnaživanje i valorizaciju snaga.
Projekt: Eliminiranje prijetnji – valorizacije i osnaživanja snaga
Programi:
P1 –  Neutralizacija prijetnji
P2 – Osnaživanje i ekonomsko-razvojno valoriziranje snaga
175
S – Strategija: bez strategije
SP: Pesimističan scenarij
U ovom slučaju, ne samo da nema inicijative, aktivnosti, ne samo da se ništa ne po
duzima, nego se generira negativno i depresivno raspoloženje koje rezultira degrada
cijom prirodnih i drugih vrijednosti same pećine, te demotivacijom i odustajenjm od
ideje ili vizije razvoja speleoturizma.
8.4.3  Pećina Hrustovača
Tabela 28. pokazuje kvantificirane uticaje vanjske okoline na turističku pećinu Lede
nicu. Kao i za pećine Vjetrenicu i Ledenicu faktori vanjske okoline klasifikovani su u
prilike i prijetnje prema visini ocjena, a sintetizirani prikaz dat je na slici 105. Kvanti
fikacija je napravljena prema ocjenama na skali od 1 do 10 i to:
– Prilike: ocjene od 7 do 10,
– Prijetnje: ocjene od 1 do 3,
– Neutralni uticaj: ocjene od 4 do 6.
Faktor
Ocjena
Kategorizacija
Trendovi u razvoju turizma – usmjerenje na alternativni
turizam
9
Prilika
Aktivnosti na jačanju BiH kao turističke destinacije i pokušaj
brendiranja u oblasti turizma
7
Prilika
Strategija razvoja regije Bosanska krajina sa turizmom kao
jednim od prioritetnih ciljeva
9
Prilika
Geografska pozicija u odnosu na susjedne države i
mogućnost jednostavnijeg uključivanja u njihove putne
mreže, nakon ukidanja graničnih ograničenja
5
Neutralno
Konkurencija susjednih država sa sličnim oblicima turističke
ponude
7
Prilika
Regionalizacija i povezivanje potencijalnih turističkih sadržaja
8
Prilika
Mogućnosti finansiranja iz različitih fondova
9
Prilika
Nedefinisana strategija razvoja turizma na nivou FBiH
2
Prijetnja
Lutanje u zakonskoj regulativi i rješenjima koja se primjenjuju
u oblasti alternativnog turizma
2
Prijetnja
Neodgovarajuća podrška pokretanju novih biznisa
1
Prijetnja
Rast cijena i negativan uticaj na životni standard
2
Prijetnja
Broj učenika u kantonu/županiji
9
Prilika
Ukupno
70
Prosjek
5,83
Tabela 28. Kvantificiranje uticaja vanjske okoline na turističku pećinu Hrustovaču.
176
Kvantificirani uticaji unutrašnje okoline na turističku pećinu Hrustovaču prikazani su
u tabeli 29. I za turističku pećinu Hrustovaču su faktori unutrašnje okoline klasifiko
vani na snage i slabosti prema visini ocjena, a sintetizirani prikaz dat je na slici 105.
Kvantifikacija je napravljena prema ocjenama na skali od 1 do 10 i to:
– Prilike: ocjene od 7 do 10,
– Prijetnje: ocjene od 1 do 3,
– Neutralni uticaj: ocjene od 4 do 6.
Pozicioniranje speleoturizma pećine Hrustovače prikazano je na slici 106.
Faktor
Ocjena
Kategorizacija
Raspoloživi prirodni resurs – pećina
10
Snaga
Izgrađena turistička atrakcija
7
Snaga
Značajne prirodne atrakcije
8
Snaga
Značajni spomenici kulturne baštine
5
Neutralno
Diferenciranje ponude turističkih subjekata
7
Snaga
Nepostojanje turističke ponude općine
3
Slabost
Slab odnos/klima za razvoj turizma – svijest
o značaju turizma za razvoj općine
3
Slabost
Neadekvatni kadrovi i menadžerske vještine
–  odsustvo poduzetništva u ovoj oblasti
1
Slabost
Loša povezanost subjekata turističke
ponude općine i Kantona/Županije
2
Slabost
Saobraćajna infratstruktura
8
Snaga
Struktura i kvalitet ugostiteljskih objekata
6
Neutralno
Smještajni kapaciteti
6
Neutralno
Ulaganja u izgradnju
10
Snaga
Ukupno
76
Prosjek
5,85
Tabela 29. Kvantificiranje uticaja unutrašnje okoline na turističku pećinu Hrustovaču.
177
Prilike
Prijetnje
•	 Trendovi u razvoju turizma – usmjerenje
na alternativni turizam
•	 Regionalizacija i povezivanje
potencijalnih turističkih sadržaja
•	 Strategija razvoja regije Bosanska
krajina sa turizmom kao jednim od
prioritetnih ciljeva
•	 Aktivnosti na jačanju BiH kao turističke
destinacije i pokušaj brendiranja u
oblasti turizma
•	 Mogućnosti finansiranja iz različitih
fondova
•	 Broj učenika
•	 Nedefinisana strategija razvoja turizma
na nivou FBiH
•	 Neodgovarajuća podrška pokretanju
novih biznisa
•	 Rast cijena i negativan uticaj na životni
standard
•	 Lutanje u zakonskoj regulativi i
rješenjima koja se primjenjuju u oblasti
alternativnog turizma
Snage
Slabosti
•	 Raspoloživi prirodni resurs – pećina
•	 Izgrađena turistička atrakcija
•	 Diferenciranje ponude turističkih
subjekata
•	 Značajne prirodne atrakcije
•	 Saobraćajna infratstruktura
•	 Konkurencija susjednih država sa sličnim
oblicima turističke ponude
•	 Loša povezanost subjekata turističke
ponude općine i Kantona/Županije
•	 Nepostojanje turističke ponude općine
•	 Slab odnos/klima za razvoj turizma
– svijest o značaju turizma za razvoj
općine
•	 Neadekvatni kadrovi i menadžerske
vještine –  odsustvo poduzetništva u
ovoj oblasti
Slika 105. Sintetizirani prikaz unutrašnjih i vanjskih faktora.
Slika 106. Speleoturizam Hrustovače na SWOT matrici.
178
Iz rezultata SWOT analize mogu se sugerirati osnovne strateške opcije za budućnost
pećine Hrustovače u spoju elemenata vanjske i unutrašnje okoline prema slici 107.
Unutrašnja
okolina
Vanjska
okolina
Snage
Slabosti
Snage/Prilike
Slabosti/Prilike
Prilike
Istovremeno i kumulirano
dejstvo snaga i prilika moglo bi
biti optimalan okvir za razvoj
speleoturizma.
S: Strategija koordinacije
korištenja snaga i prilika
SO: Scenarij valorizacije
Intenzitet slabosti je veći od
intenziteta prilika (0,4).
S: Rješenje je strategija
eliminiranja slabosti
SI: Scenarij orijentiran prema
unutra
Snage/Prijetnje
Slabosti/Prijetnje
Prijetnje
Snaga prijetnji je veća od
intenziteta snaga (0,9).
S: Strategija eliminiranja prijetnji
SV: Scenarij okrenut prema vani
Istovremno i kumulirajuće
djelovanje slabosti i prijetnji u
okolnostima odsustva intervencije
S: Strategija nedjelovanja
SP: Krajnje pesimističan scenarij
Slika 107. Osnovne strateške opcije za turističku pećinu Hrustovaču.
S: Strategija ekspanzije/ofanzivna, ali i na okoliš senzitivna strategija
SO: Scenarij optimistički
U okolnostima kada:
– 	 je jedan od trendova u razvoju turizma orijentacija na alternativni turizam;
– 	 regije dobivaju sve veći značaj kao okvir ekonomskog razvoja, a posebno razvoja
turizma;
– 	 je turizam strateški cilj razvoja Bosanske krajine (Saffery, 2006);
– 	 su napori usmjereni na jačanje turističkih destinacija i njihovo brendiranje;
– 	 postoje mogućnosti pristupa financijskim sredstvima;
– 	 postoje okolnosti dobre geoprometne pozicije;
onda postoje i realne mogućnosti da se snaga lokacije ekonomski valorizira, te da se po
osnovu istovremenog aktiviranja snaga i prilika osigura ekonomska valorizacija pećine.
Projekat: Projekt razvoja speleoturizma baziran na snagama i prilikama sa snažnom
promocijom, kao i horizontalnim i vertikalnim vezama
179
S: Strategija neutraliziranja i/ili minimiziranja i/ili eliminacije slabosti
SI: Scenarij orijentiran prema unutra
Scenarij uključuje kreiranje paketa integrirane turističke ponude, kreiranje atmosfere
potpore razvoju speleoturizma, izgradnju osjećaja vlasništva nad idejom.
Projekt: Integralno eliminiranje uočenih slabosti
Programi:
P1 – Formiranje paketa turističke ponude općine
P2 – Izgradnja svijesti o značaju speleoturizma – izgradnja “vidljivosti” speleoturiz
ma u zajednici
P3 – Program jačanja ljudskih kapaciteta u turizmu
S: Strategija eliminiranja prijetnji
SV: Scenarij orijentiran prema vani
Ovaj scenarij podrazumijeva dvije grupe aktivnosti. Prva, upoznavanje i informiranje
sa konkurentnošću drugih te sa trendovima i očekivanjima u relevantnim sektorima.
Drugu grupu aktivnosti čine aktivnosti usmjerene na osiguravanje i pokretanje inici
jative za osiguravanje adekvatnog pravnog okvira, strateških razvojnih dokumenata i
podrške razvoju speleoturizma.
Projket: Eliminiranje prijetnji
Programi:
Programi bi se trebali fokusirati na najsnažnije prijetnje, posebno odsustvo podrške
pokretanju novih biznisa u speleoturizmu.
S: Strategija: bez strategije
SP: Pesimističan scenarij
U ovom slučaju, ne samo da nema inicijative ili aktivnosti, nego se generira negativno
i depresivno raspoloženje koje rezultira degradacijom prirodnih i drugih vrijednosti
pećine, ali i demotivacijom i onih koji u ovom trenutku imaju ideju ili viziju razvoja
speleoturizma.
180
8.5  KOMPARATIVNA ANALIZA
Komparativna analiza pećina Hrustovače, Vjetrenice i Ledenice u smislu njihovog
korištenja kao turističkih pećina provedena je na slijedeći način:
•	 izračunata je prosječna vrijednost svakog od četiri elementa (snage, slabosti, prili
ke, prijetnje)  za svaku pećinu;
•	 zatim je utvrđen rang pojedine pećine po svakom elementu:
•	 najveća vrijednost snaga i prilika je označena rangom 1, manja rangom 2, a naj
manja rangom 3;
•	 kada je riječ o slabostima i prijetnjama, one su rangirane na slijedeći način: naj
manja vrijednost  je označena rangom 1, slijedeća rangom 2, a najveća rangom 3;
•	 utvrđen je kumulativ;
•	 sve općine su rangirane: najmanji zbir rang 1, slijedeći rang 2, a najveći zbir rang 3.
Iz ranije sačinjenih analiza vidi se da su vrijednosti parova: za pećinu Hrustovaču 5,85
(snage – slabosti) : 5,83 (prilike – prijetnje), za pećinu Ledenicu 5,25 (snage – slabosti)
: 4,77 (prilike – prijetnje) i za pećinu Vjetrenicu 5,75 (snage – slabosti) : 5,15 (prilike
– prijetnje). Njihov položaj na SWOT matrici prikazan je na slici 108.
Slika 108. Speleoturizam pećina Hrustovače, Vjetrenice i Ledenice na SWOT matrici.
181
Izračunate prosječne vrijednosti unutrašnjih snaga i slabosti, kao i vanjskih prilika i
prijetnji za svaku pećinu prikazane su u tabeli 30.
Snage
Slabosti
Prilike
Prijetnje
Hrustovača
8,33
2,25
8,29
1,75
Vjetrenica
8,83
1,50
8,43
2,00
Ledenica
8,67
1,43
8,40
2,00
Rang
snage
Rang
slabosti
Rang
prilike
Rang
prijetnje
Suma
rangova
Kumulativ
Hrustovača
3
3
3
2
11
3
Vjetrenica
1
2
1
1
5
1
Ledenica
2
1
2
1
6
2
Tabela 30. Prosječne vrijednosti unutrašnjih i vanjskih faktora.
Kao što se vidi, u krajnjem rezultatu pećina Vjetrenica je rangirana kao prva, pećina
Ledenica kao druaga i pećina Hrustovača kao treća.
Na kraju, utvrđen je intenzitet snaga, slabosti, prilika i prijetnji za svaku pećinu. Za to
je korišteno odstojanje od maksimalne vrijednosti. Intenzitet snaga i prilika je izmjeren
kao razlika između konkretnih vrijednosti i maksimalne vrijednosti (10), a intenzitet
slabosti i prijetnji kao odstupanje od 1 (maksimalna vrijednost). Kumulativ intenziteta
prilika i snaga je stavljen u odnos sa kumulativom slabosti i prijetnji. Izračunata je
razlika ova dva kumulativa. Rang 1 dodijeljen je pećini sa najvećom razlikom inten
ziteta snaga – prilika i slabosti – prijetnji. Rang aktiviranja pećina je po redoslijedu
Ledenica, Hrustovača i Vjetrenica (tabela 31).
Snage
Slabosti
Prilike
Prijetnje
Hrustovača
1,67
1,25
1,71
0,75
Vjetrenica
1,17
0,50
1,57
1,00
Ledenica
1,33
0,43
1,60
1,00
Kumulativ 1
Snage & Prilike
Kumulativ 2
Slabosti &
Prijetnje
Razlika
Rang 1/2
Rang
Hrustovača
3,38
2,00
1,38
1/1
2
Vjetrenica
2,74
1,50
1,24
3/2
3
Ledenica
2,93
1,43
1,50
2/2
1
Tabela 31. Prosječne vrijednosti intenziteta unutrašnjih i vanjskih faktora.
182
Treći način je rangiranje pećina po snagama, slabostima, prilikama i prijetnjama i to na
slijedeći način: rang 1 se dodjeljuje za najveće vrijednosti. Krajnji rezultat je: pećine
Vjetrenica i Hrustovača dijele rang 1 i 2, a pećina Ledenica rang 3 (tabela 32).
Snage
Slabosti
Prilike
Prijetnje
Hrustovača
1,67
1,25
1,71
0,75
Vjetrenica
1,17
0,50
1,57
1,00
Ledenica
1,33
0,43
1,60
1,00
Rang
snage
Rang
slabosti
Rang
prilike
Rang
prijetnje
Kumulativ
Hrustovača
3
1
1
2
7
Vjetrenica
1
2
3
1
7
Ledenica
2
3
3
1
9
Tabela 32. Prosječne vrijednosti intenziteta unutrašnjih i vanjskih faktora
(kriterij najveće vrijednosti).
Na kraju, tri analizirane pećine se na temelju provedene SWOT analize sa stajališta eko
nomskih mogućnosti za turističku valorizaciju mogu rangirati na slijedeći način: pećina
Vjetrenica kao prva, pećina Ledenica kao druga i pećina Hrustovača kao treća.
8.6  COST BENEFIT ANALIZA
Iz jednog neselektivnog pregleda cijena posjeta turističkim pećinama (2001.–2002.)
može se steći uvid u prosječnu cijenu ulaznice, s tim što treba napomenuti da neke
turističke pećine imaju posebne cijene za porodične posjete. Tako su u Francuskoj ula
znice (odrasli/omladina/djeca) 8/5/4 E (Grotte de Dargilan), 7.9/5.5/4.4 (Grotte des
Demoiselles), 5/–/2,5 (Grottes de Saint-Cezaire); Belgiji (odrasli/djeca/ penzioneri)
5.5/3.5/– (Cavernes prehistoriques de l’Abime), 7.25/4.70/– (Grotte de Lorette), 8/5/–
(Grotte et Abime de Comblain-au-Pont) 5/3.5/4.5 (Grotte La Merveilleuse), 10.75/7/–
/6 (djeca od 3–5 godina?!) (Grottes de Han-sur-Lesse), 8/5/– (Grotte de Neptune);
Austriji 8.5/5.1 (Dachstein-Reiseneishöhle), 8.8/5.2 (Dachstein-Mammuthöhle), 7/4.5
(Entrische Kirche), 5/–/2.5 (Hundalm Eis- und Tropfsteinhöhle), 7.7/4.5 (Koppenbru
llerhöhle), 6/4,5/4 (Lurgrotte Peggau), 18/17/10 (Obir Tropfsteinhöhlen); Njemačkoj
(odrasli/djeca) 6/4 (Barbarossa höhle), 3/1.5 (Charlotten höhle), 6/3 (Schillathöhle),
	 1 EUR = 1,954 KM.
183
3.5/2.5 (Sophie höhle), 5/3.5 (Dechen höhle); Češkoj Republici (odrasli/penzioneri/
studenti/djeca) 40/30/20/– CZK (Chynovske yeskyne), 60/50/30/30 (Katerinska je
skyne), 80/60/40/– (Punkevni jeskyne), 40/30/20/– (Sloupsko-Šošuvske jeskyne). U
Hrvatskoj su cijene ulaznica npr. 50/25 HRK Baračeve špilje, 25/20/15 Veternica,
30/20/20 Samograd, 15/–/8 Biserujka. U Bosni i Hercegovini  cijena ulaza je 8/5/3
KM (Vjetrenica).
Za naredna izračunavanja bit će uzeta prosječna cijena ulaznice od 5 KM.
U poglavlju 6. se može vidjeti da su prosječne plate u sve tri općine različite, a sa njima
i plate u ugostiteljstvu koje je najbliže speleoturizmu.
Općina
Prosječna
plata
Plata u
ugostiteljstvu
Bruto plata
God. plata
Ravno
808
567
850
10.200
Bos. Grahovo
681
477
716
8.592
Sanski Most
535
375
564
6.756
FBiH
662
456
Tabela 33. Prosječne plate u općinama Ravno, Bosansko Grahovo i Sanski Most.
Bruto vrijednost proizvodnje u turizmu ne vodi se u statističkim godišnjacima. Na
nivou privrede Bosne i Hercegovine ona se dijeli u omjeru 50,1 % : 49,9 %.
Na nivou ugostiteljstva, kao najsrodnije grane odnosi međufazne proizvodnje i dodane
vrijednosti su 54 % : 46 %, ali po strukturi troškova međufazne proizvodnje te dvije
djelatnosti se uveliko razlikuju (npr. nema sirovina i materijala).
Speleoturizam je u svojoj osnovnoj funkciji najbliži obrazovanju, po svemu osim po
strukturi zaposlenih.
Na nivou obrazovanja međufazna proizvodnja je 14 %, a dodana vrijednost 86 %.
Struktura dodane vrijednosti je:
	 10 CKR = 0,73 KM.
	 10 HRK = 2,7 KM.
184
– amortizacija 4,6 %
– indirektni porezi 0,8 %
– sredstva zaposlenika 80 %
– poslovni višak 0,6 %.
Kako se radi o privrednom subjektu bit će uzet poslovni višak iz dodane vrijednosti na
nivou privrede, dakle 5,2 %, pa će sada raspodjela dodane vrijednosti za speleoturizam
izgledati ovako:
– amortizacija 4,6 %
– indirektni porezi 0,8 %
– sredstva zaposlenika 75,4 %
– poslovni višak 5,2 %.
