Uloga baštine u turističkoj ponudi Općine Bihać

baština;turizam;turistička promocija;turistička ponuda;općina Bihać;heritage;tourism;tourist promotion;tourist offer;Bihać municipality;info:eu-repo/classification/udc/338.483.13(497.6Bihać)(043.2)

UNIVERZA V MARIBORU
FAKULTETA ZA TURIZEM

Mira Reljić

ULOGA BAŠTINE U TURISTIČKOJ PONUDI OPĆINE
BIHAĆ

Diplomsko delo univerzitetnega študija

Brežice, septembar 2021

UNIVERZA V MARIBORU
FAKULTETA ZA TURIZEM

Mira Reljić

ULOGA BAŠTINE U TURISTIČKOJ PONUDI OPĆINE
BIHAĆ

Diplomsko delo univerzitetnega študija

Mentor: doc. dr. Saša Poljak Istenič

Brežice, septembar 2021

IZJAVA O AVTORSTVU IN ISTOVETNOSTI TISKANE IN ELEKTRONSKE OBLIKE
ZAKLJUČNEGA DELA

Ime in priimek študent-a/-ke: Mira Reljić
Študijski program: diplomsko delo univerzitetnega študija
Naslov zaključnega dela: Uloga baštine u turističkoj ponudi općine Bihać
Mentor: doc. dr. Saša Poljak Istenič

Podpisan-i/-a študent/-ka Mira Reljić
•
izjavljam, da je zaključno delo rezultat mojega samostojnega dela, ki sem ga izdelal/-a ob pomoči
mentor-ja/-ice oz. somentor-ja/-ice;
•
izjavljam, da sem pridobil/-a vsa potrebna soglasja za uporabo podatkov in avtorskih del v
zaključnem delu in jih v zaključnem delu jasno in ustrezno označil/-a;
•
na Univerzo v Mariboru neodplačno, neizključno, prostorsko in časovno neomejeno prenašam
pravico shranitve avtorskega dela v elektronski obliki, pravico reproduciranja ter pravico
ponuditi zaključno delo javnosti na svetovnem spletu preko DKUM; sem seznanjen/-a, da bodo
dela deponirana/objavljena v DKUM dostopna široki javnosti pod pogoji licence Creative
Commons BY-NC-ND, kar vključuje tudi avtomatizirano indeksiranje preko spleta in obdelavo
besedil za potrebe tekstovnega in podatkovnega rudarjenja in ekstrakcije znanja iz vsebin;
uporabnikom se dovoli reproduciranje brez predelave avtorskega dela, distribuiranje, dajanje v
najem in priobčitev javnosti samega izvirnega avtorskega dela, in sicer pod pogojem, da
navedejo avtorja in da ne gre za komercialno uporabo;
•
dovoljujem objavo svojih osebnih podatkov, ki so navedeni v zaključnem delu in tej izjavi, skupaj
z objavo zaključnega dela;
•
izjavljam, da je tiskana oblika zaključnega dela istovetna elektronski obliki zaključnega dela, ki
sem jo oddal/-a za objavo v DKUM.

Datum in kraj:

Podpis študent-a/-ke:

__________________

_____________________________________

ZAHVALA
Zahvaljujem se mentorici doc. dr. Saši Poljak Istenič na korisnim savjetima i sugestijama
prilikom izrade ovog diplomskog rada. Zahvalna sam i svojim roditeljima na neizmjernom
razumijevanju i podršci koju su mi pružili u toku mog obrazovanja.

ULOGA BAŠTINE U TURISTIČKOJ PONUDI OPĆINE BIHAĆ
Baštinski turizam je vrsta turizma u kojem učestvuje veliki broj turista, kako bi se
upoznali sa identitetom, historijom, kulturom i običajima turističke destinacije koju
posjećuju. U diplomskom radu raspravljali smo o turističkoj ponudi područja općine
Bihać i značaj koji ima baština u toj ponudi. U teoretskom dijelu diplomskog rada
definirali smo prirodnu i kulturnu baštinu, baštinski turizam, kao i upravljanje istim.
Nakon toga uslijedilo je opisivanje razmatranog područja kroz njegove osnovne,
geografske, te historijske karakteristike, prirodnu i kulturnu baštinu, te turizam. U
nastavku smo uz pomoć SWOT analize ocijenili stanje turizma u Bihaću. U empirijskom
dijelu rada smo preko pregleda turističkog gradiva, istraživanja označavanja baštine na
terenu, te polustrukturiranih intervjua ispitali na koji način je baština u Bihaću
promovirana, kojoj baštini se daje najviše pažnje u turističkoj promociji, te koja je
funkcija baštine u sveukupnoj turističkoj ponudi. Rezultati su pokazali da baština,
naročito prirodna, ima veoma bitnu ulogu u turističkoj ponudi i promociji Bihaća, a
promoviše se putem web stranica, društvenih mreža, turističkih brošura, televizije i
sajmova. Na osnovu prikupljenih podataka dali smo svoje preporuke za uspješnije
integriranje baštine u turističku promociju i ponudu Bihaća.
Ključne besede: baština, turizam, turistička promocija, turistička ponuda, općina Bihać
UDK: 338.483.13(497.6Bihać)(043.2)

THE ROLE OF HERITAGE IN THE TOURIST OFFER OF THE
MUNICIPALITY OF BIHAĆ
Heritage tourism is a kind of tourism in which a large number of tourists participate, in
order to get acquainted with the identity, history, culture and customs of the tourist
destination they visit. In the thesis, we have discussed the tourist offer of the
Municipality of Bihać and the importance of heritage in that offer. In the theoretical part
of the thesis, we defined natural and cultural heritage, heritage tourism, as well as its
management. Then follows a description of the area in question through its basic,
geographical and historical characteristics, natural and cultural heritage and tourism. In
the continuation, with the help of SWOT analysis, we assessed the state of tourism in
Bihać. In the empirical part of the paper, through a review of tourist material,
researching marking heritage on the field and semi-structured interviews, we examined
in what way is heritage in Bihać promoted, which heritage is given the most attention in
tourism promotion and what is the function of heritage in the overall tourist offer. The
results showed that heritage, especially the natural one, has a very important role in the
tourist offer and promotion of Bihać and is promoted through websites, social networks,
tourist brochures, television and fairs. Based on the collected data, we gave our
recommendations for more successful integration of heritage in the tourist promotion
and offer of Bihać.
Key Words: heritage, tourism, tourist promotion, tourist offer, Bihać municipality
UDK: 338.483.13(497.6Bihać)(043.2)

POVZETEK
V diplomski nalogi smo raziskali območje občine Bihać. Razpravljali smo o pojmu
dediščine in koliko je dejansko vključena v turistično ponudbo Bihaća. Postavili smo tri
cilje: razložiti dediščinski turizem, raziskati lokalno dediščino in ugotoviti katera je
vključena v turistično ponudbo občine, ter oblikovati predlog za boljšo vključitev lokalne
dediščine v turistično ponudbo občine. Današnji turizem je tesno povezan z naravno in
kulturno dediščino. Dediščina predstavlja zgodovinske, fizične, kulturne, duhovne in
naravne značilnosti območja, ki so podedovane, s katerimi živimo danes in so dovolj
dragocene, da jih lahko ohranimo za prihodnje generacije. Danes sta naravna in kulturna
dediščina najprivlačnejša turistična atrakcija povsod po svetu. Številni turisti potujejo
zaradi dediščine in imajo pomembno vlogo pri njenem ohranjanju. Do francoske
revolucije je dediščina predstavljala določeno fizično ali duhovno vrednost, ki se je
prenašala s staršev na otroke, po francoski revoluciji pa so dediščino začeli razumeti kot
skupno dobro, ki je pripadalo določenemu narodu. Dediščino lahko razdelimo na
globalno, nacionalno, lokalno in osebno. Dediščina je razdeljena tudi na naravno
dediščino (elementi biotske raznovrstnosti in geodiverzitete), torej na naravno okolje, ki
je v celoti ohranilo svoje prvotne naravne danosti in na kulturno dediščino, ki je nastala
pod vplivom človeka (gradbeništvo, umetnost, književnost, jezik itn.). Kulturna dediščina
je nadalje razdeljena na snovno kulturno dediščino (premična in nepremična) ali fizične
kulturno-zgodovinske elemente in nesnovno kulturno dediščino ali nefizične elemente
kulture, ki jih je sprejela in ohranila skupina ljudi v obliki običajev, praks, znanja itn.
Najstarejše oblike dediščinskega turizma so bile zabeležene med romanjem kristjanov in
muslimanov, ki so obiskali Sveto deželo in Meko. Dediščina je bila glavna turistična
atrakcija do pojava množičnega turizma, ki je dediščino postavljal v ozadje, v ospredje
pa pasivne počitnice in finančni dobiček. Ko so se začutile hude negativne posledice
množičnega turizma na turističnih destinacijah, so nastale alternativne in nove oblike
turizma, ki so temeljili na skrbi in ohranjanju turističnih znamenitosti in dediščina je spet
postala najpomembnejša turistična atrakcija. Ker je dediščina neobnovljiv vir, je z njo
nujno skrbno upravljati. Zato je pomembno opozarjati na pomen dediščine in omogočiti
dostop turistom, jim zagotoviti visoko kakovostne storitve, rekreacijo in izobraževanje
na takšnih lokacijah, hkrati pa je treba skrbeti za ohranitev dediščine in delovanje v
skladu s potrebami lokalnega prebivalstva. Dediščina, ki je na voljo turistom, mora biti
tudi finančno podprta.
Občina Bihać se nahaja v severozahodnem delu Bosne in Hercegovine. V nalogi smo
ugotovili, da je geografski položaj občine zelo dober zaradi bližine določenih mestnih
središč v regiji. Relief občine je raznolik, prevladujejo hribi, polja in sredogorje. Območje
ima zmerno gorsko podnebje in ima bogate naravne vire, kot so gozdovi, reka Una,
termomineralne vode in podobno. Občina ima zelo bogato zgodovino, na njenem
območju so živeli različni narodi. Iz vsakega zgodovinskega obdobja se je kaj ohranilo in
podedovalo, kar priča o teh časih danes. Danes ta občina pripada entiteti Federacije
Bosne in Hercegovine in neodvisni državi Bosni in Hercegovini.
V diplomskem delu smo opisali naravno in kulturno dediščino v občini. Naravno
dediščino sestavljata reka Una in narodni park Una s svojimi slapovi in kaskadami, od
katerih izstopajo Štrbački buk, slap v Martin Brodu, Dvoslap in Troslap, ter slap v Ripču.

Ta naravna dediščina je pomembna zaradi svoje biotske raznovrstnosti in je ponos
lokalnega prebivalstva. Občina je bogata s kulturno dediščino: cerkev sv. Antuna,
Kapetanov stolp, Kamnito turbe, mošeja Fethija, Muzej Unsko-sanskega kantona,
samostan Rmanj, srednjeveško mesto Rmanj, staro mesto Sokolac, staro mesto
Ostrovica, staro mesto Orašac, osmanska trdnjava Havala, stavba Kloster in stavba
Krajina puteva. Premična kulturna dediščina, ki smo jo opisali so zbirke umetnin Dževada
Hoze, Jovana Bjelića in Envera Krupića, plošča japodske žare, najdene v naselju Golubić,
in fragment japodske žare, najdene v naselju Malo Založje. Nesnovna kulturna dediščina,
ki jo ohranjajo v Bihaću, so izvajanje tradicionalnih mestnih pesmi sevdalinke in starih
pesmi s področja Krajine, priprava tradicionalnih jedi in pijač (somun, japrak, gurabija,
maslenica, kava), običaji, povezani z verskimi prazniki badnjak in bajram, ples
Žegaransko kolo ter vezenje in ročna dela.
Turizem v občini Bihać večinoma temelji na naravnih lepotah narodnega parka Una in
športno-rekreacijskih dejavnostih, ki potekajo na reki Uni, kot so rafting, vožnja s
kajakom in kanujem. Poleg teh športnih dejavnosti se lahko turisti udeležujejo lova,
ribolova, gorništva, kolesarjenja in letalstva. Turizem občine vključuje tudi kulturne in
zgodovinske objekte ter raznolike dogodke in dogajanja, ki se odvijajo čez vse leto.
Dogodki so običajno povezani s filmsko in literarno umetnostjo, glasbenimi festivali in
koncerti, športom, zabavo in gastronomijo. Za boljšo analizo turistične ponudbe Bihaća
smo uporabili SWOT analizo, kjer smo izpostavili prednosti, slabosti, priložnosti in
nevarnosti ponudbe. Glavne prednosti so že omenjena bližina večjih mest, dobra
prometna in železniška povezava z državo in regijo, naravni viri, bogata kulturna
dediščina in okrepljen poletni kulturno-zabavni program. Turistična ponudba ima
določene slabosti, kot so slabo vlaganje v infrastrukturo, slabo trženje in promocija
turizma, slabo vlaganje v določena območja kulturne dediščine, pomanjkanje
strokovnega osebja v turizmu in slaba komunikacija med domačini in turisti. Priložnosti,
ki bi izboljšale turistično ponudbo, so večja sredstva iz občinskega proračuna za
promocijo turizma, financiranje iz tujih sredstev, razvoj novih projektov, pa tudi
privabljanje turistov iz arabskih držav, ki so pokazali zanimanje za obisk te občine. Glavne
nevarnosti za nadaljnji razvoj ponudbe so pomanjkanje politične volje za vlaganje v
turizem v Unsko-sanskem kantonu, bližina razvitejših turističnih destinacij, migrantska
kriza, s katero se občina sooča v zadnjih letih, ter svetovna gospodarska kriza in virus
covid-19.
V našem raziskovalnem delu smo opravili osem polstrukturiranih intervjujev, raziskali
turistično promocijsko gradivo in izvedli terensko raziskavo. Rezultati naše raziskave so
pokazali, da je največji poudarek pri promociji turizma na narodnem parku Una in
njegovih znamenitosti Štrbački buk in Martin Brod. Promovira se tudi staro mestno
jedro, torej cerkev sv. Antuna, Kamnito turbe, Kapetanov stolp in mošeja Fethija. Vsa
stara mesta (razen starega mesta Sokolac) imajo zelo velik turistični potencial, a kljub
temu niso dovolj promovirana v turizmu. Muzej s svojo premično dediščino je zelo slabo
promoviran, nesnovna kulturna dediščina, z izjemo sevdalinke, pa se v turizmu nikakor
ne promovira in se obravnava, kot da sploh ne obstaja. Ugotovili smo tudi, da je
najpogostejša vrsta promocije dediščine prek spletnih strani, družbenih omrežij in
aplikacij glavnih turističnih ustanov v Bihaću. Poleg tega se dediščina promovira v
lokalnih in državnih televizijskih programih, v turističnih brošurah ter s sodelovanjem na
mednarodnih konferencah in sejmih.

Kar zadeva označevanje dediščine, smo ugotovili da so glavne turistične znamenitosti
Štrbački buk in Martin Brod, staro mesto Sokolac in staro mestno jedro najbolje označeni
z informacijskimi tablami. Japodski otoki, stavba Krajine puteva, staro mesto Ostrovica
in Muzej Unsko-sanskega kantona so slabo označeni z informacijsko tablo z
nezadostnimi podatki ali oznakami na stavbi. Naša raziskava je razkrila tudi mnenje
intervjuvancev o pomenu dediščine, ki so se strinjali, da je njena vloga privabiti turiste
in delovati kot pokazatelj identitete tega območja.
Glede na zbrane podatke in trenutno stanje turistične ponudbe v občini smo podali svoje
predloge, ki bi lahko pripomogli k razvoju dediščinskega turizma v Bihaću. Prvi predlog
je ustvariti nove projekte za zbiranje sredstev iz občinskega proračuna ali sredstev EU.
Drugi predlog je ureditev infrastrukture prednostnih območij dediščine (Štrbački buk,
stara mesta) in gradnja podzemnega parkirišča v mestu. Tretji predlog je izobraževanje
lokalnega prebivalstva in turističnih delavcev o naravni in kulturni dediščini z namenom
ozaveščanja o njenem pomenu. Četrti predlog je organiziranje sodobnih in tradicionalnih
turističnih prireditev na območjih kulturne dediščine. Peti predlog je vključitev dediščine
v pohodniške in kolesarske poti ter izdelava turističnih zemljevidov teh poti. Ureditev
galerije Envera Krupića v arhivski hiši v Bihaću je šesti predlog. Zadnji predlog je opremiti
Muzej Unsko-sanskega kantona z novimi tehnologijami.
Za nadaljnje raziskave smo predlagali raziskave kakovosti storitev in ponudbe
dediščinskega turizma v Bihaću, podrobne raziskave kulturne premične in nesnovne
dediščine ter raziskave manj znane naravne dediščine v Bihaću, kot na primer termalne
vode v Gati.
Ključne besede: dediščina, turizem, turistična promocija, turistična ponudba, občina
Bihać

SADRŽAJ
1
UVOD
................................................................................................................ 1
1.1
Opis problema ............................................................................................................... 1
1.2
Svrha i ciljevi diplomskog rada ...................................................................................... 2
1.3
Istraživačka pitanja diplomskog rada ............................................................................ 3
1.4
Pretpostavke i ograničenja diplomskog rada ................................................................ 3
1.5
Metode istraživanja u diplomskom radu ...................................................................... 3
2
TEORIJSKA POLAZIŠTA ....................................................................................... 5
2.1
Pojam i podjela baštine ................................................................................................. 5
2.2
Prirodna baština ............................................................................................................ 7
2.3
Kulturna baština ............................................................................................................ 8
2.4
Baština i turizam
............................................................................................................ 9
2.5
Upravljanje baštinom u turističkoj ponudi destinacije ............................................... 11
3
PREDSTAVLJANJE PODRUČJA ISTRAŽIVANJA .................................................... 14
3.1
Geografski položaj i osnovne karakteristike općine Bihać .......................................... 14
3.2
Historijski prikaz općine Bihać
..................................................................................... 16
3.3
Prirodna baština općine Bihać .................................................................................... 17
3.3.1.
Rijeka Una kao prirodna baština ......................................................................... 17
3.4
Kulturna baština općine Bihać..................................................................................... 19
3.4.1
Materijalna nepokretna kulturna baština ........................................................... 19
3.4.2
Materijalna pokretna kulturna baština ............................................................... 25
3.4.3
Nematerijalna kulturna baština .......................................................................... 26
3.5
Turizam u općini Bihać ................................................................................................ 29
3.6
SWOT analiza............................................................................................................... 30
4
EMPIRIJSKI DIO ............................................................................................... 33
4.1
Metodologija i postupak istraživanja .......................................................................... 33
4.2
Analiza rezultata
.......................................................................................................... 34
4.2.1
Analiza intervjua
.................................................................................................. 34
4.2.2
Analiza promotivnih materijala
........................................................................... 41
4.2.3
Analiza označenosti baštine ................................................................................ 42
4.3
Diskusija ...................................................................................................................... 44
5
PRIJEDLOZI ZA BOLJE UKLJUČIVANJE BAŠTINE U TURISTIČKU PONUDU OPĆINE
BIHAĆ .................................................................................................................... 46
6
ZAKLJUČAK
...................................................................................................... 49
7
LITERATURA I IZVORI ....................................................................................... 51

8
PRILOZI .............................................................................................................. I

SADRŽAJ SLIKA
Slika 1: Baštinska kocka
...................................................... Error! Bookmark not defined.
Slika 2: Položaj općine Bihać u BiH .................................... Error! Bookmark not defined.
Slika 3: Vodopad u Martin Brodu
....................................... Error! Bookmark not defined.
Slika 4: Kapetanova kula .................................................... Error! Bookmark not defined.
Slika 5: Džamija Fethija ...................................................... Error! Bookmark not defined.
Slika 6: Biciklistička ruta ..................................................... Error! Bookmark not defined.
SADRŽAJ TABELA
Tabela 1: Udaljenost općine Bihać od urbanih centara u regijiError!
Bookmark
not
defined.
Tabela 2: SWOT analiza turizma u općini Bihać
................. Error! Bookmark not defined.
Tabela 3: Označenost baštine u općini Bihać .................... Error! Bookmark not defined.
POPIS SKRAĆENICA
AVNOJ            Antifašističko vijeće narodnog oslobođenja Jugoslavije
BiH                  Bosna i Hercegovina
ICOMOS         International Council on Monuments and Sites
IUCN               International Union for Conservation of Nature
UNESCO         United Nations Educational, Scientific, Cultural Organization
USAOJ            Ujedinjeni savez antifašističke omladine Jugoslavije
USK                 Unsko-sanski kanton

1

1 UVOD
1.1 Opis problema
Turistička putovanja su danas bitan dio svakodnevnog života ljudi. Putovanja, u cilju
upoznavanja novih ljudi, razgledanja novih mjesta i sticanja novih iskustava, za mnoge
su postali način života (Stoian, 2015, str. 19). Jedan od najznačajnijih faktora koji
nalazimo u savremenom turizmu je pojam baštine. Ogroman broj turista učestvuje u
turizmu koji je zasnovan na baštini, te je stoga razumljivo postojanje mnoštva definicija
pojma baštine i baštinskog turizma, te različitih tumačenja, u zavisnosti od perspektive
istraživanja (Ničić, 2015, str. 243).
Ideja o evidenciji, zaštiti i prezentaciji elemenata prirode i čovjeka, odnosno svega onoga
što je preuzeto od prethodnih generacija, a što je vrijedno očuvanja i prenošenja na
buduće generacije, pojavila se u drugoj polovini 20. stoljeća. Spisak takvih elemenata je
veoma dug, te se oni razlikuju po vrsti, načinu nastanka, obliku i mjestu na kojem se
nalaze. Međutim, ono što je isto svim elementima jeste pojam koji ih označuje, a to je
baština. Riječ baština se često razumije kao sinonim za riječ naslijeđe, iako to nije sasvim
ispravno. Baština ipak nije svako naslijeđe, već samo ono koje posjeduje određene
fizičke, kulturne, historijske, prirodne i duhovne vrijednosti i određena dostignuća nekog
područja (Krivošejev, 2014, str. 37-38). S obzirom na svrhu rada najbolja definicija
baštine je zasigurno UNESCO-va definicija, koja navodi da je baština sve ono što smo
naslijedili od prošlih generacija, ono s čime živimo danas i što ćemo prenijeti na buduće
generacije. Prirodna i kulturna baština zajedno čine nezamjenjive životne i stvaralačke
izvore. Baština naše Zemlje su jedinstvena mjesta popout divljine Istočne Afrike,
piramida u Egiptu, Velikog koralnog grebena u Australiji i barokne katedrale Latinske
Amerike (UNESCO World Heritage Centre, 1992a). U Bosni i Hercegovini postoje tri
kulturna mjesta koja su upisana u UNESCO-vu listu svjetske baštine. Jedno od tih mjesta
je Most Mehmed-paše Sokolovića u Višegradu, koji je sagrađen krajem 16. stojeća i
predstavnik je otomanske arhitekture. Zatim, područje Starog mosta u Mostaru, primjer
multikulturalnog urbanog naselja koji je također zaštićen od strane UNESCA. Isto tako su
zaštićeni stećci, odnosno srednjovjekovni nadgrobni spomenici nastali u razdoblju od
druge polovice 12. do 16. stoljeća, koji se nalaze u raznim gradovima Bosne i
Hercegovine (UNESCO World Heritage Centre, 1992b).
Općenito u baštini razlikujemo prirodna i kulturna dobra. Dakle, prirodna baština
predstavlja prirodno nastala dobra (na primjer parkove, jezera, mora, rijeke, šume), dok
kulturna baština (materijalna ili nematerijalna) predstavlja dobra koja su stvorena
ljudskom intervencijom (na primjer mostovi, muzeji, građevine, pjesme, plesovi, običaji,
vjerovanja). Kako prirodna, tako i kulturna baština predstavlja društveno dobro lokalne,
nacionalne ili globalne zajednice (Cifrić i Poljak, 2014, str. 27).
Iako je turizam oduvijek bio naslonjen na eksploataciju prirodnih i kulturnih vrijednosti,
ipak je njegova glavna svrha bila prvenstveno što brža zarada povezana sa većim
protokom turista, što je redovno dovodilo do iskorištavanja prirodne i kulturne baštine.
2