Iz visine plate u ugostiteljstvu, u općini Ravno, godišnja bruto plata jednog zaposle
nika u turističkoj pećini Vjetrenica je 10.200 KM. Pod pretpostavkom da je struktura
zaposlenih (u prvoj fazi): 1 menadžer, 2 vodiča, 1 ugostitelj (prodavač), onda su sred
stva zaposlenika 40.800 KM.
Pri tome je bruto vrijednost proizvodnje 54.111 KM, a poslovni višak 2.814 KM.
Za ostvarenje ovakvog poslovnog rezultata pećinu Vjetrenicu bi trebalo godišnje da
posjeti 10.822 posjetioca (u obzir je uzeta prosječna cijena ulaznice od 5 KM).
Poznato je, međutim da se ukupna bruto vrijednost proizvodnje speleoturizma ostva
ruje od prodaje ulaznica i dodatnih usluga. Dodatne usluge (suveniri i snek, hrana,
transport, agencije) se procjenjuju (prema Cigna & Burri 2000)  kao:
– ulaznica

:   5 KM
– dodatne usluge:
suveniri i snek
:   1,5
hrana

:   5
transport

:   2
putnička agencija
:   2.
U našem slučaju u obzir se mogu uzeti samo prve dvije dodatne usluge u iznosu (pro
cijenjenom) od 5 KM.
185
Uzimajući u obzir vrijednost dodatnih usluga, broj posjetilaca koji bi ostvarili ukupnu
bruto vrijednost turističke pećine je oko 900 posjetilaca mjesečno tokom šestomjeseč
ne sezone ili 54.111 KM.
Izračunato na isti način za ostvarenje ukupne bruto vrijednosti proizvodnje speleotu
rizma Ledenice potrebno je ostvariti 45.581 KM, od čega su sredstva zaposlenika (1
menadžer, 2 vodiča, 1 ugostitelj – prodavač) 34.368 KM.
Za ostvarenje ovakvog poslovnog rezultata pećinu Ledenicu bi trebalo godišnje da
posjeti 9.117 posjetilaca sa kupljenom ulaznicom, dok bi, uzmu li se u obzir dvije
dodatne usluge (suveniri i hrana) taj broj bio upola manji, dakle 4.558, ili oko 760
posjetilaca mjesečno tokom šestomjesečne sezone.
Za ostvarenje ukupne bruto vrijednosti proizvodnje speleoturizma Hrustovače potreb
no je ostvariti 35.841 KM,  od čega su sredstva zaposlenika (1 menadžer, 2 vodiča, 1
ugostitelj – prodavač) 27.024 KM.
Za ostvarenje ovakvog poslovnog rezultata pećinu Hrustovaču bi trebalo godišnje da
posjeti 7.168 posjetilaca sa kupljenom ulaznicom, dok bi, uzmu li se u obzir dvije
dodatne usluge (suveniri i hrana) taj broj bio upola manji, dakle 3.584, ili oko 600
posjetilaca mjesečno tokom šestomjesečne sezone.
Na ovom mjestu treba reći da je Titovu pećinu u Drvaru 2008. godine posjetilo 6.000
turista, od čega oko 50 % iz inostranstva.
Gornji izračuni su imali za cilj da pokažu kako je za održivi razvoj jedne turističke
pećine potreban relativno skroman broj posjetilaca godišnje, uz dodatne usluge.
8.7  MOGUĆNOSTI RAZVOJA
Potencijalno tržište omogućava mnogo značajniji razvoj speleoturizma. Pri tome treba
kombinovati različite strategije ponude zavisno od tržišta i ciljnih grupa. Tri su naj
važnije: strategija diferencirane ponude, strategija standardizirane ponude i strategija
tržišnih niša. Iako u cjelini nekompatibilne, za neke turističke pećine sve tri strategije
su moguće.
Strategija diferencirane ponude odnosi se na pokrivanje nekoliko tržišnih segmenata uz
kreiranje različitih ponuda za svaki od njih. Tu se posebno izdvajaju segmenti učenika
	 Dnevnik Javnog servisa BHT, 2. 2. 2009. godine u 19:00.
186
osnovnih i srednjih škola,  pri čemu bi se koristio lokalni marketing (Tihi et al., 2006).
Diferencirani marketing prema teoriji (Kotler, 2006) daje veću ukupnu prodaju.
Strategija standardizirane ponude ili nediferenciranog marketinga zanemaruje razlike
u tržišnim segmentima i nastupa na tršištu sa jednom tržišnom ponudom, smatrajući
da ja pećina kao turistička destinacija privlačna za, ako ne sve segmente, a ono bar
za najveće segmente na tržištu. Marketinške aktivnosti bi bile usmjerene na masovno
oglašavanje, naglašavajući atrakcijsku stranu destinacije i prirodnu jedinstvenost.
Strategija tržišnih niša ili koncentrisani marketing mogu biti interesantni za neke se
gmente potrošača, kakvi su recimo starija populacija kojoj se mogu ponuditi terapeut
ske vrijednosti pećina ili istraživačke grupe.
Mogućnosti razvoja prema različitim scenarijima procijenjene su na osnovu broja uče
nika i broja turista u općinama, kantonima/županijama i Federaciji BiH. U razmatranje
će biti uzete dvije varijante.
U prvoj varijanti obuhvaćen je puni obuhvat učenika u općini, 50 % obuhvata u kantonu/
županiji, 5 % obuhvata u Federaciji BiH, 50 % obuhvata studenta u kantonu/županiji,  50
% obuhvata turista u kantonu/županiji i 5 % obuhvata na nivou Federacije BiH.
U drugoj, optimističnijoj varijanti, obuhvaćen je puni obuhvat učenika u općini, 50
% obuhvata u kantonu/županiji, 10 % obuhvata u Federaciji BiH, 50 % obuhvata stu
denta u kantonu/županiji, 100 % obuhvata turista u kantonu/županiji i 10 % obuhvata
na nivou Federacije BiH. Kod ovih procenata uzet je u obzir podatak kolika je atrak
tivnost prirodnog (i vještačkog) podzemlja u Sloveniji: među prvih deset atrakcija tri
pripadaju speleoturizmu – 2 prirodne pećine: Postojnska jama i Škocjanske jame (Pa
ternost, 2004), a među podzemnim objektima od njih 9 tri su rudnika – Velenje, Idrija,
Mežica (Ramšak, 2004).
U obje varijante samo će broj ulaznica biti osnov za računanje ukupne bruto vrijedno
sti proizvodnje (dakle, bez dodatne usluge), odnosno broja radnih mjesta.
U takvim scenarijima broj posjetilaca za pećinu Vjetrenicu je slijedeći:
Varijanta A
učenici – općina (100 %) = 17
učenici – kanton/županija (50 %) = 16.543
studenti – kanton/županija (50 %) = 2.560
187
učenici Federacija BiH (5 %) = 17.508
turisti – kanton/županija (50 %) = 41.281
turisti Federacija BiH (5 %) = 17.366
Ukupno: 95.275
Ukupan bruto proizvod pećine je 476.375 KM ili vrijednost dovoljna za 35 zaposlenika.
Varijanta B (optimistična varijanta)
učenici – općina (100 %) =  17
učenici – kanton/županija (50 %) = 16.543
studenti – kanton/županija (50 %) = 2.560
učenici Federacija BiH (10 %) = 35.017
turisti – kanton/županija (100 %) = 82.563
turisti Federacija BiH (10 %) = 34.732
Ukupno: 171.432
Ukupan bruto proizvod pećine je 857.160 KM ili vrijednost dovoljna za 63 zaposlenika.
Jednaka dva scenarija uzeta su za broj posjetilaca pećine Ledenice.
Varijanta A
učenici – općina (100 %) = 76
učenici – kanton/županija (50 %) = 4.635
studenti – kanton/županija (50 %) = 0
učenici Federacija BiH (5 %) = 17.508
turisti – kanton/županija (50 %) = 746
turisti Federacija BiH (5 %) = 17.366
Ukupno: 40.331
Ukupan bruto proizvod pećine je 201.655 KM ili vrijednost dovoljna za 17 zaposlenika.
Varijanta B (optimistična varijanta)
učenici – općina (100 %) = 76
učenici – kanton/županija (50 %) = 4.635
studenti – kanton/županija (50%) = 0
učenici Federacija BiH (10 %) = 35.017
188
turisti – kanton/županija (100 %) = 1.492
turisti Federacija BiH (10 %) = 34.732
Ukupno: 75.952
Ukupan bruto proizvod pećine je 379.760 KM ili vrijednost dovoljna za 33 zaposlenika.
Za pećinu Hrustovaču broj posjetilaca za dva scenarija je slijedeći:
Varijanta A
učenici – općina  (100 %) = 2745
učenici – kanton/županija (50 %) = 20.454
studenti – kanton/županija (50 %) = 2.343
učenici – Federacija BiH (5 %) = 17.508
turisti – kanton/županija (50 %) = 10.022
turisti – Federacija BiH (5 %) = 17.366
Ukupno: 70.438
Ukupan bruto proizvod pećine je 352.190 KM ili vrijednost dovoljna za 39 zaposlenika.
Varijanta B (optimistična varijanta):
učenici – općina (100 %) = 2745
učenici – kanton/županija (50 %) = 20.454
studenti – kanton/županija (50 %) = 2.343
učenici Federacija BiH (10 %) = 35.017
turisti – kanton/županija (100 %) = 20.044
turisti Federacija BiH (10 %) = 34.732
Ukupno: 115.335
Ukupan bruto proizvod pećine je 576.675 KM ili vrijednost dovoljna za 64 zaposlenika.
8.8  PROCJENA EFEKATA SPELEOTURIZMA NA LOKALNI RAZVOJ
Lokalne zajednice mogu se opredjeljivati za razvoj speleoturizma, imajući u vidu
ekonomske efekte turističke valorizacije prirodnih resursa koji se nalaze na teritori
ji lokalne zajendice. Pretpostavka za razvoj speleoturizma je postojanje speleoloških
objekata, i to je u općinama Ravno, Bosansko Grahovo i Sanski Most osigurano tu
ristički atraktivnim pećinama Vjetrenicom, Ledenicom i Hrustovačom. To samo po
189
sebi, međutim, nije dovoljno za razvoj speleoturizma. Jednako koliko i postojanje,
bitna i spoznaja o postojanju i potencijalnom turističkom i ekonomskom značaju spe
leoloških objekata. Lokalne zajednice se moraju uključiti u promociju speleoturizma
na lokalnom, regionalnom, nacionalnom i internacionalnom nivou. Tek u tom slučaju
će razvoj speleoturizma predstavljati osnovu za direktno i indirektno zapošljavanje,
za generiranje prihoda lokalne zajednice, za uspostavljanje veza unaprijed i unazad sa
drugim sektorima i aktivnostima.
Razvojni efekti na općine analizirani su samo na osnovu povećanja broja radnih mjesta
uposlenih u turističkim pećinama (tabela 34), u skladu sa ranije usvojenim scenarijima.

Broj
zaposlenih
2007
Rast
zaposlenih A
Stopa
rasta
Rast
zaposlenih B
Stopa
rasta
Rang
Vjetrenica
44
35
70,5
63
143,2
1
Ledenica
304
17
5,6
33
10,9
2
Hrustovača
4.571
39
0,9
64
1,4
3
Ukupno
4.919
91
1,8
160
3,3
Tabela 34. Povećanja broja radnih mjesta.
Mjereno brojem novih radnih mjesta, turističko aktiviranje pećine Vjetrenica imalo bi
najveće razvojne efekte. Broj radnih mjesta bi se povećao u rasponu od 70 % (vari
jenta A) do 143 % (varijenta B). U slučaju Ledenice, aktiviranje pećine generira novu
zaposlenost u rasponu od 5,6 % (varijenta A) do 10,9 % (varijenta B), a u slučaju Hru
stovače u rasponu od 1,8 % (varijenta A) do 3,3 % (varijenta B).
Pod pretpostavkom konstantnih povrata prema omjeru, u neoklasičnom modelu So
lowa (prema Todaro & Smith, 2006), porast zaposlenosti bi trebao generirati porast
ukupnog domaćeg proizvoda lokalne zajednice u istom omjeru. U varijanti A, nova
radna mjesta bi generirala rast GDP u rasponu od 70 % (Vjetrenica) do 0,9 % (Hrusto
vača). U varijanti B, porast zaposlenosti kao ulaz generirao bi rastom izlaza u rasponu
od 143 % (Vjetrenica) do 1,4 % (Hrustovača).
Pretpostavljeni rast produktivnosti mogao bi akcelerirati ili dinamizirati efekte razvoja
(zaposlenosti) u općinama Ravno, Bosansko Grahovo i Sanski Most prema vrijedno
stima prikazanim u tabeli 35.
190

Broj
nezap.
2007
Rast
zapos.
A
Broj
nezap.
Rast
zapos.
B
Broj
nezap.
Stopa
smanjenje
nezap. A
Stopa
smanjenje
nezap. B
Vjetrenica
28
35
–7
63
–35
Ledenica
260
17
243
33
227
– 6,5
–13
Hrustovača
4.371
39
4.332
64
4.307
– 0,9
– 1,5
Tabela 35. Rast zaposlenosti u općinama Ravno, Bosansko Grahovo i Sanski Most.
Efekti na nezaposlenost su najznačajniji u općini Ravno, a zatim u Bosanskom Graho
vu i Sanskom Mostu. Kao što se vidi, došlo bi do smanjenja broja nezaposlenih u sve
tri općine. Efekti na smanjenje nezaposlenosti bili bi najznačjniji na području općine
Ravno (pećina Vjetrenica).
Efekti na platni bilans su proporcionalni učešću stranih turista u posjeti pećinama. U
Hrvatsko-neretvanskom kantonu (Vjetrenica) u 2007. godini ih je bilo 50.262 (Anon.,
2008h), Kantonu 10 samo 1.192 (Anon., 2008g) a u Unsko-sanskom kantonu 13.460
(Anon., 2008c). Pozitivan efekt na platni bilans će imati i odluka da se škole u prirodi
iz programa redovnog osnovnog obrazovanja, kao i neki nastavni i drugi  srednjoškol
ski programi, realiziraju u Bosni i Hercegovini. Isti efekat će imati i odluka dijela sta
novništva da svoje potrebe za putovanjem, za turističkim uslugama zadovolji u Bosni
i Hercegovini.
191
9.  MOGUĆNOSTI REALIZACIJE
S obzirom da se ekonomska, preciznije rečeno turistička valorizacija pećina dovo
di u kontekst lokalnog razvoja, ovdje se apostrofiraju institucije, fondovi, programi
i projekti koji podržavaju lokalni razvoj. Na tu činjenicu se naslanja stav da bi ove
institucije, fondovi, programi i projekti mogli podržati (financijski, menadžerski, teh
nički, marketinški) održivu turističku valorizaciju pećina kao turističkih objekata u
kontekstu lokalnog razvoja.
9.1  INSTITUCIJE
Svijest o ulozi i značaju lokalnog razvoja generirala je potrebu za institucionalizacijom
potpore, koordinacije, transfera znanja i iskustava. Tako je, uporedo s uspostavljanjem
zakonskog okvira kojim se reguliraju prava i obaveze lokalnih zajednica, u Evropskoj
Uniji i Vijeću Evrope osnovano nekoliko važnih institucija koje se bave različitim
aspektima lokalnog razvoja. Cilj im je, između ostalog, zastupati interese lokalnih
zajednica u procesima odlučivanja, posebno o lokalnom ekonomskom razvoju, ali i
pitanjima horizontalne i vertikalne kooperacije. Mrežu institucija relevantnih za lo
kalni razvitak, neposredno ili posredno preko regija kojima pripadaju, čine: Vijeće
Evrope, zatim Kongres lokalnih i regionalnih vlasti Evrope (CLRAE), Vijeće evrop
skih općina i regija (CEMR), Nacionalno udruženje lokalnih vlasti jugoistočne Evrope
(NALAS), Forum pograničnih gradova Evrope, Skupština evropskih regija (AER),
Odbor regija (COR), Radna zajednica Alpe-Jadran, Eurocities, Mreža urbane tehno
logije (UTN), Održivi informacioni sistemi gradova, Evropska mreža gradova srednje
veličine, Vijeće Evrope – Lokalna demokracija i prekogranična saradnja, Udruženje
evropskih prekograničnih regija (AEBR), Povezivanje, pomoć i suradnja za Evropske
pogranične regije (LACE), Evropska okvirna konvencija o prekograničnoj saradnji
Vijeća Evrope, Institut Istok-Zapad (EWI), Međunarodna jedinica za istraživanje gra
dova (IBRU), Fondacija za ekonomiju i održivi razvitak regiona Evrope (FEDRE),
Inicijativa za saradnju u jugoistočnoj Europi (SECI), South East Evrope Co-operation
Process (SEECP), itd.
192
9.1.1  Vijeće evropskih općina
Vijeće evropskih općina  (www.ccre.org) osnovano je 1951. godine u Ženevi, da bi
mu 1984.  naziv bio promijenjen u Vijeće općina i regija Evrope – CEMR (Council of
European Municipalities and Regions). U Vijeću ima više od 100.000 članova, pred
stavnika lokalnih i regionalnih vlasti Evrope, učlanjenih u CEMR neposredno ili kroz
četrdeset dvije velike nacionalne asocijacije lokalnih i regionalnih vlasti iz 29 evropskih
zemalja. Svaka nacionalna sekcija definira svoju politiku i organizira dijalog s central
nom vlašću onako kako smatra adekvatnim. Isto tako, ona može koristiti i primjere
drugih evropskih zemalja, a stara se o tome da vlada njene zemlje usvoji i u potpunosti
poštuje Evropsku povelju o lokalnoj samoupravi Vijeća Evrope. Na evropskom nivou
Vijeće podržava, između ostalog, lokalne vlasti u njihovoj potrazi za donacijama pove
zanim s programima Evropske Unije te u odbrani i zaštiti interesa lokalnih zajednica u
okviru evropskih institucija. Glavni ciljevi, posebno značajni za lokalni razvoj, su: jača
nje uticaja lokalnih zajednica, poticaj razmjene iskustava i saradnje, pružanje informa
cija o radu i aktivnostima svih institucija EU, pomoć da stavovi, interesi i glas članica
dođu do reprezentativnih institucija i tijela (Osmanković & Pejanović, 2007).
9.1.2  Komitet ili Odbor regija
Komitet ili Odbor regija (COR – The Committee of the Regions http://www.cor.eu.int/)
osnovan je Ugovorom o Evropskoj Uniji (Maastricht), a počeo je djelovati 1994. go
dine. To je savjetodavno tijelo koje čine predstavnici evropskih regionalnih i lokalnih
vlasti. On osigurava da lokalne vlasti imaju svoju riječ u odlučivanju o politikama, te
da lokalni identiteti budu poštovani. Osnivanjem ovog Komiteta po prvi put u historiji
Evropske Unije postoji pravna obveza da se traži mišljenje od predstavnika lokalnih
vlasti o pitanjima koja ih se direktno tiču, npr. kada se rješavaju pitanja regionalne po
litike Evropske Unije, ekonomske i socijalne povezanosti (kohezije), o transevropskoj
mreži prioritetnih infrastrukturalnih pravaca (TEN’s), obrazovanju i stručnom usavr
šavanju, itd. Uloga Komiteta je iznošenje lokalnih i regionalnih gledišta o zakonima.