Nasuprot tome, djelatnosti koje su se oslanjale na ekološki razvoj i koje su po pravilu bile
neprofitabilne dugo su bile u sukobu sa brzo rastućim turizmom (Krivošejev, 2014, str.
6). Jedno vrijeme ove dvije stavke su bile u svojim suprotnostima, sve dok nije došlo do
novih promjena prvenstveno u odnosu prema prirodnoj i kulturnoj baštini sa pojavom
novog turizma koji se vodi činjenicom da svakako sve blagodati koje se mogu iskoristiti
financijski i kulturološki treba ostaviti budućim generacijama. Samim tim pojačava se i
briga o baštini, a aktivnu ulogu preuzimaju i sami turisti kojih je iz godine u godinu sve
više (Krivošejev, 2014, str. 6). Kako piše Park (2014, str. 3) neosporivo „baštinski turizam“
je fenomen koji je rastuće značajna komponenta u globalnoj turističkoj djelatnosti.
Povećanje popularnosti rekreirane i reinterpretirane prošlosti ima snažan uticaj u
prezentiranju kako materijalne, tako i nematerijalne baštine u turizmu. Turizam
zasnovan na baštini nastavlja se razvijati zajedno sa brzim mijenjanjem političkih,
ekonomskih i socio-kulturnih okolnosti (Park, 2014, str. 3). Timothy (2011, str. 3) smatra
da su danas baština i živa kultura najpopularnije turističke atrakcije svugdje. Čak i
takozvane destinacije sunca, mora i pijeska imaju određene elemente kulturne baštine
koje se nude turistima. Gotovo sve turističke ture uključuju posjetu mjesta baštine, a i
među neovisnim putnicima kulturna područja spadaju među najcjenjenija odredišta
(Timothy, 2011, str. 3).
U diplomskom radu proučavali smo ulogu baštine u turističkoj ponudi općine Bihać.
Bihać se nalazi na sjeverozapadnom dijelu Bosne i Hercegovine i predstavlja sjedište
Unsko-sanskog kantona. Ova općina predstavlja jednu od najpopularnijih destinacija
kontinentalnog turizma u Bosni i Hercegovini, sa posebno razvijenim selektivnim
oblicima turizma poput: sportsko- rekreativnog turizma, gdje dominira rafting, lovni i
ribolovni turizam, biciklizam, padobranstvo i jedriličarstvo. Pored toga razvijen je još
eko-turizam i kulturno-historijski turizam. Bihać posjeduje jedinstveno prirodno
bogatstvo, koje je ujedno brend turizma ovog područja: rijeka Una, odnosno Nacionalni
park „Una“. Ovaj nacionalni park spoj je očuvanog prirodnog krajobraza i biološke
raznovrsnosti, te predstavlja glavnu atrakciju u gradu. Također, u gradu su locirane
kulturno-historijske znamenitosti od kojih se najviše izdvajaju: Kapetanova kula, Crkva
svetog Antuna, Fethija džamija, Turbe, Manastir Rmanj, Muzej Prvog zasjedanja AVNOJ-
a, te zgrada Krajina puteva. Na području Bihaća se nalazi i više srednjovjekovnih gradova:
stari grad Sokolac, stari grad Ostrovica, srednjovjekovni grad Orašac i drugi (Grad Bihać,
2021a). Smatramo da baština i znamenitosti koje se nalaze na ovom području nisu
dovoljno promovirane u turizmu. Privlačnost neke destinacije jeste u njenoj
autentičnosti, a ona se najbolje prikazuje upravo kroz baštinu (materijalnu i
nematerijalnu) i povijest. Zbog toga smo se odlučili za istraživanje baštine Bihaća i njenih
turističkih potencijala.
1.2 Svrha i ciljevi diplomskog rada
Svrha diplomskog rada je predstaviti značaj baštine u razvoju turizma općine Bihać, te
predložiti mjere i aktivnosti koji će doprinijeti do bolje integracije lokalne baštine u
turističku ponudu.
Ciljevi koje smo postavili u okviru diplomskog rada su:
3

• Obrazložiti turizam koji se zasniva na baštini
• Istražiti lokalnu baštinu općine Bihać i saznati koja baština je uključena u
turističku ponudu općine
• Oblikovati prijedloge za bolje uključivanje i integraciju lokalne baštine u
turističku ponudu općine
1.3 Istraživačka pitanja diplomskog rada
Za pisanje diplomskog rada postavili smo sljedeća istraživačka pitanja:
• Istraživačko pitanje 1: Koja baština postoji na lokalnom nivou?
• Istraživačko pitanje 2: Koja se baština promovira, a koja se ne promovira?
• Istraživačko pitanje 3: Kako se baština promovira?
• Istraživačko pitanje 4: Kakvu ulogu baštini pripisuju turistički sudionici?
• Istraživačko pitanje 5: Kako je baština označena na terenu?
• Istraživačko pitanje 6: Kako baštinu najbolje uključiti u turističku promociju i
ponudu općine
1.4 Pretpostavke i ograničenja diplomskog rada
Pretpostavili smo da općina Bihać zbog svog geografskog položaja i burne prošlosti, te
prirodnih bogatstava, obiluje sa raskošnom baštinom. Bihać je savršen primjer
mješavine kultura, religija, običaja i tradicija, jer su se na ovom području u više navrata
smjenjivali različiti narodi, koji su iza sebe ostavljali svoj pečat. Isto tako, pretpostavili
smo da vodeći kadar u turističkom sektoru do sada nije učinio mnogo na promociji ove
baštine, kako na terenu, tako i u oglašavanju.
Kao glavna ograničenja tokom pisanja diplomskog rada naveli smo nedostatak interesa
odgovornih aktera u turizmu, sa kojima smo predvidjeli vršenje polustrukturiranog
intervjua. Osim toga, zbog prirode njihovog posla velika je mogućnost njihove odsutnosti
i otkazivanja dogovorenih termina, što može imati veliki uticaj na kvalitet rada. Kada je
u pitanju općina Bihać, vidljivo je da za ovu tematiku nema dovoljno, skoro nikako,
adekvatnih izvora i gradiva koja su neophodna za izradu rada. Pri tome posebno mislimo
na internetske izvore, kojih je veoma malo i uglavnom se ne bave sa temom turizma i
baštine. Također, na ovom prostoru ostala relevantna literatura, poput knjiga i
znanstvenih radova, ne proučava ovu oblast u dovoljnoj mjeri.
1.5 Metode istraživanja u diplomskom radu
Diplomski rad razdijeljen je u dva dijela, teoretski i empirijski dio. U prvom, teoretskom
dijelu proučavali smo stručnu literaturu domaćih i stranih autora, odnosno knjige,
znanstvene stručne radove, te elektronske izvore koji se vežu na zadanu temu rada.
Pomoću deskriptivne metode predstavili smo pojam baštine, njenu podjelu, pojam
baštinskog turizma, te upravljanje baštinom. Cilj deskriptivnog istraživanja je opisati
4

fenomen i njegove karakteristike (Nassaji, 2015, str. 129). Nakon toga slijedi
predstavljanje stanja baštine i turizma na području općine Bihać, te SWOT analiza u kojoj
smo opisali prednosti, slabosti, prilike i prijetnje turizmu zadanog područja.
U empirijskom dijelu obavili smo terensko istraživanje, te smo koristili kvalitativnu
metodu istraživanja, pri čemu je glavna metoda bila polustrukturirani intervju.
Polustrukturirani intervju najčešći je oblik dobivanja kvalitativnih podataka. Pitanja su
otvorenog tipa, možemo se pridržavati prethodno određenom okviru i rasporedu
pitanja. Takav intervju je fleksibilniji, odgovori su konkretniji, spontaniji, osobni i
samootkrivajući (Kordeš i Smrdu, 2015, str. 40-41). Izvršili smo deset polustrukturiranih
intervjua sa sudionicima koji su uključeni u stvaranje turističke ponude ove općine.
Izabrani su jer sadrže sve informacije koje su relevantne za pisanje ovog diplomskog
rada. Intervjui su obavljeni sa sljedećim predstavnicima, koji su zaposleni u:
• Općini Bihać
• Turističkoj zajednici Unsko-sanskog kantona
• Javnom preduzeću Nacionalni park Una
• Zavodu za zaštitu kulturnog naslijeđa Bihać
• Regionalnom muzeju Pounja
• Muzeju Prvog zasjedanja AVNOJ-a
• Kulturnom centru Bihać
• S organizatorom Sevdah festivala
• S predsjednikom udruženja Naša Krajina – naša baština
• S predsjednikom Kulturno-umjetničkog društva Krajina

Osim toga, istražili smo kako je lokalna baština općine Bihać označena na terenu.
Također smo obavili analizu promotivnih materijala općine Bihać. Pri tome mislimo na
brošure, turističke publikacije, plakate i slične materijale, te ćemo istražiti u kolikoj mjeri
i kako se baština pojavljuje u njima. Zatim smo na temelju dobivenih podataka oblikovali
prijedloge za poboljšanu uključenost lokalne baštine u turističkoj ponudi općine Bihać.

5

2 TEORIJSKA POLAZIŠTA
U sljedećem poglavlju upoznali smo teorijska polazišta koja su nam služila za bolje
razumijevanje osnovnih pojmova, potrebnih za oblikovanje diplomskog rada. Upoznali
smo postojeća istraživanja i otkrića na području pojma baštine i njene podjele na
prirodnu i kulturnu baštinu, te materijalnu i nematerijalnu kulturnu baštinu. Na kraju
smo definisali pojam baštinski turizam, opisali pojedine prednosti baštinskog turizma, te
istaknuli određene faktore kojima treba posvetiti pažnju prilikom upravljanja baštine
kao turističke atrakcije.
2.1 Pojam i podjela baštine
Baština je definirana kao sve što pretpostavljamo da nam je predano iz prošlosti. Iako
nije svaka baština jednako poželjna, ipak ona predstavlja dragocjen i nezamjenjiv izvor
koji je bitan za osobni i kolektivni identitet, te samopoštovanje. Iz tog razloga trudimo
se proslaviti i zaštititi baštinu koju posjedujemo, pronaći i poboljšati onu baštinu za koju
osjećamo da je potrebno, te revitalizirati i oživjeti baštinu koju smo izgubili. Ono što
obuhvata baštinu razlikuje se između ljudi i mijenja se tokom vremena, međutim
privrženost koju reflektira je univerzalna (Lowenthal, 2005, str. 81). Baština je veoma
kompleksan pojam i zbog toga se ipak nikad nije mogla strogo definirati, a tome svjedoči
postojanje različitih teorija o njoj i sukoba koji dolaze prilikom pokušaja njenog
definisanja. Razlog tome je što je baština vrlo sklona promjenama, bilo u smislu
oštećenja baštine ili u smislu novih spoznaja koje mijenjaju percepciju o pojedinoj
baštini. Takva neprestana promjena, koja se ne može obuzdati, izaziva
strahopoštovanje, a svakom novom definicijom ili interpretacijom baština dobiva veći
značaj. Potrebno je da svaki pojedinac konstantno promišlja o baštini, nadopunjuje i vodi
brigu o njoj, da bi buduće generacije mogle razumjeti odakle su došle, ko su bile, a ko su
sada (Birač, 2020, str. 4). Mnogi pojedinci, također, osjećaju duboku potrebu da sačuvaju
i zaštite prirodnu i kulturnu baštinu, jer žale zbog degradacije ili nestanka poznatih
mjesta i znamenitosti. Budući da gubitak uobičajenog okruženja ili čak tradicionalnih
vrijednosti prijeti njihovom osjećaju bića, skloni su da još više cijene njihove preživjele
ostatke (Lowenthal, 2005, str. 82).
Prema tvrdnjama koje navodi Šestan (2019, str. 5) baština je označavala isključivo
naslijeđe koje se prenosilo sa roditelja na djecu, sve do razdoblja Francuske revolucije,
nakon čega se razvija pojam baštine koja predstavlja zajedničko dobro nekog naroda.
Upravo tako razumijemo baštinu danas, dakle, kao nacionalno dobro koje predstavlja
prošlost određenog naroda, ali istovremeno ima implikacije i na njegovu sadašnjost
odnosno budućnost. Najveću prekretnicu u očuvanju baštine zasigurno predstavlja
osnivanje organizacije Ujedinjenih naroda za prosvjetu, znanost i kulturu-UNESCO 1945.
godine. UNESCO je zaslužan za usvajanje Konvencije o zaštiti svjetske prirodne i kulturne
baštine 1972. godine, koju je za petnaest godina prihvatilo približno sto zemalja na
svijetu, te je zaslužan za sastavljanje popisa svjetske prirodne i kulturne baštine
(Bibanović, 2006, str. 121).
6

Što se tiče podjele navest ćemo autoricu Šestan (2019, str. 6) i njenu podjelu baštine na
svjetsku, nacionalnu, lokalnu i osobnu. Svjetska baština je poznata širokom krugu
javnosti i bitna je za univerzalnu civilizaciju odnosno cijeli svijet. Nacionalna baština
predstavlja nacionalne ideale i ponos, lokalna baština bitna je za određene lokalne
zajednice koje imaju vlastitu kolektivnu prošlost, a osobna je važna za pojedine interesne
grupe to jest za osobe koje su emocionalno vezane za određenu baštinu (Šestan, 2019,
str. 6). Ova podjela govori nam o tome da društvo ima veliki uticaj u razumijevanju i
upravljanju baštinom. Naime, društvo je organizirano tako da ima različite nivoe. Pa tako
na primjer ako se pojedinačni predmet ili fenomen smatra baštinom u određenoj
lokalnoj zajednici, na državnom nivou to ne mora biti slučaj. Svaki nivo društva ima
određenu moć nad odabranom baštinom, što znači da pojedinci imaju moć kada je riječ
o osobnoj baštini, a politička moć je bitna kada je riječ o lokalnoj, nacionalnoj i svjetskoj
baštini (Konsa, 2016, str. 11).
Podjelu baštine i upravljanje baštinom šire razmatra autor Howard (2003, str. 52) koji je
baštinu svrstao prema vrsti u sedam kategorija ili polja, zatim opredijelio skupine koje
čuvaju i prikupljaju baštinu i naposljetku je opredijelio razinu geografskog identiteta na
kojima se ta aktivnost odvija. Prema vrsti baština se dijeli na: prirodu, krajolik,
spomenike odnosno nepokretna ljudska djela (na primjer zgrade ili arheološki ostaci),
artefakte odnosno predmete koje su stvorili ljudi i čine muzejske zbirke i kolekcije,
aktivnosti (misli se na aktivnosti koje su preuzete iz prošlog vremena kao na primjer jezik
ili prehrana), ljude i mjesta (važna mjesta i mjesta bitnih događaja iz prošlosti). Skupine
koje su spremne posvetiti vrijeme, novac ili trud baštini podijeljene su u šest skupina i
to: vlasnike, članove zatvorenog kruga (insajdere), posjetitelje, vlade na mnogim
razinama i akademike u mnogim disciplinama. Treća stavka koju smo spomenuli jeste
razina geografskog identiteta koja može da bude svjetska, kontinentalna, nacionalna,
regionalna, lokalna i porodična (Howard, 2003, str. 54-148). Svoju podjelu Howard je
također grafički prikazao u obliku »baštinske kocke« (Slika 1), gdje su na tri strane
napisane spomenute kategorije.
Slika 1: Baštinska kocka

Izvor: Howard, 2003, str. 53
7

Pored dvije spomenute podjele poznata nam je i općenita UNESCO-va podjela baštine
na prirodnu i kulturnu baštinu, o kojima smo govorili u nastavku. (UNESCO World
Heritage Centre, 1992c).
2.2 Prirodna baština
Prirodno okruženje kako to pišu Newsome, Moore i Dowling (2012, str. 3) je okruženje
koje je u cijelini zadržalo svoja prirodna obilježja, izvornu vegetaciju, divljinu i
bioraznolikost, te nije modificirano ljudskim uplitanjem u krajolik ili ekološke procese.
Takva okruženja su prema njihovom navodu potpuno suprotna okruženjima koja imaju
značajan ljudski pečat kroz prošlu i sadašnju upotrebu, okupaciju i eksploataciju, jer su
potpuno netaknuta i neizmijenjena. Prirodno okruženje predstavlja nezamjenjiv izvor
koji je potrebno sačuvati od negativnih uticaja koji mogu narušiti njegovo stanje, poput
klimatskih promjena, zagađenja, industrijske izgradnje i slično. Suvremeni pristup
očuvanju prirode prvi put se u Europi pojavljuju u devetnaestom stoljeću, kada se
priroda štitila isključivo od ljudskog uticaja. Prvi put su pod zaštitu uzeta različita
prirodna obilježja, kao što su rijetke biljne i životinjske vrste, stabla, šumarci i jedinstveni
krajolici poput špilja, izvora, slapova i planina (Konsa, 2016, str. 10). Danas su aktivnosti
vezane za očuvanje i zaštitu prirode izrazito naprednije, s obzirom na to da postoje razne
međunarodne organizacije koje se bave time. Jedna od najvažnijih je Međunarodna
unija za zaštitu prirode-IUCN, koja je opredijelila zaštićena područja s ciljem postizanja
dugoročnog očuvanja prirode sa povezanim ekosistemskim uslugama i kulturnim
vrijednostima (Dudley, 2008, str. 8). Zaštićena područja prema su: strogi rezervat
prirode, područje divljine, nacionalni park, prirodni spomenik, područje/stanište
upravljanja vrstama, zaštićeni krajolik i zaštićeno područje s održivom upotrebom
prirodnih resursa (International Union for Conservation of Nature, 2021). Zakon o zaštiti
prirode Federacije Bosne i Hercegovine propisuje da su ciljevi zaštite prirode „očuvati i
obnoviti postojeću biološku i pejzažnu raznolikost u stanju prirodne ravnoteže i
usklađenih odnosa s ljudskim djelovanjem; utvrditi stanje i osigurati praćenje stanja
prirodnih vrijednosti; osigurati sistem zaštite prirodnih vrijednosti radi trajnog očuvanja
njihovih svojstava na osnovu kojih se proglašavaju zaštićenima; osigurati održivo
korištenje prirodnih dobara bez bitnog oštećivanja dijelova prirode i uz što manje
narušavanja ravnoteže njenih dijelova, spriječiti štetne zahvate i poremećaje u prirodi
kao posljedice tehnološkog razvoja i obavljanja djelatnosti, te osigurati što povoljnije
uslove očuvanja i slobodnog razvoja prirode pri njenom ekonomskom korištenju,
osigurati pravo građana na zdrav okoliš, odmor i razonodu u prirodi“ (Službene novine
Federacije BiH, broj 66/13).
Jedna od najpriznatijih definicija kako kulturne, tako i prirodne baštine seže u 1972.
godinu, kada je spomenuta u UNESCO-voj Konvenciji o zaštiti svjetske prirodne i kulturne
baštine. Pod prirodnom baštinom podrazumijevaju se (UNESCO World Heritage Centre,
1992c):
• Prirodna obilježja koja se sastoje od fizičkih i bioloških formacija ili skupina takvih
formacija, a koja imaju izvanrednu univerzalnu vrijednost sa estetske ili
znanstvene tačke gledišta
8

• Geološke i fiziografske formacije i precizno određena područja koja predstavljaju
stanište ugroženih vrsta životinja i biljaka izvanredne univerzalne vrijednosti sa
znanstvene ili konzervatorske tačke gledišta
• Prirodna mjesta ili precizno određena područja izvanredne univerzalne
vrijednosti sa tačke gledišta znanosti, konzerviranja ili prirodnih ljepota

Krivošejev (2014, str. 41) prirodnu baštinu opisuje kao elemente biodiverziteta (biljni i
životinjski svijet i ekosistem) i geodiverziteta (različiti geološki elementi) koji su
naslijeđeni od prethodnih generacija, očuvani su danas i koje će preuzeti buduće
generacije. Područja koja su na popisu svjetske prirodne baštine uživaju najvišu razinu
priznanja i zaštite, te se prostiru na tri miliona i pet stotina hiljada kvadratnih kilometara
u više od devedeset i pet zemalja na svijetu (UNESCO World Heritage Centre, 1992d).
2.3 Kulturna baština
Kulturu čine svi faktori koji predstavljaju duhovne i materijalne vrijednosti stvorene u
procesu socijalnog i historijskog razvoja (Atalan, 2018, str. 1700). Kulturna baština,
dakle, obuhvata naslijeđena kulturna dobra koja su stvorena ljudskom rukom, a odnosi
se na dostignuća koja su preci ostavili u graditeljstvu, umjetnosti, jeziku i književnosti i u
drugim oblastima koja zajedno čine cjelokupnost kulture (Šestan, 2019, str. 3). Kulturnu
baštinu potrebno je očuvati, jer ona predstavlja vrhunac čovjekovog stvaranja i zbog
toga je veoma dragocjena. Pojam kulturna baština („patrimoine“ na francuskom) se u
suvremenom smislu te riječi prvi put spominje tijekom Francuske revolucije. Pojam je
korišten 1790. godine u peticiji, a 1794. godine u eseju o uništavanju i oštećenju kulturne
baštine tijekom Francuske revolucije. Suvremeni pristup kulturnoj baštini u Europi u
potpunosti se razvio u devetnaestom stoljeću i bio je usko povezan sa nastankom nacija
i nacionalnih država, s obzirom da je kulturna baština imala važnu ulogu u osiguranju
nacionalnog i državnog identiteta (Konsa, 2016, str. 10).
Krivošejev (2014, str. 42) navodi da se kulturna baština dijeli na materijalnu (pokretnu i
nepokretnu) i nematerijalnu kulturnu baštinu. Pokretna materijalna baština predstavlja
fizičke ostatke iz prošlosti koje je moguće premještati, čuvati i izlagati na mjestima na
kojima nisu primarno otkrivene. Dalja podjela pokretne materijalne baštine uglavnom
zavisi od zakona u pojedinim državama, međutim u većini slučajeva dijeli se na muzealije
i arhivalije. Muzealije, odnosno muzejski materijal, moguće je dalje podijeliti na
muzealije umjetničkih zbirki, muzealije etnoloških zbirki, muzealije historijskih zbirki,
muzealije zbirki nauke i tehnike, muzealije arheoloških zbirki i slično. Nepokretna
materijalna baština predstavlja fizičke ostatke iz prošlosti koji se nalaze i čuvaju na
mjestima prvobitnog pronalaska. Naziv za kompletno izlaganje i čuvanje baštine na
mjestu njenog nastanka je integralna zaštita. Integralna zaštita uključuje brigu ne samo
za određenu baštinu, već i za njeno šire okruženje (Krivošejev, 2014, str. 42-43).
UNESCO pod nepoktetnom materijalnom kulturnom baštinom podrazumijeva (UNESCO
World Heritage Centre, 1992c):
9

• Spomenike u koje spadaju djela graditeljstva, monumentalna kiparska ili
slikarska djela, elementi ili strukture arheološkog karaktera, natpisi, pećinska
prebivališta i kombinacije obilježja koja imaju izvandrednu univerzalnu vrijednost
sa historijskog, umjetničkog ili znanstvenog gledišta
• Skupine građevina u koje spadaju skupine izoliranih ili povezanih zgrada koje su
po svojoj arhitekturi, jedinstvu i uklopljenosti u pejzaž izvanredna univerzalna
vrijednost sa historijske, umjetničke ili znanstvene tačke gledišta
• Znamenita mjesta u koje spadaju djela ljudskih ruku ili kombinirana djela ljudskih
ruku i prirode, pa i zone, uključujući tu arheološka nalazišta što su od izvanrednog
univerzalnog značaja sa historijske, estetske i etnološke ili antropološke tačke
gledišta