Komitet od 2004.  godine ima 317 članova i isto toliko zamjenika. Broj predstavnika
svake države članice u Komitetu približno odražava broj stanovnika (nacionalne kvo
te). Putem ovog komiteta sve Evropske nerazvijene ili zapostavljene regije mogu se
obratiti za pomoć direktno Bruxellesu, bez posredovanja svojih centralnih vlada ili
193
njenih predstavnika u Uniji. U okviru Komiteta djeluje šest komisija, i to: Komisija za
politiku teritorijalne kohezije (COTER), Komisija za ekonomsku i socijalnu politiku
(ECOS), Komisija za održivi razvitak (DEVE), Komisija za kulturu i obrazovanje
(EDUC), Komisija za ustavna pitanja i evropsku upravu (CONST) i Komisija za vanj
ske poslove (RELEX). Prve četiri komisije su posebno značajne za turističku valoriza
ciju pećina i njihovo pozicioniranje kao komponente lokalnog razvoja. Komitet regija
se pojavljuje i pod imenom Komitet regionalnih i lokalnih teritorijalnih organa.
9.1.3  Kongres lokalnih i regionalnih vlasti Evrope
Kongres lokalnih i regionalnih vlasti Evrope – CLRAE (www.coe.int/T/E/Clrae) osno
van je u Vijeću Evrope 1994. godine kao konsultativno tijelo koje pomaže novim dr
žavama članicama u različitim aspektima razvoja. Kongres je glas evropskih općina i
regija, forum u kome izabrani lokalni i regionalni predstavnici mogu raspravljati o pro
blemima, razmjenjivati iskustva i izražavati svoje stavove. Kongres savjetuje Komitet
ministara i Parlamentarnu skupštinu Vijeća Evrope o svim aspektima lokalne i regi
onalne politike. Kongres priprema redovne izvještaje po državama, o stanju lokalne
i regionalne demokratije u svim zemljama članicama Vijeća Evrope i, naročito, prati
ostvarivanje principa Evropske povelje o lokalnoj samoupravi. Kongres je podijeljen u
dvije komore: Komoru lokalnih vlasti i Komoru regiona. Skupština je dvodomna i čini
je 315 članova. Članovi su izabrani predstavnici preko dvije stotine hiljada lokalnih
i regionalnih vlasti iz 46 država članica Vijeća. Ciljevi Kongresa su: promocija dje
lotvornih struktura lokalne i regionalne vlasti, ispitivanje stanja lokalne i regionalne
demokratije, razvijanje inicijativa djelotvornog učešća u lokalnoj i regionalnoj demo
kratiji, zastupanje interesa lokalnih i regionalnih vlasti u profiliranju evropske politike,
podržavanje i promocija regionalne i prekogranične saradnje za mir i održiv razvitak,
promatranje lokalnih i regionalnih izbora. U kontekstu hipoteza iznesenih u ovom radu
posebno je bitna promocija djelotvornih, efikasnih struktura u lokalnim zajednicama,
struktura koje mogu prepoznati i podržati održivu ekonomsku i ekološku valorizaciju
speleoloških objekata.
9.1.4  Skupština evropskih regija
Skupština evropskih regija – AER (Assembly of European Regions – www.are-regi
ons-europe.org) osnovana je 1985. godine s ciljem da se glas evropskih regija čuje na
194
međunarodnom nivou i s misijom da podrži regionalizaciju i institucionalno učešće
regija u procesu odlučivanja, te da osnaži njihovu ulogu u Vijeću Evrope, OSCE-u i
Evropskoj Uniji. Njena Generalna skupština ima 250 članica – regija iz 30 zemalja
(koje predstavljaju oko četiri stotine miliona ljudi) i 20 interregionalnih organizaci
ja, a u radu ovog tijela obično sudjeluju i predstavnici centralne vlasti. Kao ciljevi
Skupštine evropskih regija označeni su: promoviranje demokratskih evropskih struk
tura i razvoj međunarodne saradnje na polju kulture, podrška ekonomskom razvoju,
zdravstvu, društvenim djelatnostima, mladima, obuci radnika i slično. Najduži “staž”
u članstvu Skupštine evropskih regija iz Bosne i Hercegovine ima Zeničko-dobojski
kanton, a danas se u Skupštini još nalaze: Bosansko-podrinjski, Livanjski (Kanton
10), Hercegovačko-neretvanski, Sarajevski, Tuzlanski i Zapadnohercegovački kanton.
Prioritetni ciljevi Skupštine su: ubrzanje procesa regionalizacije u Evropi i rad na stva
ranju Evrope regija, promocija i razvoj mreže međuregionalne saradnje i kulturnog,
ekonomskog i društvenog partnerstva između regija Evrope kroz transfer i razmjenu
tehnologija, znanja i iskustva. Lokalne zajednice preko regija kojima pripadaju, odno
sno koje su formirale, mogu koristiti određene benefite njihovog članstva.
9.1.5  Asocijacija evropskih prekograničnih regija
Asocijacija evropskih prekograničnih regija (AEBR) osnovana je 1971. godine na ini
cijativu deset regija. Ciljevi su: angažiranje u rješavanju prekograničnih problema,
pripremanje i provedba zajedničkih projekata, zajednički nastup prema donatorima i
drugim izvorima sredstava, organiziranje skupova o prekograničnoj suradnji i infor
miranje javnosti o ovoj problematici. Forum pograničnih gradova Evrope  proučava
fenomen pograničnih gradova. To je forum za raspravu o iskustvima saradnje i rješa
vanju problema. S obzirom na lokaciju Vjetrenice u Jadranskoj euroregiji (slika 109),
i u okviru ove asocijacije i foruma se može dobiti potpora za lokalni razvoj utemeljen
na endogenim faktorima.
	 Zeničko-dobojski kanton dobio je status punopravnog člana 29. 11. 2001. godine i prva je
regija iz Bosne i Hercegovine koja je pristupila ovoj izuzetno važnoj evropskoj asocijaciji.
195
Slika 109. Evropske prekogranične regije u Bosni i Hercegovini.
9.1.6  Mreža nacionalnih asocijacija lokalnih vlasti jugoistočne Evrope
Na inicijativu Asocijacije lokalnih vlasti zemalja jugoistočne Evrope (CLRAE) odlu
čeno je da se osnuje Mreža nacionalnih asocijacija lokalnih vlasti jugoistočne Evrope
– NALAS, na dobrovoljnoj osnovi i u cilju pružanja adekvatnih usluga svom članstvu,
velikom broju lokalnih vlasti, koje imaju značajnu ulogu u razvitku demokratskog
života u njihovim zemljama. Nacionalne asocijacije lokalnih vlasti jugoistočne Evrope
imaju najmanje dvije osnovne uloge. Prvo, treba da osiguraju usluge svom članstvu,
posebno u razvitku njihovih sposobnosti i mogućnosti. Drugo, treba da razvijaju efika
snu saradnju s centralnim vlastima, koja bi vremenom postala partnerstvo, u cilju pred
stavljanja i obrane interesa svojih članova. CLRAE smatra da je od suštinske važnosti
doprinositi, u duhu Pakta za stabilnost jugoistočne Evrope, jačanju nacionalnih asocija
cija lokalnih vlasti u regionu. U skladu s tim, CLRAE smatra da će povezivanje među
njima osigurati razmjenu iskustava i doprinijeti jačanju njihove pozicije na unutrašnjoj
političkoj sceni. Među najvažnijim strateškim ciljevima NALAS-a je, između ostalih, i
organiziranje zajedničkih projekata koji će se podnositi donatorima za financiranje.
196
Mrežu trenutno materijalno pomažu: Vijeće Evrope, vlada Švicarske i Fondacija za
ekonomiju i fond za održivi razvitak evropskih regiona – FEDRE. NALAS funkcioni
ra kao horizontalno postavljena mreža, u kojoj sve asocijacije imaju podjednako važnu
ulogu. Stalna konferencija gradova i općina je aktivni član NALAS-a.
9.1.7  Radna zajednica Alpe-Jadran
Radna zajednica Alpe-Jadran ustanovljena je 1978. u Veneciji, a njeni ciljevi su: in
formativno-stručne rasprave i koordinacija; razvijanje saradnje i razmjena na istoč
noalpsko-jadranskom području; jačanje kulturnog identiteta; uključivanje u procese
Evropske saradnje i integracije; potpora ulasku država kandidata s područja Radne
zajednice u Evropsku Uniju i kandidiranje nekih zajedničkih projekta za sufinancira
nje iz programa pomoći Evropske Unije. Glavna područja saradnje su: prekoalpske
saobraćajne veze i lučki promet; proizvodnja i prijenos energije; poljoprivreda, šumar
stvo i vodoprivreda; turizam; zaštita okoliša, prostorno planiranje i razvitak naselja;
povezivanje gradova; očuvanje kulturnog i rekreacijskog prostora; kulturne i naučne
veze; informiranje i Evropske integracije. Za potporu lokalnom razvoju posebno je
bitna kooperacija u sektoru turizma, zaštite okoliša, prostornog planiranja, očuvanja
kulturnog nasljeđa i informiranje.
9.2  FONDOVI, PROGRAMI I PROJEKTI
9.2.1  Propuštene prilike
Regionalna politika Evropske Unije danas se u osnovi sastoji od alociranja financijskih
sredstava iz proračuna Evropske Unije siromašnijim regijama, lokalnim zajednicama
i stanovništvu. Ukupan iznos sredstava alociranih u periodu od 2000. do 2006. godine
iznosi 213 milijardi eura. Ova sredstva koriste se za poticanje razvitka zaostalih područja,
izmjenu starih industrijskih zona, pomaganje omladini i dugotrajno pomaganje nezapo
slenim da pronađu posao, za modernizaciju poljoprivrede i potpomaganje siromašnijih
ruralnih područja.
Strukturalni fondovi djelovali su u skladu sa četiri načela:
•	 koncentracija – fokusiranje na određeni set prioriteta;
•	 programiranje – elaboracija strateških planova umjesto provođenja pojedinačnih, od
vojenih projekata. Ovo načelo naglašava i potrebu partnerstva sa svim zainteresiranim
nosiocima interesa u procesu programiranja razvoja (javni, privatni, civilni sektor);
197
•	 dodatno djelovanje – imajući na umu da sredstva iz fondova trebaju predstavlja
ti dodatnu pomoć, obavezno je sufinanciranje programa kao izraz posvećenosti i
uvjerenosti u njihov kvalitet od strane lokalne i regionalne zajednice;.
•	 partnerstvo – uključivanje državnih, regionalnih, lokalnih te socijalnih partnera.
U svim stadijima planiranja programa bilo je predviđeno djelovanje u partnerstvu.
Razmjere do kojih će sudionici – partneri biti uključeni u određenu fazu ovisilo je o
spremnosti i volji, kao i snazi/vještinama i znanjima zainteresiranih institucija.
Novac za podršku isplaćivan je putem strukturalnih fondova (koji su reformirani
1999.). Ilustracije radi, za cilj "jedan" Lisabonske strategije u periodu 2000.–2006.
godina programirano je 118,5 milijardi eura, a za cilj "dva" 22,5 milijardi eura (za
radna mjesta, ekonomiju znanja, inovacije, informacijsko-komunikacijske tehnologi
je, istraživanje i razvitak oko 49 %, za okoliš 14 %, za transport 24 % i ostalo (turizam,
socijalna i zdravstvena infrastruktura, ruralni razvitak) 13 % sredstava). Za cilj "jedan"
najviše sredstava programirano je za Španiju (33 milijarde eura), a za cilj "dva" za
Francusku (5,9 milijardi eura). Kada je riječ o novim članicama za: industriju, predu
zeća, infrastrukturu, humane resurse razvitka, ruralni razvitak, zajedničke regionalne
programe, poboljšanje življenja u urbanim centrima, tržište radne snage, obrazovanje
i treninge, kompetitivnost, ribarstvo, okoliš, regionalni razvitak, teritorijalnu koheziju,
inovacije, socijalnu i ekonomsku infrastrukturu, produktivne sektore razvitka, poslov
nu kompetitivnost, razvitak ostrva, proizvodnju hrane, tehničku pomoć, šumarstvo,
usluge, Češka Republika je dobila preko 1,5 milijardi eura podrške, Cipar 53,4 miliona
eura, Estonija 371 miliona eura, Mađarska oko 2 milijarde eura, Latvija 626 miliona
eura, Malta 63,2 miliona eura, Poljska 8,3 milijarde eura, Slovenija oko 237 miliona
eura, Slovačka oko 1,1 milijardu eura (Osmanković & Pejanović, 2007).
Evropski fond za regionalni razvitak (ERDF) je glavni fond s ukupnim proraču
nom od blizu 13 milijardi eura. Fokusiran je na razvitak socijalne i privredne kohezije
kako bi se smanjile razlike u socioekonomskoj razvijenosti. Fond je ustanovljen 1975.
godine. Sredstva se uglavnom koriste za poboljšanje infrastrukture, lokalni razvitak i
zaštitu životne sredine.
Evropski socijalni fond (ESF)  bavi se prekvalifikacijom radnika, ima proračun od
7,5 milijardi eura godišnje. ESF funkcionira od 1960. godine. Ovaj fond podržava
usavršavanje. To je najvažniji financijski instrument za poticanje zaposlenosti i una
pređenje ljudskih potencijala.
198
ISPA je instrument strukturalne politike za pomoć zemljama istočne i centralne Evro
pe koje su se prijavile za pristupanje. Finansiraju se programi zaštite životne sredine i
saobraćajna mreža. Od programa koji su razvijeni za razvoj lokalnih zajednica poseb
no su interesantni: Program INTERREG III, PHARE program prekogranične saradnje,
program prekogranične saradnje Istok-Zapad, višekorisnički programi malih projeka
ta, CARDS – pomoć Zajednice za obnovu i razvitak i stabilizaciju, TACIS – partnerski
program izgradnje institucija IBPP, program ACCESS 2000 – program jačanja civil
nog društva, ACE –  program saradnje na ekonomskom području, FEDRE – fondacija
za ekonomiju i održivi razvitak regija Evrope, LEEDS –  program razvitka lokalne
ekonomije i zapošljavanja, MEDA – sporazum o razvitku Sredozemlja, Program za
susjede, RECHAR II, RESIDER II, RATEX i KONVER – inicijative koje podržavaju
diversifikaciju i konverziju u područjima sa izraženim strukturalnim problemima.
Od 1999. godine Evropska Unija je osigurala više od sedam milijardi eura kao pomoć
zemljama zapadnog Balkana. Kao zamjenu ranijim programima PHARE i OBNOVA,
a u cilju pomoći regionu, osmišljen je novi programa nazvan CARDS.
Projekt financijske pomoći CARDS (Community Assitance for Reconstruction,
Development and Stabilisation – Pomoć Zajednice za rekonstrukciju, razvitak i sta
bilizaciju) predstavlja najvažniju pomoć Evropske Unije zapadnom Balkanu. To je
šestogodišnji instrument pomoći Evropske Unije (2000.–2006.) državama regiona
koji pomaže izgradnju institucija i ispunjavanje obveza preuzetih Sporazumom o sta
bilizaciji i pridruživanju. Svi do tada postojeći programi pomoći zemljama Balkana
objedinjeni su u CARDS. Korisnici CARDS-a su državne, entitetske i druge javne
institucije, udruženja, zadruge, fondacije i nevladine organizacije. Program ima za cilj
osposobljavanje Albanije, Bosne i Hercegovine, Crne Gore, Hrvatske, Makedonije i
Srbije za približavanje Evropskoj Uniji kroz rekonstrukciju, jačanje demokratije, po
mirenje, stvaranje uslova za povratak izbjeglica i raseljenih osoba, razvitak institucija,
uspostavljanje pravne države, zaštitu ljudskih prava, jačanje nezavisnosti medija, po
štovanje manjina, uspostavu samoodržive ekonomije, slobodno tržište, ekonomski i
socijalni razvitak, strukturne reforme i međudržavnu saradnju.
Prekogranična saradnja čini liniju A, B i C INTERREG programa.
Cilj linije A INTERREG programa je razvijanje institucionalne, privredne i socijal
ne suradnje pograničnih regija. Prekogranična saradnja promoviše regionalni razvitak
199
i saradnju između susjednih graničnih regija, uključujući vanjske granice Evropske
Unije i granice na moru. Bosna i Hercegovina (s Italijom, Hrvatskom, Srbijom, Crnom
Gorom i Slovenijom) sudjeluje u programu INTERREG IIIA kroz program Jadranske
prekogranične saradnje. Saradnja regija u pograničnim prostorima (transgranične regi
je) bitan je preduslov za ekonomski razvitak graničnih regija, odnosno lokalnih zajed
nica lociranih u ovim područjima. Ovo je naročito bitno kada se ima u vidu činjenica
da značajan procent “manjina” živi u slabije razvijenim područjima.
Transnacionalna saradnja je u fokusu linije B INTERREG programa, a odnosi se na
transnacionalnu saradnju državnih, regionalnih i lokalnih vlasti.  Za cilj ima podršku
skladnoj teritorijalnoj integraciji područja Evropske Unije, kao i održivi i harmoničan
razvitak Evropske Unije kroz oblikovanje velikih grupa evropskih regija.
Kroz liniju C INTERREG III programa promovira se međuregionalna saradnja na
širokoj geografskoj osnovi. INTERREG IIIC podupire Evropska projektna partner
stva gradova, regija i drugih aktera na području gradskog i regionalnog razvitka. Cilj
programa je pružanje poticaja koji će omogućiti snažniju razmjenu iskustava te izradu
zajedničkih strategija i aktivnosti na području regionalnog razvitka. Program pruža
regijama koje nemaju zajedničke granice mogućnost saradnje u okviru zajedničkih
mreža, pojedinačnih projekta ili operacija regionalnog okvira. Program, osim toga,
pridaje posebnu važnost izazovima i mogućnostima koje se pružaju za regije duž sa
dašnje vanjske granice Evropske Unije.
Novi programski okvir prekogranične saradnje na vanjskim granicama Evropske Uni
je, nakon posljednjeg proširenja, jest Program za susjede (Neighbourhood Progra
mme). Promoviran je 2003. godine u okviru Evropske politike za susjede (Evropean
Neighbourhood Policy – ENP), a operativan je od 2004. godine. Odnosi se na preko
10.000 km granice Evropske Unije s Rusijom, Ukrajinom, Bjelorusijom i Moldovom,
zemljama zapadnog Balkana i sa zemljama Mediterana.
Osnovne karakteristike Programa za susjede su: programiranje ciljeva i aktivnosti uz
sigurne izvore financiranja na obje strane granice i zajedničke strukture upravljanja
koje će osigurati jedinstvene procedure prijavljivanja i izbor projekta. Program za su
sjede objedinit će sve oblike prekogranične saradnje na vanjskim granicama Evropske
Unije i dobit će svoj puni zamah kreiranjem novog financijskog instrumenta u prora
čunu Evropske Unije 2007.–2013.
200
Još jedan aktuelan evropski projekt u kontekstu međuregionalne saradnje i poveziva
nja jest Program bratimljenja gradova, koji je pokrenut 1989. godine. O uspjehu ove
inicijative dovoljno govori činjenica da je samo 2002. godine Evropska komisija dobila
čak 2.500 prijava za sredstva iz ovog programa. Značajno je da ovaj program sve više
uključuje i gradove iz zemalja koje nisu članice Evropske Unije. U tim slučajevima sa
radnja funkcionira tako da Evropska Unija pokriva troškove grada iz zemlje članice, a
Centralnoevropska inicijativa pokriva troškove ”grada pobratima” u državi nečlanici.
SAPARD je poseban predpristupni program za poljoprivredu i ruralni razvoj. Ciljevi

su mu:
1. primarna ulaganja u poljoprivredu i ruralnu infrastrukturu,
2. kreiranje konkurentnog i efikasnog sektora poljoprivrede i prerade hrane,
3. kreiranje novih radnih mjesta i prihoda u najmanje razvijenim regijama,
4. kreiranje uslova održivog razvoja u ruralnim područjima,
5. poboljšanje kvalitete života ruralnog stanovništva,
6. pomoć u provedbi zakonodavstva EU,
7. priprema države kandidata za korištenje sredstava iz fondova Zajedničke poljopri
vredne politike (CAP),
8. ravnopravno sudjelovanje na jedinstvenom evropskom tržištu.
9.2.2  Prilike koje ne bi trebalo propustiti (period 2007.–2013.)
IPA je novi predpristupni instrument za finansiranje reformi u državama kandidati
ma za članstvo u EU koji će zamijeniti programe Phare, ISPA, SAPARD i CARDS u
periodu 2007.–2013. Cilj ovog instrumenta je da olakša i objedini finansijsku pomoć
državama kandidatima, kao i potencijalnim kandidatima za ulazak u Evropsku Uniju.
Finansijski okvir za IPA je deset milijardi eura, koliko će članice Unije izdvojiti kao
pomoć za potencijalne i buduće članice EU.
IPA program ima pet komponenti. Prva se odnosi na izgradnju institucija i stabilnost,
a druga na regionalnu saradnju. Ostale tri namijenjene su zemljama kandidatima kao
što su Hrvatska i Makedonija. Na raspolaganju su poljoprivredni, regionalni i socijalni
fondovi. U okviru regionalne i prekogranične saradnje  podržavaju se: održiv ekonom
ski i socijalni razvoj, okoliš, javno zdravstvo, prevencija i borba protiv organizovanog
kriminala, efikasne i sigurne granice, promocija lokalnih aktivnosti između građana,
201
regionalni razvoj, razvoj ljudskih potencijala  i ruralni razvoj. Prve dvije komponente su
dostupne svim kandidatima i potencijalnim kandidatima. Prema tome, dostupne su i BiH,
odnosno lokalnim zajednicama za razvoj projekata speleoturizma. Primarni cilj je smanji
vanje razlika u nivou ekonomske razvijenosti jačanjem ekonomske i socijalne kohezije. U
okviru programa prekogranične saradnje BiH – Crna Gora i prekogranične saradnje BiH
– Hrvatska mogu učestvovati sve tri općine (Ravno, Bosansko Grahovo i Sanski Most).
Program prekogranične saradnje između BiH i Crne Gore – Program sa Republi
kom Crnom Gorom će ojačati zajednički održivi razvoj prekograničnog područja (slika
110) te njegove privredne, kulturne, prirodne i ljudske potencijale jačanjem ljudskih
resursa i zajedničkih institucionalnih mreža među lokalnim zajednicama i lokalnim ak
terima u privatnom i javnom sektoru. Dogovorena je realizacija slijedećih mjera:
– 	 Inicijative prekograničnog privrednog razvoja sa naglaskom na turizam i ruralni
razvoj;
– 	 Inicijative za razvoj zaštite životne sredine uglavnom usmjerene na zaštitu, unapre
đenje i upravljanje prirodnim resursima;
– 	 Društvena kohezija i kulturna razmjena kroz institucionalne i direktne intervencije;
Slika 110. Prostori BiH i Crne Gore uključeni u prekograničnu saradnju.
202
– 	 Podrška administriranju i realizaciji programa;
– 	 Podrška programu informiranja, promoviranja i ocjenjivanja.
Ukupan budžet programa za prve tri godine je 1,1 milion eura (razvoj i tehnička po
moć), od čega 0,5 miliona eura za BiH i 0,6 miliona eura za Crnu Goru.
Evropska Unija će učestvovati sa 85 % sredstava.
Program prekogranične saradnje između BiH i Hrvatske – Program sa Republi
kom Hrvatskom je usmjeren na stvaranje zajedničkog ekonomskog prostora (slika 111)
kroz razvoj turizma i unapređivanje preduzetništva, bolji kvalitet života i društvenog
jedinstva kroz zaštitu životne sredine i obezbjeđivanje boljeg pristupa uslugama u za
jednici te tehničkoj pomoći u administriranju i realizaciji programa. U okviru ovog
programa podržavaju se:
– Razvoj zajedničke turističke ponude;
– Unapređivanje preduzetništva;
– Zaštita životne sredine;
– Bolji pristup uslugama koje se pružaju u zajednici;
Slika 111. Prostori BiH i Hrvatske uključeni u prekograničnu saradnju.
203
– Podrška administriranju i realizaciji programa;
– Podrška programu informiranja, promoviranja i ocjenjivanja.
Ukupan budžet programa za prve tri godine je 2 miliona eura ili jedan milion eura za
svaku zemlju.
Program prekogranične saradnje između BiH i Srbije – Program saradnje sa Srbi
jom ima za cilj povezivanje stanovništva, zajednica i privrede u pograničnim oblasti
ma (slika 112) kako bi zajednički učestvovali u stvaranju područja saradnje koristeći
svoje ljudske, prirodne i ekonomske resurse i prednosti. Kao osnova za realizaciju
programa, podržava se:
– 	 Unapređivanje produktivnosti i konkurentnosti privrednih, ruralnih i kulturnih re
sursa ovog područja;
– 	 Prekogranične inicijative čiji je cilj razmjena ljudi i ideja kako bi se poboljšala pro
fesionalna saradnja i saradnja civilnog društva;
– 	 Podrška administriranju i realizaciji programa;
– 	 Podrška programu informiranja, promoviranja i ocjenjivanja.
Slika 112. Prostori BiH i Srbije uključeni u prekograničnu saradnju.
204
Ukupan budžet programa za prve tri godine je 1,8 miliona eura, od čega 0,7 miliona
eura za BiH i 1,1 miliona eura za Srbiju.
Podrška prekograničnoj saradnji (BiH – Hrvatska/Srbija/Crna Gora) – EU CORIN
je projekat tehničke pomoći koji finansira EU i čiji je glavni zadatak da se pomogne
uspostavljanje državnih i zajedničkih upravljačkh struktura za realizaciju programa
prekogranične saradnje sa susjednim zemljama.
IPA Jadranski program – Program u osnovi obuhvata jadranski priobalni pojas Her
cegovine, ali će njime biti obuhvaćena i čitava teritorija BiH kako bi se apsorbovala
izdvojena sredstva. Program ima za cilj pružanje pomoći različitim kategorijama sta
novništva kako bi u što većoj mjeri dostigli životni standard EU. Opšti ciljevi su una
pređenje društvenog i privrednog razvoja i saradnja među jadranskim zemljama.
Sredstva izdvojena za BiH za prve tri godine iznose 6 miliona eura.
Od transnacionalnih programa vrijedi još istaći:
Program MED – Program obuhvata obalni dio Sredozemlja (9 država članica EU) i
proširen je uključivanjem zemalja Sredozemlja koje su kandidati ili potencijalni kan
didati za članstvo u EU. Program ima za cilj poboljšanje konkurentnosti u regionu na
način da se garantuje privredni rast i zapošljavanje budućih generacija te unapređenje
teriorijalnog jedinstva i zaštite životne sredine. Sredstva izdvojena za BiH za prve tri
godine iznose 300.000 eura.
Program za jugoistočnu Evropu – Program uključuje 16 zemalja, a ima za cilj razvoj
transnacionalnih partnerskih odnosa u pitanjima od strateškog značaja, kako bi se una
prijedio proces teritorijalne, ekonomske i društvene integracije i poboljšalo jedinstvo,
stabilnost i konkurentnost regiona. Kroz ovaj program se pomaže jačanje integracije
država članica EU, zemalja kandidata, potencijalnih kandidata i susjednih zemalja.
Sredstva izdvojena za BiH za prve tri godine iznose 1.319.302 miliona eura.
Iz gore navedenih programa jasno je vidljivo da projekti za razvoj speleoturizma mogu naći
mjesto u svakom od njih. U nekima od njih je razvoj turizma i eksplicitno naveden kao pri
marni cilj. Na lokalnim zajednicama, ali i akademskoj zajednici, je da te prilike iskoriste.
205
10.  Zaključak
U radu su provjerene radne hipoteze: (1) Pećine kao turistički objekti nude kvalitetan
turistički doživljaj i u skladu su sa afirmacijom kriterija ekološkog kapaciteta prostora
kao jedne od karakteristika “novog” turizma; (2) Pećine kao turistički objekti nude
višeslojan turistički proizvod sa kumulativnim atrakcijama (prirodni fenomeni pod
zemlja, estetski doživljaj, avantura, kulturno-historijske vrijednosti, rekreacija); (3)
Pećine kao turistički objekti su resurs koji je zanimljiv sudionicima različitih društve
nih slojeva i interesa. On je po tome i “masovni” (školska populacija) i “novi”, zbog
čega su vrlo “životan” turistički resurs; (4) Pećine kao turistički objekti u potpunosti
se uklapaju u koncept novih oblika turizma jer isključuju kriterij fizičkog prihvat
nog kapaciteta prostora (a samim tim i velikih građevinskih zahvata). Prema tome
će i vrlo ograničena ulaganja omogućiti održiv razvoj turizma; (5) Odnos ulaganja
u razvoj pećine kao turističkog objekta i dobiti po osnovu cijene ostvarenog radnog
mjesta je neuporedivo povoljniji od drugih turističkih objekata ili privrednih kapacite
ta, kao potpora provjeri osnovne radne hipoteze: Speleoturizam može, uz uvažavanje
specifičnih uslova i određenja te  potpunu integraciju u prirodno, kulturno i humano
okruženje, kao i uz uvažavanje faktora identiteta i interesa lokalne zajednice, snažno
participirati u generiranju održivog, humanog i potpunog razvoja nekih nerazvijenih
područja Bosne i Hercegovine.
Istraživanje se temeljilo na slijedećim teorijskim stavovima:
– 	 Endogeni razvoj – razvoj fokusiran na optimalnom korištenju endogenih faktora
može generirati razvoj nerazvijenih područja;
– 	 Koordinacija je preduslov za pokretanje razvoja nerazvijenih područja;
– 	 Turizam na temelju objektivne turstičko-tržišne verifikacije može odigrati značajnu
ulogu u presjecanju začaranog kruga siromaštva.
U naznačenim teorijskom okviru su provjereni potencijali, šanse, mogućnosti i rizici
orijentacije na speleoturizam kao izlaznu strategiju za savladavanje ili izbjegavanje
zamke nerazvijenosti izabranih nerazvijenih područja u Bosni i Hercegovini: općina
Ravno, Sanski Most i Bosansko Grahovo.
206
Provjera i dokazivanje je izvršeno upotrebom relevantnih metoda, posebno primjenom
PEST i SWOT analize u svrhu kvantificiranja prilika i prijetnji, odnosno snaga i sla
bosti te primjenom odgovarajućih procjena efekata speleoturizma na lokalni razvoj. U
postupku provjere konsultirano je preko 290 članaka, knjiga i studija, obavljeno je više
posjeta pećinama i općinama, te obavljeni razgovori i intervjui sa kreatorima politike
lokalnog ekonomskog razvoja, potencijalnim nosiocima projekata, korisnicima i dru
gim učesnicima lokalnog razvoja.
Analiza i istraživanje razvoja, stanja i trendova speleoturizma na globalnom, evrop
skom, regionalnom i lokalnom bosansko-hercegovačkom nivou podržava pomoćne i
osnovnu radnu hipotezu. Speleoturizam se pokazuje kao vrlo vitalna grana turizma,
budući da u sebi sadrži sve elemente novog ili alternativnog turizma koji je prilagođen
pojedincu i njegovom ličnom doživljaju (edukacija, avantura, estetika).
Relevantne argumente potpore osnovnoj radnoj i pomoćnim hipotezama daje inventa
rizacija potencijalnih turističkih pećina na području Bosne i Hercegovine, i to: Megare
kod Hadžića, Hrustovače kod Sanskog Mosta, Hukavice kod Velike Kladuše, Rastuše
kod Teslića, Klokočevice na Igmanu, Djevojačke pećine kod Kladnja, Bijambarskih
pećina kod Olova, Vjetrenice kod Ravnog, Ledenice kod Bosanskog Grahova, Titove
pećine kod Drvara, Mračne pećine kod Rogatice, Orlovače kod Pala, Ledenjače kod
Miljevine, Vaganske pećine kod Šipova i Badnja kod Stoca.
Sve nabrojane općine imaju ispodprosječan nivo ekonomske razvijenosti, nadprosje
čan nivo nezaposlenosti, neisokorištene prirodne resurse, ispodprosječan nivo infra
strukturne povezanosti, ispodprosječan kvalitet urbane i komunalne opremljenosti i
demografsku strukturu koju karakterizira starenje, depopulacija i migracije. Potreba
za novim radnim mjestima je više nego evidentna.
Analiza razvoja pećina kao turističkih resursa fokusirana na tri odabrane pećine: Vje
trenicu kod Ravnog, Ledenicu kod Bosanskog Grahova i Hrustovaču kod Sanskog
Mosta (sve tri u nerazvijenim općinama) dala je važne dokaze osnovne radne i pomoć
nih hipoteza da pećine, kao turistički resurs, mogu imati pozitivne efekte na lokalni
razvoj nerazvijenih općina. Svaka od dimenzija analize, analiza prostornih preduslova
(pećina i okolni prostor kao turistički resurs, položaj i saobraćajni preduslovi i siste
matizacija / tipologija prostora), analiza demografskih i ekonomskih preduslova, ana
207
liza ekonomske i razvojne politike i analiza dosadašnjeg razvitka i stepena razvijenosti
turuzma potvrđuje hipoteze.
Kvalitativna i kvantitativna procjena razvojnih efekata koje bi pećine kao turistički
proizvod i destinacija imali na razvoj lokalnih i regionalnih zajednica, na primjeru
izabranih pećina i lokalnih zajednica, Vjetrenica – općina Ravno, Ledenica – općina
Bosansko Grahovo i Hrustovača – općina Sanski Most potvrđuje hipoteze. Kvanti
ficirani su direktni efekti na zapošljavanje, rast dohotka, investiranje na lokalnom i
regionalnom nivou, kao i procijenjeni efekti na platni bilans korištenjem relevantnih
modela.
Na kraju je dat pregled izvora strane pomoći kroz različite programe, projekte i fon
dove koji podržavaju lokalni razvoj, razvoj nerezvijenih i razvoj općina (sredina) sa
povratničkom populacijom.
Rezultati istraživanja pokazaju kolike su šanse koje speleoturizam kao jedan od “no
vih turizama” pruža upravo nerazvijenim ili slabo razvijenim područjima s obzirom
na njegove specifičnosti, ali i mogućnosti za korištenje različitih razvojnih programa i
fondova te prekogranične regionalne saradnje.
Rezultati bi mogli imati upotrebnu vrijednost u pripremi programa, projekata razvoja
speleoturizma, turizma, lokalnog i/ili regionalnog razvoja; pripremi nacionalne razvoj
ne strategije za period 2007.–2013. godina, pripremi prostorno-planskih dokumenata
na lokalnom, kantonalnom, regionalnom ili entitetskom nivou, eliminiranju ili reduk
ciji siromaštva u izabranim lokalnim zajednicama. Posebno bi mogao biti značajan
doprinos procjeni doprinosa prirodnih vrijednosti lokalnog ekonomskog razvoja.
Dobijeni rezultati bi bili primjenjivi i za istraživanje i analizu drugih vidova “novog”
turizma kao što su posmatranje ptica (birdwoching), “mauntbajking”, rafting, plani
narski turizam, kanjoning i sl.
208
DETERMINANTS AND EFFECTS OF SPELEOTOURISM ON THE
DEVELOPMENT OF SUB DEVELOPED REGIONS
Summary
The Dinaric karst of Bosnia and Herzegovina, which occupies some 50 % of its area,
is the country’s greatest natural resource. More than 4,000 speleological features have
been recorded there, many of which are of considerable aesthetic, biological and cul
tural value. Now that in recent years the environmental approach has become integral
to many aspects of life, karst tourism too has acquired a new significance.  It is in this
context too that the development of speleotourism in Bosnia and Herzegovina is con
sidered. Then again, poverty, unemployment and inequality are major features of the
present-day economic profile of Bosnia and Herzegovina.  About 20 % of the popula
tion is living below the internationally recognized poverty line, and another 30 % are
at risk of slipping below the line as a result of even the most minor market tremors. The
number of unemployed is estimated at anything from 740,000 to more than one mil
lion. Poverty is more widespread in Bosnia and Herzegovina than in the other coun
tries of the former Yugoslavia, and such development as there is, is concentrated solely
in the country’s regional urban centres (Sarajevo, Banja Luka, Mostar and Tuzla); the
rest of the country is faced with the many problems caused by under-development.
The question is what are the country’s real opportunities and potentials and its natu
ral spatial characteristics, and are they potentially of interest to the tourism market.

Given the country’s problems (war damage, outdated technology, social problems),
tourism, including speleotourism, could play an important part in generating and/or
accelerating the regional development of Bosnia and Herzegovina.  This paper posits
the theory that, provided speleotourism respects the country’s specific conditions and
determinants and is fully integrated into the natural, cultural and human environment
and respects identity factors and the interests of the local community, it could be a
significant component in the generation of sustainable, humane and full development
in certain sub developed areas in Bosnia and Herzegovina.
209
Though evidence of earlier speleotourism can be found, extensive visits to caves for
reasons of tourism began only with the introduction of Austro-Hungarian rule in Bosnia
and Herzegovina. Foreign workers, and later local people too, especially those belong
ing to tourist and alpinist societies, began to visit caves and to make them more suit
able for tourist visits. Such works dating from that period have been preserved in the
Klokočevica cave on Mt Igman, the Vjetrenica cave in the Popovo plain, and Mračna
(dark) cave in the Prača gorge. More extensive development of speleotourism began
in Bosnia and Herzegovina with the development of speleology in the 1950s, associ
ated with major hydro-electric works in eastern Herzegovina and with the activities
that followed the first Yugoslav Speleological Congress. The central Bijambare cave
and Vjetrenica were soon open to tourists. The first major theoretical works on speleo
tourism also date from that period. Bosnia and Herzegovina’s neighbouring countries,
particularly Slovenia and Croatia, have a longer and richer tradition of speleotourism,
associated with the tradition of caving in Europe. By the 1990s, five caves in Bosnia
and Herzegovina (of the forty-two in former Yugoslavia) had been opened to tourists.