Nematerijalna kulturna baština, naime, sastoji se od raznolikih nefizičkih vidova pojedine
kulture, to jest društvenih običaja koji su stvarani tokom historijskog razvoja određene
društvene skupine (Krivošejev, 2014, str. 43). UNESCO (2021) tvrdi da nematerijalna
kulturna baština predstavlja „prakse, prikaze, izraze, znanja, vještine, kao i instrumente,
predmete, artefakte i kulturne prostore koji su s njima povezani, koje zajednice, skupine
i, u nekim slučajevima, pojedinci prepoznaju kao dio svoje kulturne baštine. Ovakvu
nematerijalnu kulturnu baštinu, koja se prenosi sa generacije na generaciju, zajednice i
skupine neprestano rekreiraju kao odgovor na svoj okoliš, svoju interakciju sa prirodom
i svojom historijom, te im pruža osjećaj identiteta i kontinuiteta, promovirajući tako
poštivanje kulturne raznolikosti i ljudske kreativnosti“. Nematerijalna kulturna baština
izražava se na više načina, a posebno u sljedećim aspektima (UNESCO, 2021):
1) U usmenim tradicijama i izrazima, uključujući jezik kao sredstvo nematerijalne
kulturne baštine
2) U izvedbenim umjetnostima
3) U društvenim praksama, ritualima i svečanim događajima
4) U znanjima i praksama povezanim sa prirodom i svemirom
5) U zanatima baziranim na tradiciji
2.4 Baština i turizam
Od svojih početaka turizam se zasnivao na posjećivanju prirodnih i kulturnih
znamenitosti. Posjećivanje poznatih građevina, umjetničkih tvorevina, prirodnih ljepota,
te žarišta na kojim su se desili određeni historijski događaji turiste su motivirali na duža
putovanja (Krivošejev, 2014, str. 77). Knjiga Cultural and Heritage Tourism Development
(2014) govori kako su najraniji oblici putovanja inspirisanih baštinom česta vjerska
hodočašća, poput onih u kojima su učestvovali kršćani tokom posjete Svetoj Zemlji ili
onih u kojima su učestvovali muslimani prilikom posjete u Mekku. Tijekom 1700-tih
godina, kada su Europljani počeli putovati u značajnom broju, počinje se također stvarati
infrastruktura gostionica, restorana, hotela i prijevoza, ali svrha putovanja je i dalje
upoznavanje drugih kultura. Mnogi tadašnji posjetitelji upoznavali su drugačije ideje i
običaje, koje su prenosili u svoje domovine. Pa tako su na primjer Europljani sa Istoka
10

preuzeli orijentalnu kuhinju koja je promijenila kuhanje u njihovim domovinama.
Prilikom Grand Tour-a Britanci i Nijemci su putovali u Italiju i Grčku, jer su bili motivirani
klasičnom arhitekturom (Cultural and Heritage tourism Development, 2014). Shodno
svemu tome možemo zaključiti da je baština usko vezana sa turizmom od samih njegovih
početaka. Međutim, nakon Prvog, a potom i Drugog svjetskog rata, sa razvojem novih i
bržih transportnih sredstava, dolazi do pojave „turističkog buma“ koja u prvi plan
postavlja putovanja s ciljem pasivnog odmora i rekreacije tipa sunca, mora i pijeska.
Time su postavljeni temelji masovnog turizma, odnosno turizma u kojem učestvuje veliki
broj ljudi iz svih slojeva društva koji putuju organizovano. Sa razvojem ovakve vrste
turizma, baština umjesto primarne atrakcije koja motiviše turiste na putovanja postaje
sekundarna turistička atrakcija za turiste privučene pasivnim odmorom u destinacijama
sunca, mora i pijeska. Masovni turizam mjeren je isključivo ekonomskim indikatorima i
nije se razmatralo o konceptima održivosti. Ovakav pristup razvoja turizma imao je
kratkoročne i srednjoročne pozitivne uticaje, međutim, pokazao se negativnim na duži
rok. U mnogim destinacijama masovni turizam ostavio je negativne posljedice na okoliš,
prouzrokovao je destrukciju prirodne i kulturne baštine, što je posljedično probudilo
nezadovoljstvo lokalnog stanovništva i negativno se odrazilo na dalji razvoj turizma.
Zbog toga se pojavljuju oblici alternativnog, te novog turizma koji su za razliku od
masovnog turizma, bazirani na čuvanju, obnovi, održivosti, aktivnom učestvovanju
turista u lokalnom životu, te simbiozi više srodnih ili nesrodnih turističkih atrakcija. S tim
u vezi uloga baštine kao turističke atrakcije novog turizma ponovo dolazi u prvi plan
(Krivošejev, 2014, str. 77-81).
Baštinski turizam predstavlja turizam koji je usredotočen na ono što smo naslijedili, što
može da podrazumijeva sve od prirodnih krajolika, povijesnih zgrada ili umjetničkih djela
(Yale 1991, str. 21). Baštinski turizam, kako ističe Timothy (2017, str. 1) zasnovan je na
korištenju historijskih resursa, te on čini glavnu značajku turističkih ekonomija mnogih
destinacija. Burns, Eaddy, Moore, Speno i Talley-McRae (2010, str. 4) baštinski turizam,
više od samog posjećivanja historijskih atrakcija, definiraju kao osobni susret i
doživljavanje tradicije, lokalnih običaja, umjetnosti, historije, kulture i područja koja na
autentičan način predstavljaju određeno mjesto ili zajednicu.
Poria, Butler i Airey (2003, str. 247) tvrde da su osnova baštinskog turizma oni posjetitelji
koji određeni lokalitet doživljavaju kao dio svoje osobne baštine, a svojim ponašanjem
se razlikuju od drugih posjetitelja. Iako se može pretpostaviti da turisti koji posjećuju
objekte i područja baštine imaju potpune jednake motive za putovanja, ipak njihove se
potrebe i očekivanja znatno razlikuju. Turisti koji posjećuju baštinu mogu se podijeliti u
četiri skupine (Poria, Butler i Airey, 2003, str. 248):
1) Turisti koji nisu svjesni baštinskih karakteristika područja
2) Turisti koji su svjesni baštinskih karakteristika područja, ali su im motiv za
putovanje druge karakteristike područja
3) Turisti kojima su motiv za putovanje baštinske karakteristike, ali ne doživljavaju
te karakteristike kao dio svoje osobne baštine
4) Turisti kojima su motiv za putovanje baštinske karakteristike, te iste doživljavaju
kao dio svoje osobne baštine
11

Postoji šest glavnih baštinskih resursa, kako to ističu Ismagilova, Safiullin i Gafurov (2015,
str. 160) koji se odlikuju najvećom privlačnošću i motiviraju turiste za posjet: kulturni
resursi u umjetničkoj formi, folkloru i festivalima, historijski resursi u obliku historijskih
spomenika i znamenitih područja, arheološki resursi većinom povezani sa antičkim
spomenicima i područjima iskopina, religijski resursi u obliku hodočašća, te upoznavanja
religijskih običaja, rituala i ceremonija, etnološki resursi povezani sa kulturom ljudi,
jezikom, etničkim stvaralaštvom, te na posljetku ekološki izgled povezan sa krajolikom i
spomenicima.
ICOMOS (1999) prirodnu i kulturnu baštinu posmatra kao glavne turističke atrakcije.
Neosporivo je da kulturna i prirodna baština imaju različite pozitivne uticaje na turizam
i turističku ponudu određenih destinacija. Lo, Mohamad, Chin i Ramayah (2017, str. 770)
uočavaju da kulturna i prirodna baština utiču na podizanje konkurentnosti turističke
destinacije. Kulturna i prirodna baština su također prema Urasche (2015, str. 133)
identificirani kao jedni od značajnih faktora koji određuju konkurentnost i atraktivnost
države kao turističke destinacije. Stvaranjem pozitivne sinergije između baštine i turizma
ostvaruje se, uz povećanje ekonomske dobrobiti, rast zadovoljstva posjetitelja, dodatna
vrijednost objekata baštine, viša kvaliteta turističke ponude i jačanje identiteta lokalne
zajednice (Drpić, 2018, str. 255). Isto tako kultura, historija i baština djeluju kao brend
određenog područja ili države, te time stavarju jedinstvenost koju je vrlo teško ili zacijelo
nemoguće reproducirati (Drpić, 2018, str. 255). Divljenje i prihvaćanje jedinstvene
kulturne i prirodne baštine od strane turista može stvoriti lokalni ponos i identitet
zajednica i stanovnika, te želju da učine više za svoju zajednicu, pomažući i podržavajući
na taj način lokalni razvoj (Urasche, 2015, str. 134).
2.5 Upravljanje baštinom u turističkoj ponudi destinacije
Baštinski resursi su neobnovljivi i zbog toga je potrebno pravilno upravljati s njima.
Upravljanje baštinom uključuje različite faze od identifikovanja baštine, dokumentiranja
do samog upravljanja i na posljetku ispitivanja i procjene konačnih rezultata koji su se
postigli upravljanjem. Efektivno upravljanje baštinom nosi razne koristi, između ostalih
produžavanje životnog vijeka baštine, očuvanje vrijednosti baštine i dostizanje
zadovoljstva sudionika (Bakri, Yusuf i Jaini, 2012, str. 341-343).
Postoje izvjesne razlike između baštinskih subjekata koje utiču na upravljanje baštinom
kao turističkom atrakcijom. Neke od takvih razlika su stepen nastanjenosti baštinskih
subjekata, veličina prostora baštinskih subjekata, namjena i slično. Dakle, u pojedinim
baštinskim subjektima vodi se društveni, urbani i ruralni život, dok su drugi baštinski
subjekti nenastanjeni. Zatim, dok određene baštinske atrakcije predstavljaju
pojedinačne objekte poput građevina ili spomenika prirode, druge su ograničene na uža
područja poput pojedinih dijelova grada ili trgova, treće zauzimaju površine kao što su
zaštićena gradska jezgra, a četvrte zauzimaju veoma velike površine poput nacionalnih
parkova. Nadalje, dok su pojedini baštinski subjekti sačuvali svoju prvobitnu funkciju,
drugi su je promijenili ili jednostavno opstaju bez specifične funkcije (Krivošejev, str.
114). Međutim, Garrod i Fyall (2000, str. 691) u svojoj studiji o upravljanju baštinskog
turizma spominju osam elemenata svih baštinskih atrakcija koje treba uzeti u obzir:
12

• Konzervacija: osigurati da upotreba baštinskih dobara od strane sadašnje
generacije ne ugrožava sposobnost budućih generacija da koriste i iskoriste te
resurse
• Pristupačnost: treba omogućiti doživljavanje baštine, jer je na taj način ljudi
smatraju kao dijelom svoje baštine, međutim ne u prevelikoj mjeri, kako ne bi
došlo do oštećenja baštine.
• Obrazovanje: posjetitelji moraju razumjeti prirodu i značaj baštinskih dobara,
kao razlog za njihovo očuvanje. Obrazovanje posjetitelja može se postići
formalnim i neformalnim tehnikama interpretacije.
• Relevantnost: baštinske atrakcije trebaju biti relevantne za što širu publiku, te
lokalnom stanovništvu pružiti osjećaj ponosa.
• Rekreacija: zabava i pružanje mogućnosti za rekreaciju posjetiteljima mora biti
dio misije baštinskih atrakcija, jer će se na taj način posjetitelji ponovo vraćati toj
atrakciji i preporučiti je drugima
• Finansijski element: baštinske atrakcije moraju biti finansijski stabilne, međutim
finansije ne moraju biti generirane u potpunosti naplatom ulaznica. Pojedina
vanjska finansiranja mogu pružiti efektivnu konzervaciju i zadovoljiti potrebe
baštinske atrakcije.
• Lokalna zajednica: baštinske atrakcije trebaju težiti ka tome da funkcionišu u
skladu sa lokalnom zajednicom, te posjetiteljima ne smije biti dozvoljeno da
koriste baštinske resurse na štetu lokalnog stanovništva.
• Kvaliteta: baštinska atrakcija treba da pruža visokokvalitetnu uslugu svojim
posjetiteljima kako bi se istakla na tijesnom turističkom tržištu i dostigla visok
stepen zadovoljstva posjetitelja.
Postoji niz dodatnih fakotra prilikom oblikovanja turističke ponude koje treba imati na
umu kada se radi o prirodnoj i kulturnoj baštini (Koščak i O'Rourke, 2018, str. 47):
• Kulturna i ekološka baština se ne može proizvesti. Ona postoji zbog historije i
geografije i nemoguće ju je proizvesti u kratkom roku. Zbog toga turističke
destinacije moraju oblikovati svoju turističku ponudu sa onim čime već
raspolažu, a ukoliko je privlačnost atrakcija na niskom nivou, destinacija će
veoma teško steći konkurentnost u odnosu na ostale destinacije.
• Kulturne i prirodne atrakcije su uglavnom javni izvori. Turisti rijetko moraju platiti
da bi vidjeli prirodu i kulturu. Međutim, privatna poduzeća su ta koja stvaraju
izvedeni proizvod oko javnih izvora prirodne i kulturne baštine, te ona ubiru
ekonomsku korist. Nije zagarantovano da se ti prihodi koriste za obnovu i
unapređenje same kulturne i prirodne baštine.
• Štetu koja je učinjena na prirodnim i kulturnim atrakcijama je veoma teško
izmjeriti. Turizam neizbježno utiče na prirodnu i kulturnu baštinu, ali njegov uticaj
je veoma složen. Određivanje nosivosti lokacija u velikoj mjeri ovisi o samim
okolnostima pojedinačnih područja.
• Cjenovna struktura baštinskog turizma nije posve jasna kao što je to slučaj kod
ostalih oblika turizma. Zbog nedostatka benchmarkinga u ovoj oblasti je malo
dostupnih smjernica. Slične atrakcije u drugim regijama mogu postojati, ali u
13

drugačijoj ekonomskoj klimi što otežava poređenje. Poduzeća možda postavljaju
cijene izvan tržišta ili ih vjerovatnije uopće ne postavjaju.

Šestan (2019, str. 34-35) upravljanje baštinom dijeli u četiri faze. Jedna od njih je znanje
i razumijevanje, gdje se baština i njena karakteristična vrijednost uvažavaju kao uvjet za
operativno djelovanje. Iz tog razloga preporučuje se pravljenje procjene utjecaja i
njihovo spajanje u analizu društvenog rizika. Sljedeća faza je planiranje i provođenje
upravljanja baštinom u kojoj je potrebno uključiti faktore vrijednosti baštine u
operativne planove i politike, strategije, protokole i procedure, te druge aktivnosti.
Nadalje, faza praćenja, vrednovanja i napredovanja podrazumijeva praćenje utjecaja
baštine, procjenu rezultata, dovršavanje evaluacije sistema upravljanja baštine, te na
osnovu toga poboljšavanje operativnih planova. Krajnja faza je komuniciranje i
izvještavanje unutrašnjih i vanjskih izvora putem različitih modela komunikacije
(usmene i pisane).

14

3 PREDSTAVLJANJE PODRUČJA ISTRAŽIVANJA
U nastavku rada upoznali smo se sa općinom Bihać, njenim historijskim razvojem,
turizmom, te smo predstavili prirodnu i kulturnu baštinu tog područja. Na kraju poglavlja
napravili smo SWOT analizu turizma u Bihaću.
3.1 Geografski položaj i osnovne karakteristike općine Bihać
Općina Bihać se nalazi u sjeverozapadnom dijelu Bosne i Hercegovine, te administrativno
pripada entitetu Federacije BiH i predstavlja sjedište Unsko-sanskog kantona. Površina
općine je 900 km², te područje općine čini 21, 8% teritorije USK-a i 1,7% BiH. U svom
sastavu općina Bihać ima sljedeće mjesne zajednice: Ozimice I, Ozimice II, Harmani,
Centar, Čavkići, Kulen-Vakuf, Martin Brod, Orašac, Luke, Veliki Lug, Mali Lug, Gornje
Prekounje, Donje Prekounje, Pritoka, Ribić, Ripač, Pokoj, Srbljani, Brekovica, Vedro Polje,
Kamenica, Klokot-Papari, Izačić, Vrsta, Gata, Veliko Založje, Zavalje, Žegar, Skočaj,
Ružica, Bakšaiš, Hatinac, Jezero-Privilica, Golubić i Sokolac (Općina Bihać, 2014). Bihać
graniči s gradom Cazinom, općinama Bosanski Petrovac, Bosanska Krupa i Drvar, te sa
općinama Slunj, Korenica i Donji Lapac u susjednoj Republici Hrvatskoj (Grad Bihać,
2021b).
Slika 2: Položaj općine Bihać u BiH

Izvor: Wikipedia.org, 2021
S obzirom na to da se općina Bihać nalazi na raskrsnici puteva koji vode ka Sarajevu,
Zagrebu, Rijeci i Splitu, te šire gledano na pravcu Zapadna Europa-Mediteran-Bliski Istok,
može se reći da je geoprometni položaj općine Bihać izuzetno povoljan. Niz
međunarodnih i magistralnih putnih pravaca, koji prolaze kroz općinu Bihać, povezuju
15

ovo područje sa širim okruženjem. Najbliži je grad Zagreb, koji je udaljen od općine Bihać
150 km, a do kojeg se može doći željezničkim i cestovnim putem. Treba naglasiti da, bez
obzira na to što se Zagreb nalazi u susjednoj Republici Hrvatskoj, lokalno stanovništvo je
stoljećima više gravitiralo prema tom gradu nego prema glavnom gradu BiH-Sarajevu,
isključivo zbog njegove blizine. Do Rijeke i međunarodne morske luke, koja je udaljena
170 km može se doći magistralnim putem. Takozvana Unska pruga, koja prolazi kroz
Bihać, spoj je željezničkog saobraćaja između Splita, Zadra, Šibenika, te Zagreba i
Beograda. Bihać je od glavnog grada Sarajeva udaljen 330 km, a povezan je željezničkim
i magistralnim putem (Općina Bihać, 2014).
Tabela 1: Udaljenost općine Bihać od urbanih centara u regiji
Mjesto
Udaljenost u km
Zagreb (RH) / međunarodna zračna luka
150, 00
Rijeka (RH) / međunarodna zračna i morska
luka
170, 00
Split (RH) / međunarodna zračna i morska luka
277, 00
Sarajevo (BiH) / međunarodna zračna luka
330, 00
Ljubljana (Slovenija)
277, 34
Beč (Austrija)
510, 67
Izvor: Općina Bihać, 2014
Reljef na području Bihaća je raznolik, a najvećim dijelom ga čine brežuljci, polja i
srednjeplaninsko zemljište. Prosječna nadmorska visina je 231 metara, veći dio teritorije
općine lociran je na terenima do 600 metara nadmorske visine, dok je manji dio lociran
u planinskom i brdsko-planinskom pojasu s nadmorskim visinama i preko 900 metara
(Općina Bihać, 2014).
Područje Bihaća ima umjereni planinski tip klime koji je zbog utjecaja zračnih masa iz
susjednih i daljih oblasti raznovrstan. Zime su hladne s mnogo padavina, dok su ljeta
topla i suha. Godnišnji prosjek padavina iznosi 13271/m², a prosječna mjesčna
temperatura je 10, 8˚C. Uzimajući sve to u obzir, klima općine Bihać je povoljna. Odlikuje
se umjerenom vlažnošću, umjerenim temperaturama, znatnim osunčanjem i bez jakih
vjetrova, što je veoma pogodno za razvoj proizvodnje hrane, turizam, sport, rekreaciju i
slično (Grad Bihać, 2021c).
Prirodni izvori na kojima se temelji ekonomski razvoj općine su prije svega šumski
resursi, ukupne površine 52. 527 ha, koji pružaju visok kvalitet zdravog života, a krucijalni
su za razvoj drvoprerađivačke industrije, kao i širokog spektra drugih djelatnosti, poput
turizma i turističke privrede. Pored šumskih izvora bitne su mineralne sirovine i nemetali,
od kojih na području Bihaća postoje nalazišta gipsa, krečnjaka, dolomita, te
16

arhitektonsko-građevinskog kamena bihacita. Također, prirodne izvore predstavljaju
poljoprivredno zemljište površine od 27. 262 ha, termomineralne vode u naselju Gata,
te prirodne ljepote i Nacionalni park Una (Grad Bihać, 2021c).
U 2017. godini na području općine Bihać živjelo je 56. 243 stanovnika (Federalni zavod
za statistiku, 2018). U 2018. godini taj broj je opao na 56. 207 (Federalni zavod za
statistiku, 2019), a u 2019. godini broj stanovnika bio je 56. 065 (Federalni zavod za
statistiku, 2020).
3.2 Historijski prikaz općine Bihać
Na području Bihaća pronađena su i opisana nalazišta nekropola, svetišta, kula i kulišta,
crkvina, te gradina iz prethistorijskog razdoblja. Takvih nalazišta ima mnogo, a neka od
njih su gradina u naselju Bugar, građevine koje vjerovatno potiču iz kasnoantičkog doba
(4-6.
stoljeće),
zatim
crkvina
u
Brekovici
gdje
je
vjerovatno
postojala
kasnosrednjovjekovna crkva, crkvina u Doljanima gdje je postojala kasnoantička crkva
(5-6. stoljeće poslije Krista) i mnoga druga (Franjić, 1999, str. 13-14). U Bihaću je
ustanovljena prisutnost čovjeka u starijem kamenom dobu, plemena Japoda (Općina
Bihać, 2014). Dokaz da su Japodi živjeli na području i u okolici Bihaća su dobro istražena
japodska groblja u Jezerinama i Ribiću kod Bihaća (Franjić, 1999, str. 30). Japodska
kultura je obilježila Bihać izvanrednim vrijednostima daleke baštine. Naslijeđe koje su
Japodi ostavili su nakit od bronce, željeza i srebra, sojenice i slično (Općina Bihać, 2014).
Nakon hiljadu godina bivstvovanja na prostorima Bihaća i njegove okolice, Rimljani su,
prodirući iz više pravaca na Balknansko poluostvro, zavladali japodskim plemenima
(Turistička zajednica Bihać, 2021a). Prema arheološkim nalazima , ustanovljeno je da su
najbitnije rimske vojne jedinice boravile na području Bihaća. Negdje u okolici Bihaća,
vjeruje se kod današnjeg Golubića, bio je stacioniran rimski Konjički puk „Ala Claudia
nova“ (Franjić, 1999, str. 32). Iz rimskog vremena istraženi su i pronađeni rimski vojnički
natpisi, rimski novac, odlomci nadgrobnih spomenika i drugi predmeti iz rimskog doba.
Poznati su ostaci rimskih naselja na raznim lokalitetima, između ostalih ostaci rimske
naseobine nastale uz termalno vrelo, koja se nalazila u današnjoj Gata-Ilidži, ruševine
rimske zgrade na Humačkim glavicama, dva ulomka rimske opeke iz Bugar-grada i natpisi
(Franjić, 1999, str. 42). Tijekom 7. stoljeća bihaćki kraj naseljavaju Slaveni, a nakon toga
hrvatska plemena postepeno u 9. i 10. stoljeću uspostavljaju prve državne skupine u
krajevima Bihaća (Franjić, 1999, str. 57). Hrvati bivaju na stalnom udaru Bizantije s Istoka
i Franačke države sa Zapada, međutim njih pobjeđuje Tomislav, prvi hrvatski kralj, te
ujedinjuje dvije hrvatske kneževine, na čijem se razmeđu nalazio Bihać. Ovim područjem
vladali su Franci, Bizantijci, zatim bosanski kralj Tvrtko I, no u ime ugarsko-hrvatskog
kralja Ladislava Napuljskog. Grad Bihać ostaje središte hrvatske kraljevine pod kraljem
Tomislavom sve do hrvatsko-ugarske nagodbe, te se o njemu govori kao o bihaćkom
kraju ili bihaćkom području, jer je „bihać“ u narodnom jeziku označavalo kraljevsko
dobro (Turistička zajednica Bihać, 2021a). Baltić (2009, str. 21) navodi da prvi pisani trag
o Bihaću postoji u Povelji ugarsko-hrvatskog kralja Bele IV iz 1260. godine. U njegovoj
Povelji piše da ovaj grad leži na ostrvu sv. Ladislava i da se ranije nazivao Vihuć (Wyhygh).
Već u 1262. godini Bihać biva proglašen za slobodni kraljevski grad sa pravima da se bavi
slobodnim zanatstvom i slobodnom trgovinom, te upravo to čini temelj njegovog
17

daljnjeg razvoja. Rast ekonomske moći ovog grada poboljšala je i činjenica da su mnoge
okolne plemenske župe zavisile od Bihaća. Već tada se mogla uvidjeti prednost
geografskog položaja ovog grada, koji je dodatno poboljšao ekonomiju sa važnom
komunikacijom koja vodi dolinom Une i povezuje jug (Primorje) sa sjeverom (Slavonija).
U 13. stoljeću u gradu se nalazila okrugla kula, najstarije jezgro grada, te su se izgradili
samostani, crkve, tornjevi i kuće. Grad je bio dobro utvrđen bedemima sa četverokutnim
i okruglim tornjevima (Baltić, 2009, str. 21). Pečat srednjovjekovnog Bihaća sačuvan je
na glagoljskoj listi iz kraja 14. stoljeća. Na njemu su tri kule, a na srednjoj kuli zastava s
natpisom S. CIVITATIS BIHIGIENSIS. Identičan motiv ima i grb Bihaća (Rošić, 2013, str.
20). Tokom 14. stoljeća i kasnije u dinastijskim borbama oko ugarsko-hrvatskog
prijestolja, na području oko Une dolazi do moćnog sukoba vlastelina, koji podržavaju
svoje pretendente. Godine 1405. ovo područje prelazi u ruke pristalica kralja
Sigismunda, a sam kralj Sigismund grad predaje Frankopanima, u čijoj vlasti ostaje do
početka 16. vijeka (Baltić, 2009, str. 22). Godine 1463., nakon bitke kod Jajca, Bosna pada
pod osmansku vlast. Nakon što je učvršćena vlast u Bosni, osmanlije kreću u silovite
napade pojedinih gradova, te 1592. godine, nakon žestoke borbe, turski zapovjednik
Hasan-paša Predojević osvaja Bihać (ibid.). Znatan broj hrvatskog stanovništva ostaje na
ovom području i prihvata islam, a neki se iseljavaju prema zapadu (Turistička zajednica
Bihać, 2021a). Bihać postaje bitna utvrda sa jakom turskom posadom, te postaje
konstantno središte upada i pritiska (Baltić, 2009, str 23). Bosna ponovo postaje interes
velikih sila, te na Berlinskom kongresu 1878. godine pravo na njenu okupaciju dobija
Austro-Ugarska, a iste godine bez obzira na uporno odupiranje osvojen je Bihać. U
vrijeme Austro-Ugarske vlasti otvaraju se škole, podiže se gradski park, struja, vodovod
i kanalizacija. Razvijaju se raznovrsni zanati koji su do tada bili nepoznanica, otvaraju se
tvornice i banke. Grad mijenja svoj izgled, formiraju se gradske zone a stambeni objekti
građeni su po evropskom uzoru (Turistička zajednica Bihać, 2021a). Austro-Ugarska
monarhija vlada Bosnom, pa tako i Bihaćem do 1918. godine, jer tad Bosna ulazi u sastav
Kraljevine Srba, Hrvata i Slovenaca. U to vrijeme Bihać je bio središte oblasti. U periodu
od 1945. do 1992. godine BiH pripada Socijalističkoj Federativnoj Republici Jugoslaviji,
te su u tom razdoblju napravljeni infrastrukturni kapaciteti, kulturni, obrazovni i sportski
objekti, kao i privredni kapaciteti. U ratnom razdoblju od 1992. do 1995. godine došlo je
do uništenja i devastiranja objekata i pomjeranja teritorijalnih granica. 1995. godine
Dejtonskim sporazumom, Bihać postaje sjedište USK-a u sklopu entiteta Federacije BiH
i nezavisne države BiH. Od 1996. godine sa obnovom grada dolazi do revitalizacije i nove
izgradnje Bihaća (Općina Bihać, 2014).
3.3 Prirodna baština općine Bihać
Prirodnu baštinu ovog područja čini rijeka Una. Ova rijeka nije bila adekvatno zaštićena,
niti je bila dovoljno upotrijebljena u turističkoj ponudi Bihaća, sve dok nije postala
dijelom nacionalnog parka.
3.3.1 Rijeka Una kao prirodna baština
Legenda o imenu rijeke govori o tome da su stari Rimljani, kada su došli na ovo područje
i ugledali ljepotu rijeke uzviknuli „Una“, što na latinskom jeziku znači jedna ili jedina
18