An idea of the opportunities for speleotourism can best be gained from its historical
development, both abroad and in the immediate neighbourhood of Bosnia and Herze
govina. Its beginnings date back to mediaeval times, and the role of the Postojnska pit
is of particular importance. Modern trends in the development of speleotourism, with
about a thousand tourist caves, a steady rise in visitor numbers and the consequent rev
enue, are the best indicator of the potential of speleotourism. Trends in modern tourism
generally also need to be taken into account – the steady growth in alternative and sus
tainable tourism, and the changing demands of the modern tourist (adventure tourism,
educational tourism, the protection of nature, interest in various aspects of the cultural
heritage and in the indigenous environment and culture of local communities).
Some of the numerous caves of aesthetic and cultural value in Bosnia and Herze
govina are inaccessible and remote from main roads, which is a major obstacle to
their exploitation for tourism purposes. Only those caves that are within easy reach by
road, and have some kind of tourism tradition, significant aesthetic value or cultural
value are treated as a possible tourism resource.  The caves in question are Megara
in Hadžići Municipality (paleontological and aesthetic interest), Hrustovača in San
ski Most Municipality (aesthetic and cultural interest), Hukavica in Velika Kladuša
Municipality (cultural interest), Rastuša in Teslić Municipality (aesthetic interest),
210
Klokočevica in Trnovo Municipality (for its situation), Djevojačka (Maiden’s) cave
in Kladanj Municipality (cultural and religious interest), the Srednja Bijambare cave
in Ilijaš Municipality (aesthetic and cultural interest), Vjetrenica in Ravno Municipal
ity (aesthetic, cultural, paleontological and biological interest), Ledenica in Bosansko
Grahovo Municipality (aesthetic interest), Tito’s cave in Drvar Municipality (histori
cal interest), Mračna cave in Prača – Pale Municipality (aesthetic interest), Orlovača
in Pale Municipality (aesthetic and paleontological interest), Vaganska cave in Šipovo
Municipality (aesthetic interest), Badanj in Stolac Municipality (cultural interest) and
Ledenjača in Foča Municipality (cultural interest).
All these caves could become important tourist destinations. For each, details are given
of the possibility of organizing them for visits, their major morphological features, their
aesthetic and cultural value, their location and means of access by road, and their links
with possible tourist potential (regional centre, region). All the municipalities in which
there are potential tourist caves – Hadžići (Megara cave), Velika Kladuša (Hukavica
cave), Teslić (Rastuša cave), Trnovo (Klokočevica cave), Trnovo/Foča (Ledenjača
cave), Kladanj (Djevojačka cave), Ilijaš (caves as Bijambare), Ravno (Vjetrenica
cave), Bosansko Grahovo (Ledenica cave), Drvar (Tito’s cave), Pale (Orlovača cave),
Prača (Mračna cave), Šipovo/Kupres (Vaganska cave), Stolac (Badanj cave), Sanski
Most (Hrustovača cave) – are generally characterized by a below-average level of eco
nomic development, higher than average unemployment, under-exploitation of natural
resources, below-average infrastructure facilities, urban amenities and utilities, and a
demographic structure of which the principal features are an aging population, depopu
lation and migration.  The development level of ten of the fifteen municipalities is less
than 75 % of the average for Bosnia and Herzegovina as measured by per capita GDP.
In such circumstances, local economic development can provide rapid and effective
results in reducing unemployment and poverty levels. A specific feature of local eco
nomic development is the ability of local communities to react quickly and flexibly to
change, while local economic development is a successful tool of economic transition.
The analysis of the development of caves as a tourist resource focuses on three caves:
Vjetrenica near Ravno, Ledenica near Bosansko Grahovo, and Hrustovača, near San
ski Most. All three are located in sub developed municipalities, where the 1992–1995
war destroyed the social and urban structure, and which lack development capacities
in industry and trade, making tourism their best hope for development.   Also common
211
to all three is their ”returnee” population (a mononational population), so that tourism
would also help to reduce their social and cultural isolation. A third reason is that all
three are ”frontier” municipalities, adjacent to either the state border or the entity border,
which is a significant factor in the regional development policy backed by the European
Union. The local development profile of the selected municipalities gives the level of
economic development achieved as measured by per capita GDP, levels of employment
and unemployment, and the identified potentials of the local community and the region.
The analysis of the development of caves as a tourist resource makes use of situation
analysis, PEST and SWOT analyses and an econometric model for direct effects (em
ployment, income growth, investment at the local and regional level, and the effect on the
balance of payments).  In all three municipalities the tourist offer consists mainly of natural
or inherited features, with almost no created elements, an argument in favour of opting for
the creation of a multidimensional tourist office focusing on the geoheritage cluster with
Vjetrenica, Ledenica and Hrustovača caves as the principal attractions. As regards the PEST
analysis, the effect of the political environment is negative, and is a threat to speleotourism,
whereas the effect of the economic, socio-cultural and technical environment offers oppor
tunities for speleotourism.  The SWOT analysis takes into account a greater range of factors
for quantifying the effect of the external and internal environment. The gaps arising from
these effects are filled (in different scenarios) by a suitable strategy for the development of
speleotourism. The cost benefit analysis is based on the 2001–2002 price of entrance fees
to tourist caves. The ratios between interphase production and added value are based on
a combination of catering and education as the most similar branches, with a structure
of added values of depreciation 4.6 %, indirect taxation 0.8 %, employment resources
80 %, and trading surplus 0.6 %.  With this as the basis, the number of visitors required
to achieve total gross value for each of the three caves is calculated.  The number is
certainly achievable, and the market potential is such as to facilitate much greater
development of speleotourism.  Finally, the development effects on the municipalities
are given, analyzed solely on the basis of the increase in jobs from employment in the
tourist caves and the growth in GDP of the local community.
The potential for speleotourism in the sub developed regions of Bosnia and Herze
govina is shown through an overview of sources of foreign aid in the form of various
programmes, projects and funds supporting local development and the development of
sub developed municipalities and areas with returnee populations.
212
DETERMINANTE IN UČINKI JAMSKEGA TURIZMA NA RAZVOJ
NERAZVITIH PODROČIJ
Povzetek
Dinarski kras Bosne in Hercegovine (zavzema približno 50 % površine) je največje
naravno bogastvo države. Na tem prostoru je registriranih več kot 4.000 speleoloških
objektov, od katerih imajo številni pomembno estetsko, biološko in kulturno vrednost.
Glede na to, da se v zadnjem času uvajajo okoljski pristopi  v mnogih področjih življe
nja, dobiva tudi turizem na krasu nov pomen. V tem okviru obravnavamo tudi razvoj
jamskega turizma v Bosni in Hercegovini. Po drugi strani označujejo sedanji ekonom
ski profil Bosne in Hercegovine revščina, nezaposlenost in neenakomernost. Približno
20 % prebivalstva je pod mednarodno priznano linijo revščine, pod njenim robom pa
je lahko ob najmanjšem potresu na tržišču pahnjeno še 30 %. Število nezaposlenih
se po nekaterih ocenah giblje v razponu od 740.000 do preko milijona. Revščina je v
Bosni in Hercegovini bolj razširjena kot v drugih deželah nekdanje Jugoslavije. Poleg
tega je razvoj skoncentriran izključno v regionalnih urbanih središčih (Sarajevo, Banja
Luka, Mostar, Tuzla), medtem ko se ostala področja srečujejo s številnimi problemi
odsotnosti razvoja. Vprašanje je, kakšne so dejanske možnosti na tem prostoru, kakšne
so njihove naravne prostorske značilnosti in ali so potencialno zanimive na turističnem
področju. Glede na številne okoliščine (vojno uničevanje, zaostajanje v tehnologijah,
družbeni problemi) bi imel turizem lahko, vključno s jamskim turizmom, pomembno
vlogo pri ustvarjanju in/ali pospeševanju ekonomskega regionalnega razvoja Bosne in
Hercegovine. Postavljena je hipoteza, da bi jamski turizem, ob upoštevanju specifičnih
pogojev in določitve ob popolni integraciji v naravno, kulturno in humano okolje,  ter
ob upoštevanju  faktorja identitete in interesa lokalne skupnosti, lahko močno parti
cipiral pri ustvarjanju znosnega, humanega in popolnega razvoja nekaterih nerazvitih
področij Bosne in Hercegovine.
Čeprav lahko najdemo sledi jamskega turizma že prej, se začnejo množični obiski jam
z turističnimi podbudami šele s prihodom avstro-ogrske uprave v Bosno in Hercegovi
no.  Tuji delavci, kasneje pa tudi domačini začenjajo obiskovati in tudi urejevati jame
213
za obisk turistov v okviru turističnih in planinskih društev. Iz tega časa so ohranjeni
gradbeni posegi v jamah Klokočevica na Igmanu, Vjetrenica na Popovem polju in
v Mračni pećini v kanjonu Prače. Pomembnejši razvoj jamskega turizma v Bosni in
Hercegovini se začne z razvojem speleologije v 50-tih letih, povezanim z velikimi
hidrotehničnimi posegi v vzhodni Hercegovini, kot tudi z dejavnostmi po Prvem ju
goslovanskem speleološkem kongresu.  Kmalu sta za turiste odprti dve jami: Srednja
Bijambarska pećina in Vjetrenica. V tem času nastajajo o jamskem turizmu tudi prva
pomembnejša teoretična dela.
V deželah, ki so bližje Bosni in Hercegovini, zlasti v Sloveniji in na Hrvaškem, je tra
dicija jamskega turizma daljša in bogatejša ter je povezana s tradicijo jamskega turiz
ma v Evropi. Do 90-tih let prejšnjega stoletja je bilo v Bosni in Hercegovini za turiste
odprto 5 jam (od 42, kolikor jih je bilo v nekdanji Jugoslaviji).
Uvid v možnosti jamskega turizma se najbolj kaže tako v svetu kot v neposredni bli
žini Bosne in Hercegovine skozi zgodovinski razvoj. Njegovi začetki segajo v srednji
vek, posebno pomembna pa je vloga Postojnske jame. Tudi sodobni trend razvoja jam
skega turizma s približno tisočimi turističnimi jamami, številom obiskovalcev, ki je v
stalnem porastu in ustvarjenim dohodkom, so najboljši pokazatelji možnosti jamskega
turizma. Pri tem je treba upoštevati tudi premike v sodobnem turizmu, vse bolj prisotni
alternativni turizem in turizem, ki ga je mogoče ohranjati, kot tudi spremembe pri zah
tevah sodobnih turistov (avantura, učenje, varstvo naravnih vrednosti, različne oblike
kulturno-zgodovinske dediščine, avtohtoni okoliš in kulturo lokalnih skupnosti).
Med velikim številom jam z estetsko in kulturno vrednostjo v Bosni in Hercegovini
so nekatere nedostopne in so oddaljene od glavnih poti, kar je velika ovira za njiho
vo uporabo. Med jamami, ki bi bile lahko turistični resurs, so izbrane samo tiste, ki
imajo ugoden položaj v pogledu prometnih povezav, neko vrsto turistične tradicije,
pomemben estetski ali kulturni  pomen. To so: Megara v občini Hadžići (paleonto
loške in estetske vrednosti), Hrustovača v občini Sanski Most (estetske in kulturne
vrednosti), Hukavica v občini Velika Kladuša (kulturne vrednosti), Rastuša (estetske
vrednosti), Klokočevica v Občini Trnovo (lokacijska vrednost), Djevojačka pećina v
občini Kladanj (kulturne in religiozne vrednosti), Srednja Bijambarska pećina v občini
v občini Ilijaš (estetske in kulturne vrednosti),  Vjetrenica v občini Ravno (estetske,
kulturne, paleontološke in biološke vrednosti)), Ledenica v občini Bosansko Grahovo
214
(estetske vrednosti), Titova pećina (zgodovinske vrednosti), Mračna pećina v občini
Prača – Pale (estetske vrednosti), Orlovača v občini Pale (estetske in paleontološke
vrednosti), Vaganska  pećina v občini Šipovo (estetske vrednosti), Badanj v občini
Stolac (kulturne vrednosti) in Ledenjača v občini Foča (kulturne vrednosti).
Vse naštete jame bi lahko postale pomembne turistične destinacije. Za vsako od njih
so dane možnosti ureditve, najpomembnejše morfološke lastnosti, estetske in kultur
ne vrednosti, položaj in mesto dostopa ter prometne možnosti in zveza z možnimi
turističnimi potenciali (regionalno središče, regija). Vse občine v katerih se nahajajo
potencialne turistične jame: Hadžići (jama Magara), Velika Kladuša (jama Hukavica),
Teslić (jama Rastuša), Trnovo (jama Klokočevica), Trnovo/Foča (jama Ledenjača),
Kladanj (Djevojačka pećina), Ilijaš (jame na Bijambarah), Ravno (jama Vjetrenica),
Bosansko Grahovo (jama Ledenica), Drvar (Titova pećina), Pale ( jama Orlovača),
Prača (Mračna pećina), Šipovo/Kupres (Vaganska pećina), Stolac (jama Badanj), San
ski Most (jama Hrustovača) generalno karakterizira podpovprečna raven ekonomske
razvitosti, nadpovprečna raven nezaposlenosti, neizkoriščeni naravni resursi, podpov
prečna raven infrastrukturne povezanosti, podpovprečna kvaliteta urbane in komunal
ne opremljenosti, demografska struktura, ki jo karakterizira staranje, upadanje števila
prebivalcev in migracije. V desetih od petnajst omenjenih občin je raven razvitosti
manjša od 75% bosansko-hercegovskega povprečja razvitosti merjenega z bruto do
mačim proizvodom na prebivalca. V takšnih sredinah lahko dajo tehnike lokalnega
ekonomskega razvoja hitre in učinkovite rezultate v zvezi  s problemom nezaposle
nosti in revščine. Posebnost lokalnega ekonomskega razvoja je v tem, ker se lokalne
skupnosti hitreje in bolj fleksibilno odzovejo na spremembe, lokalni ekonomski razvoj
pa je dokaj uspešen instrument za ekonomsko tranzicijo.
V analizah razvoja jam kot turističnih resursov je fokus na treh izbranih jamah: Vjetre
nici pri Ravnem, Ledenici pri Bosanskem Grahovu in Hrustovači pri Sanskem mostu.
Vse tri jame so v nerazvitih občinah, katerih socialna in družbena struktura je bila v
minuli vojni popolnoma uničena in ki nimajo razvojnih kapacitet v industriji in trgovi
ni, tako da jim turizem ostaja največja priložnost. Vse tri občine so v tako imenovani
“povratniški” populaciji (mononacionalna struktura prebivalstva) tako, da bi turizem
prispeval k zmanjšani družbeni in kulturni izoliranosti. Tretji razlog je, da gre za repu
bliške ali entitetske občine ob meji; to dejstvo pa je pomemben dejavnik v regionalnih
razvojnih politikah, ki jih podpira Evropska skupnost. V profilu lokalnega razvoja iz
215
branih občin je dano težišče na doseženi ravni ekonomske razvitosti,  merjene z bru
to domačim proizvodom na prebivalca, stopnji zaposlenosti in stopnji nezaposlenosti
prebivalstva ter identificirani potenciali lokalne skupnosti, kot tudi regije.
V analizi razvoja jam kot turističnega resursa je uporabljena situacijska analiza, analizi
PEST in SWOT kot tudi ekonometričen model za direktne učinke (zaposlovanje, rast
dohodka, vlaganje  na lokalni in regionalni ravni, kot tudi efekti na plačilno bilanco).
V vseh treh občinah lahko govorimo o naravnih, oziroma  podedovanih elementih
turistične ponudbe. Zgrajenih elementov skorajda ni, kar je v prid opredelitvi, da bi
ustvarili multidimenzionalno turistično ponudbo, ki bi se orientirala na klaster geode
diščine z jamami Vjetrenica, Ledenica in Hrustovača kot vodilnimi atrakcijami. Kar
zadeva analizo PEST, lahko  povemo, da je vpliv političnega obkrožanja negativen in
da predstavlja grožnjo jamskem turizmu, medtem ko  je vpliv ekonomskega, socio-
kulturnega in tehnološkega obkrožanja priložnost za jamski turizem. V SWOT analizi
je upoštevano večje število faktorjev za kvantificiranje vpliva zunanjega in notranje
ga okolja. Praznine (gap), ki nastajajo zaradi teh vplivov, so dopolnjene (v verzijah
različnih scenarijev) z ustrezno strategijo za razvoj jamskega turizma. Analiza kost
benefit je narejena glede na ceno vstopnic v turistične jame (raven iz let od 2001 do
2002). Odnosi med fazami proizvodnje in dodane vrednosti so narejeni v kombinaciji
z gostinstvom in izobraževanjem kot najbolj sorodnima vejama, pri katerih je struktu
ra dodanih vrednosti: amortizacija 4,6 %, indirektni davki 0,8 %, sredstva zaposlenih
80 % in poslovni višek 0,6 %. Na tej osnovi je izračunano število obiskovalcev, ki bi
ustvarili skupno bruto vrednost  za vsako od treh jam. To število je še kako dosegljivo,
potencialno tržišče pa omogoča še pomembnejši razvoj jamskega turizma. Na koncu
analize so podani razvojni učinki po občinah analizirani samo na temelju povečanja
števila delovnih mest zaposlenih v turističnih jamah kot tudi porast bruto domačega
proizvoda lokalne skupnosti.
Možnosti realizacije jamskega turizma v nerazvitih krajih Bosne in Hercegovine so
podane s pregledom virov tuje pomoči  na osnovi različnih programov, projektov in
skladov, ki podpirajo lokalni razvoj, razvoj nerazvitih in razvoj občin (okolja)  s popu
lacijo povratnikov.
216
11.  Literatura
A. Du., 2008: Zatražili od bh. vlasti da se obustave radovi u Vjetrenici. Dnevni avaz, 10. 8.
2008., 6, Sarajevo.
A. Du., 2009: Općina Ravno šikanira članove udruženja. Dnevni avaz, 12. 1. 2009.,  6, Sara
jevo.
Alfier, D., 1971: Nekoliko pogleda na mogućnosti i potrebe razvijanja turizma na unutrašnjem
dijelu krša Hrvatske. U: Simpozij o zaštiti prirode na našem kršu, Zagreb, 2. i 3. listo
pada 1970., Odjel za prirodne nauke JAZU, 315–328, Zagreb.
André, D., Casteret, M., Carlier, P., Gautier, A., Kalliatakis, G., Renouard, C. & L., 1997: La
Plume et les gouffres. Correspondance d’Edouard Alfred Martel (1868–1936). Associ
ation Edouard Alfred Martel, 608 str., Hyelzas-Meyrueis.
Andrić, V., 1978: Neke geološke karakteristike krša Bosne i Hercegovine. Naš krš, IV, 4,
33–42, Sarajevo.