(Rafting Una, 2018). Rijeka Una izvire u selu Donja Suvaja ispod planine Stražbenice u
Republici Hrvatskoj. Riječ je o tipično krškom vrelu uzlaznog tipa, jedinstvene
zelenomodre boje. Od izvora do Bihaća, u gornjem toku ukupan pad iznosi tri metra po
kilometru, te rijeka Una u tom dijelu ima svojstva planinske rijeke, a njeni vodopadi,
sedronosni slapovi i bukovi predstavljaju jedinstvene prirodne ljepote, od kojih se ističu:
Martin Brod, Štrbački buk, Ripački slap, Dvoslap i Troslap (Nacionalni park Una, 2011a).
Vodopadi i brzaci Une izvandredna su prirodna baština, a cijeli gornji tok rijeke obilježava
bogat biodiverzitet (Parkovi Dinarida, b. d.). Upravo sedrene barijere koje stvaraju
slapove, bukove i kaskade Unu čine lijepom i zaintrigiraju svakog posjetitelja, a zanimljivi
su i za naučnike raznih profila. Postupak taloženja sedre u prirodnim vodama rezultat je
određenih fizikalno-hemijskih i bioloških procesa taloženja kalcita u krškim vodama kao
sklop procesa u strogo određenim uvjetima biotopa, Ph, temperature, zasićenosti kalcij-
karbonatom, sadržajem kalcija i magnezija. Sedra se stvara od topivog kalcijum-
karbonata u vodama ove kraške rijeke, gdje se pri turbulenciji čiste unske vode,
razlijevanjem i isparavanjem iz kalcijum – bikarbonata oslobađa ugljični dioksid, a taloži
se kalcijum – karbonat (Nacionalni park Una, 2011a).
Slika 3: Vodopad u Martin Brodu

Izvor: Capital.ba, 2019
Na području Nacionalnog parka Una zabilježeno je 1900 biljnih vrsta, od kojh je preko
stotinu jestivih, vitaminskih, aromatičnih i ljekovitih. Kontinuirana zaštita u pojedinim
predjelima olakšava nesmetan rast velikog broja vrsta i familija gljiva. Izvanredna
kvaliteta vode omogućila je razvoj riba, vodozemaca i gmizavaca. U parku postoji 120
vrsta ptica, od kojih je posebno zanimljiva ugrožena vrsta veliki tetrijeb (Tetrao
urogallus). Na ovom području također egzistira 50 vrsta sisavaca, od kojih se posebno
ističu ortomediteranski endem runati miš, istočnoalpski endem alpski miš, te predatori
medvjed, vuk, ris, jazavac, lasica i vidra ( Parkovi Dinarida, b. d.). Una postaje nacionalni
park 2008. godine, donošenjem Zakona o Nacionalnom parku Una, gdje se štiti prostor
veličine 19. 800 ha, koji je administrativno pod teritorijom grada Bihaća, a manji dio na
području općine Drvar (Nacionalni park Una, 2011b). Lokalno stanovništvo se naročito
ponosi sa rijekom Unom i nju postavlja na prvo mjesto prema značaju i ljepoti. Una se
smatra kao dio kolektivne prirodne baštine stanovnika Bihaća, te je Bišćanima na
posebnom mjestu. Za turističku ponudu općine Bihać Una je posebno bitna, jer nudi
mogućnost raftinga, koji je za svakog posjetitelja jedno zanimljivo sportsko-
avanturističko iskustvo. Dugogodišnja tradicija i manifestacija „Una regata“ posebno je
zanimljiva, odvija se svake godine u ljetnom periodu i traje četiri dana, a u sklopu nje se
19

održava višednevni rafting uz popratni kulturno-zabavni program. Pored raftinga, Una
nudi mogućnosti drugih aktivnosti, kao na primjer ribolova metodom mušičarenja, ali i
drugim načinima ribolova, zatim kajakaštvo, ronjenje i spiljsko ronjenje (Turistička
zajednica Bihać, 2011b).
3.4 Kulturna baština općine Bihać
Na području Bihaća nalazi se nekoliko kulturno-povijesnih znamenitosti i predmeta
odnosno kulturne baštine koju smatramo kao veoma značajnu za općinu, te njenu
turističku ponudu. Isto tako nematerijalna kulturna baština ovog područja veže se za
njegov identitet, te samim tim je veoma bitna za turizam. U nastavku smo detaljnije
opisali najbitniju materijalnu i nematerijalnu kulturnu baštinu općine.
3.4.1 Materijalna nepokretna kulturna baština
Crkva sv. Antuna
Toranj Crkve sv. Antuna nalazi se u jezgru starog dijela grada Bihaća. Crkva je napravljena
zbog potreba bihaćkih katolika, koji su od tadašnje vlasti (Austro-Ugarske) zahtijevali
povratak nekadašnje Crkve sv. Antuna na mjestu džamije Fethije u Bihaću. Kako ne bi
došlo do pobune muslimanskog stanovništva, austrougarske vlasti su izabrale novu
lokaciju, gdje se u srednjem vijeku nalazila jedna od šest bihaćkih crkvi. Crkva se počela
graditi 1890. godine, a završena je 1894. godine, ali je 1944. godine devastirana prilikom
bombardiranja grada od strane savezničke avijacije, tako da je ostao samo toranj crkve
(Halilagić, 2006, str. 41). Crkva je izgrađena u neogotskom stilu i takav građevinski oblik
zadržala je sve do 1937. godine, kada je produžena kako bi poprimila izgled krsta, te se
doziđuje još jedan sprat zvonika, nad čijim je križištem podignuta kupola visine 26
metara. Na taj način crkva je iz neogotskog prešla u bazilikalni oblik i postala jedna od tri
najveće crkve u Bosni, dugačka čak 58 metara. Sadržavala je također i pjevalište (hor),
te je imala veoma impresivan izgled, prostorno zauzimajući 900 kvadratnih metara
(Dervišević, 1997, str. 36-37).
Kapetanova kula
U izravnoj blizni Crkve sv. Antuna nalazi se Kapetanova kula. Tačno vrijeme njene
izgradnje nije utvrđeno, međutim, Baltić (2009, str. 24) pretpostavlja da je nastala
početkom 16. vijeka, kada je Bihać zbog snažnih turskih napada pokušavao da utvrdi i
osnaži svoju odbrambenu moć. Kula nije zadržala svoj prvobitni izgled, s obzirom na to
da se unutrašnji i vanjski izgled kroz historiju mijenjao i dograđivao, međutim ipak se
smatra kako vanjski dio nije pretrpio prevelike promjene. Ima kvadratnu osnovu i oblik
četverostrane prikraćene piramide. Poslije zadnje rekonstrukcije njena unutrašnjost
sastavljena je od prizemlja i četiri etaže. Jedini trag naslikanih vegetabilnih ukrasa na
ovom području nalazi se upravo na unutarnjem zidu trećeg sprata kule. Pretpostavlja se
da je na tom dijelu bila takozvana divanhana, koja označava sobu za razgovor
(Marjanović i Došenović, 1984, str. 48). Legenda o Kapetanovoj kuli govori o tome da je
ona poslužila kao sklonište ugarskom kralju Beli IV od tatarskih konjanika, koji su ga
proganjali sve do njenih zidina u kojima se skrio. U znak svoje zahvalnost kralj Bela IV je
Bihać proglasio slobodnim gradom, a u kamenom pročelju je dao uklesati njegov simbol-
20

crnog gavrana (Turistička zajednica Bihać, 2011c). Kapetanovu kulu su austrougarske
vlasti adaptirale u okružni zatvor, te je tu funckiju zadržala i za vrijeme Kraljevine
Jugoslavije, pa sve do 1959. godine. Kula se zatim od 1972. godine upotrebljava kao
izložbeni prostor Regionalnog muzeja Pounja koji ne funkcioniše danas (Marjanović i
Došenović, 1984, str. 48). Regionalni muzej Pounja pripadao je kategoriji općih muzeja,
te posjeduje historijsko, arheološko, etnološko, prirodnjačko odjeljenje i odjeljenje
historije umjetnosti. Muzej je sakupio oko deset hiljada muzealija, od kojih su mnoge
grupirane u prvu kategoriju. Ispred kule nalaze se eksponati najstarijeg kamenja Pounja
(Mahmutović, 1988, str. 75).
Slika 4: Kapetanova kula

Izvor: vlastiti izvor, 2021
Kameno turbe
Turbe, uz Crkvu sv. Antuna i Kapetanovu kulu, upotpunjuje staro jezgro grada, koje se
nalazi u samom centru grada Bihaća. Pretpostavlja se da je turbe riječ iz turskog jezika,
a označava grobnicu u kojem je kenotaf, (grčki kenos-prazan i taphos-grob) grob koji je
simbolično napravljen u čast pokojnika. Turbe je, dakle, neka vrsta kapelice nad grobom
muslimanskog sveca ili nekog uvaženog čovjeka. Legenda govori o nastanku ovog
misterioznog spomenika, opisujući ženu nekog uglednog čovjeka koja je živjela unutar
zidina Kapetanove kule, te su joj se na mjestu gdje se Turbe nalazi prikazala dva junaka
sačinjena od zelene svjetlosti i zbog toga je naredila da se Turbe sagradi. Tačno vrijeme
gradnje nije poznato, niti je poznato za koga je Turbe podignuto, međutim ono što je
poznato jeste to da je prvobitno Turbe bilo građeno od drveta, dok današnji izgled ovog
spomenika potiče od austrougarskog doba, s obzirom da se prvo Turbe porušilo i dalo
pomaknuti kako bi se sagradila Crkva sv. Antuna. Također je poznato da su i Crkva sv.
Antuna i Turbe sagrađeni od domaćeg kamena bihacita. Uz ovo Turbe nekada se vezao
običaj paljenja svijeća, mijenjanja peškira i točenja svježe vode u lavore koji su se
ostavljali unutra, međutim, taj običaj je već davno izumro (Dervišević, 1997, str. 39-42).
Džamija Fethija
Dervišević (1997, str. 26) piše da je džamija Fethija napravljena krajem 13. ili početkom
14. vijeka prvobitno kao katolička crkva. Do pretvaranja crkve u džamiju došlo je radi
masovnog iseljavanja katoličkog stanovništva, te prihvaćanja preostalog hrvatskog
stanovništva novih uslova života koje su sa sobom donijeli turski osvajači. Ova
znamenitost sačuvala je svoj prvobitni oblik, s obzirom na to da je za svoju novu funkciju
21

pretrpjela samo određenu unutrašnju renovaciju, a raniji crkveni toranj adaptiran je u
munaru džamije. Jednobrodna je građevina izrazito izdužene osnove sa visinom od 10,
5 metara, te je izgrađena od fino klesanog kamena (Bećirbegović, 1999, str. 69). Na raniju
crkvu podsjeća izdužen oblik i prostorna orijentacija objekta, a naročito gotski portal i
visoki prozor koji je također u gotskom stilu. Munara džamije visoka je oko 33 metra, a
sama džamija izvana veličine je 22 X 11, 5 metra. Krovna konstrukcija visoka je preko 5
metara (Baltić, 2009, str. 151-159). Marjanović i Došenović (1984, str. 51) smatraju kako
se pored crkve nalazio dominikanski samostan, koji se spominje 1266. godine, a crkva je
vjerovatno bila vezana uz njega. Godine 1592. kada je Bihać osvojen, crkva se pretvorila
u džamiju (fethija-osvojena), a njena munara napravljena je tek 1863. godine
(Marjanović i Došenović, 1984, str. 51). Po dolasku austrougarske vlasti u predvorju
džamije pronađene su grobnice hrvatskih plemića sa nadgrobnim pločama. Njihovi
posmrtni ostaci premješteni su u zajedničku grobnicu koja se i danas nalazi između Crkve
sv. Antuna i Turbeta, dok su nadgrobne ploče starih grobnica poslane u Sarajevo, gdje
se i danas nalaze u Zemaljskom muzeju. Također, na istom mjestu pored džamije
pronađen je i najbogatiji nakit iz srednjeg vijeka koji se isto tako nalazi u Zemaljskom
muzeju u Sarajevu (Baltić, 2009, str. 152). Džamija ima izuzetnu sakralnu, historijsku i
kulturnu vrijednost ovog kraja i predstavlja najpoznatiju džamiju Bosanske krajine
(Baltić, 2009, str. 154). Nalazi se u samom centru grada, te predstavlja monumentalnu
građevinu čija je historija, te unutrašnji i vanjski izgled veoma zanimljiv za posjetitelje.
Slika 5: Džamija Fethija

Izvor: vlastiti izvor, 2021
Muzej Unsko-sanskog kantona
Muzej Unsko-sanskog kantona sa stalnom postavkom Prvog zasjedanja Antifašističkog
vijeća narodnog oslobođenja Jugoslavije (AVNOJ-a) nalazi se u istoj zgradi gdje je
zasjedanje prvobitno održano. Muzej je osnovan 1952. godine za vrijeme Jugoslavije, a
odluku
o
njegovom
osnivanju
donio
je
Centralni
odbor
Saveza
boraca
Narodnooslobodilačkog rata u okviru odluke o obilježavanju događaja od
općejugoslavenskog značaja. U muzeju se nalaze stalni eksponati, koji su vezani za
vrijeme prije i poslije zasjedanja (Marjanović i Došenović, 1984, str. 54-55). Također,
osim stalnih eksponata u muzeju se nalaze i zbirke pokretne baštine.
22

Zgrada Klostera
Zgrada Klostera (samostan i škola časnih sestara Klanjateljica Krvi Kristove) napravljena
je 1849. godine i nazvana je „kutovnica“ jer je sastavljena od dva dijela koji su
međusobno povezani. Ona predstavlja primjer arhitektonskog izraza iz perioda
austrougarske vladavine u BiH, što se može prepoznati u izgledu i dimenzijama. Zgrada
je imala iznimno bitan značaj u urbanom oblikovanju Bihaća. Izvorna svrha ovog objekta
je bila ta što je služila kao samostan i škola časnih sestara. Objekat je sastavljen od
sljedećih etaža: podrum, prizemlje, sprat i potkrovlje. U istočnom dijelu građevine
podrumske prostorije služe za potrebe Umjetničke škole, dok se u istom dijelu prizemlje
koristi kao poslovna prostorija optičarske radnje i banke. Ostale prostore prizemlja
koristi Zavod za zaštitu kulturnog naslijeđa Bihaća kao svoj kancelarijski prostor. U
cijelom središnjem dijelu, gdje se spajaju dva dijela nalazi se Galerija Muzeja Unsko-
sanskog kantona. U sjevernom dijelu prizemlje se koristi za knjižnicu časnih sestara, te
prostor HDZ stranke, dok ostali prostori pripadaju Muzeju AVNOJ-a. U prostorijama
potkrovlja nalazi se Umjetnička škola (Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika,
2003a).
Stari grad Sokolac
Stari grad Sokolac izgrađen je na lijevoj obali Une i istočnoj litici brda Debeljača, a udaljen
je od grada Bihaća tri kilometra (Marjanović i Došenović, 1984, str. 51). Tačno vrijeme
nastanka ovog grada nije poznato, iako se prema nekim istraživanjima spominje godine
1020.,1090., 1380. i 1395, međutim, ove godine ne mogu se uzeti kao pouzdane. Grad
nije osobito velik, ali je u poređenju sa svim ostalim srednjovjekovnim gradovima na
području današnjeg Bihaća najbolje očuvan. Ima duguljast i trokutast oblik i opasuju ga
velike i tvrde zidine sa dvije strane, a na trećoj strani idu samo do strmih stijena, što znači
da grad ima izrazito dobar strateški položaj i u prošlosti ga je bilo veoma teško osvojiti
(Midžić, 2011, str. 33). Grad je imao svog kaštelana i posadu. Bio je pod banskom
jurisdikcijom, te se posada sastojala od vojnika za čije su izdržavanje u 14. vijeku služili
posjedi Omršal i Brekovica, kao i veliki posjed u Bihaćkom polju. Na vrhu posade bio je
kaštelan, koji je imao sudske ovlasti nad podložnicama nastanjenim na posjedima
utvrde. Bez obzira što je Sokol (stari grad Sokolac) Sigismundu bio jedna od najvažnijih
tvrđava, u velikim ratovima na početku 15. stoljeća zbog nestašice novca zajedno sa
Bihaćem bio je založen Pavlu Čuporu 1410. godine, a zatim Nikoli i Stjepanu Frankopanu
1431. godine (Kadić, Mujadžić i Maslak, 2013, str. 121-122). Krajem 1490-tih godina grad
je prepušten banu Ivanišu Korvinu, a oko 1530-1590-tih godina vlasnici su mu bili Orlovići
i Kerečeni. Grad je imao vojnu posadu sa kojom je upravljao bihaćki kapetan kada je bio
u zakupu kralja Austrije Ferdinanda Habsburškog.
Osmanski vojnici su prvi put došli pod utvrđeni Sokolac 1537. godine, te su prodrli u
gradski odbor, ali visoku okruglu kulu još uvijek nisu uspjeli osvojiti. Cjelokupan grad
Sokolac je osvojen tek nakon Bihaća 1592., također pod komandom Hasan-paše
Predojevića. Iste godine u gradu je postavljena stalna vojna posada, a za njene potrebe
i potrebe islamiziranog stanovništva u tvrđavi je napravljena drvena džamija i mekteb.
Sa sigurnošću se zna da je Sokolac kroz cijelu osmansku vladavinu bio najutvrđeniji grad
Bihaćke kapetanije. Poznato je da je grad restauriran 1898. godine od strane okružnog
načelnika Bihaća Lothar Berksa, te je od tad bio otvoren za posjetioce, a jedno vrijeme
23

je na jednom spratu kule djelovao kafić (Baltić, 2009, str. 209). Na gornjem spratu kule
sa svake strane napravljene su puškarnice koje su imale oblik pravouganika ili prozora
prilagođenog za odbranu od neprijatelja. One su izgrađene po uzoru na ostale
srednjovjekovne gradove i utvrde. Bile su velike i kroz njih se također moglo bacati
kamenje, vrela voda, te ugrijana smola. Rubovi sokolačkih zidina bili su izgrađeni gustim
nizom kamenih štitova, jedan od drugog udaljenih oko 60 centimetara (Truhelka, 1904,
str. 30-31). Na samom vrhu tvrđave ističe se glavna utvrda sokolačkog grada: kula visoka
16, 5 metara. U kulu se ulazi kroz mala vrata u prostoriju okrugle konstrukcije, iz koje
stepenice sa lijeve strane vode na gornji, a sa desne na donji sprat. U istoj prostoriji
nalaze se dvije male sobice sa klupama pored dva prozora i nekoliko puškarnica.
Pretpostavlja se da je nekoliko udubljenja na zidovima unutar ove prostorije služilo za
drvene police u kojima su se ostavljali predmeti potrebni za svakodnevni život posade.
Stepenice koje idu prema dolje vode u jednu malu prostoriju koja je služila kao ostava
za oružje, po potrebi mogla je biti i tamnica. Druge stepenice vode ka gornjoj etaži koja
se ne razlikuje puno od prve prostorije, osim što su se u zidu nalazila dva tijesna trijema,
prema vanjskoj strani ograđena puškarnicama. U jednom od njih nalazile su se stepenice
koje su vodile na terasu kule i taj dio najvjerovatnije je bio centralno mjesto odbrane.
Terasa kule bila je opasana nizom kamenih štitova na kojima je bio oslonjen krov koji je
čitavu kulu štitio od padavina (Midžić, 2011, str. 36-37).
Stari grad Ostrovica
Srednjovjekovni grad Ostrovica smješten je na istoimenom brdu iznad Kulen-Vakufa,
odakle se pruža nevjerovatan pogled na okolicu. Vrijeme nastanka grada nije poznato,
kao ni to ko ga je zapravo sagradio. Poznato je da je Ostrovica bio malen gradić, kojeg su
u 18. vijeku Osmanlije znantno proširili i dali mu oblik kakav ima i danas. Grad je opasan
sa čvrstim bedemima visokih 10 metara. Glavna gradska kapija nalazi se na južnoj strani
bedema. U gradu su bile smještene četiri kule i dvije tabije, kao i džamija sultana Ahmeta
III. (Mahmutović, 2001, str. 262). Ostrovica je bila u posjedu feudalne porodice
Frankopan od 1403. do 1477. godine. Zatim ju je ugarsko-hrvatski kralj Matijaš Korvin
poklonio Juraju Mikuličiću u znak zahvalnosti za njegovo junaštvo i vjernu službu 1477.
godine. Juraj je 1494. godine Ostrovicu prodao Ivanu Kegleviću. 1523. godine osmanska
vojska pod komandom Gazi Husrev-bega zauzela je Ostrovicu. Tada je u njoj smještena i
stalna vojna posada. Ova posada je u 1541. godini brojala 50 konjanika i 120 pješaka, a
1577. godine 60 konjanika i 150 pješaka, a sa njom je rukovodio dizdar (Baltić, 2009, str.
197-198). Tijekom osmanske uprave napad na grad izvršio je bihaćki kapetan Mihajlo
Spalatin 1560. godine. On je skupa sa 200 Bišćana izvršio invaziju, zapalio grad i ubio
posadu, ali su Osmanlije na vrijeme uspjele ugasiti požar. Drugi napad izvršio je 1698.
godine pukovnik Posedarski, kada je austrijska vojska vršila opsadu Bihaća. Njegov
pokušaj tog pohoda nije donio rezultat, iz razloga što je kršćanska vojska doživjela poraz
kod Bihaća, pa se morao povući preko granice na mletačku teritoriju. Poslije Karlovačkog
mira 1699. godine, Ostrovica je bila sjedište kapetanije u čijem sastavu su bili i gradovi:
Džisri-Kebir (današnji Kulen-Vakuf), Havala, Orašac i palanke Donji Lapac i Čovka. Prvi
kapetan Ostrovice bio je Salih-aga Kulinović (Kulenović). Kasnije je postao paša, a jedno
vrijeme bio je bihaćki kapetan. Salih-agu naslijedio je njegov sin Mahmut-beg Kulenović.
U njegovo vrijeme, godine 1737. austrijska vojska izvršila je opsadu Ostrovice, međutim
pomoć koja je pristigla od strane vojske bosanskog vezira dovela je do strahovitog
24

poraza austrijske vojske. Osmanska posada nalazila se u Ostrovici sve do austrijske
okupacije 1878. godine (Mahmutović, 2001, str. 262-263).
Osmanska utvrda Havala
Stari grad Havala nalazi se na strmom brdu u blizini Kulen-Vakufa. Grad je sagrađen
između 1703. i 1730. godine u vrijeme vladavine sultana Ahmeta III. i za vrijeme
ostrovačkih kapetana Salih-paše i Mahmut-paše Kulenovića. Temelj mu je pravilan
četverougao. Dvije tabije (izbočene kamene utvrde gdje su smješteni topovi) ugrađene
su na uglovima gradskih bedema. Na jednom uglu postojala je džamija, ispod koje su se
nalazila ulazna vrata. Havala je imala stalnu posadu sve do tridesetih godina 19. stoljeća.
Godine 1833. u Havali nalazilo se sedam topova (Mahmutović, 2001, str. 258). Havala je
kroz historiju bila od velikog strateškog značaja jer se iz nje nadgledao most preko rijeke
Une i cijeli Kulen-Vakuf kao i putna komunikacija koja je povezivala Liku i Dalmaciju sa
ostalim destinacijama u regiji i šire. Na desnoj strani utvrde nalazi se muslimansko
groblje sa grobom Smail-bega Kulenovića, jednog od dizdara (zapovjednika) Havale.
Grobovi su građeni u obliku sarkofaga sa dva nadgrobna spomenika, te su kao i mnogi
drugi nadgrobni spomenici na ovom području, izgrađeni od kamena bihacita, jer je
veoma dugotrajan. Natpisi na nadgrobnim spomenicima, pisani na turskom i arapskom
jeziku vidljivi su još i danas (Kulen Vakuf, b. d.).
Stari grad Orašac
Kula je najstariji dio grada, ali nema pouzdanih podataka o periodu njene gradnje. Ipak
poznato je da ona pripada srednjem vijeku, a na njoj su primijetni tragovi kasnijeg
dograđivanja (Mahmutović, 2001, str. 259). Grad je bio proširen u doba vladavine
sultana Ahmeta I, a to je period od 1603. do 1617. godine. U gradu je izgrađena kamena
džamija 1609. godine. U Orašcu smještena je bila stalna vojna posada, kojom je
rukovodio dizdar. 1782. godine navodi se gradski dizdar Ahmed-aga, branitelj grada
Orašca. U Orašcu je početkom 1803. godine bio i dizdar Husein-aga Grozdanić. Nakon
njega to je bio njegov sin, dizdar i branitelj Orašca Grozdanić Derviš-aga. Smatra se da je
Derviš-aga bio posljednji dizdar Orašca oko 1847. godine. U gradu su bila smještena i tri
topa 1833. godine. Narodna predanja govore o tome kako je Orašac bio rodni kraj
Budaline Tale, narodnog junaka opjevanog u starim bošnjačkim narodnim pjesmama,
koji je poginuo 1637. godine (Baltić, 2009, str. 194-195).
Srednjovjekovni grad Rmanj
Grad je napravljen krajem 14. ili početkom 15. vijeka na ušću Unca u Unu. Od gradskim
zidova ostala je samo okrugla kula visoka oko 10 metara, kod koje su spratovi odvojeni
svodovima. Rmanj se prvi put u izvorima spominje 1431. godine kada ga je kralj
Sigismund založio Nikoli Frankopanu. Sredinom 15. stoljeća grad je bio u posjedu Juraja
Frankopana. Rmanj se u izvorima također spominje 1504. godine kao grad koji je trebalo
bolje utvrditi i popraviti. Osmanska vlast zauzela je grad 1524. godine. Za period rušenja
ovog grada nema pouzdanih podataka (Kadić et al, 2013, str. 118).
Manastir Rmanj
Manastir Rmanj se nalazi u Martin Brodu, na zračnoj udaljenosti od otprilike 43
kilometra jugoistočno od Bihaća. Nije poznat podatak o datumu izgradnje manastira,
međutim njegov postanak potiče navjerovatnije krajem 15. vijeka ili početkom 16.
25

vijeka. U starijim dokumentima ovaj manastir spominje se kao: Herman, Hermanya,
Chermlja, Szermil, Ajerman, Hrmanj. Manastir nije zadržao svoj prvobitni oblik iz razloga
što je nekoliko puta bio uništen: 1563. godine bio je zapaljen, zatim ponovo 1663.
godine, potom je izgorio u periodu rata od 1788. do 1791. godine između Austrije i
Turske, te je ostao napušten narednih 78 godina. U periodu od 1863. do 1865. manastir
je ponovo bio obnovljen po dozvoli narodnog zastupnika Gavra Vučkovića. Manastir je
nakon toga u periodu Drugog svjetskog rata 1944. godine srušen do temelja od strane
Nijemaca. Tom prilikom uništene su i dragocjene freske sa kojima je manastir bio
naslikan. Godine 1974. započeta je, a osamdesetih godina 20. vijeka završena obnova
Manastira Rmanj. Svi crkveni predmeti koji su se nalazili u manastiru prenešeni su nakon
1578. godine u manastir Marču. Do ovog kompleksa dolazi se za zapadne strane, te sa
ceste koja povezuje most preko Unca i Martin Brod. Sa istočne strane manastir je
ograđen zidanim šljakobetonskim blokovima visokim otprilike dva metra, a sa zapadne
strane ogradom od pletene metalne mreže i drvenog kolja (Komisija za očuvanje
nacionalnih spomenika, 2003b).
Zgrada Krajina puteva
Zgrada Krajina puteva, odnosno bivši građevinski ured u Bihaću, nalazi se u centru grada.
Napravljen je 1916. godine prema projektu austrijskog arhitekte Ludwiga Hubera.
Zgrada je bila projektirana u skladnom stilu ponovnog procvata renesanse
karakterističnom za habzburške građevine širom carstva. Glavna fasada zgrade posebno
je očuvana (Bihać-jedinstvena priroda-bogata historija, 2010, str. 10). Zgrada je
zanimljiva sa arhitektonske tačke gledišta, te se u njoj za vrijeme boravka Vrhovnog
štaba u Bihaću od 1942. godine do 1943. godine nalazila komanda područja.
3.4.2 Materijalna pokretna kulturna baština
Zbirka umjetničkih djela Jovana Bijelića
Zbirka umjetničkih djela akademskog slikara Jovana Bijelića u Muzeju Unsko-sanskog
kantona u Bihaću proglašena je nacionalnim spomenikom i zbirka čini osamnaest slika,
koje pripadaju pojedinim fazama umjetnikovog rada i stvaralaštva. Sljedeće slike Jovana
Bijelića nalaze se u Muzeju Unsko-sanskog kantona: Gruž (1914.), Bosanski pejzaž sa
rijekom (1929.), Dubrovnik (1932.), Selo u Bosni (1939.), Motiv iz Bosne (1939/40.), Dvije
jedrilice (1940.), Portret Tita (1953.), Motiv iz Venecije (1954.), Pred oluju (1956.), Bihać
(1960.), Improvizacija br. 5 (1960.), Tiškovac u Bosni (1960.), Kompozicija (1962.),
Mlinovi na Uni (1963.), Stari grad (1963.), Portret Vojina Basarića (druga polovina 20.
stoljeća), Portret Teodore Basarić (druga polovina 20. stoljeća), Portret muškarca s
brkovima (druga polovina 20. stoljeća) (Službeni glasnik BiH, broj 28/10).
Zbirka umjetničkih djela Dževada Hoze
Godine 2009. zbirka akademskog grafičara Dževada Hoze proglašena je nacionalnim
spomenikom. Nalazi se u Muzeju Unsko-sanskog kantona i zbirku čini trideset grafika.
Neke od njih su: Žena kentaur (1960.), Bosanski monument (1965.), Ćilim (1963.),
Srebrena gora (1965.), Zeleni kamen (1965.), Zlatni monumenti (1965.), Modrim
obilježen (1970.), Zlatna rozeta (1965.), Crveni turban (1964.), Simbolična pokrajna
(1964.), Odlikovanje (1968.), S trojnim znamenjem (1969.), Sedam bijelih nišana (1969.)
i druge (Službeni glasnik BiH, broj 28/10).
26

Zbirka umjetničkih djela Envera Krupića
Akademski slikar Enver Krupić je, pored toga što je grad Bihać zadužio osnivanjem
Umjetničke galerije, ostavio iza sebe nekoliko stotina umjetničkih slika u ulju, akvarelu i
crtežu. U zgradi Doma USAOJ-a u Bihaću, u prostoru koji je u potpunosti rekonstruiran i
preuređen za galerijske srvhe nekada se nalazila memorijalna zbirka, koja je svečano
otvorena 2006. godine kao sastavni dio Javne ustanove „Gradske galerije“ Bihać
(Gradska galerija Bihać, 2019).
Ploča desne bočne strane japodske kamene urne
Japodi su skup srodnih plemena bez državne strukture koji su, između ostalog,
naseljavali sjeverozapadnu BiH uz srednji tok rijeke Une. Pounjski Japodi izrađivali su
urne u kamenu, koje predstavljaju poseban fenomen u japodskoj kulturi. Urne su
izrađivali u obliku kocke, te su one sa vanjske strane bile ukrašene geometrijskim
ornamentalnim dekoracijama i prikazima obično ljudi, predmeta ili životinja. Likovni
izraz na Japodskim urnama je više kultnog i religijskog nego umjetničkog karaktera
(Gradska galerija Bihać, 2018). Dio japodske kamene urne sa graviranim crtežima
konjanika, ptice i čudovišta pronađen je u mjestu Golubić kod Bihaća 1960. godine. Ploča
je proglašena nacionalnim spomenikom i predstavlja vlasništvo Muzeja Unsko-sanskog
kanton (Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika, 2003c).
Ulomak kamene japodske urne sa predstavom japodskih konjanika
Ulomak je napravljen od lokalnog kamena bihacita, a pronađen je 1954. godine u mjestu
Malo Založje kod Bihaća u grobu uz sjeverni zid crkve. Ukrašena je gornja površina i
bočna strana sa urezanim prikazom japodskih konjanika i vjerovatno se radi o
nadgrobnom spomeniku nekog japodskog princepsa. Ulomak spada u red jedinstvenih
japodskih spomenika iz rimskog doba, datira iz perioda prvog i drugog stoljeća naše ere,
a predstavlja vlasništvo Muzeja Unsko-sanskog kantona (Komisija za očuvanje
nacionalnih spomenika, 2003d).
Zbirke Muzeja Unsko-sanskog kantona
U muzeju se nalaze zbirke (Marjanović i Došenović, 1984, str. 54-55):
• Zbirka stalnih eksponata, vezanih za vrijeme prije i poslije Prvog zasjedanja
AVNOJ-a,
• Zbirka arhivalija
• Zbirka umjetnina
• Zbirka trodimenzionalnih predmeta
• Zbirka stručne biblioteke
• Fotografska zbirka i zbirka audio-video materijala
• Zbirka savremene provenijencije
3.4.3 Nematerijalna kulturna baština
Sevdah
Sevdah je veoma bitan dio nematerijalne kulturne baštine, kako za cijelu BiH, tako i za
područje Bihaća. Riječ sevdah u turskom jeziku označava ljubavnu čežnju i ljubavni
zanos, a ishodište joj se nalazi u arapskom izrazu sawda-crna žuč. Sevdah ili kako je još
27

nazvan sevdalinka, predstavlja bosansku lirsku, ljubavnu, narodnu pjesmu. Ipak
sevdalinka nije samo pjesma, počesto je jedan pravi mali poetski roman ili drama.
Sevdalinka je pjesma urbanog bosanskog prostora, vremenom je prodirala i u ruralna
područja, ali je ipak najdublje korijenje pustila u gradovima, dakle tamo gdje je i nastala.
(Gunić, 1997, str. 8). Sevdalinka se prvi put pojavljuje tokom osmanske vladivine na ovim
prostorima. Uopćeno govoreći, sevdalinka je bosanska ljubavna pjesma, a u muzičkom
smislu karakteriše je umjereni tempo i bogata harmonija, koja slušaocu ulijeva
melanholičan osjećaj. Sevdalinku obično izvodi jedan muški ili ženski vokal uz pratnju
orkestra koje čine harmonika, violina, gitare, flauta ili klarinet, te kontrabas. Upotreba
tradicionalnog narodnog muzičkog instrumenta-saz, također je prilično česta
(Association for Cultural Tourism, 2006). Sevdalinka je u mnogim primjerima opjevala
stvarne ljubavne događaje koje su se odigrale u sarajevskim, banjalučkim, mostarskim,
bihaćkim i drugim gradskim sredinama (Maglajlić, 2011, str. 152).
Starokrajiške pjesme
Osim sevdalinke za područje Bihaća karakterične su i starokrajiške pjesme. To su epsko-
junačke pjesme, koje se izvode uz pratnju tambure ili ručno izrađenog žičanog
instrumenta, zvanog šargija. Ove pjesme obično su se izvodile prilikom kućnih druženja.
Postoje i verzije ovih pjesama bez muzičke pratnje. Ovaj tip pjesama najčešće je pisan i
izvođen u desetercu ili osmercu. Muzički stručnjaci obično ih dijele u deset grupa:
ljubavne, pjesme rastanka, vojničke, težačke, pobožne, inatske, žalopojke, svadbene,
bećarske i zavičajne (Muharemović, 1997, str. 131-143).
Žegaransko kolo, narodna igra
Naselje Žegar u Bihaću je i pored ubrzanog razvoja uspjelo sačuvati svoju lokalnu
tradiciju. Iz bogatog kulturnog naslijeđa izdvaja se narodna igra Žegaransko kolo, koje se
uspjelo očuvati i oduprijeti uticaju savremenih plesova iz drugih krajeva i naroda.
Žegaransko kolo igra se uz pjesmu i svirku na maloj tamburici. Pripada tipu otvorenog
kola i kretanje (koje diktira prvi igrač u poretku) je zmijoliko. Prvi igrač se podboči, dok
igrači iza njega stave svoj lijevi dlan sa ispruženom rukom na desno rame igrača ispred
sebe, dok se desnom rukom podboče. Tekst pjesme u Žegaranskom kolu najčešće govori
o ljepoti naselja i ponosu lokalnog stanovništva na svoje naselje (Marjanović i Došenović,
1984, str. 94-95).
Narodni vez i rukotvorine
U Bihaću i oko njega se sve do danas očuvalo i znanje tkanja veza za muške i ženske
narodne nošnje, te šivenje, pletenje i heklanje narodnih nošnji. Osim narodnih nošnji,
izrađuju se i prekrivači, jastučići, stolnjaci, ukrasni peškiri i prekrivača. U tekstilnom
rukotvorstvu dominira tkanje pamuka, lana i konoplje. Ukras na tkaninama izveden je u
samom tkanju (Mileusnić, 1995, str. 18). Posebnu vrijednost domaće tkalačke
proizvodnje predstavljaju i bihaćki ćilimi sa karakterističnim ornamentalnim motivima i
bojom koja plijeni pažnju. Ukrasi koji se nalaze na ćilimima osobito su interesantan
materijal za proučavanje. Ranija primitivna izrada ćilima (prije turskih osvajanja) ostala
je u ustaljenim tradicionalnim oblicima, osim boje i ukrasa, koji su doživljavali
transformaciju. Jedno vrijeme ovi bihaćki ćilimi nalazili su se u izložbenoj sali Muzeja
Prvog zasjedanja AVNOJ-a, gdje je čak njih osam bilo originalno, jer su se zapravo nalazili
tu 1949. godine, kada je zasjedanje i održano (Marjanović i Došenović, 1984, str. 96-98).
28

Badnjak, vjerski praznik
Badnji dan ispunjen je nizom tradicionalnih običaja. Na taj dan u kućama se pravi malo
bolja hrana. Obično se priprema „pečenica“, koja se na Badnju večer peče na ražnju. Na
Badnjak se također u velikom loncu pripremi pšenica sa kokošijim mesom, koje se kada
se potpuno skuha, razdrobi miješalicom, a kosti se izvade. Nakon toga izvadi se koliko je
potrebno, ugrije i začini, te se jede za ručak na Božić. Takvo pripremljeno jelo naziva se
„kešket“. Na Badnjak ispeče se i takozvani „litnjak“, okrugli kruh napravljen od pšeničnog
brašna, ukrašen raznoraznim figurama od tijesta: mjesec, zvijezde, srpovi, grana i slično.
Na Badnjak, međutim, posti se, te se ne jede ništa osim kruha. U zdjelu se stavljaju žita:
pšenica, zob, ječam, kukuruz, grah i proso. U zdjelu se isto tako zabode svijeća sa tri
grane, nazvane „trojstvo“. Kada je svijeća donekle gorila zabode se u žito, te kojeg će se
zrnja više zabosti, njega će biti više sljedeće godine (Dujmović, 1999, str. 214-215).
Bajram, vjerski praznik
Za Bajram se također vežu razni tradicionalni običaji, koji se upražnjavaju na ovom
području. Nekoliko dana prije ovog praznika detaljno se očiste kuće ili stanovi, dvorišta
i ulice. Simbol ovog praznika su čista i mirisna odjeća, kuće i ulice. Za Bajram se oblači
lijepa odjeća, a rano ujutro, nakon pijenja kahve uz kolače, običaj je da muškarci odlaze
u džamiju klanjati bajram-namaz. Prvog dana Bajrama običaj je da djeca posjećuju svoje
roditelje. Za Bajram se daju pokloni takozvani „bajramluci“ roditeljima, porodici, a
najviše djeci, kojima se poklanjaju slatkiši ili novac. Za bajramski ručak jede se omiljena
hrana porodice, s obzirom da uža porodica na taj dan zajedno jede u kući roditelja.
Drugim danima posjećuju se ostali članovi porodice, komšije i prijatelji uz konzumiranje
kolača (posebno slatke pite sa orasima: baklave) i kahve, kako bi se učvrstile porodične
i komšijske veze, te podijelila radost zbog nastupanja ovog blagdana (Preporod novine,
b. d.).
Bihaćki somun
Somuni ili lepinje (grčki:samuni) koriste se u tradicionalnoj bosanskoj kuhinji i
predstavljaju okrugli kruh „spužvastog“ sastava. Bihaćki somun je vrsta lepinje pečene u
tepsiji, koja se pravi od pšeničnog brašna, vode, ulja, kvasca i soli. Kada se tijesto izmiješa
ostavi se oko pola sata, zatim se premijesi i ostavi se u tepsiji sa uljem još deset minuta,
a onda se peče pola sata. Somuni se u Bihaću tradicionalno poslužuju za vrijeme vjerskog
praznika Ramazana (Lakišić, 1999, str. 415-416).
Bihaćki japrak
Ovo tradicionalno jelo pravi se sa lozovim listovima, u koje se stavlja smjesa od
mljevenog junećeg i janjećeg mesa, rižom, crvenim lukom, te začinima (so, biber,
peršun). Ova smjesa se dinsta deset minuta, a zatim se umota u svaki list pojedinačno u
obliku piramide. Zatim se stavi u dublju šerpu sa vodom, te se kuha dvadeset minuta.
Nakon što se skuha zalije se uzavrelim maslacem i nacijedi se limun. Jelo se servira toplo
(Lakišić, 1999, str. 269).
Bihaćka gurabija
Gurabije (arapski) označavaju tvrdi okrugli kolač napravljen od brašna, jaja, šećera i
maslaca. Bihaćkoj gurabiji se pored spomenutih sastojaka dodaje još vrhnje i soda
bikarbona. Svi sastojci osim brašna se umute, zatim se mješajući postepeno dodaje
29

brašno, sve dok se smjesa ne sjedini. Gurabije se oblikuju, zatim se peku pola sata, a
serviraju se hladne (Lakišić, 1999, str. 210-212).
Krajiška maslenica
Još jedno jelo koje je karakteristično za ovaj kraj je maslenica, a pravi se od finog
pšeničnog brašna, maslaca i mladog sira. Napravljeno deblje tijesto se položi na
zamašćenu tepsiju, začini se uzavrelim maslacem, složi se još tijesta koje se začini i pospe
izdrobljenim sirom, te se složi još tijesta koje se ponovo začini, a maslenica se začini i na
vrhu, zatim se peče oko pola sata (Lakišić, 1999, str. 420).
Pripremanje i serviranje kahve
Porijeklo riječi kahva dolazi iz arapskog jezika. U bihaćkom kraju ovo piće je najomiljenije
kod lokalnog stanovništva, a njegova priprema i serviranje je običaj koji se prenosi iz
generacije u generaciju. Najprije se potrebna količina samljevene kahve stavlja u
metalnu džezvu. Na to se sipa prokuhana voda do pola. Zatim se džezva stavlja na vruću
ploču, dok ne počne da vrije. Nakon toga se sipa preostala voda do vrha džezve. Također,
bitan je i oblik džezve u kojoj se sprema kahva, dno mora biti dosta šire, a vrh uži, kako
bi talog ostao na dnu prilikom sipanja kahve u šalice. Dobro napravljena kahva
prepoznaje se po mjehurastoj pjeni na vrhu. Tradicionalno kahva se nikad ne servira
sama, već prije nje servira se sok ili slatki lokum (Lakišić, 1999, str. 371).
3.5 Turizam u općini Bihać
Turističku ponudu općine Bihać čine prirodne ljepote rijeke Une, sportsko-rekreativne
aktivnosti, bogata kulturna baština i kulturno-zabavne manifestacije. Najljepši prizori
rijeke Une nalaze se u Martin Brodu, područje koje je u samoj zoni Nacionalnog parka
Una i gdje se nalazi nekoliko slapova i vodopada. Zatim, u Ripču, koji je udaljen otprilike
10 kilometara od grada i tu sedrena barijera stvara Ripački slap, a uzvodno su slap Bukva,
Dvoslap i Troslap (Rošić, 2013, str. 21). Isto tako predivan unski ambijent nalazi se u
Štrbačkom buku, koji je udaljen otprilike 40-tak kilometara od grada i najviši je vodopad
na čitavom toku rijeke Une, a njegova visina iznosi 24 metra. Što se tiče sportsko-
rekreativnih aktivnosti, na ovom području dominira rafting, kajakaštvo i kanuing na rijeci
Uni. Zbog jakog izvora vodostaj Une pogodan je za rafting tokom većeg dijela godine, te
brzaci predstavljaju pravo blago za ljubitelje ovog sporta. Rijeka Una nudi još mogućnost
ronjenja u divljoj rijeci, prepuno uzbuđenja i borbe s riječnim strujama, te spiljskog
ronjenja. Pored toga, Una je iznimno bogata ribom, te je zbog toga veoma pogodna za
ribolov, a mogu se uloviti potočna pastrva, lipen, klen (Una-Spring of Life, 2013a).
Planine Plješevica i Grmeč također privlače posjetitelje, te su na njima planinarske i
biciklističke staze uređene (Bihać-jedinstvena priroda-bogata historija, 2010, str. 18).
Ove planine su također bogate visokom divljači i izuzetno su pogodne za lov.
Jedriličarstvo je također poznata aktivnost na ovim prostorima, te na aerodromu „Bihać-
Golubić“ može se iznajmiti letačka oprema i sredstva, kao i usluge obuke, koju pruža
osposobljen nastavni kadar (Bihać-jedinstvena priroda-bogata historija, 2010, str. 18).
Kulturna baština predstavlja jednu od važnijih faktora koji utječu na razvoj turizma. Bihać
obiluje bogatom kulturnom baštinom, koja je naročito zanimljiva zbog njegove burne
historije. Ipak, kulturna baština sama za sebe ne može biti nositelj turizma nekog
30

područja. S obzirom na to da općina Bihać ima brojne izvore različitih kategorija, postoji
potencijal grada u kombiniranju sadržaja u kulturne, geografske, ali i tematske ture
(Općina Bihać, 2014). U općini Bihać svake godine, posebno u ljetnom periodu,
organiziraju se različite vrste manifestacija. Njih je mnogo, a jedna od najpoznatijih je
svakako „Bihaćko ljeto“, koja se tradicionalno održava u mjesecu junu i julu od 1999.
godine. Najbitniji dio ove manifestacije su kazališne predstave, uključujući one
namijenjene najmlađoj publici. Uz predstave moguće je posjetiti i izložbe, koncerte
raznih izvođača, predstavljanje dokumentarnih filmova, te književnih djela.
Nezaobilazna
je
Una-regata,
međunarodna
tradicionalna
sportsko-kulturna
manifestacija, u trajanju od četiri dana. Manifestacija se održava od davne 1964. godine,
a uz rafting obogaćuju je skokovi s Gradskog mosta, te ostali kulturno-rekreacijski
sadržaji (Una-Spring of Life, 2013b). Sevdah fest, koji se organizuje u julu, festival je koji
baštini tradicionalnu bosansku muzičku formu-sevdah. Bitno je spomenuti i filmski
festival „Avant and Una“, festival takmičarskog karaktera, usmjeren ka svim socijalnim
kategorijama i tematski podijeljen na dugometražne i kratke igrane, dokumentarne,
historijske, retro, studentske filmove i dječije programe (Avant&Una, 2019). Ostali, ali
ne manje bitni događaji u gradu su: Jesen na Gelenderima, Ulicom Bišća, Trahanijada,
Motorijada, Konjičke trke, Imperium festival, Biciklijade, Bihać urliče, Winter Park,
Rotary kanjon i Rotary voz.
3.6 SWOT analiza
SWOT analiza je alat koji se koristi za strateško planiranje i strateško upravljanje u
organizacijama. SWOT analiza je proces koji uključuje četiri područja u dvjema
dimenzijama. Obuhvaća četiri komponente: „prednosti“, „slabosti“, „prilike“ i
„prijetnje“ (engleski: „strengths, „weaknesses“, „opportunities“ i „threats“). Snage i
slabosti su unutarnji faktori i atributi organizacije, a prilike i prijetnje su vanjski faktori i
atributi okoline (Gürel i Tat, 2017, str. 995). U sljedećoj tabeli napravljena je SWOT
analiza, to jest opisane su prednosti, slabosti, prilike i prijetnje turizma u općini Bihać.
Tabela 2: SWOT analiza turizma u općini Bihać
Prednosti
Slabosti
- Blizina većih gradova (Zagreb, Rijeka,
Split)
-
Dobra
željeznička
i
prometna
povezanost sa zemljom i inostranstvom
- Prirodne vrijednosti (rijeka Una, šumski
izvori, termomineralna voda) i visok
kvalitet zdravog života
- Pristutvo atraktivne multi-kulturalne
baštine
- Nedovoljno ulaganje u postojeću
infrastrukturu
- Slab marketing i promocija turizma
- Nedovoljno održavanje i ulaganje u
pojedine objekte kulturne baštine
- Nedostatak stručnog kadra u turizmu
-
Nizak
nivo
komunikacije
između
lokalnog stanovništva i turista
31

- Pojačan kulturno-zabavni program u
ljetnom periodu

Prilike
Prijetnje
- Veće izdvajanje za unapređenje turizma
iz budžeta općine Bihać
- Finansiranje iz inostranih fondova
- Izrada novih projekata u cilju poboljšanja
turističke ponude
- Privlačenje turista iz arapskih zemalja
- Nedostatak političke volje za ulaganje u
turistički sektor regije
- Blizina razvijenijih turističkih destinacija
(Plitvička jezera, Jadransko more)
- Migrantska kriza
- Loša epidemiološka situacija (COVID-19)
i globalna ekonomska kriza