Anon., 1913: Sarajevski naputnik s nacrtom Sarajeva i okolice i Bosne i Hercegovine : Sara
jevoer Wegweiser versehen mit einem Plan von Sarajevo und Umgebung und der Ver
kehrskarte von Bosnien-Hercegovina : Vođa po Sarajevu i okolini sa nacrtom Sarajeva
i okolice i Bosne i Hercegovine (Treće izdanje). Sarajevo (nepotpuno, nepaginirano,
dostupno u biblioteci Zemaljskog muzeja u Sarajevu),.
Anon., 1914: Bosanski glasnik. Opća priručna i adresna knjiga za Bosnu i Hercegovinu :
Bosnischer Bote. Universal=hand= und adreszbuch für Bosnien und die Hercegovina
1914. Izdanje c. kr. dvorske i državne štamparije u Beču, 623 str., Sarajevo.
Anon., 1964: Speleologija. U: Enciklopedija Leksikografskog zavoda. Jugoslovenski leksiko
grafski zavod, 117, Zagreb.
Anon., 1995: Transverzala Turistične jame Slovenije. Gospodarsko interesno združenje Tu
ristične jame Slovenije – Jamarski klub Črni galeb, 44 str. (bez paginacije), Postojna
– Prebold.
Anon., 1998: Capacity-Building Supported by the United Nations Some Evaluations and Some
Lessons. 198 str., Dostupno 23. 12. 2008 na:  http://www.un.org/esa /coordination/Ca
pacity_Building_supported_by_the_UN.pdf
Anon., 1998a: Capacity-Building for Poverty Eradication Analysis of, and Lessons from, Eva
luations of UN System Support to Countries’ Efforts. 240 str., Dostupno 23. 12. 2008 na:
http://www.un.org/esa/coordination/Capacity_ Building_for_Poverty_Eradication.pdf
Anon., 2000a: Instrumenti lokalnog ekonomskog razvoja. CARE – QIF, Vodič za brzi početak,
knjiga 2., 39 str., Sarajevo.
Anon., 2000b: Prvi koraci u lokalnom ekonomskom razvoju. Vodič Za brzi početak, knjiga 1.,
CARE – GIF, str. 56. Sarajevo.
Anon., 2003: Zakon o proglašenju zaštićenog pejzaža Bijambare. Kanton Sarajevo, 8 str., Sa
rajevo, dostupno 3. 1. 2009. na: http://www.bijambare.com/zakon.pdf.
Anon., 2007: Definition of CDL. Federation for Community Development Learning. Pristup:
28. 07. 2007.
Anon., 2008a: Srednjobosanski kanton u brojkama. Federalni zavod za statistiku, 30 str., Sa
rajevo
Anon., 2008b: Tuzlanski kanton u brojkama. Federalni zavod za statistiku, 31 str., Sarajevo
Anon., 2008c: Unsko-sanski kanton u brojkama. Federalni zavod za statistiku, 29 str., Sarajevo
Anon., 2008d: Zapadno-hercegovački kanton u brojkama. Federalni zavod za statistiku, 26
str., Sarajevo.
Anon., 2008e: Kanton Posavski u brojkama. Federalni zavod za statistiku, 25 str., Sarajevo.
217
Anon., 2008f: Bosansko-podrinjski kanton u brojkama. Federalni zavod za statistiku, 26 str.,
Sarajevo.
Anon., 2008g: Kanton 10 u brojkama. Federalni zavod za statistiku, 27 str., Sarajevo.
Anon., 2008h: Hercegovačko-neretvanski kanton u brojkama. Federalni zavod za statistiku,
30 str., Sarajevo
Anon., 2008i: Kanton Sarajevo u brojkama. Federalni zavod za statistiku, 34 str., Sarajevo.
Anon., 2008j: Statističke informacije 2008. Državni zavod za statistiku Republike Hrvatske,
121 str., Zagreb.
Anon., 2008k: Statistički godišnjak 2008. Zavod za statistiku Crne Gore – MONSTAT, 340
str., Podgorica.
Apfelbeck, V., 1889: Nove bube (zareznici, koleopteri) u pećinama južne Bosne. Glasnik Ze
maljskog muzeja u Bosni i Hercegovini, I, I, 61–65, Sarajevo.
Apfelbeck, V., 1901: Drei neue Höhlenkäfer aus Bosnien. Verhandlungen der k. k. zoologisch-
botanischen Gesellschaft, LI, 14–16, Wien.
Arifagić, H., 2008a: Općina skida stoljetna vrata. Oslobođenje, 16. 8. 2008., 12, Sarajevo.
Arifagić, H., 2008b: Spas u sedam projekata. Oslobođenje, 10. 9. 2008., 14, Sarajevo.
Ash, J., & Turner, L., 1975: The golden hordes: international tourism and the pleasure
periphery. Constable, 319 str., London.
Avdagić, I. (Red.), 1979: Vjetrenica : Program mjera za intenzivnije turističko korištenje.
Speleološko društvo “Bosansko-hercegovački krš”, 68 str., Sarajevo.
Avdagić, I. (Ur.), 1983: Dnevnik speleološke transverzale “Titove pećine u Bosni i Hercego
vini”. Savez speleologa Bosne i Hercegovine, 15 str., Sarajevo (interna dokumentacija
Saveza speleologa BiH).
Avdagić, I., Bušatlija, I., Kurtović, M., Močević, K., Mulaomerović, J., Petrović, B. & Urlih,
Ž., 1985: Savina pećina (Orlovača) u Sinjevu. Program mjera za uređenje i turističko
korištenje. S.D. “Bosansko-hercegovački krš”, 32 str., Sarajevo (elaborat).
Ballif, Ph., 1896: Wasserbauten in Bosnien und der Hercegovina. I. Theil. Meliorationsarbei
ten und cisternen im karstgebiete. Druck un verlag von Adolf Holzhausen, 92+XXIV,
Wien.
Barović, G., 2003: Potreba izrade speleološke turističke karte Crne Gore u funkciji pobolj
šanja turističke ponude. U: 4. Simpozijum o zaštiti karsta, Despotovac, 3–5. XI 2000.,
169–170, Beograd.
Basler, Đ., 1974: Paleolitsko prebivalište Badanj kod Stoca. Glasnik Zemaljskog muzeja, Ar
heologija, Nova serija, XXIX, 5–13, Sarajevo.
Basler, Đ., 1980: Pećinski crteži u istočnoj Bosni : Rock drawings in Eastern Bosnia. Naš krš,
VI, 8, 65–76, Sarajevo.
Basler, Đ., 1985a: Pećinski crteži u Bosni i Hercegovini. Radio Sarajevo – Treći program,
XIII, 50, 413–419, Sarajevo.
Basler, Đ., 1985b: Klimatske prilike na kršu početkom željeznog doba. Naš krš, XI, 18–19,
133–135. Sarajevo.
Basler, Đ., 1986: Prirodne rijetkosti : Biser Orlovače. Sarajevo ’84 Yugoslavia, juni 1986,
66–67, Sarajevo.
Baučić, I. & Ržehak, V., 1959: Bijambarska pećina. Naše starine, VI, 219–231, Sarajevo.
Basler, Đ. & Mulaomerović, J., 1984: Pećinski crteži u Brateljevićima kod Kladnja. Članci i
građa za kulturnu istoriju istočne Bosne, XV, 5–11, Tuzla.
Bećirbašić, E., 2008: Očuvajmo Vjetrenicu. Dani, 29. 8. 2008., 64, Sarajevo.
Benac, A., 1948: Završna istraživanja u pećini Hrustovači. Glasnik Zemaljskog muzeja, N. s.,
III, 5–41 + I–XV, Sarajevo.
Benac, A., 1988: Hrustovača. U: Arheološki leksikon Bosne i Hercegovine. Zemaljski muzej
Bosne i Hercegovine, Tom 2, 146–147 , Sarajevo.
Bokan, B. J., 1974: Opština Sanski Most. Dio I do jula 1941. g. – NIGP “Borba” & SO Sanski
Most, 307 str. Beograd – Sanski Most.
218
Bokan, R., 1983: Turističko korištenje pećine Vjetrenice i šireg područja jugozapadne Her
cegovine : Touristic aspects of Vjetrenica cave and a langer area of the soutwestern
Herzegovina. Naš krš, IX, 14–15, 143–152, Sarajevo.
Borić, S., 2006: Amerikanci obnovili Titovu pećinu. – Nacional, 548 (22. 5. 2006.). Dostupno
24. 3. 2008. na: http://www.nacional.hr/hr/articles/view/25338/.
Boué, A., 1889: Die europäische Türkei. F. Tempsky, Wien. Korišteno drugo izdanje: Wagener
Edition, 2 toma, 674 + 578 str., Melle, 2008.
Božić, V., 1974: Uređene špilje u Hrvatskoj. Naše jame, 16, 37–39, Ljubljana.
Božić, V., 1984: Počeci spiljskog turizma u Hrvatskoj. U: Deveti jugoslavenski speleološki
kongres, Karlovac, 17–20. X 1984., Zbornik predavanja, 829–839, Zagreb
Božić, V., 1999: Speleološki turizam u Hrvatskoj : vodič po uređenim i pristupačnim špiljama
i jamama. Ekološki glasnik, 168 str., Zagreb.
Božić, V., Radošević, B. & Ržehak, V., 1981: Vpliv Postojnske jame na speleologijo v jugo
slovanskih republikah. Naše jame, 22 (1980), 71, Ljubljana.
Božićević, S., 1961: Titove pećine. – Speleolog, IX, 3–10, Zagreb.
Božičević, S., 1961: Zaštita pećina u Hrvatskoj i njihovo uređenje u turističke svrhe. U: Drugi
jugoslavenski speleološki kongres, Split i Dalmatinska Zagora 1. – 4. VI 1958., 147–
154, Zagreb.
Božičević, S.,  1990: Jame (kao) grobnice. Azur journal, 80 str., Zagreb.
Britton, S. G., 1982: The political economy of tourism in the third World. Annals of Tourism
Research 9, 2, 331–358, Amsterdam.
Britton, S. G., 1989: Tourism, dependency and development: A model of analysis. U: Singh,
T. V., Theuns, H. L. and Go, F. M. (Ed.), Towards Appropriate Tourism: The Case of
Developing Countries. Peter Lang Publishing Group, 93–116, Frankfurt.
Cigna, A. A. & Burri, E., 2000: Development, management and economy of show caves. In
ternational Journal of Speleology, 29 B (1/4), 1–27, Bologna.
Clancy, T., 2006: Uvod u konferenciju: geo-turizam, tekući trendovi, zajednička strategija.
Predavanje održano na Radionici ”Geo-turizam u fokusu”, 5–6. 10. 2006, Blagaj.
Community development, n.d.: Preuzeto 20. 9. 2008. sa: www.answers.com/topic/ communi
ty-development.
Cvitas, W., 1884: Beschreibung des Kesselthales bei Han Cadjavica. – Mittheilungen der Sec
tion für Höhlenkunde des Oesterreichischen Touristen-Club, 2, 29–30, Wien.
Čaušević, H., 1967: Planinarstvo u Bosni i Hercegovini između dva rata. Naše planine, XIX,
9–10, 214–217, Zagreb.
Čelebija, E., 1996: Putopis : Odlomci o jugoslovenskim zemljama. Sarajevo-Publishing, 702
str., Sarajevo.
Čičić, S., 1998: Karbonatne facije u geološkoj građi terena Bosne i Hercegovine : Carbonate
facies in geological constitution of the terrain of Bosnia and Herzegovina. Naš krš,
XVIII, 3–37, Sarajevo.
Čović, B., 1978: Izvještaj o sondažnim iskopavanjima na ulazu u ”Ledenjaču”. – U: Gornje
Podrinje u doba Kosača. Vol. 5, 49–53, Sarajevo.
Čović, B., 1987: Srednjobosanska grupa. U: Praistorija jugoslavenskih zemalja, V, Željezno
doba, ANUBiH, 481–528, Sarajevo.
Ćurčić, V., 1940: Pećine u okolini Sarajeva. Hrvatski planinar, XXXVI, 8–9, 246–253 Za
greb..
Ćurić, B. & Ognjeva, S., 1950: Dve pećine iz Bosne i Hercegovine. Godišnjak Biološkog in
stituta u Sarajevu, III, 1–2, 213–218, Sarajevo.
Dadić, Ž., 1984: Osvrt Nikole Gučetića u 16. stoljeću na dvije spilje u okolici Dubrovnika. U:
Deveti jugoslavenski speleološki kongres, Karlovac, 17–20. X 1984., Zbornik predava
nja, 741–746, Zagreb.
Daneš, J., 1921: Pećine u kanjonu Prače i okolini Glasinačkog polja. Glasnik Geografskog
društva, 5, 139–142, Beograd.
219
Davidović, R., 1984: Mogućnost turističke valorizacije speleoloških objekata u sklopu me
morijalnog kompleksa Korčanica kod Lušci  Palanke. Naš krš, X, 16–17, 159–163,
Sarajevo.
Dénes, G., 1981: Postojna und die Ungarische Speläologie. Naše jame, 22 (1980), 73–75,
Ljubljana.
Diethelm, I. & H., 1996: The Petroglyphs of the ”Altopiano dei Sette Communi”, Trentino
Alps / Italy. Adoranten, 1996, 36–41, slika broj 9, Tanumshede (Sveden).
Dobre, R., 2005: Osnove turizma (skripta). Visoka škola za turistički menadžment, 193 str.,
Šibenik.
Dulčić, A. & Petrić, L., 2001: Upravljanje razvojem turizma. MATE d.o.o, 406 str., Zagreb.
Dujaković, G., 2004: Pećine i jame Republike Srpske. – Srpsko Sarajevo: Zavod za udžbenike
i nastavna sredstva, str. 330.
Evans, A. Dž., 1967: Ilirska pisma. “Veselin Masleša”, 175 str., Sarajevo.
Fiala, F., 1892:  Pretraživanje pećina u Bosni. Glasnik Zemaljskog muzeja u Bosni i Hercego
vini, IV, 237–243, Sarajevo.
Fiala, F., 1893: Höhlenforschungen in Bosnien. Wissenschaftliche mittheilungen aus Bosnien
und der Hercegovina, I, 29–34, Wien.
Fukarek, P. & Ržehak, V., 1956: Neka razmatranja o zaštiti prirode i prirodnih rijetkosti u Bo
sni i Hercegovini. Naše starine, III, 275–288, Sarajevo.
Funk, J., 1884: Daten zur Beschreibung der Schlundbache. – Mittheilungen der Section für
Höhlenkunde des Oesterreichischen Touristen-Club, 2, 20–21, Wien.
Gams, I., 1980: Jamarstvo : jamoslovje ali jamarstvo + jamoslovje? Naše jame, 21 (1979),
95–96, Ljubljana.
Gavrilović, D., 1965: Zlotska pećina i Vernjikica zanimljivi turistički objekti u Srbiji. Priroda,
LII, 5–6, 158–162, Zagreb.
Graham, B., 2006: Inteleigentni investitor. Masmedia, 534 str., Zagreb.
Grbelja, T., 1980: Titove pećine u Bosni i Hercegovini. Naš krš, VI, 8, 7–18, Sarajevo.
Greenwood, D. J., 1989: Culture by the Pound: An Anthropological Perspective on Tourism as
Cultural Commoditization. U: Smith, V. L. (Ed.), Hosts and Guests : The Anthropology
of Tourism (2nd ed.), University of Pennsylvania Press, 171–185, Philadelphia, USA.
Grimani, A., 1971: Spilja Vranjača. Naše planine, XXIII, 3–4, 65–66, Zagreb.
Grmek, M. D., & Balabanić, J., 2000: O ribama i školjkama dubrovačkog kraja. Korespoden
cija Sorkočević – Aldrovandi, Dubrovnik – Bologna: 1580–1584. Dom i svijet, 194 str.,
Zagreb.
Gujić, K., 1942: Hercegovina kao interesantan turistički kraj. Napredak, XVII, 5–6,  43–45,
Sarajevo.
Gunn, A. C. & Var, T., 2002: Tourism planning: basics, concepts, cases (4th Ed.). Routlage.
Taylor & Francis, xxii+442 str., London.
Habe, F., 1969: Vodniška literatura Postojnske jame. Naše jame, 10/1968, 15–32, Ljubljana.
Habe, F., 1972: Kostanjevška jama na Dolenjskem – turistična. Naše jame, 13 (1971), 123–
124, Ljubljana.
Habe, F., 1974a: Stopedeset let turističnega razvoja Škocjanskih jam. Naše jame, 15 (1973),
23–40, Ljubljana.
Habe, F., 1974b: Turistične jame v Jugoslaviji in njihova zaščita. Naše jame, 16, 7–16, Lju
bljana.
Habe, F., 1978: S Postojnsko jamo se je pred 160 leti začel jamski turizam. Naše jame, 19
(1977), 3–5, Ljubljana.
Habe, F., 1980: Turističke pećine u Crnoj Gori i njihova zaštita u starijoj literaturi. Sedmi jugo
slavenski speleološki kongres, Herceg-Novi, 9.–14. 0. 1976., 151–159, Titograd.
Habe, F., 1981: Vloga Postojnske jame v znanstvenem i turističnem pogledu v svetu. Naše
jame, 22/1980, 1–5, Ljubljana.
Habe, F., 1983: Turistične jame vzhodne Srbije so vredne obiska. Naše jame, 25/1983, 77–79,
Ljubljana.
220
Habe, F., 1991: Katastrofa kraškega turizma in jamarstva v Jugoslaviji. Lipov list,  turistički
vestnik, 9, 237, Ljubljana.
Habe, F. & Sajevic, J., 1981: Die entwicklung der beleuchtung in der Höhle von Postojna und
ihr einfluss auf andere schauhöhlen der welt. Naše jame, 22 (1980), 87–91, Ljubljana.
Halliday, W. R., 1981: Karstic national parks: international economic and cultural significan
ce. U: Proc. Int. Symp. Utilization of Karst Areas, Trieste March 29–30, 1980. Ist. Geol.
e Paleont. Commissione Grotte E. Boegan, CAI, 135–144, Trieste.
Herak, M., 1974:Prilog hrvatskoj krškoj terminologiji. Krš Jugoslavije, 9, 1–72, Zagreb.
Hirc, D., 1900: Nekoje znamenite pećine u Hrvatskoj. Nada, VI, 20: 307–309, 21: 328–330,
22: 345–346, 23: 262–263, 24: 378–379., Sarajevo.
Hodžić, T., & Abdurahmanović, A., 2006: Geografski atlas. IP “Svjetlost”, 80 str., Sarajevo.
Istraživanje 2004: Istraživanje Svjetske turističke organizacije. Dostupno 21. 4. 2009. na
http://www.skyscrapercity.com/showthread.php?p=5175474.
Jafari, J., 2000: Encyclopedia of Tourism. Routlage, 683 str., NewYork.
Jedlicka, H., 1884: Von den Schlunden und Höhlen des Karstes. Mittheilungen der Section für
Höhlenkunde des Oesterreichischen Touristen-Club, 2, 21–23, Wien.
Jovanović, R., & Avdagić, I., 1981: Neka pitanja o razvoju i hidrogeološkoj funkciji karstnih
polja : Some metters concerning the development and hydrogeological function of karst
poljes. Naš krš, VII, 10–11, 55–78, Sarajevo.