Prednosti

U ovom radu već smo spominjali prednosti dobrog geografskog položaja i blizine velikih
gradova koje povoljno djeluju na sve grane privrede bihaćkog kraja, na promet robe, a
posebno se osjete na grani turizma. Dobra povezanost sa tim gradovima (Zagreb, Rijeka,
Split) povoljno djeluje na dolazak turista, bilo onih koji na području Bihaća borave duže
vrijeme ili onih koji su tu samo u prolazu. To se posebno odnosi na cestovni saobraćaj,
pošto se željeznica u poslijeratnim godinama više preorijentirala na prijevoz robe.
Prirodne vrijednosti općine Bihać su svakako neupitna prednost. Te vrijednosti su rijeka
Una, koja je najpoznatija turistička atrakcija ovog kraja, kao i manje poznate termalne
vode u Gati nedaleko od grada Bihaća, koje su izuzetno ljekovite i djelotvorne u liječenju
raznih bolesti. Zatim bitna vrijednost su spomenuti šumski izvori koji povećavaju kvalitet
zdravog života u ovom kraju. Još jedna stavka koju smo uvrstili u snage SWOT analize je
bogata multi-kulturalna baština. Upravo kroz ovo područje prolazili su razni narodi i
kulture i svaki od njih su ostavili svoj trag. Na kraju, još jednu prednost ne možemo
zaobići, a to je kulturno-zabavni program koji je izuzetno bogat u ljetnim mjesecima.
Slabosti
Kad su slabosti u pitanju, sigurno da je jedna od najvećih slabo investiranje u postojeću
infrastrukturu. Pri tom se najviše misli na uređenje prometnica koje vode do određenih
turističkih atrakcija (na primjer dio starog puta koji vodi do atraktivnog Štrbačkog buka
tek je uređen ove godine). Još jedna slabost je nedovoljnan marketing i promocija
turizma. Nedostatak novčanih sredstava najveći je problem kad je u pitanju održavanje
postojeće kulturne baštine. Rezultat toga je propadanje kulturnih spomenika, zgrada,
starih gradova, crkava i džamija. U samoj oblasti turizma vidljiv je nedostatak
obrazovanih kadrova na svim pozicijama u turističkom sektoru, a jedan od razloga je taj
što na Univerzitetu u Bihaću ne postoji smjer za turizam. I na kraju da spomenemo i to
da lokalno stanovništvo, pogotovo oni starije dobi, imaju problem sa komunikacijom kad
su u pitanju turisti, koji dolaze iz raznih zemalja i ne poznaju naš jezik, tako da često
dolazi do nesporazuma i jednostavno čitav proces sporazumijevanja predugo traje. Za
32

turiste motivisane baštinom i za one koji traže autentična iskustva, te osobni kontakt sa
lokalnim stanovništvom i njihovom kulturom to može stvoriti sveopće nezadovoljstvo i
neugodno iskustvo.
Prilike
S obzirom da je turizam jedna od vodećih grana privrede općine Bihać, smatramo da je
neophodno povećati budžet općine namijenjen za ovu djelatnost iz jednostavnog
razloga što se takva ulaganja dugoročno isplate. Također sa tim sredstvima moglo bi se
maksimalno pomoći privatnom sektoru, koji čini značajan dio cjelokupne dobiti. Strani
investitori su već u nekoliko navrata pokazali zainteresiranost za ulaganje u ovu regiju,
te bi i to trebalo maksimalno iskoristiti preko političkih veza. Tome bi značajno pomogla
izrada novih projekata koje fondovi Europske unije žele finansirati. U posljednjih
nekoliko godina primijetan je također porast turista iz arapskih zemalja koji se duže
zadržavaju u Bihaću, te je to jedna od prilika i trebalo bi optimalno poraditi na
marketingu da se taj trend održi.
Prijetnje
Bez obzira na sve navedeno, uvijek postoji realna prijetnja nedostatka političke volje za
ulaganje u turistički sektor ove regije. Sredstva za ulaganje turizma pretežno su
preusmjerena na središnji i južni dio države (Sarajevo, Mostar, Neum), dok je ovo
područje u tom smislu uglavnom zapostavljeno. Također blizina drugih atraktivnih
destinacija, kao što su Plitvička jezera i Jadransko more, može utjecati na odliv turista sa
ovog područja. Osim toga, Bihać je već nekoliko godina suočen sa migrantskom krizom,
koja se evidentno odražava na gubitak interesa turista za ovo područje iz godine u
godinu. Samim tim i ulaganja u turizam su sve manja. Za kraj ove analize spomenut ćemo
trenutnu situaciju pandemije COVID-19, koja je u čitavom svijetu prouzrokovala kolaps
u svim segmentima ljudskog življenja, pa tako i turizma. Posljedično su dešavanja koja
su povezana sa pandemijom prouzrokovala svjetsku ekonomsku krizu, koja direktno
utiče na kupovnu moć stanovništva na globanom nivou, a samim tim turistička putovanja
su sve rjeđa.

33

4 EMPIRIJSKI DIO
Empirijski dio rada vrlo je važan jer se veže na prikupljanje primarnih podataka.
Istraživanje ovog rada usmjerili smo na dobijanje stavova i mišljenja više turističkih
aktera odnosno interesnih strana u turizmu o ulozi baštine u turističkoj ponudi općine
Bihać. Istraživanje smo također usredotočili na izučavanje predstavljanja baštine u
turističko-promotivnim gradivima i odgovarajućim web stranicama. Istraživanje je uz to
provedeno na terenu, gdje smo ispitali označavanje baštine. Na kraju smo predstavili i
analizirali rezultate istraživanja.
4.1 Metodologija i postupak istraživanja
Prvi dio istraživanja, kao što smo već spomenuli, odnosio se na izvođenje
polustrukturiranih intervjua sa turističkim akterima (javnog, privatnog sektora i sektora
nevladinih organizacija) na području općine Bihać. Polustrukturirani intervju je
fleksibilan u smislu da se ne koriste strogo formulirana pitanja koja se tijekom svakog
intervjua postavljaju istim riječima. U ovoj vrsti intervjua pitanja se također pripremaju
unaprijed, međutim u formi tema za razgovor. Polustrukturirani intervju je prikladna
tehnika za istraživanje mišljenja i stavova ispitanika o složenim i osjetljivim pitanjima, jer
omogućuje preciznije i dublje istraživanje. Uspjeh polustrukturiranog intervjua ovisi o
vještinama intervjuera, jer razgovor treba individualizirati, odnosno prilagoditi svakom
pojedinom ispitaniku (Žentil Barić, 2016, str. 29 i 30). U istraživanje smo uključili osam
sudionika. Prvobitno smo zamislili izvođenje deset intervjua, međutim nismo dobili
odgovor na sve molbe za sudjelovanje, a također su navedeni Regionalni muzej Pounja i
Muzej Prvog zasjedanja AVNOJ-a u međuvremenu ujedinjeni i pretvoreni u Muzej
Unsko-sanskog kantona. Sudionike smo prethodno kontaktirali putem e-pošte ili
telefona. Svakom od njih smo postavili pitanja koja su se međusobno malo razlikovala,
jer su bila prilagođena funkciji koju svaki sudionik obavlja. Intervjui su trajali u razdoblju
od 19. 6. 2021 do 6. 7. 2021, a odvijali su se u poslovnim prostorijama odgovarajućih
turističkih aktera. Dužina svakog intervjua otprilike iznosila je trideset minuta. Sudionici
sa kojima je intervju obavljen su:
• Alen Zulić, općinski vijećnik Bihać
• Amarildo Mulić, direktor Javnog preduzeća Nacionalni park Una
• Dino Dupanović, voditelj historijskog odijeljenja u Javnoj ustanovi Muzej Unsko-
sanskog kantona
• Erna Begatović, direktor Kulturnog centra Bihać
• Amir Kadić, direktor Javne ustanove Zavod za zaštitu kulturnog naslijeđa Bihać
• Almir Kurtović, predsjednik udruženja Naša Krajina-naša baština
• Muhamed Selmanović, predsjednik Kulturno-umjetničkog društva Krajina
• Dilvad Felić, organizator Sevdah festivala

Svi intervjui su uz dopuštenje sudionika snimljeni preko zvučnog zapisa, a kasnije smo
34

odgovore pismeno zabilježili. Na kraju obavljanja svih intervjua još jednom smo ih
pažljivo pročitali i dobijene odgovore smo analizirali putem metode analize sadržaja.
Analiza sadržaja istraživačka je metoda koja omogućuje donošenje valjanih zaključaka iz
verbalnih, vizualnih ili pisanih podataka kako bi se opisali i kvantificirali određeni
fenomeni (Downe‐Wamboldt, 1992, str. 314). Ovu metodu koristili smo također za drugi
i treći dio istraživanja.
Drugi dio istraživanja odnosio se na izučavanje turističkog promotivnog materijala koji
se veže za područje općine Bihać. U periodu od 8. 7. 2021 do 19. 7. 2021 istražili smo
sljedeće promotivne materijale: turističke brošure, plakate, turističke publikacije i
internet stranice, te smo utvrdili koja vrsta baštine se pojavljuje u svakom od navedenih
promotivnih materijala, u kojoj mjeri i na taj način smo došli do konkretnih zaključaka.
Do turističkog gradiva došli smo posjetom Turističkoj zajednici grada Bihaća,
udruženjima koja se bave zaštitom baštine i samim turističkim lokacijama, gdje je ovakva
vrsta promotivnog materijala dostupna. Za internet stranice odabrali smo one
najeminentnije, a u sklopu istraživanja istih uključili smo i istraživanje društvenih mreža,
te određenih video uredaka.
U trećem dijelu istraživanja smo u periodu od 12. 7. 2021 do 20. 7. 2021 posjetili sve
bitnije lokacije prirodne i kulturne baštine. Terenskim istraživanjem, na licu mjesta,
utvrdili smo činjenično stanje označavanja objekata kulturno-historijskih spomenika i
prirodne baštine. Pri tom smo pojedinačno analizirali svaki element baštine, te odredili
parametre kvalitete tih oznaka. Dakle, ocijenili smo baštinu sa kategorijama:
A. Dobro označeno
B. Slabo označeno
C. Bez oznake
4.2 Analiza rezultata
4.2.1 Analiza intervjua
Analiza intervjua sa općinskim vijećnikom Bihaća Alenom Zulićem
Prema riječima gospodina Alena Zulića došlo je do značajnog pomaka u vođenju
cjelokupne turističke ponude u posljednje dvije godine, nakon osnivanja turističke
zajednice grada Bihaća. Prethodnih godina ista nije postojala, već je sve bilo prebačeno
na nivo Kantonalne turističke zajednice. Odmah po osnivanju turističke zajednice grada
došlo je i do realizacije velikog broja projekata od kojih je većina njih vezana upravo za
baštinu područja. Svakako, prema njegovim riječima, najrazvijeniji oblik turizma oslanja
se na prirodnu baštinu i rijeku Unu. Od najdugovječnije tradicionalne manifestacije „Una
regate“ razvio se i avanturistički turizam, gdje ljeti postoji svakodnevna ponuda raftinga
na raznim dijelovima Une. Shodno tome značaj koji se pridaje prirodnoj baštini je velik.
Zulić ističe da je hiljadugodišnja historija života na ovim prostorima upravo ono s čime
se općina Bihać može pohvaliti. Svjedoci te bogate historije su veliki broj nepokretne
baštine i starih gradova koji u ranijem periodu nisu bili iskorišteni. U posljednje vrijeme
35

na tom planu se nešto radi, konkretno na primjer 2021. godine do starog grada Sokolac
dovedena je struja i asfaltiran je pristupni put do starog grada. Po njemu, kako prirodna,
tako i kulturna baština je neodvojiva od turističke ponude i bitna je onoliko koliko je
vrijedna. Sve do kraja devedesetih godina prirodno i kulturno bogatstvo Bihaća bilo je
netaknuto, međutim upravo zbog pritiska turista i potražnje ono se počelo mijenjati.
Svjedoci smo pretjerane gradnje na obalama rijeke Une, koja negativno utiče na prirodni
okoliš. Za kulturno-historijsku baštinu Zulić govori: „To je naprosto jedan neobrušeni
dijamant, pa čak i obrušeni samo ga treba staviti u izlog i pokazati ga svima onima koji
za takvo nešto nisu čuli, a kada dođu siguran sam da će doći opet i da će ta informacija
biti široko rasprostranjena, te da će u narednom periodu samo više i više pozivati i učiniti
nas bogatijim, ne samo u ekonomskom, već i duhovnom smislu, jer poznato je da ljudi
koji nemaju svoju historiju i nisu je svjesni, teško mogu imati svoju budućnost“. Zulić
ističe da je avanturistički dio turističke ponude još uvijek najzanimljiviji i
najrasprostranjeniji, a u posljednje vrijeme u turističku promociju uključuju se i stari
gradovi. Oni se prema Zuliću sve više koriste kao lokacije za izvođenje festivala pozorišne
umjetnosti, a vrlo često se na tim lokacijama dešavaju i muzički događaji. Ostala
nepokretna baština, a ponajviše muzeji nisu iskorišteni u punom kapacitetu. Za to je
potrebno dodatno educirati i obučiti kadrove koji su zaduženi za pružanje pravilnih
historijskih informacija turistima. Isto tako naučna istraživanja, sojenice, dokazi i
artefakti o postojanju naroda koji je živio na ovim prostorima-Japoda, potpuno su
zapostavljena u smislu turističke promocije. Kada je u pitanju bolja integracija kulturne i
prirodne baštine u cjelokupnu turističku ponudu grada Bihaća, Zulić pretendira stare
gradove kao lokacije za održavanje filmskih festivala, s tim da treba urediti zakonsku
regulativu za korištenje istih.
Analiza intervjua sa direktorom nacionalnog parka Una Amarildom Mulićem
Gospodin Mulić govori da je osnova svake turističke ponude upravo prirodna i kulturna
baština, stoga joj pridaje veliki značaj. Kada je u pitanju Nacionalni park Una, prioritetno
je očuvati prirodnu crtu parka, te sve kulturne i historijske znamenitosti koje se nalaze u
njemu. Rezultat zaštite prirodne i kulturne baštine je povećan broj dolazaka turista u
Bihać. Nacionalni park Una je najviše uključen i promoviran u turističkoj ponudi općine
Bihać, te je on ,zapravo, generator razvoja cjelokupne turističke ponude na ovom
prostoru. To se jasno može vidjeti kroz procentualni rast broja posjetitelja u
nacionalnom parku iz godine u godinu. Čak i u 2020. godini ostvaren je solidan rezultat
broja posjetitelja u odnosu na cjelokupni turistički sektor BiH. Uspostavom javnog
preduzeća 2011. godine, Nacionalni park Una postao je zakonski upravitelj nad
zaštićenim područjem. Uporedo sa razvijanjem Nacionalnog parka došlo je i do
poboljšanja ekonomske situacije svih područja koja se nalaze u Nacionalnom parku.
Nacionalni park sa svojim zaposlenicima i zakonskim odredbama optimalno radi na
očuvanju prirodne i kulturne baštine i sprečava štetu koja može nastati prirodnim ili
ljudskim uticajem. Kako kaže Mulić, u posljednje vrijeme evidentne su određene
nedozvoljene radnje na području parka poput krivolova i nedozvoljene gradnje, koje se
prijavljuju adekvatnim inspekcijskim i policijskim organima. Kada je u pitanju promocija,
gospodin Mulić kaže: „Dakle, mi i pored uređenja, očuvanja prostora posebnih
vrijednosti, naročito prirodnih, gdje je poseban interes posjeti Štrbačkom buku, Martin
36

Brodu i Kulen-Vakufu, koji izrasta u jednu posjetilačku zonu u kojoj je u privatnoj režiji
izgrađeno dosta smještajnih kapaciteta poput apartmana i apartmanskih naselja, radimo
na stvaranju ambijenta za primjenu određenih selektivnih oblika turizma u sinergiji sa
ribolovnim udruženjima, rafting agencijama i slično. Mi u suradnji s njima promovišemo
određene specifične turističke ponude na području parka generalno prema našem
programu rada i planu upravljanja i u skladu sa našim kapacitetima, kako financijskim,
tako i na bazi analiza tržišta određujemo prema kom tržištu ćemo usmjeriti posebnu
promociju, da li nastupom na sajamskim ili drugim manifestacijama. Nastupali smo u
vremenu pandemije u Bosni i Hercegovini, Hrvatskoj, Srbiji, kada su u pitanju sajmovi.
Radili smo i posebne promotivne aktivnosti u ovim zemljama i većim gradovima, ali bili
smo i na određenim turističkim sajmovima i nekim drugim skupovima, međunarodnim
konferencijama u drugim zemljama Europe kao što su Italija, Austrija, Njemačka, na
primjer bili smo na velikom sajmu turizma u Stuttgart-u“. Nacionalni park koristi se i
drugim promocijskim alatima, kao što su internet stranice i društvene mreže. Treba reći
i to da su u promociji Nacionalnog parka Una uključeni i ostali sudionici, kao što su
Turistička zajednica grada Bihaća, ribolovna i lovačka društva, rafting agencije i slično,
koje kroz promociju vlastitih proizvoda ujedno promovišu i cijeli Nacionalni park Una.
Promocija parka vrši se ciljano ka europskom tržištu i državama bivše Jugoslavije.
Zasebna promocija vrši se za tržište Bliskog istoka putem saradnje sa turističkim
agencijama. Dobra saradnja po pitanju promocije ostvarena je i sa Naconalnim parkom
Plitvička jezera, sa kojim je potpisan sporazum. Kada je u pitanju baština koja je
zapostavljena u turističkoj promociji, Mulić smatra da su to u prvom redu
srednjovjekovni gradovi i gradovi iz perioda Osmanskog carstva. Mada postoje institucije
koje su nadležne za održavanje i konzervaciju takvih spomenika, nedostatak financijskih
sredstava je razlog zašto ti spomenici propadaju. Iako postoji određena vrsta
promotivnog materijala za stare gradove, problem predstavlja nedostatak
infrastrukture, konkretno nedostatak prilaznog puta do starih gradova. Zbog toga takve
spomenike obilazi manji broj turista, jer jednostavno nisu svi u mogućnosti da dođu do
starih gradova.
Analiza intervjua s voditeljem Historijskog odjeljenja u Muzeju Unsko-sanskog
kantona Dinom Dupanovićem
U općini Bihać djeluje Muzej Unsko-sanskog kantona, čija se djelatnost prema riječima
gospodina Dine Dupanovića fokusira na pokretnu kulturnu baštinu. U Muzeju djeluje
Arheološko odjeljenje, te Muzej pronalazi pokretnu kulturnu baštinu, restaurira je
ukoliko je to potrebno, pohranjuje je i prikazuje javnosti. Arheološka iskopavanja i
projekti dosta su rijetki, jer Muzej nema dovoljno financijskih sredstava da bi se oni češće
izvršavali. Pored Arheološkog odjeljenja u muzeju djeluju još četiri odjeljenja, a to su
Etnološko, Historijsko, Umjetničko i Informaciono-dokumentarističko odjeljenje. Muzej
uspostavlja stalne i privremene postavke pokretne baštine i na taj način je prikazuje
svojim posjetiteljima. Dupanović kulturnu, ali i prirodnu baštinu ocjenjuje izuzetno
bitnom za turističku ponudu određenog područja, jer kulturna baština predstavja dokaz
opstanka civilizacije i kultura na nekom mjestu, dok prirodna baština to nadopunjuje i
uljepšava cijelokupni ambijent područja. On dodaje još da bez ponude prirodne i
kulturne baštine određena mjesta ne mogu biti ni zanimljiva turistima. Za Unsko-sanski
37

kanton Dupanović navodi da je veoma bogat ponudom prirodne i kulturne baštine, te
da je jedan od rijetkih područja na području Europe koji na malom prostoru ima veliki
broj kulturnih znamenitosti, ponajviše starih gradova, ali i muzeja i ostalih kulturno-
historijskih spomenika. Za najviše prezentiranu i promoviranu baštinu u turističkoj
ponudi gospodin Dupanović je izdvojio staru jezgru grada Bihaća odnosno Crkvu sv. Ante
Padovanskog, Kapetanovu kulu, Turbe i džamiju Fethiju, međutim on smatra da će
Kapetanova kula nakon novog otvorenja postati glavna atrakcija kulturne baštine u
općini. Dolinu Kulen-Vakufa i Orašca sa svojim starim gradovima Dupanović je izdvojio
kao najneiskorištenije turističke potencijale općine. Prema njemu najveća greška je u
tome što su na tom mjestu stari gradovi zapušteni i ne postoje nikakva događanja ili
sadržaji koji mogu privući i zadržati turiste, a potencijal koji imaju takve lokacije je
ogroman. Isto tako, prema njemu, prostor nekadašnjeg zanatskog centra u gradu,
gradska Otoka, također je zapušten i nema nikakvog turističkog sadržaja. Dupanović
kaže da Muzej baštinu promoviše putem facebook stranice, dakle prema zaposlenima u
Muzeju, promocija putem društvenih mreža je najefektivnija i zapravo bi ona trebala biti
i jedini vid turističke promocije. Gospodin Dupanović, također, smatra da je neophodno
da u općini Bihać počne djelovati jedna centralna ustanova koja će voditi brigu,
kontrolirati i nadzirati sve ostale ustanove na području Bihaća koje su vezane za turizam,
koja će primati i slati povratne informacije, kako bi cijeli proces saradnje između ovih
ustanova tekao učinkovitije, uspješnije i brže.
Analiza intervjua s direktoricom Kulturnog centra Bihać Ernom Begatović
Kada je u pitanju turistička ponuda općine Bihać koja je vezana za aktivnosti Kulturnog
centra, direktorica Erna Begatović smatra da je Festival „Bihaćko ljeto“ najznačajniji.
Pošto grad Bihać nema svoje pozorište došlo je do ideje da se napravi festival koji će da
radi na promovisanju pozorišnih predstava na način da u Bihać dolaze pozorišne kuće iz
prostora bivše Jugoslavije. Kroz dugi period održavanja ovog festivala došlo je do velikog
zanimanja kako lokalnog stanovništva, tako i turista koji svako ljeto dolaze u Bihać. Ovaj
festival ima također ogromnu ulogu u zadržavanju turista u gradu, koji se na ovom
prostoru obično ne zadržavaju duže od tri dana. Begatović kulturnoj baštini pridaje
ogroman značaj, međutim ona još navodi: „Smatram da mi kao društvo pridajemo
veoma mali značaj kulturnoj baštini. Iz Bihaća iznikao je veliki broj likovnih umjetnika,
veliki broj muzičara, koji su napravili čudesa po svijetu. Ono što je zastrašujuće jeste da
mi te ljude nekako zadnjih pedeset godina ne možemo zadržati u Bihaću. Iako smo
locirani na sigurno najboljoj poziciji, mi smo za par sati u Beču, mi smo za dva sata u
Europskoj uniji, jako smo dobro pozicionirani u geografskom kontekstu, ipak šteta je da
nismo uspjeli zadržati svoje umjetnike i nismo uspjeli napraviti od Bihaća u najmanju
ruku likovni ili muzički centar“. Kao primjer jednog propusta u tom naumu Begatović je
navela slikara Envera Krupića koji je ubaštinio svoja djela gradu Bihaću, pa čak i ostavio
određena financijska sredstva za galeriju u kojem će biti smještena njegova slikarska
djela, međutim njegova djela još uvijek nisu primjereno smještena, niti ih posjetitelji
mogu vidjeti. Što se tiče zadržavanja turista Begatović navodi da je potrebno napraviti
bogatije i kvalitetnije kulturne sadržaje kako bi ostajali duže od tri dana. Prostori
Kulturnog centra, koji se nalaze u nekadašnjem Domu armije i u Domu USAOJ-a,
dostupni za sve umjetnike koji su stvorili značajna umjetnička djela, te niti jedna
38

prostorija u Kulturnom centru nije prazna, nego su je naselili umjetnici. Kulturni centar
je primjer da se u Bihaću radi na prepoznavanju umjetnika i promoviranju njihovih djela
koja će ostati ubaštinjena. Begatović je uvjerena da rijeka Una kao prirodna baština ima
najveći turistički potencijal u Bihaću i da je ona zapravo glavni motiv za posjećivanje ovog
dijela Bosne i Hercegovine. Međutim, po njenom mišljenju najveći problem predstavlja
to što je dio u kojem se nalazi Bihać, dakle Unsko-sanski kanton sasvim zapostavljen i
zanemaren od ostalog dijela Bosne i Hercegovine. Zbog razvijanja turizma dolazi i do
mijenjanja i do nelegalne gradnje turističkih objekata na obalama rijeke Une, koje
uništavaju prirodu i zelenilo zbog kojeg turizam i živi na ovim prostorima. S obzirom na
to da je dio Unsko-sanskog kantona zapostavljen, on je zapravo i prepušten samom sebi,
tako da se jako malo može uraditi na zaustavljanju gradnje takvih objekata i na očuvanju
prirode. Međutim, Turistička zajednica Bihaća ipak mnogo radi na prijavljivanju takvih
vikendica, neprestano čisti rijeku Unu i grad Bihać, te se na taj način trudi sačuvati
prirodne vrijednosti ovog prostora. S druge strane Begatović smatra da stari gradovi nisu
upotrijebljeni u turističkoj promociji, a njih ima itekako puno na području cijelog Unsko-
sanskog kantona, te bi se mogli povezati pješačkim ili biciklističkim rutama, jer su takve
lokacije prekrasne, međutim prilazi su veoma loši. Prema njenom mišljenju jedini način
konzervracije i obnove starih gradova je preko fondova državnih ili federalnih nivoa. Što
se tiče pristupačnosti baštine, Begatović je istaknula podatak kako je put do glavne
turističke atrakcije Nacionalnog parka Una napravljen tek ove godine, što znači da je to
na veoma niskom nivou. Također je rekla kako su jedno vrijeme volonteri dijelili
prospekte u Nacionalnom parku Plitvice u Hrvatskoj, koji je udaljen 40-tak kilometara od
Nacionalnog parka Una, međutim turisti nisu uopće mogli prići Uni. Nedopustivo je da
najveća atrakcija na rijeci Uni Štrbački buk nema uređenu infrastrukturu. Begatović kao
jedan primjer dobre prakse efikasnog uključivanja kulturne baštine u turističku ponudu
navodi stari grad Sokolac. Upravo 2021. godine uspješno je završeno uređenje
pristupnog puta do starog grada, te se odmah nakon toga realiziralo više projekata od
kojih se ističe pozorišna predstava koja se izvodila u sklopu Festivala „Bihaćko ljeto“.
Treba reći da je ova manifestacija vrlo dobro posjećena od strane domaćih turista i
planinara, te raznih sportskih udruženja koji su htjeli da svojim prisustvom uveličaju taj
događaj.
Analiza intervjua s direktorom Zavoda za zaštitu kulturnog naslijeđa Bihać Amirom
Kadićem
Kada je u pitanju Zavod za zaštitu kulturnog naslijeđa Bihać, treba reći da je prioritet na
nepokretnoj baštini i brizi oko kulturnih spomenika, pogotovo starih gradova. Svakako
da to spada u dio historije ovog kraja koja određuje ko smo ustvari. Također, zavod se
brine i o pokretnoj kulturnoj baštini, ali u manjoj mjeri. Kad je u pitanju turistička ponuda
općine Bihać, gospodin Kadić smatra da je kulturna baština od posebne važnosti u
popunjavanju cjelokupne slike koja se nudi ljudima koji prolaze ili se zadržavaju na
području općine Bihać. Ipak, turistička ponuda općine Bihać ima malo veći naglasak na
prirodnoj baštini, koja privlači mlađu i pokretniju populaciju, koja dolazi u većem broju,
dok manji broj turista starije životne dobi obilazi i kulturne znamenitosti. Samim tim
logično je da se prirodna baština na području općine više prezentira i promovira. Za to
treba posebno pohvaliti Turističku zajednicu Bihaća koja je sa minimalnim sredstvima
39