Kajmaković, Z., 1976: Praistorijski crteži ispred pećine Ledenjače. U: Gornje Podrinje u doba
Kosača. Vol. 3, 23–34, Sarajevo.
Kanaet, T., 1963: Diskusija: (uz referat Salihović, A., 1963: Prilog iznalaženju optimalnih
metoda mjerenja speleoloških objekata). U: Treći jugoslavenski speleološki kongres,
Sarajevo i istočna Hercegovina 21. – 27. VI 1962., 258, Sarajevo.
Karanović, M., 1930: Sanička župa u Bosanskoj krajini. Srpski etnografski zbornik, XLVI,
Naselja i poreklo stanovništva, 26, 241–305, Beograd.
Kečkemet, D., 1978: Louis Francois Cassas i njegove slike Istre i Dalmacije 1782. Rad JAZU,
379, 7–200, Zagreb.
Kent, N., 1975: A New Kind of Sugar. U: B. Finney and K. Watson (Ed.). A New Kind of Su
gar: Tourism in the Pacific. East-West Center, 169–198, Honolulu.
Kim, C. W. & Mauborgne, R., 2007: Strategija plavog oceana – kako stvoriti prostor bez kon
kurencije na tržištu. Masmedia, 248 str., Zagreb.
Korade, M., 1983: Izvještaji isusovačkih misionara iz XIX st. o istočnoj Hercegovini. Vrela
i prinosi, Zbornik za povijest isusovačkog reda u hrvatskim krajevima, 14, 118–152,
Zagreb.
Korjenić, E., 1970: Na marginama predratnog “Prijatelja prirode”. Naše planine, XXII, 7–8,
181–184, Zagreb.
Korjenić, E., 1971: Sarajevsko turističko društvo “Prijatelj prirode”. Naše planine, XXIII,
5–6, 113–116, Zagreb.
Korošec, J., 1946: Pećina Hrustovača, novi lokalitet slavonske kulture. Glasnik Zemaljskog
muzeja BiH, N.s., Arheologija, 1, 1–7, Sarajevo.
Kovačević, T., 2003: Baraćeve špilje. Turistička zajednica, 48 str., Rakovica.
Kotler, P., Haider, D. & Rein. I., 2002: Marketing Places.  Free Press, 400 str., New York.
Kotler, P. et al., 2006: Osnove marketinga (4. evrop. izd.). Mate & Zagrebačka škola ekonomi
je i managamenta, 958 str., Zagreb.
Kranjc, A., 1987: Šezdeset let turizma v Taborski jami. Naše jame, 29 (1987), 56–59, Ljubljana.
Kranjc, A. & Kranjc, M., 1988: E. A. Martel na jugoslovanskem krasu (Prispevek k 100-letnici
organiziranega jamarstva v Sloveniji). Naš krš, XIV, 24–25, 149–158, Sarajevo.
Kranjc, A., 1991: Pomen raziskovanja pri varstvu turističnih jam. Naše jame, 33, 42–44, Lju
bljana.
Kranjc, A., 2001: About the name Kras (Karst) in Slovenia. V: Speleology in the third milleni
um: sustainable development of karst environments : proceedings. Sociedade Brasileira
de Espeleologia, 140–142, Campinas.
221
Kranjc, A., 2004: Short history of cave tourism in Slovenia. U: The use of modern technolo
gies in the development of cave tourism / 4th International ISCA Congress, Postojna,
21st–27th October 2002, Slovenia, Postojnska jama turizam, 55–60, Postojna.
Kranjc, A. & Malečkar, F., 1988: Postojnska jama : 170 godina otkrivanja, istraživanja i turi
stičkog razvoja. Kraška muzejska zbirka pri IZRK ZRC, Vodič 10, 32 str., Postojna.
Krapf, K., 1963: Tourism as a Factor in Economic Development : Role and Importance of
International Tourism. United Nations, New York, USA.
Kremer, M., 1993: The O-Ring theory of economic development. Quarterly Journal of Eco
nomics, 108, 551–575, Cambridge, MA.
Krešić, N., 1988: Karst i pećine Jugoslavije. Naučna knjiga, 149 str., Beograd.
Krifka, O., 1886: Höhle bei Hrustovo in Bosnien. Mittheilungen der Section für Höhlenkunde
des osterreichischen Touristen-Club, 2, 30–31, Wien.
Krugman, R. P., 1993: Geography and Trade. MIT Press, 160 str., Cambridge, MA.
Korkuti, M., 1971: Shqiperia arkeologjike. Universiteti Shteteror i Tiranes,  140 str., (posebno
fig. 28–29), Tirane.
Kulenović, E., 1979: Pećina Propast. Naš krš, V, 7, 33–38, Sarajevo.
Kumičić, E., 1944: Krivajevičke špilje. Hrvatski planinar, 4/5, 67–70, Zagreb.
Kurtović, H., 2002: Medjunarodni turistički promet kao faktor valorizacije turističkih vrijed
nosti Bosne i Hercegovine. Doktorski rad, Univerzitet “Džemal Bijedić” u Mostaru,
Ekonomski fakultet, 233 str., Mostar.
Kurtović, M., 1977: Savina pećina – biser kraj Sarajeva. Naš krš, III, 3, 40–46, Sarajevo.
Lajovic, A. & Malečkar, F., 1983: Jama Hrustovača pri Sanskem Mostu – predlog turistične
ureditve. Naše jame, 25, 41–44, Ljubljana.
Lanfant, M. 1980: Introduction : Tourism in the Process of Internationalization, International
Social Science Journal,  32 (1), 14–43, Paris.
Lazarević, R., 1978: Zlotske pećine. Turistički savez opštine Bor, 122 str., Bor.
Lazarević, R., 1981: Rajkova pećina. Turistički savez, 110 str., Majdanpek.
Lazarević, R., 1981: Uređenje pećina u turističke svrhe u Srbiji. U: Osmi jugoslavenski spe
leološki kongres, Borsko jezero i istočna Srbija od 23. do 27. oktobra 1980. godine,
147–154, Beograd.
Lazarević, R., 1995: Turističke pećine u Republici Srpskoj. U: Resursi Republike Srpske, Ge
ografsko društvo Republike Srpske – Urbanistički zavod Republike Strpske, 173–181,
Banja Luka.
Lazarević, R., 1982: Resanovačke pećine. SO Bos. Grahovo, 152 str., Bosansko Grahovo.
Leroa-Gurhan, A., 1991: Religije prethistorije : paleolitik. Biblioteka XX vek & Knjižare
Plato, 198 str., Beograd.
Lilek, E., 1889: Etnološki pabirci po Bosni i Hercegovini. Glasnik Zemaljskog muzeja, XI,
708–709, Sarajevo.
Lopez, M. E., 1980:  The Effect of Leadership Style on Satisfaction Levels of Tour Quality.
Journal of Travel Research, 18, 4, 20–23, Lake Orion, MI, USA.
Löbl, C., 1884: Daten zur Beschreibung der Schlundbache. Mittheilungen der Section für Hö
hlenkunde des Oesterreichischen Touristen-Club, 2, 19–20, Wien.
Lučić, I., 2003: Vjetrenica – pogled u dušu zemlje. Ivo Lučić – ArTresor naklada, 322 str.,
Zagreb.
Lučić, I., Bakšić, D., Mulaomerović, J. & Ozimec, R., 2005: Recent research into Vjetrenica
and the current view of the cave regarding its candidature for the World Heritage List.
U: 14th International Congress of Speleology, Athens, 21–28 August 2005, 1–10.
Lučić, I., 2005: Prepoznavanje kad se treba besplatno šminkati. Oslobođenje, 7. 4. 2005.,
Sarajevo.
Mahajan, V. & Banga, K., 2007: 86 posto – kako uspjeti s najvećom tržišnom pirlikom u idućih
50 godina. MATE d.o.o., 252 str., Zagreb.
Maksin-Mičić, M., 2007: Turizam i prostor. Univerzitet Singidunum, Fakultet za turistički i
hotelijerski menadžment, 380 str., Beograd.
222
Maldini, R., 1906: Pećina Hrustovo. Hrvatski planinar, 7/8, 54–55, Zagreb.
Malečkar, F., 1991: Alternativni kraški turizam. Naše jame, 33, 53–57, Ljubljana.
Malez, M., 1968: Bijambarske pećine kod Olova u središnjoj Bosni. Glasnik Zemaljskog mu
zeja Bosne i Hercegovine, Prirodne nauke, VII, 159–180 + I–VI, Sarajevo.
Malez, M., 1971: Izvještaj o kvartargeološkim istraživanjima u 1970. godini. Ljetopis JAZU,
knj. 75 (1969–1970), 411–424 + VI, Zagreb.
Malez, M., 1972a: Kvartargeološka i speleološka istraživanja u 1971. godini. Ljetopis JAZU,
knj. 76 (1971), 215–227 + XII, Zagreb.
Malez, M., 1972b: Eine neue paleontologische und paleolitische Fundstelle in Westbosnien.
Bulletin scientifique Cons. Acad. Yougosl., Sec. A,, Section A, 17, 7–8, 229–231, Za
greb.
Malez, M., 1973: Paleontološka i paleolitska istraživanja u 1972. godini. Ljetopis JAZU, knj.
77 (1972), 279–289 + VIII, Zagreb.
Malez, M., 1980: Speleokronološki odnosi u nekim spiljama Bosne i Hercegovine. Naš krš,
VI, 9, 3–32, Sarajevo
Malez, M., 1990: Rijetka anomalija na humerusu spiljskog medvjeda iz Megare na Bjelašnici.
Rad JAZU, 449/24, 89–96 + I, Zagreb.
Malez, M., Lajtner, I., Paunović, M. & Slišković, T., 1987: Kvartargeološka i paleontološka
proučavanja u spilji Orlovači kod Sarajeva (SR Bosna i Hercegovina). Krš Jugoslavije,
12, 39–75, Zagreb.
Malez, M. & Lenardić – Fabić, J., 1988: Prilog poznavanju povijesti speleoloških istraživanja
u Bosni i Hercegovini. Naš krš, XIV, 24–25, 169–176, Sarajevo.
Malez, M. & Pepeonik, Z., 1969: Entedeckung des ganzen Skelettes eines fossilen Leopar
den in der Vjetrenica Höhle auf dem Popovo polje (Herzegowina). Bulletin scientifique
Cons. Acad. Yougosl., Sec. A, 14, 5–6, 144–145, Zagreb.
Malez, M., Rukavina, D., Slišković, T. & Kapel, A., 1974: Two new sites of Pleistocene Fauna
and of the Paleolithic in Bosnia. Bulletin scientifique Cons. Acad. Yougosl., Sec. A, 19,
3–4, 80–83, Zagreb.
Malez, M., Rukavina, D. & Slišković, T., 1978: Kvartargeološki i paleontološki odnosi u peći
ni Rastuši kod Teslića. Glasnik Zemaljskog muzeja, N. s., Prirodne nauke, XVII, 5–22,
Sarajevo.
Malez, M., Sliepčević, A. & Srdoč, D., 1979: Određivanje starosti metodom radioaktivnog
ugljika kvartarnim naslagama na nekim lokalitetima u Dinarskom kršu. Rad JAZU, 383,
227–271+ XIII, Zagreb.
Malez, M. & Slišković, T., 1984: Kvartargeološki i paleontološki odnosi u spilji Megari na
planini Bjelašnici (SR Bosna i Hercegovina). Zbornik predavanja, IX. jugoslavenski
speleološki kongres, Karlovac, 17.–20. listopada 1984. godine, 697–710, Zagreb.
Malez, M., Slišković, T., Kapel, A. & Opašić, Ž., 1988: Pećina Hrustovača kod Sanskog Mosta
i njezino paleontološko značenje. Naš krš, XIV, 24–25, 69–79, Sarajevo.
Malez, M. & Slišković, T., 1989: Kronostratigrafske i morfometrijske značajke spiljskog med
vjeda (Ursus spelaeus Rosenheim & Heinroth) iz Megare na Bjelašnici. Glasnik Zemalj
skog muzeja BiH, Prirodne nauke, Nova serija, 28, 7–53, Sarajevo.
Malez, V. 1983: Ornitofauna iz gornjeg pleistocena Bosne i Hercegovine. Rad JAZU, 404,
75–107, Zagreb
Mandić, M., 1940: Prethodni izvještaj o započetom iskapanju u Hrustovačkoj pećini. Glasnik
Zemaljskog muzeja Kraljevine Jugoslavije u Sarajevu, LI–1939, I, 65–71+XXIV, Sa
rajevo.
Marijanac, Z., 1970: Vaganska pećina. Priroda, LVII, 3, 134–139, Zagreb.
Marković, J., 1981: Speleološki turizam Jugoslavije. U: Osmi jugoslavenski speleološki kon
gres, Borsko jezero i istočna Srbija od 23. do 27. oktobra 1980. godine, 161–165, Be
ograd.
Martel, E. A., 1894: Les Amibes... Librarie Charles Delagrave, 578 str., Paris (o Bosni i Her
cegovini na str. 482–484.).
223
Maslov, A. H., 1962: Motivacija i ličnost. Nolit, 377 str., Beograd.
Mathes, J., 1884: Beschreibung des Schlundbaches “Jaruga”. Mittheilungen der Section fur
Höhlenkunde des Oesterreichischen Touristen-Club, 2, 25–27, Wien.
McIntosh, R. W.,  Goeldner , C. R. &. Brent Ritchie, J. R., 1995: Tourism: Principles, practi
ces, philosophies (7th ed.). John Wiley and Sons, 551 str., New York.
M. Hj. /Hadžijahić/, 1981: Još jedno bogumilsko-islamsko kultno mjesto. Glasnik VIS-a, 3/81,
257–274, Sarajevo.
M. Hj. /Hadžijahić/ i H. H. S. /Suljkić/., 1979: Pećina u Brateljevićima kod Kladnja kao kultno
mjesto. Glasnik VIS-a, XLII, 5, 473–490, Sarajevo.
Michaud, J-L., 2000: Le tourisme face à l’environnement. Presses Universitaires de France
(PUF), 234 str., Paris.
Mihajlović, H., 1889: Vjetrenica – pećina u Zavali. Glasnik Zemaljskog muzeja u Bosni i Her
cegovini, I, 4, 18–21, Sarajevo.
Mihajlović, H., 1890: Manastir Zavala i Vjetrenica pećina. Glasnik Zemaljskog muzeja u Bo
sni i Hercegovini, II, 2, 130–143, Sarajevo.
Mihevc, A., 1983: Lipska in Začirska pećina, dve veliki črnogorski jami. Naše jame, 25/1983,
37–40, Ljubljana.
Mihevc, A., 1993: The political changes in the central Europe and their impact on the Postojn
ska jama visit. U: Proceedings of the XI international congress of speleology : August 2
to 8, 1993 Beijing, China. International union of speleology, 218–219, Beijing.
Mihevc, A., 1995: Caves as mass-graveyards in Slovenia = Množična grobišča v jamah v
Sloveniji. U: Kranjc, A. (ur.), Proceedings of International Symposium Man on Karst,
Postojna, September 23 – 25, l993, Acta carsologica, XXIV,  377–385, Ljubljana.
Mihevc, A., 2001: Use of the caves as mass graveyards in Slovenia. U: Speleology in the third
millenium: sustainable development of karst environments : proceedings. Sociedade
Brasileira de Espeleologia, 129–132, Campinas.
Mihevc, A., 2004a: Development of the tourist pathways in Škocjanske jame. U: Zupan Hajna,
N. (ur.). Use of modern technologies in the development of caves for tourism. Postojn
ska jama, turizem, 117–120, Postojna.
Mihevc, A., 2004b: Show cave entrance: the case of Postojna cave. U: Zupan Hajna, N. (ur.),
Use of modern technologies in the development of caves for tourism. Postojnska jama,
turizem, 107–110, Postojna.
Milanović, P., 1979: Značaj speleologije u hidrotehničkim zahvatima nakarstu istočne Herce
govine – istorijski pregled. Naš krš, V, 7, 9–14, Sarajevo.
Mikšić, S., 1979: Istorijat istraživanja životinjskog svijeta u pećinama Bosne i Hercegovine.
Naš krš, V, 7, 15–20, Sarajevo.
Milanolo, S. & Mulaomerović, J. 2007: Current status of speleological researches in the Bi
jambare protected area. SD “Speleo dodo”, 17 str., Sarajevo.
Milašinović et al., 2008: Okolišno prihvatljive građevine u području vodopada Kravice. U:
Međunarodna konferencija Turističke mogućnosti Jadranskog zaleđa : zbornik radova,
Mostar, 2.–4. travnja / aprila 2008., 211–220, Mostar.
Mill, R. C. & Morrison, A. M., 1992: The tourism system: an introductory text (2nd ed.). Pren
tice-Hall, 506 str., Engle Wood Clifs, New Jersey.
Mlejnek, R. & Moravec, J., 2003a: Description of the female of Nauticiella stygivaga (Co
leoptera: Leiodidae: Cholevinae: Leptodirini). Acta Soc. Zool. Bohem., 67, 199–202,
Praha.
Mlejnek,  R. & Moravec, J., 2003b: Jeskyně Vjetrenica – biospeleologický fenomén Dinárské
ho krasu. The Vjetrenica Cave – the biospeleological phenomenon of the Dinaric Karst.
Speleofórum, 22, 47–51, Brno.
Mulaomerović, J., 1984: Tragovi paleolitika u pećinama sarajevske okoline. Naš krš, X, 16–
17, 71–80, Sarajevo.
Mulaomerović, J., 1985: Novo nalazište pećinskog medvjeda. Naše jame, 27, 44–46 Ljubljana.
224
Mulaomerović, J., 1991: Pećina Klokočevica na Igmanu. Bilten Planinarsko smučarsko druš
tvo “Prijatelj prirode” Sarajevo, 3, 5–6, Sarajevo.
Mulaomerović, J., 1992: The oldest charts amd maps of speleological objects in Bosnia and
Hercegovina. U: Proceedings of the ALCADI ‘92 International Conference on Speleo
History, Karszt es Barlang (Special Issue), 87–90, Budapest.
Mulaomerović, J., 1998: O svetome bosanskome podzemlju. Blagaj, II, 1, 57–73, Sarajevo.
Mulaomerović, J., 1998: Bosanskohercegovačka speleologija 1992–1998. Naš krš, XVIII, 31,
111–126, Sarajevo.
Mulaomerović, J., 2000: Turistički potencijal speleoloških objekata. Fondeko svijet, 3, 7, 14,
Sarajevo.
Mulaomerović, J., 2000–2001: Speleološka istraživanja nekoliko potencijalnih turističkih pe
ćina u okolini Sanskog Mosta. Naš krš, 33–34, 155–166, Sarajevo.
Mulaomerović, J., 2001: Mogućnosti pećinskog turizma na području Sarajeva. U: Strategija
razvoja turizma grada–kantona Sarajevo. Ekonomski institut, 19 + X str., Sarajevo.
Mulaomerović, J., 2002a: Badanj: konj ili jelen? Slovo Gorčina, 24, 67–68, Stolac.