ostvarila maksimalan rezultat. U suštini, niti jedan segment baštine nije potpuno
zapostavljen, mada razlike postoje. Sam Zavod za zaštitu kulturnog naslijeđa Bihać je
učestvovao u suradnji sa općinom u realizaciji i prezentaciji mnogih velikih i malih
projekata kada je u pitanju zaštita, uređenje i očuvanje spomenika kulture. Oni najveći,
kao što je uređenje starog grada Sokolac, traju nešto duže vremena kada je u pitanju
čitava realizacija, od izrade projekta do završnih radova. Manjih projekata ima puno više,
i po dva do tri mjesečno, jer su jednostavniji za izvedbu. Treba naglasiti i to, da prije
pojave Turističke zajednice i drugih udruženja, Zavod za zaštitu kulturnog naslijeđa Bihać
je bio jedina institucija koja je radila na promociji i prezentaciji baštine ovog kraja. Pod
pokroviteljstvom Zavoda štampane su mnoge knjige, brošure i razne publikacije.
Pojavom navedenih institucija, Zavod se vratio prvobitnom zadatku, očuvanju kulturne
baštine, mada se manjim dijelom još bavi prezentacijom i marketingom.
Analiza intervjua s predsjednikom Udruženja Naša Krajina-naša baština Almirom
Kurtovićem
Gospodin Kurtović smatra da je uloga baštine krucijalna u turističkoj ponudi bilo kojeg
područja. Posebnu pažnju pridaje kulturnoj baštini kao jednom od uslova za uspješnu
turističku ponudu. Udruženje Naša Krajina-naša baština po svojoj naravi samo dodatno
doprinosi prepoznavanju kulturnog naslijeđa i signalizira na eventualne nepravilnosti i
nedostatke zaduženih aktera u turizmu. Pri tom misli se prvenstveno na Zavod za zaštitu
kulturnog naslijeđa i Muzej Unsko-sanskog kantona, koji imaju i zakonsku obavezu za
očuvanje kulturne baštine. Prema Kurtoviću temelj turističkih aktivnosti na ovom
području je upravo prirodna baština, međutim, sve do par godina unazad ovaj vid
baštine bio je nedovoljno prezentiran i iskorišten u tom smislu. Iako je prirodna baština
značajnije zastupljena u samoj turističkoj ponudi općine Bihać, ne smijemo zaboraviti ni
bitnu ulogu kulturne baštine. Unatoč svemu tome fundamentalne stvari koje se tiču
čistoće i uređenosti grada nisu sanirane, što negativno utiče na kvalitetu turističke
ponude i zadovoljstvo turista. Dakle, prije same promocije baštinskog turizma potrebno
je riješiti osnovne čimbenike u gradu. U posljednje vrijeme postoji tendencija da se što
više prezentiraju lokacije Štrbački buk i Martin Brod, koji se ističu svojim prirodnim
ljepotama, dok su ostale lokacije bilo prirodne ili kulturne u drugom planu. Pored
Šrtbačkog buka i Martin Broda, polako se počinju promovirati Japodski otoci, ali još
uvijek ne u dovoljnoj mjeri, dok su slapovi u Ripču i Kostelskom buku jako zapostavljeni,
a imaju veliki potencijal za gastronomsku ponudu uz prirodne ljepote koje bi tu ponudu
upotpunile. U svakom slučaju teritorij općine Bihać je malen, a na njemu se nalazi puno
prirodnih i kulturnih znamenitosti, međutim prisutan je neravnomjeran tretman istih. Pa
tako na primjer, po mišljenju gospodina Kurtovića, kulturna baština koja je prilično
zapostavljena su stari gradovi. Većini tih gradova potrebna je obnova, pri tom se ne misli
na kompletnu rekonstrukciju, već održavanje i popravljanje određenih dijelova, jer je
vrlo teško gradove vratiti u stanje, u kakvom su bili u prošlosti. Jedini stari grad na kojem
se trenutno radi u smislu održavanja, obnove i turističke promocije jeste stari grad
Sokolac. Ostali gradovi su jako slabo održavani, infrastruktura je loša, putevi su loši i
gradovi nisu očišćeni. Isto tako na gradovima se zbog svih navedenih stvari ne mogu
40

održavati nikakvi sadržaji, a postavljanje info tabli ili klupa je samo jedan primjer koji je
naveo Kurtović, koji bi pomogao u tom naumu. Iz svega navedenog može se zaključiti
kako su samo pojedine baštinske turističke atrakcije dostupne turistima, dok je većina
njih potpuno nepristupačna, a informacije skoro da i ne postoje. Jedan turista do takvih
turističkih atrakcija može doći samo uz ogromne napore i veliku znatiželju. Što se tiče
konkretnog doprinosa udruženja Naša Krajina-naša baština u promociji baštinskih
vrijednosti, Kurtović je rekao: „Jedan od najvećih projekata koji smo mi uspjeli
realizovati, uz pomoć i ostalih kolega, je bio serijal-„Gradovi Unsko-sanskog kantona“.
To je rađeno za Unsko-sansku televiziju. Obrađeno je petnaestak gradova. Snimljene su
reportaže, nađeni sugovornici-profesori, historičari i tako dalje. Ja sam sudjelovao isto u
jednom dijelu kada je u pitanju grad Ostrožac. To je trajalo sigurno dvije godine i koštalo
je dosta novca. Od Ministartsva za obrazovanje smo dobili određena novčana sredstva
za realizaciju tog projekta. To je realizovano i to je jedan od najvećih projekata. To je
dobra stvar zato što, ne samo da je to Unsko-sanska televizija u više navrata emitovala,
nego sad znamo da i ostale lokalne televizije u Bosni i Hercegovini emituje taj serijal.
Mislim da ima deset do petnaest epizoda od četrdeset minuta, što je prilično dobra
stvar“. Pored toga udruženje ima u planu izdati knjigu koja će opisati historiju općine
Bihać, a njen naziv će biti „Stopama prošlosti Bišća“. Shodno tome udruženje radi na
konstantnoj promociji i očuvanju kulturne baštine ovog područja.
Analiza intervjua s predsjednikom Kulturno-umjetničkog društva Krajina Muhamedom
Selmanovićem
Kada je u pitanju Kulturno-umjetničko društvo Krajina, treba reći da ovo društvo veoma
uspješno već dugi niz godina, bez prestanka radi na očuvanju nematerijalne kulturne
baštine kroz stare narodne pjesme i igre. Selmanović ističe da rad ovog društva utiče na
kompletnu turističku ponudu grada i u sprezi sa ostalim faktorima čini Bihać atraktivnijim
za turiste, koji po njegovim saznanjima, vrlo dobro prihvataju činjenicu da je ovaj kraj
bogat prirodnom i kulturnom zaostavštinom. Stoga, može se reći da je kulturna baština
veoma važna za turizam, jer se ta dva faktora nadopunjuju i jedan bez drugog ne bi dobro
funkcionirali. Mnogi turisti dolaze posjetiti ovaj kraj da bi, pored prirodnih ljepota, mogli
upoznati i kulturnu (materijalnu i nematerijalnu) baštinu koja egzistira na ovom
području. Mnogi koncerti koje održava Kulturno-umjetničko društvo Krajina su vrlo
dobro posjećeni, a brojni posjetitelji, od kojih su većina stranci, za koje se organizuju i
posebni koncerti, odlaze obogaćeni za još jedno iskustvo koje su mogli vidjeti na ovim
koncertima. Kako Selmanović kaže, niti jedan vid baštine na području grada Bihaća se
posebno ne ističe, s tim da on smatra da treba još više unaprijediti kulturni segment u
cilju postizanja još boljih rezultata u turizmu do kojih bi sigurno došlo. Kada je prirodna
baština u pitanju, ona niti izbliza nije iskorištena koliko bi trebala biti. Tu je potrebno još
mnogo ulaganja, ali sa pretpostavkom da se gradi planski u sklopu sa prirodom, koja
nipošto ne smije biti narušena. Konačno, po mišljenju Selmanovića, cjelokupna baština
ovog kraja treba da bude uključena u turističku ponudu.
Analiza intervjua sa organizatorom Sevdah festivala Dilvadom Felićem
41

O samom Sevdah festivalu njegov idejni osnivač i organizator Dilvad Felić nam je rekao:
„Sevdah fest je internacionalni festival narodne muzike kao i festival sevdaha, a uspješno
se realizira više od 27 godina. Do sada je na festivalu učestvovalo preko hiljadu
najeminentnijih izvođača i autora, između ostalih to su Safet Isović, Enes Begović, Beba
Selimović i tako dalje”. Ovaj festival igra jako veliku ulogu u očuvanju kuturne baštine
ovoga kraja, pri tom se misli prvenstveno na sevdalinku, muzičku formu koja stoljećima
obitava na ovim prostorima i živi, te se prenosi s generacije na generaciju. Glavni zadatak
festivala upravo je očuvanje i prezentacija sevdalinke kao dijela nematerijalne kulturne
baštine. Kada je promocija Sevdah festivala u pitanju, može se reći da je ona veoma
dobro odrađena. Mediji kao što su TV, radio, internet portali, prate zbivanja na festivalu.
Također, festival je bio uvršten i u manifestaciju Bihaćko ljeto, a iz godine u godinu u
sprezi sa ostalim dešavanjima uspijeva da intenzivira svoju djelatnost i proširi krug
publike. Nažalost, sva turistička ponuda vezana na sevdalinku u općini Bihać, odnosi se
samo na dane kad se održava festival. Bila bi šteta da pod pritiskom drugih manje
vrijednih trendova u muzici sevdah padne u zaborav, jer je on ipak tradicija ovog kraja.
Zato ovaj festival i postoji, te treba da nastavi da se tradicionalno održava.
4.2.2 Analiza promotivnih materijala
Brošure
Brošure su štampani promotivni materijal koji je najdostupniji turistima. Prilikom
izučavanja različitih brošura uočili smo da se u njima najviše pojavljuje prirodna baština,
konkretno Nacionalni park Una. Park je promoviran kroz skupine različitih sportsko-
rekreativnih i adrenalinskih aktivnosti u koje spadaju rafting, kajakaštvo, kanuing,
ronjenje, biciklizam, planinarenje, sportski ribolov i mušičarenje. Također je opisana
flora i fauna u parku, kao i dominantne turističke atrakcije koje se nalaze unutar njega.
U brošurama se kao glavne baštinske turističke atrakcije u Bihaću, pored Nacionalnog
parka, navode još Japodski otoci kao mjesto za relaksaciju i uživanje u prirodi, naselje
Kulen-Vakuf kroz ruralni turizam, te srednjovjekovni grad Sokolac. U manjoj mjeri
spominje se ostala nepokretna kulturna baština, dok pokretna i nematerijalna kulturna
baština nije promovirana.
Turističke publikacije
Turističkih publikacija i knjiga vezanih za prirodnu baštinu i kulturnu nepokretnu baštinu
ima mnogo, međutim one nisu dovoljno dostupne turistima. Uglavnom se nalaze u
bibliotekama i javnim ustanovama, ali one nisu na prodaju, tako da je turistima jako
teško doći do njih. U turističkim publikacijama najviše se piše o starim gradovima i
utvrdama, kulturno-historijskim spomenicima, te rijeci Uni. Treba reći da je većina
turističkih publikacija jako zastarjela, pa s tim u vezi i pojedine informacije su donekle
netačne.
Plakati
Premda su plakati jedan od oblika efikasne štampane promocije, kada je u pitanju
baština ovog kraja, iz našeg promatranja primijetili smo da ovakav vid predstavljanja nije
upotrijebljen. Plakati se postavljaju samo na određeno kraće vrijeme, a na njima je
42

predstavljena isključivo prirodna baština vezana za rijeku Unu i spomenute aktivnosti
koje se dešavaju na rijeci. Jedan primjer toga je prvenstvo u mušičarenju.
Web stranice
Turistička promocija baštine najviše je prisutna na web stranicama. Smatramo da je to
iz razloga što je takva vrsta promocije najpovoljnija i najučinkovitija, te turisti veoma
brzo mogu doći do željenih informacija. Treba reći da su web stranice koje smo pregledali
prilagođene mobilnim uređajima, što je veoma pozitivno. Neke od web stranica koje
smo pregledali su oficijalna stranica grada Bihaća, Nacionalnog parka Una, Turističke
zajednice grada Bihaća, te Kulturnog centra. Evidentirali smo podjednako promoviranje
prirodne i kulturne (pokretne i nepokretne) baštine. Međutim, nematerijalna kulturna
baština ponovo je ostavljena po strani, akcenat se uvijek daje nepokretnoj kulturnoj
baštini, dok je pokretna baština opisana, ali opet u manjoj mjeri i šturo u odnosu na
nepokretnu. Isto tako treba napomenuti da neke od proučenih web stranica imaju
poveznice ka svojim društvenim mrežama i aplikacijama (facebook, instagram, twitter,
youtube, pinterest) gdje se također promovira i pojavljuje prirodna i kulturna baština u
formi fotografija, promotivnih videa, oglasa, portala i slično.
4.2.3 Analiza označenosti baštine
Na osnovu našeg istraživanja u sljedećoj tabeli prikazali smo objektivno stanje situacije
na terenu. Pri tom mislimo na turističku signalizaciju i oznake određenih baštinskih
lokacija, koje pridonose boljem snalaženju i informiranju turista. Označenost baštine
smo podijelili u kategorije: A (dobro označeno), B (slabo označeno) i C (bez oznake).
Tabela 3: Označenost baštine u općini Bihać
Datum
Mjesto
Prirodna ili
kulturna baština
Označenost
12. 7. 2021
Slapovi u Martin
Brodu
Prirodna baština
A
12. 7. 2021
Manastir Rmanj
Kulturna baština
C
12. 7. 2021
Srednjovjekovni
grad Rmanj
Kulturna baština
C
12. 7. 2021
Stari grad Ostrovica
Kulturna baština
B
12. 7. 2021
Osmanska utvrda
Havala
Kulturna baština
C
15. 7. 2021
Stari grad Orašac
Kulturna baština
C
15. 7. 2021
Stari grad Vrnograč
Kulturna baština
C
15. 7. 2021
Štrbački buk
Prirodna baština
A
43

16. 7. 2021
Japodski otoci
Prirodna baština
B
16. 7. 2021
Dvoslap i Troslap
Prirodna baština
C
19. 7. 2021
Džamija Fethija
Kulturna baština
A
19. 7. 2021
Crkva sv. Antuna
Kulturna baština
A
19. 7. 2021
Kameno turbe
Kulturna baština
A
19. 7. 2021
Kapetanova kula
Kulturna baština
A
19. 7. 2021
Muzej Unsko-
sanskog kantona
Kulturna baština
B
19. 7. 2021
Zgrada Klostera
Kulturna baština
C
19. 7. 2021
Zgrada Krajina
puteva
Kulturna baština
B
20. 7. 2021
Stari grad Sokolac
Kulturna baština
A

Na osnovu analize prikupljenih podataka evidentno je da postoji nesrazmjer u
označavanju pojedinih baštinskih atrakcija. Dobro označeni su slapovi u Martin Brodu i
Štrbačkom buku, a oni su ujedno i najpoznatija posjetilačka zona u općini Bihać. Ispred
njih nalaze se velike info table napisane na bosanskom i engleskom jeziku, na kojima se
turistima prezentiraju osnovne informacije, prirodne karakteristike, zanimljivosti i
legende o mjestu. Pored njih kulturno-historijski spomenici i mikro lokacije koje se
nalaze u staroj jezgri grada Bihaća također su dobro označene. Ti spomenici su džamija
Fethija, Crkva sv. Anutna, Kameno turbe i Kapetanova kula. Info table na tim mjestima
napisane su na tri jezika, bosanskom, engleskom i njemačkom, te je vrlo opširno opisana
historija svakog navedenog spomenika, a isto tako na njima se nalazi grafički prikaz iz
tog vremena. Još jedna lokacija koja je dobro označena je stari grad Sokolac, koji se nalazi
nadomak grada. Do njega se može doći iz više pravaca, cestovnim putem ili trim stazom,
a putokazi su vrlo dobro označeni. Ispred samog grada nalazi se velika info tabla.
Kao slabo označenu baštinu naveli smo stari grad Ostrovicu, Japodske otoke, Muzej
Unsko-sanskog kantona i zgradu Krajina puteva. Do ovih lokacija postoje vrlo slabi i
nedovoljno vidljivi putokazi, a na samim lokacijama, osim starog grada Ostrovice, ne
postoje info table. Iako je stari grad Ostrovica označen velikom tablom, ona je usljed
vremenskih prilika prilično nečitljiva. Što se tiče Japodskih otoka, na samom ulazu postoji
oznaka, ali na njoj nisu napisane informacije o njima. Isto vrijedi i za Muzej Unsko-
sanskog kantona, dok na Zgradi Krajini puteva postoji jedna manja oznaka sa
historijskom informacijom. Baština koja nije nikako označena je manastir Rmanj,
srednjovjekovni grad Rmanj, Osmanska utvrda Havala, stari grad Orašac, stari grad
44

Vrnograč, Dvoslap i Troslap, te zgrada Klostera. Pretpostavljamo da je razlog toga što se
većina navedenih atrakcija nalazi izvan centra grada i do njih je jako teško doći.
4.3 Diskusija
Na osnovu našeg terenskog istraživanja, izučavanja promotivnih materijala i obavljenih
intervjua došli smo do odgovora na naša istraživačka pitanja. Istraživačko pitanje 1 „Koja
baština postoji na lokalnom nivou?“ utvrdili smo terenskim istraživanjem i saznali da
područje općine Bihać obiluje bogatom prirodnom i kulturnom baštinom, kao na primjer
Crkvom sv. Antuna, Manastirom Rmanj, džamijom Fethijom, Kapetanovom kulom,
brojnim starim gradovima, rijekom Unom i ostalom baštinom.
Na istraživačko pitanje 2 „Koja se baština promovira, a koja se ne promovira?“ dobili
smo odgovor da ipak, u turizmu i turističkoj promociji prirodna baština igra glavnu ulogu,
sa čime se složila većina intervjuiranih osoba, a to se moglo primijetiti i putem
proučavanja promotivnog gradiva i interet izvora. Kao što smo već spomenuli rijeka Una
predstavlja prirodnu zaostavštinu ovog područja, a kada je u pitanju turistička promocija
naglasak je na Nacionalnom parku Una i to samo na određenim posjetilačkim zonama.
To su u prvom redu Štrbački buk i Martin Brod, lokacije koje se forsiraju kao glavne
turističke atrakcije u općini. Nacionalni park Una, zapravo, je pokretač razvoja turizma
na ovom području, te su mnogobrojne tustičke aktivnosti oko njega najrazvijenije i
najviše lansirane turistima koji dolaze u Bihać. Sve više se pokušavaju oživotvoriti
Japodski otoci i staviti u isti rang sa Štrbačkim bukom i Martin Brodom, mada to još nije
postignuto, što smo mogli vidjeti prilikom terenskog opažanja. U posljednje vrijeme
velika pažnja u promociji daje se starom gradu Sokolac, gdje se sve više uređuje
infrastruktura, obavljaju se razni razvojni projekti i sve više biva uključen u turističku
ponudu općine. Sokolac je jedini stari grad na području Bihaća u kojeg se ulažu značajnija
sredstva u cilju očuvanja, restauracije, turističke ponude i promocije. Kroz odgovore
intervjuiranih osoba saznali smo za konkretne pozitivne primjere realiziranih projekata,
od asfaltiranja puta do organiziranja festivalskog događaja na gradu. Samo se jedan od
intervjuiranih slaže da je stara jezgra grada najviše promovirana turizmu. Iako to nije
slučaj, ipak ona je jako dobro prikazana u turističkoj promociji putem info tabli, interneta
i u manjoj mjeri brošura, te solidno je održavana. Većina intervjuiranih složila se sa
činjenicom da svi stari gradovi, osim starog grada Sokolac, nisu iskorišteni u turističkoj
ponudi i promociji u skladu sa potencijalom koji posjeduju. Ovi gradovi su svjedoci starih
burnih vremena, te se nalaze na prekrasnim lokacijama, ali su pristupi do njih veoma loši
i na njima nema nikakvog sadržaja. Isto tako muzeji, koji imaju veliki turistički potencijal,
nisu u dovoljnoj mjeri prezentirani u turizmu. Pokretna baština, kao što su artefakti,
naučna dostignuća, umjetničke zbirke jako su zapostavljeni u turističkoj promociji. Iz
našeg istraživanja uvidjeli smo da je ovaj dio kulturne baštine u Bihaću najlošije
eksponiran u turizmu. Još jedan dio kulturne baštine koja je zapostavljena je
nematerijalna kulturna baština. Osim Sevdah festivala, ostala nematerijalna
zaostavština ovog kraja ne pojavljuje se u turističkoj promociji.
Na istraživačko pitanje 3 „Kako se baština promovira?“ odgovorili smo i ustanovili
putem analize intervjua i turističkog gradiva da se baština promovira na različite načine.
45

Jedan od najpopularnijih oblika promocije prirodne i kulturne baštine općine Bihać je
putem internet stranica, društvenih mreža i aplikacija. Od pisanog materijala baština se
najviše pojavljuje u brošurama, turističkim publikacijama i knjigama. Baština se
povremeno pojavljuje na lokalnoj i državnoj televiziji, u tu svrhu urađeni su određeni
serijali i reportaže, konkretan primjer je serijal „Gradovi Unsko-sanskog kantona“ u čijoj
realizaciji je učestvovalo udruženje Naša Krajina-naša baština. Postoji još jedan način
turističke promocije, a to su sajmovi i međunarodne konferencije u kojima učestvuje
Nacionalni park Una. Također smo utvrdili da Nacionalni park Una svoju promociju vrši
ciljano ka tržištima zemalja Europske unije, zemalja bivše Jugoslavije, a posebnu
promociju vrši preko turističkih agencija za zemlje Bliskog istoka.
Istraživačko pitanje 4 glasilo je: „Kakvu ulogu baštini pripisuju turistički sudionici?“, te
prema mišljenju svih intervjuiranih turističkih aktera uloga baštine u turističkoj ponudi
općine Bihać veoma je bitna. Ona je prema mišljenju intervjuiranih osnova svih ostalih
turističkih aktivnosti, te predstavlja motiv za obilazak ovog područja. Dakle, bez baštine
turizam ne bi ni postojao na ovom području, što znači da je uloga baštine privući što više
turista i prikazati im identitet i način života naroda koji živi na određenom prostoru.
Istraživačko pitanje 5 „Kako je baština označena na terenu?“ utvrdili smo terenskim
istraživanjem, te smo saznali da je pri označavanju baštine naglasak na kulturno-
historijskim spomenicima koje se nalaze u središtu grada (osim zgrade Klostera i zgrade
Krajina puteva), koji su označeni info tablama sa historijskim podacima i grafičkim
prikazom. Naravno naglasak je i na prirodnim atrakcijama Štrbački buk i Martin Brod, te
starom gradu Sokolac, koji su isto označeni velikim info tablama sa opširnim podacima
o njima.