Mulaomerović, J., 2002b: Kakav crni turizam, pogotovo onaj pećinski? Naš krš, XXII, 35,
87–89, Sarajevo.
Mulaomerović, J., 2007: Turistički potencijali SRC Sebešić. U: Studija potencijalne oprav
danosti daljeg nastavka rada na realizaciji ideje izgradnje Sportsko-rekretivnog centra
Sebešić,  Ekonomski institut, 54–56, Sarajevo.
Mulaomerović, J. & Osmanković, J., 2008: Bosanskohercegovačke pećine kao baza turistič
kog i regionalnog razvoja. U: Zbornik radova Međunarodna konferencija ”Turističke
mogućnosti Jadranskog zaleđa”, Mostar, 2.–4. travnja / aprila 2008., str. 201–209, Sa
rajevo.
Mulaomerović, J. & Osmanković, J., 2009: Planning for the future – Learning from the past
–  Case of tourist complex Bijambare, Bosnia and Herzegovina. U: 4th International
Scientific Conference ”Planning for the Future – Learning from the Past: Contempo
rary Developments in Tourism, Travel & Hospitality”, University of the Aegean, Rhodes
Island, Greece 3–5 April 2009, (USB memory stick).
Mulaomerović, J., Zahirović, D. & Handžić, E., 2006: Katastar speleoloških objekata Bosne i
Hercegovine. Speleološko društvo “Speleo dodo”, 274 str. Sarajevo.
Naredba, 1914: 33. Naredba zemaljske vlade za Bosnu i Hercegovinu od 23. februara 1914.,
br. 35.380V., o zaštiti bosansko – hercegovačkih pećina, njihove faune i drugih naučnih
objekata, što se nalaze u njima. Izvadak iz Glasnika zakona i naredaba za Bosnu i Her
cegovinu od 11. maja 1914., Komad X.
Naraglav, D., 2008: Lična komunikacija sa J. Mulaomerović.
Nunez, T., 1989: Touristic Studies in Anthropological Perspective. U: Smith, V.L. (Ed.),  Hosts
and Guests : The Anthropology of Tourism (2nd ed.), University of Pennsylvania Press,
265–280, Philadelphia, USA.
Obradović, Lj., 1988: Prikaz turistički valorizovanih pećina SR Srbije. Naš krš, XIV, 24–25,
55–62, Sarajevo.
O’Grady, R., 1981: Third world stopover : the tourism debate.  World Council of Churches,
IX + 73 str., Geneva.
Ohmae, K., 2007: Nova globalna pozornica – Izazovi i prilike u svijetu bez granica. MATE
d.o.o., 284 str., Zagreb.
Osmanković, J. & Mulaomerović, J., 1998: Neki aspekti valorizacije pećina u kontekstu im
plementacije filozofije održivog razvoja : Some aspects of the valorization of caves in
contextof implementation of sustainable development philosophy. Naš krš, XVIII, 31,
95–110, Sarajevo.
Osmanković, J. &  Mulaomerović, J., 2000–2001: Pećina “Hukavica” u općini Velika Kladuša
– preliminarna ekonomska valorizacija : Razvojna šansa ili zabluda. Naš krš, XX–XXI,
33–34, 133–153, Sarajevo.
225
Osmanković J. & Mulaomerović, J., 2006: Tourism and Religion – Time of miracles – a case:
Bosnia and Herzegovina. U: 24th EuroCHRIE Congress, 25–28 Octobar 2006, Thessa
loniki, Greece.
Osmanković, J. & Mulaomerović, J., 2007: Speleoturizam kao komponenta ruralnog turizma
– slučaj BIH. U: Prvi Hrvatski kongres ruralnog turizma “Perspektive ruralnog turiz
ma”, Hvar, 17. – 21. listopad 2007.
Osmanković, J., Mulaomerović, J. & Bičakčić, N., 2006: The Caves of Bosnia and Herzego
vina as a Basis for Tourism and Regional Development. U: International Conference on
Regional and Urban Modeling, Brussels, Free University of  Brussels, 1–2 June 2006,
online: http://www.ecomod.org/files/ papers /1268.doc
Osmanković, J. & Pejanović, M., 2006: Euroregije i Bosna i Hercegovina. Centar za lokalnu i
regionalnu samoupravu, 415 str., Sarajevo.
Ostojić, Đ., Srdić, R. & Torbarov, K., 1979: O stanju hidrogeoloških istraživanja i ispitivanja
u Bosni i Hercegovini. U: Savjetovanje o stanju i pravcima razvoja rudarske i geološke
nauke u Bosni i Hercegovini (1976–1985), Tuzla, 21. decembra 1977., ANUBiH, Po
sebna izdanja, XLIX, Odjeljenje tehničkih nauka, Knjiga 9, 512–522, Sarajevo.
Ott, I., 1971: Spilja Siča – nekad i sad. Naše planine, XXIII, 5–6, 117–118, Zagreb.
Paunović, M., 1988: Morfometrijske osobine zubi gornjopleistocenskih ursida Bosne i Herce
govine. Naš krš, XIV, 24–25, 101–108, Sarajevo.
Pamučina, J., 1976: Život Ali-paše Rizvanbegovića Stočanina. U: Čokolrilo et al. 1976: Ljeto
pisi. “Veselin Masleša”, 73–131, Sarajevo.
Pany, J., 1921: Škocijanska špilja. (Sv. Kancian). Hrvatski planinar, XVII, 6, 99–102, Za
greb.
Pearce, L. P., 1982. The social psychology of tourist behaviour.  Pergamon Press, 155 str.,
Oxford.
Pearce, D. W. & Edward B. Barbier,E. B., 2000: Blueprint for a Sustainable Economy. Earths
can Publications Ltd., 273 str., London.
Pederin, I., 1975: Počeci speleologije u Hrvatskoj. Naše planine, 67 (27), 3–4, 70, Zagreb.
Pejanović, M., Zolić, H., Zlokapa, Z., & Arnauotović, S., 2006: Opštine / općine u Bosni i
Hercegovini : demografske, socijalne, ekonomske i političke činjenice. Promocult, 372
str., Sarajevo.
Pervan, T., 1993: Čavkarica : muslimanska krvava priča. Međunarodni centar za mir, 137 str.,
Sarajevo.
Peternost, S., 2004: Contemporary trends in tourism and analysis of tourism in Postojna cave.
U: The use of modern technologies in the development of cave tourism / 4th Interna
tional ISCA Congress, Postojna, 21st–27th October 2002, Slovenia, Postojnska jama
turizam, 71–79, Postojna.
Petrović, B., Kapel, A., Bušatlija, I., Mladenović, J., Mikšić, S. & Basler, Đ., 1979: Pećina
Vjetrenica. Naš krš, V, 6, 69–84, Sarajevo.
Petrović, J., 1968: Osnovi speleologije. Zavod za izdavanje udžbenika SR Srbije, 120 str.,
Beograd.
Petrović, J., 1975: Mermerna pećina. Mermerna pećina, 75 str., Lipljan.
Petrović, J., 1982: Cetinjske pećine. Institut za geografiju, Prirodno-matematički fakultet, 72
str., Novi Sad.
Petrović, B. J., Filipović, I. & Vujisić, T., 1956: Prethodna ispitivanja pećine Dobre vode u
oblasti Borije (NR BiH). Geološki institut ”Jovan Žujović”, elaborat, 6 str., Beograd.
Petrović, M., 1999: Valorizacija Bebrovske spilje sa aspekta turizma. Rudarsko- geološko-
građevinski fakultet Tuzla, studija, 68 str., Tuzla.
Petrović, M., Adilović, A., Čeliković, R., & Nišandžić, D., 1999: Doprinos istraživanju Be
brovske spilje. Naš krš, XIX, 32, 63–75, Saeajevo.
Pirjevec, B., 1998: Ekonomska obilježja turizma. Golden marketing – Tehnička knjiga d.d.,
203 str., Zagreb.
226
Pojman, J. & Neufeld, C. A., 1910: Illustrierter führer durch Bosnien und die Herzegowina. A.
Hartleben’s Verlag, 104 str., Wien und Leipzig.
Polić, A., 1940: Pećina Hrustovača kod Sanskog Mosta. Glasnik Zemaljskog muzeja Kraljevi
ne Jugoslavije u Sarajevu, LI–1939, II, 1–7, Sarajevo.
Pretner, E., 1968: Catalogus faunae Jugoslaviae III./6 Coleoptera. SAZU, 59 str., Ljubljana.
Priuli, A., 1985: Incisioni rupestri della Val Camonica. Priuli & Verlucca Ed., Collana: Qua
derni di cultura alpina, 11, 130 str., Ivrea (Torino).
Pušić, I., 1966: Praistorijski crteži na stijeni u Lipcima. Godišnjak Centra za balkanološka
ispitivanja, IV, 187–192, Sarajevo.
Radoš, I., 2008: Vjetrenica : Špilji prijeti potpuna devastacija. Jutarnji list, 4. studenoga 2008.,
28–29, Zagreb.
Radovanović, S. M., 1929: Pećina Vjetrenica u Hercegovini : Morfološko hidrografska studi
ja. Spomenik Srpske kraljevske akademije, LXVIII, 3–113, Beograd.
Ramšak, S., 2004: Show caves in Slovenia. U: The use of modern technologies in the develo
pment of cave tourism / 4th International ISCA Congress, Postojna, 21st–27th October
2002, Slovenia, Postojnska jama turizam, 49–53, Postojna.
Ravljen, J. & Šafarič, D., 1991: Zgodovina soteske Hude Luknje. Naše jame, 33,110–114,
Ljubljana.
Riedel, J., 1888: Eine Ventarole in der Hercegovina. Mittheilungen der Section für Höhlenkun
de des Oesterreichischen Touristen-Club, 2, 13–16, Wien.
Ritter v. Franz, H., 1884: Schlundfluss Koljes-rieka. Mittheilungen der Section für Höhlenkun
de des Oesterreichischen Touristen-Club, 2, 23–24, Wien.
Romer, M. P., 1990: Endogenous Technological Change. Journal of Political Economy,  98,
5, S71–S102, Chicago.
Romer. M. P.,  2008: Economic Growth. The Concise Encyclopedia of Economics. Library of
Economics and Liberty. Dostupno 22. 4. 2009. na: http://www. econlib.org/library/Enc/
EconomicGrowth.html.
Rosenstein–Rodan, P. N. 1961: Notes on the theory of the big push. U: Ellis, H. & Wallich, H.
C. (Ed.), Economic development for Latin America : proceedings of a conference held
by the International Economic Association, Rio de Janeiro, Brazil, 1957., St. Martin’s
Press, 57–81, New York.
Ržehak, V., 1958: Manje poznate prirodne rijetkosti u BiH i potreba njihove zaštite. Naše sta
rine, V, 105–124, Sarajevo.
Ržehak, V., 1961a: Društveni značaj uređenja, otvaranja i zaštite pećina s oosobitim osvrtom
na Bijambarsku pećinu. U: Drugi jugoslavenski speleološki kongres, Split i Dalmatin
ska Zagora 1. – 4. VI 1958., 143–146, Zagreb.
Ržehak, V. 1961b: Biambarska pećina. Staze, 4, 160–162, Sarajevo.
Ržehak, V., 1963: Speleologija u Bosni i Hercegovini. U: Treći jugoslavenski speleološki kon
gres, Sarajevo i istočna Hercegovina 21. – 27. VI 1962., 45–55, Sarajevo.
Ržehak, V., 1965a: Konzervatorski radovi u pećini Vjetrenici u Zavali. Naše starine, 10, 217–
230, Sarajevo.
Ržehak, V., 1965b: Speleological curiosities of the Bosnian and Herzegovinian karst. Naše
jame, VII/1965, 1–2, 73–77, Ljubljana,
Ržehak, V., 1966: Speleološki objekti u Bosni i Hercegovini. Naše planine, XVIII, 9–10, 233–
235, Zagreb.
Ržehak, V., 1967: Zaštita prirode u Bosni i Hercegovini. Naše planine, XIX, 5–6, 113–116,
Zagreb.
Ržehak, V., 1975: Perspektive turizma u pećinama BiH. Bilten (Speleološko društvo SR BiH),
1 (april), 21–23, Sarajevo.
Saffery, A. J., 2006: An analysis of Sarajevo, Herzegovina and Krajina tourism regions and
recommendations for product development, marketing and destination management.
USAID & Emerging Markets Group, Ltd., 31 str., Cheshire, UK.
227
Salihović, A., 1963: Prilog iznalaženju optimalnih metoda mjerenja speleoloških objekata. U:
Treći jugoslavenski speleološki kongres, Sarajevo i istočna Hercegovina 21. – 27. VI
1962., 251–258, Sarajevo.
Schlacher, K., 1884: Die Gewässer der “Crna Gora”. Mittheilungen der Section für Höhlen
kunde des Oesterreichischen Touristen-Club, 2, 27–29, Wien.
Semiz, M., 1966: Špilja Klokotnica. Naše planine, 58 (18), 256, Zagreb.
Shaw, T. R., 1976: Assyrian cave visit in the 9th century B.C. Grotte d’Italia, 4, 5, 89–94,
Castellana Grotte (IT).
Shaw, T. R., 1992: History of Cave Science : The exploration and study of limestone caves, to
1900 (2nd Edition). Sydney Speleological Society, 338 str., Broadway (NSW).
Shaw, T., 2000: Foreign travellers in the Slovene karst : 1537–1900. Založba ZRC, ZRC
SAZU, 244 str., Ljubljana.
Shaw, T., 2008: Foreign travellers in the Slovene karst : 1486–1900. Založba ZRC – Karst
Research Institute, 338 str., Ljubljana – Postojna.
Shaw, T. R. & Čuk, A., 2002: Royal and other noble visitors to Postojnska jama 1819–1945.
Acta carsologica, 31, 1, Suplemmentum, 1, 5–106, Ljubljana.
Smith, V. L., 1989: Introduction. U: Smith, V. L. (Ed.),  Hosts and guests : the anthropology of
tourism (2nd ed.), University of Pennsylvania Press, 1–17, Philadelphia, USA.
Solow, R. M., 1956: A Contribution to the Theory of Economic Growth. Quarterly Journal of
Economics, 70, 1, 65–94, Cambridge, MA.
Stanković, K., 2006: Savremene ekonomske teorije : principi i politika (2. izd.). Ekonomski
fakultet Univerziteta, 332 str., Kragujevac.
Statistički godišnjak, 2005: Statistički godišnjak / ljetopis Federacije Bosne i Hercegovine
2005. Federalni zavod za statistiku, 472 str., Sarajevo.
Stratimirović, Đ., 1891: Arheološki prilozi. II. ”Stijena pod pismim”. Glasnik Zemaljskog mu
zeja u BiH, III, III, 285–286, Sarajevo.
Svjetska banka, 2001: Lokalni ekonomski razvoj: kratki priručnik. Svjetska banka, Odjel za
urbani razvoj, 12 str., Washington, DC.
Svoboda, J. 1980:  Valorizacija pećina u turističkoj ponudi Bosne i Hercegovine : Caves in
tourist offer of Bosnia and Herzegovina. Naš krš, VI, 8, 93–98, Sarajevo.
Šajn, S., 1984: Postojnska jama 1818–1984: Dvajset milijonov obiskovalcev. Naše jame,  26
(1984), 3–7, Ljubljana.
Šimić, A., 2004: Planetarna znanstvena i baštinska vrijednost. Oslobođenje, 24. IV 2004.,
prilog “Pogled”, 8, Sarajevo.
Štorman, F., 1991: Turistični razvoj jame Pekel. Naše jame, 33,115–116, Ljubljana.
Šušteršič, F., 1984: Samogovor o speleogenezi. Naše jame, 26, 59–66, Ljubljana.
Šušteršič, F., 1991: S čim se ukvarja speleologija. Naše jame, 33, 75–89, Ljubljana.
Tadić, A., 1958: Podaci o pećinama pronađenim u najnovije vrijeme. Priroda, XLV, 6, 230–
231, Zagreb.
Todaro, M. P. & Smith, C. S., 2006: Ekonomski razvoj. “Šahinpašić”, 824. str., Sarajevo.
Trevor, R., 1911: My Balkan Tour. John Lane the Bodley head, 180 str., London – New York.
Trimmel, H., 1981: Die Höhle von Postojna und tourismus und höhlenerschliessung in
Österreich. Naše jame, 22 (1980), 93–97, Ljubljana.
Truhelka, Ć., 1907: Vijesti iz Zemaljskog muzeja. 4: Istraživanje pećine Kuvije kod Preslice
planine. Glasnik Zemaljskog muzeja u Bosni i Hercegovini, XIX, 3, 423, Sarajevo.
Vavrović, J., 1893: Nešto o Vjetrenici pećini. Glasnik Zemaljskog muzeja u Bosni i Hercego
vini, V, 709–715, Sarajevo.
Vavrović, J., 1895: Die Vjetrenica – höhle bei Zavala. Naturwissenschaft Mitteilungen aus
Bosnien und der Herzegovine, III, 586–589, Wien.
Vučinić, M., 1966: Proučavanje crnogorskog podzemlja. Naše planine, XVIII, 11–12, 244–
246, Zagreb.
Vukonić, B. & Čavlek, N. (Ed.), 2001: Rječnik turizma. Masmedia, 536 str., Zagreb.
228
Vukonić, B. & Keča, K., 2001: Turizam i razvoj: pojam, načela, postupci. Mikrorad i Eko
nomski fakultet Zagreb, 280 str., Zagreb.
Wenzel, M., 1961: Some Reliefs outside the Vjetrenica Cave at Zavala. Starinar, N. s., XII,
21–34, Beograd.
Whallon, R., 1989: The Paleolithic Site of Badanj: recent Excavations and Results of Analysis.
Glasnik Zemaljskog muzeja, Arheologija, Nova serija, 44, 7–20, Sarajevo.
Willitzer, F., 1884: Schlundbach “Jezero”. Mittheilungen der Section für Höhlenkunde des
Oesterreichischen Touristen-Club, 2, 24–25, Wien.
Wolf, B., 1910: Höhlenforschungen in Montenegro. Mitteilungen für höhlenkunde, 3, 1, 1–10,
Graz.
Wolf, B., 1934–37: Animalium Cavernarum Catalogus. II Cavernarum Catalogus – Höhlen-
Catalog., 616 str., s-Gravenhage.
Wood, R. E. 1997: Tourism and the State: Ethnic Options and Constructions of Otherness. U:
Michel Picard, M. & Wood, R. E. (Ed.), Tourism, Ethnicity and the State in Asian and
Pacific Societies. University of Hawaii Press, 1–34, Honolulu.
Zhang, S. & Jin, Y., 1996: Tourism resources on karst & caves in China. U: Actas II
Congr. ISCA 29 Oct.–1 Nov. 1994, Malaga, 111–119, Malaga.
Zorić, D., 1989: Način života u istočnoj Hercegovini sredinom XIX stoljeća. Studia
etnologica Croatica, 1, 99–120, Zagreb.
Župan Rusković, P., 2008: Novi trendovi u turizmu. U: Međunarodna konferencija Tu
rističke mogućnosti Jadranskog zaleđa : zbornik radova, Mostar, 2.–4. travnja /
aprila 2008., 29–31, Mostar.