46

5 PRIJEDLOZI ZA BOLJE UKLJUČIVANJE BAŠTINE U TURISTIČKU
PONUDU OPĆINE BIHAĆ
Analiza dobivenih rezultata u istraživačkom dijelu rada služila nam je kao temelj za
oblikovanje prijedloga koji će poboljšati funkciju baštine u sveukupnoj turističkoj ponudi
i promociji općine Bihać, a s time smo ujedno odgovorili na naše posljednje istraživačko
pitanje.
Preduslov bilo kakvog poboljšanja u integriranju baštine u turističku promociju i ponudu
općine su u prvom redu finansije. Sve institucije vezane uz djelatnost baštine finansiraju
se prvenstveno iz budžeta općine i jednim dijelom iz EU fondova, te raznih donacija. Iako
se situacija proteklih godina znatno poboljšala, smatramo da je to još uvijek nedovoljno
za sve ono što bi se još moglo unaprijediti. Također je prisutna i neravnomjerna podjela
sredstava iz budžeta općine, pošto je vidljivo da se više novca ulaže u već afirmisane
kapacitete, kao što je Nacionalni park Una i donekle sam grad Bihać, odnosno gradska
jezgra. Nacionalni park kao javna ustanova samostalno djeluje na izradi projekata i
učestvuje u natječajima raznih grantova i EU fondova, te se dijelom sam finansira.
Smatramo da bi i ostale ustanove vezane uz djelatnost baštine trebale više učestvovati
u izradi projekata u cilju prikupljanja više finansijskih sredstava.
Jedan od najvećih propusta općine Bihać je slabo uređena infrastruktura. Sam grad ima
veoma loše uređene ceste, ali i parking mjesta. To bi se svakako trebalo popraviti kako
bi turisti nesmetano mogli doći do prirodne i kulturne baštine. Naime, putevi do atrakcija
baštine u Bihaću, pa čak i onih najbitnijih jako su nepristupačni, a to može biti jedan
bitan faktor koji će prouzrokovati nezadovoljstvo i krajnje ogorčenje kod turista, te se
mogu odlučiti da takve lokacije uopće ne posjećuju. Jedno od prioritetnih područja koje
je nužno urediti je Štrbački buk, gdje je potrebno asfaltirati već započeti dio puta do
velikog slapa. Isto tako putevi do starih gradova su u vrlo lošem stanju ili uopće ne
postoje. Kako bi za čišćenje, uređenje i asfaltiranje svih prilaznih puteva do starih
gradova trebalo više novčanih sredstava, kojih nadležne institucije nemaju u dovoljnoj
mjeri, prijedlog bi bio da se radi selektivno. Najprije bi trebalo urediti put do starog grada
Ostrovice, koji je prilično dobro očuvan, te posjeduje veliki turistički potencijal. Osim
pristupnog puta trebalo bi priključiti električnu energiju. Stari grad Ostrovica nalazi se na
izrazito visokoj stijeni iznad naselja Kulen-Vakuf, tako da bi pitanje prilaza do njega
moglo biti riješeno i žičarom, koja bi prelazila preko rijeke Une i vakufske doline, te bi
turistima priuštila prelijep pogled na sam stari grad i okolinu. Po završetku uređenja
infrastrukture starog grada Ostrovice, pojedinačno bi se uredila infrastruktura i na
ostalim starim gradovima. Također, pošto uža jezgra grada nema mjesta za ekspanziju,
jedan od prijedloga bio bi izrada podzemnog parkirališta. Na taj način riješio bi se
problem prenapučenosti i nedostatka parking mjesta.
Ljudski resursi su veoma bitna spona kada je u pitanju integriranje baštine u turističku
ponudu. Stoga treba raditi na modelu educiranja lokalnog stanovništva i već postojećih
kadrova u djelatnosti turizma o prirodnoj i kulturnoj baštini. Osim toga, potrebno je
obučiti i zaposliti nove, mlade i svježe ljude koji će svojim znanjem i kreativnošću
47

pridonijeti stvaranju novih ideja i projekata u turizmu, a svakako će dopuniti premalen
broj stručnog osoblja na raznim pozicijama. Bitno je napomenuti da će osposobljen i
obučen kadar moći dati pravilnije, preciznije i interesantnije informacije turistima, koji
su željni znanja o baštini i historiji ovog područja. To se prvenstveno odnosi na posao
turističkih vodiča, kojih nema dovoljno na području općine.
Objekti nepokretne kulturne baštine idealni su prostori za organiziranje različitih vrsta
turističkih događaja i manifestacija. U istraživačkom dijelu rada uvidjeli smo da se
organiziranje takvih sadržaja pojačava, ali samo u određenim objektima. Trebalo bi
optimalno iskoristiti sve postojeće stare gradove i kulturno-historijske spomenike u
Bihaću kao lokacije za održavanje filmskih i muzičkih festivala, plesnih festivala,
koncerata, kulturno-umjetničkih događaja. U tom smislu došlo bi do fuzije nematerijalne
kulturne baštine Bihaća, koja bi se prezentirala na događajima kroz pjesmu, ples,
vještine, znanja i prakse, sa materijalnom kulturnom baštinom odnosno objekte na
kojima bi se takvi događaji odvijali. Na takvim događajima mogla bi učestvovati i
kulturno-umjetnička društva. Također bi se organizirale radionice tradicionalnog
izrađivanja predmeta i rukotvorina (tkanje i vezovi, drvorezbarstvo i slično), gdje bi
turisti imali priliku učestvovati u njihovoj izradi i na taj način bliže se upoznati sa
običajima i životom ljudi ovog kraja. Naravno, pored tradicionalnih događaja održavali
bi se i modernije vrste manifestacija koje bi privlačile i mlađu populaciju.
Mogućnost za bolje uključivanje baštine u turističku ponudu je i njeno integriranje u
biciklističe i pješačke rute. Na takvim rutama bi posjetitelji, osim sporta i rekreacije,
mogli da uživaju u prizorima prirodne i kulturne baštine. Naš prijedlog jedne takve rute
je biciklistička ruta koja ide od Martin Broda do Štrbačkog buka (Slika 5). Ona bi bila
podijeljena u dvije etape i to prva etapa na relaciji Veliki slap u Martin Brodu, manastir
Rmanj, srednjovjekovni grad Rmanj i stari grad Ostrovica. Druga etapa počinje od starog
grada Ostrovice i ide prema osmanskoj utvrdi Havali, starom gradu Vrnograč, starom
gradu Orašac i spušta se na Štrbački buk. Ove dvije etape mogu se također spojiti u jednu
za one posjetitelje koji su u boljoj fizičkoj formi. Nužno bi bilo urediti biciklističku stazu i
postaviti oznake.
Slika 6: Biciklistička ruta

Izvor: vlastiti izvor, 2021
48

Nakon uređenja ovakvih biciklističkih i pješačkih ruta, potrebno je izraditi turističke
zemljevide sa prikazom i opisom staza, te tački prirodne i kulturne baštine koju će
posjetitelji imati priliku vidjeti. Turistički zemljevidi trebali bi biti dostupni turistima na
stranici Turističke zajednice grada Bihaća i u Turističkom informativnom centru.
Jedan od neiskorištenih potencijala vezanih za uključivanje pokretne kulturne baštine u
turističku ponudu je Galerija slikara Envera Krupića. Iako u zgradi doma USAOJ-a u
Bihaću postoji prostor koji je bio zamišljen kao galerija slikara Krupića, koja je čak
svečano otvorena 2006. godine, posljednjih godina ona ipak nije dostupna za
posjetitelje. Krupić je ostavio značajna financijska sredstva za prostor u kojem bi trebala
biti izložena njegova umjetnička djela. Uz pomoć tih sredstava i po potrebi dodatnih
ulaganja iz budžeta općine, mogla bi se urediti i otvoriti galerija na mjestu koje je sam
slikar za to predvidio. To je kuća u kojoj je danas smješten dio arhiva grada Bihaća, a taj
prostor idealan je za galeriju. Takvim potezom bi konačno svim ljudima, koji žele, bilo
dostupno razgledanje umjetničkih djela Envera Krupića.
Da bi Muzej Unsko-sanskog kantona privukao više posjetitelja, bilo bi dobro opremiti ga
sa novim tehnologijama. To je već postala praksa i trend u svijetu, koji se pokazao kao
vrlo uspješan, naročito kada je u pitanju privlačenje mlađih generacija u muzeje. Uz
izvjesna ulaganja Muzej bi se opremio novim tehnologijama i artefakte predstavio na
novi drugačiji način, a to bi zasigurno bio veliki iskorak u povećanju posjeta turista. Uz
već postojeću postavku koju Muzej predstavlja, mogu se dodati novi sadržaji kao što su
video-ekrani, audio-uređaji, hologrami, te proširena i virtualna stvarnost. Uz pomoć
tehnologije proširene i virtualne stvarnosti posjetitelji bi mogli i interaktivno učestvovati
u prikazu historije ovog kraja, od starih Japoda i građevina koje su oni stvorili, vremena
iz doba Osmanlija, Austro-ugarske, te novije historije vezane za Prvi i Drugi svijetski rat,
doba socijalizma, te posljednji rat.

49

6 ZAKLJUČAK
Svrha ovog diplomskog rada bila je predstaviti značaj baštine u razvoju turizma općine
Bihać i opisati prijedloge koji će doprinijeti do bolje integracije lokalne baštine u
turističku ponudu. Naime, prirodna i kulturna baština i dalje predstavljaju glavne
turističke atrakcije određene turističke destinacije i smatramo da su baštinski izvori
najbitniji elementi u turizmu, kojima bi vodeći turistički akteri trebali posvećivati najviše
pažnje prilikom planiranja, organiziranja i promoviranja svoje specifične turističke
ponude. Prilikom pisanja teoretskog dijela rada nismo se susreli sa predviđenim
ograničenjem nedostatka izvora, jer smo na polju baštine odabranog područja
istraživanja imali dovoljno stručne literature. Međutim, u empirijskom dijelu nismo
dobili očekivani odaziv za izvršavanje polustrukturiranih intervjua, što nam je u manjoj
mjeri otežalo pisanje rada.
Izučavanjem stručne literature u teoretskom dijelu pobliže smo opisali koncept baštine,
nivoe i kategorije baštine, zatim smo opisali njenu podjelu i naveli definicije prirodne i
kulturne (materijalne i nematerijalne) baštine. Opisali smo, isto tako, fenomen
baštinskog turizma, turiste koji učestvuju u baštinskom turizmu, baštinske turističke
resurse, različite pozitivne uticaje prirodne i kulturne baštine na turističku destinaciju,
te upravljanje baštinskim atrakcijama, s čime smo ostvarili prvi postavljeni cilj rada.
Nadalje, upoznali smo se sa odabranim područjem istraživanja kroz njegove geografske
karakteristike i historiju, a opisana i analizirana je prirodna i kulturna baština koju
posjeduje, kao i turistička ponuda.
Drugi cilj ostvarili smo u empirijskom dijelu rada, gdje smo također odgovorili i na
istraživačka pitanja postavljena na početku rada. Analiza terenskog istraživanja ukazala
je na to da područje općine Bihać posjeduje značajan broj prirodne i kulturne baštine,
od kojih se u turizmu najviše ističe Nacionalni park Una sa svojim posjetilačkim zonama,
za koje možemo reći da su već poznate turističke atrakcije po kojima je ovo područje
prepoznatljivo, te je rijeka Una i Nacionalni park zapravo motiv za dolazak turista u ovaj
kraj. To smo također potvrdili prilikom analize turističkog materijala i polustrukturiranih
intervjua, gdje smo uočili dominaciju Nacionalnog parka Una u turističkoj promociji.
Također, uočili smo da se stari gradovi i stara jezgra grada sve više integriraju u turističku
ponudu i promociju Bihaća, dok su ostali kulturno-historijski spomenici i muzeji manje
promovirani, a pokretna kulturna baština i nematerijalna baština u tom su smislu
zanemareni. Prilikom istraživanja zaključili smo i to da se baština najviše pojavljuje i
promovira na određenim društvenim mrežama, aplikacijama i web stranicama grada
Bihaća, turističke zajednice grada Bihaća, Nacionalnog parka Una i Muzeja Unsko-
sanskog kantona. Pored toga baština je promovirana u turističkim brošurama. Rezultati
istraživanja su potvrdili i to da turistički akteri, koji imaju određenu ulogu u oblikovanju
turističke ponude Bihaća, daju veliki akcenat očuvanju i zaštiti prirodne i kulturne
baštine, jer smatraju da je ona srž identiteta ljudi koji žive na ovom prostoru. Također
smatraju da osebujnost baštine turističku destinaciju čini distinktivnom i jedinstvenom,
a upravo ta jedinstvenost je osnova za turizam. Nadalje, na terenu se ističu primjeri
određenih objekata baštine koji su označeni. Najbolje označeni su poznate posjetilačke
50

zone u nacionalnom parku: Štrbački buk i Martin Brod, te objekti koji se nalaze u staroj
jezgri grada: džamija Fethija, Ckrva sv. Antuna, Kameno turbe, Kapetanova kula. Pored
toga stari grad Sokolac je dobro označen. Uzimajući sve navedeno u obzir, oblikovali smo
svoje preporuke za uspješnije uvrštavanje baštine u turističku ponudu i promociju
Bihaća, te smo ujedno s tim ostvarili treći cilj rada.
Kao glavne prijedloge naveli smo izdvajanje većeg iznosa iz budžeta općine i izradu
projekata vezanih za baštinu koje finansiraju EU fondovi. Uz to preporučuje se selektivno
uređenje infrastrukture prioritetnih baštinskih lokaliteta, te izrada podzemnog
parkirališta u jezgri grada. Educiranje zaposlenih u turizmu o baštini ovog područja
također je jedan od prijedloga, kako bi se bolje prenijelo znanje turistima i s time
dodatno uključila baština u turističku ponudu. Isto tako, s obzirom da se na određenim
lokalitetima baštine već dešavaju razni događaji, preporučujemo da se svi bitniji objekti
baštine iskoriste na taj način, ali da se u sklopu tih događaja pripoje kulturno-umjetnička
društva i radionice tradicionalnih zanata, kako bi se nematerijalna kulturna baština što
bolje približila i ponudila turistima. Na kraju, ispostavili smo uvođenje baštinskih
biciklističkih i pješačkih ruta, uređenje i otvorenje Galerije Envera Krupića i uvođenje
novih tehnologija u Muzej Unsko-sanskog kantona.
Za dalja istraživanja predlažemo da se u budućnosti izvrši istraživanje putem anketiranja
i intervjuisanja rukovodećih i zaposlenih u turizmu općine Bihać, ali i turista koji dolaze
u Bihać o kvaliteti ponude baštinskog turizma i stepenu zadovoljstva uslugom prirodne i
kulturne baštine. Rezutat toga je dobivanje jasnije slike o tome kako je baština uključena
u turističkoj ponudi Bihaća. Također predlažemo istraživanje i analizu manje poznatih i
promoviranih baštinskih izvora u Bihaću, a tokom pisanja ovog rada, utvrdili smo da je
to brojna pokretna baština, koja se čuva i obrađuje u muzejima, galerijama i arhivima,
kao i nematerijalna kulturna zaostavština. Uz to, predlažemo da se istraži prirodna
baština, koja se ne veže za rijeku Unu, jer na tom području skoro da i nema znanstvenih
izvora i taj segment je nepoznanica, poput termalne vode u naselju Gata u Bihaću.
Istraživanjem spomenutih faktora može doći do želje i ideje za njihovim oživljavanjem i
unaprjeđenjem, čime se može još više povećati kvaliteta ponude prirodne i kulturne
baštine na ovom prostoru.

51

7 LITERATURA I IZVORI
Association for Cultural Tourism. (2006). Sevdalinka and the traditional instrument saz.

Preuzeto sa https://otkrivam.com/?p=25&l=2&id=533&ltr=19, 18. 9. 2020.
Atalan, O. (2018). Importance of cultural heritage and conservation concept in the

“architectural education“. International Journal of Human Sciences, 15(3), 1700–

1710.  Preuzeto
sa
https://www.j-

humansciences.com/ojs/index.php/IJHS/article/view/5380, 4. 5. 2020.
Avant&Una. (2019). O nama. Preuzeto sa https://avanturaff.info/o-nama/, 14. 1. 2021.
Bakri, A. F., Yusuf, N. A. i Jaini, N. (19. 12. 2012). Managing Heritage Assets: Issues,

Challenges
and the Future of Historic Bukit Jugra, Selangor. Procedia-Social

and Behavioral
Sciences.
Preuzeto
sa

https://www.sciencedirect.com/science/article/pii/S1877042812057151, 5. 5.

2020.
Baltić, R. (2009). Džamije i dio muslimanske baštine Unsko-sanskog područja. Bihać:

Muftijstvo.
Bećirbegović, M. (1999). Džamije sa drvenom munarom u Bosni i Hercegovini. Sarajevo:

Sarajevo Publishing.
Bibanović, Z. (2006). Turizam interes Bosne i Hercegovine. Sarajevo: Rabic.
Bihać-jedinstvena priroda-bogata historija. (2010). Bihać: “PLOD centar-centar za

promociju
lokalnog
razvoja“.
Preuzeto
sa

http://www.unaspringoflife.com/pdf/una1795215091.pdf, 21. 8. 2020.
Birač, B. (2020). Utjecaj baštine na regionalni razvoj-grad Zabok. (Diplomski rad).

Sveučilište u Zagrebu, Zagreb.
Burns, L., Eaddy M. A., Moore, C., Speno, L. i Talley-McRae, H. (2010). Heritage Tourism

Handbook: A How-To-Guide for Georgia. Atlanta: Historic Preservation Division.
Capital.ba. (2019). Mulić: Očekujemo rekordnu posjetu Nacionalnog parka Una.

Preuzeto sa  https://www.capital.ba/mulic-ocekujemo-rekordnu-posjetu-

nacionalnog-parka-una/, 20. 8. 2020.
Cifrić, I. i Trako Poljak, T. (2014). Baština čovječanstva-održanje, korištenje i stvaranje.

Godišnjak Titius: godišnjak za interdisciplinarna istraživanja porječja Krke, 6(6-7),

25–36.
Preuzeto
sa

https://hrcak.srce.hr/index.php?show=clanak&id_clanak_jezik=219723, 22. 2.

2020.
52

Cultural and Heritage Tourism Development. (1th Ed.). (2014). Vancouver: Destination

British  Columbia.
Dervišević, H. (1997). Ulicom Bišća. Bihać: Delta.
Downe‐Wamboldt, B. (1992). Content analysis: method, applications, and issues. Health

care  for
women
international,
13(3),
313–321.
Preuzeto
sa

https://www.tandfonline.com/doi/abs/10.1080/07399339209516006?journalC

ode=uhcw20, 23. 5. 2021.
Drpić, D. (2018). Turistički događaji temeljeni na baštini i konkurentnost turističke

ponude. (Doktorska disertacija). Sveučilište u Rijeci, Rijeka.
Dudley, N. (2008). Guidelines for Applying Protected Area Management Categories.

Gland:
IUCN.
Dujmović, I. (1999). Povijest Zavaljske župe. Zagreb: Udruga umjetnika “August Šenoa“.
Federalni zavod za statistiku. (2018). Unsko-Sanski Kanton u Brojkama. Preuzeto sa

http://fzs.ba/wp-content/uploads/2018/07/Kanton-1-Unsko-sanski-kanton.pdf,

15. 8. 2020.
Federalni zavod za statistiku. (2019). Unsko-Sanski Kanton u Brojkama. Preuzeto sa

http://fzs.ba/wp-content/uploads/2019/06/1.pdf, 15. 8. 2020.
Federalni zavod za statistiku. (2020). Unsko-Sanski Kanton u Brojkama. Preuzeto sa

http://fzs.ba/wp-content/uploads/2020/06/USK_2020.pdf, 15. 8. 2020.
Franjić, Ž. (1999). Povijest Bihaća od najstarijih vremena do 1878. godine. Bihać: HKD

Napredak.
Garrod, B. i Fyall, A. (2000). Managing heritage tourism. Annals of Tourism Research,

27(3),  682–708.
Preuzeto
sa

https://www.sciencedirect.com/science/article/abs/pii/S0160738399000948,

6. 5. 2020.
Grad
Bihać.
(2021c).
Geografski
položaj.
Preuzeto
sa

https://www.bihac.org/sadrzaj/geografski-polozaj/3, 15. 8. 2020.
Grad Bihać. (2021b). Privreda. Preuzeto sa https://www.bihac.org/sadrzaj/privreda/1#,

15. 8.  2020.
Grad Bihać. (2021a). Turizam. Preuzeto sa https://www.bihac.org/sadrzaj/turizam/4,

18. 3.  2020.
Gradska
galerija
Bihać.
(2018).
Bihacit
vrijeme
u
kamenu.
Preuzeto
sa

https://ggbihac.com/wp-content/uploads/2018/12/Bihacit-Vrijeme-u-

kamenu.pdf,  17. 9. 2020.
53

Gradska
galerija
Bihać.
(2019).
Galerija
Enver
Krupić.
Preuzeto
sa

https://ggbihac.com/galerija-enver-krupic/, 17. 9. 2020.
Gunić, V. (1997). Sevdalinke o gradovima. Bihać: Bošnjak.
Gürel, E. i Tat, M. (2017). SWOT anaysis: A theoretical view. Journal of  International

Social  Research,
10(51),
994–1006.
Preuzeto
sa

https://demo.dspacedirect.org/handle/10673/792, 14. 1. 2021.
Howard, P. (2003). Heritage Management, Interpretation, Identity. London: Bloomsbury

Publishing.
ICOMOS. (1999). International Cutltural Tourism Charter-Managing Tourism at Places of

Heritage
Significance.
Preuzeto
sa

https://www.icomos.org/charters/tourism_e.pdf,  5. 5. 2020.
International Union for Conservation of Nature. (2021). Protected Area Categories.

Preuzeto
sa
https://www.iucn.org/theme/protected-

areas/about/protected-area-categories, 4. 5. 2020.
Ismagilova, G., Safiullin, L. i Gafurov, I. (14. 5. 2015). Using historical heritage as a factor

in tourism development. Procedia-Social and Behavioral Sciences. Preuzeto

sa https://www.sciencedirect.com/science/article/pii/S1877042815021485, 4.

5. 2020.
Kadić, A., Mujadžić, M. i Maslak, N. (2013). Stari gradovi Unsko-sanskog kantona. Bihać:

Zavod  za zaštitu kulturnog naslijeđa.
Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika. (2003a). Zgrada Klostera (Samostan i škola

časnih  sestara Klanateljica Krvi Kristove i Zgrada I zasjedanja AVNOJ-a (Muzej

AVNOJ-a),
graditeljska
cjelina.
Preuzeto
sa

http://old.kons.gov.ba/main.php?id_struct=6&lang=1&action=view&id=3077,

17. 9.  2020.
Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika. (2003b). Srpski pravoslavni manastir

Rmanj sa ostacima originalnih fresaka u Martinbrodu, historijska građevina

-mjesto
i
ostaci
graditeljske
cjeline.
Preuzeto
sa

http://old.kons.gov.ba/main.php?id_struct=6&lang=1&action=view&id=2917,

17. 9.  2020.
Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika. (2003c). Ploča desne bočne strane

japodske
kamene
urne
iz
Golubića,
pokretno
dobro.
Preuzeto
sa

http://old.kons.gov.ba/main.php?id_struct=6&lang=1&action=view&id=1331,

18. 9.  2020.
Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika. (2003d). Ulomak kamene japodske urne sa

predstavom japodskih konjanika» iz Založja, pokretno dobro. Preuzeto sa
54

http://old.kons.gov.ba/main.php?id_struct=6&lang=1&action=view&id=1330,

18. 9.  2020.
Konsa, K. (2016). Natural and Cultural Heritage Framing Meanings and Practices.

International  Journal of Social Sustainability in Economics, Social and Cultural

Context, 12(4), 9–18.  Preuzeto
sa

https://www.researchgate.net/publication/308916504_Natural_and_Cultural_

Heritage_Framing_Meanings_and_Practices, 4. 5. 2020.
Kordeš, U. i Smrdu, M. (2015). Osnove kvalitativnega raziskovanja. Založba Univerze na

Primorskem. Preuzeto sa http://www.hippocampus.si/ISBN/978-961-6963-98-

5.pdf,  2. 3. 2020.
Koščak, M. i O'Rourke, T. (2018). Practical and Conceptual strategies for the re-

evaluation of  local tourism destinations. Harlow: Pearson.
Krivošejev, V. (2014). Upravljanje baštinom i održivi turizam. Beograd-Valjevo: Narodni

muzej  Valjevo i Artis centar.
Kulen Vakuf. (b. d.). Stare utvrde Ostrovica i Havala. Preuzeto sa https://www.kulen-

vakuf.com/stare-utvrde.php, 21. 8. 2020.
Lakišić, A. (1999). Bosanski kuhar: tradicionalno kulinarstvo u Bosni i Hercegovini.

Sarajevo: Svjetlost
Lo, M., Mohamad, A. A., Chin, C. H. i Ramayah, T. (2017). The Impact Of Natural

Resources, Cultural Heritage, And Special Events On Tourism Destination

Competitiveness: The Moderating Role Of Comunity Support. International

Journal
of
Business
and
Society,
18(4),
763–774.
Preuzeto
sa

http://www.ijbs.unimas.my/images/repository/pdf/Vol18-s4-paper14.pdf, 5. 5.

2020.
Lowenthal, D. (2005). Natural and Cultural Heritage. International Journal of Heritage

Studies,
11(2),
81–92.
Preuzeto
sa

https://www.tandfonline.com/doi/abs/10.1080/13527250500037088,
3.
5.

2020.
Maglajlić, M. (1. 12. 2011). Leksikografsko određenje sevdalinke. Novi izraz, časopis za

književnu
i
umjetničku
kritiku.
Preuzeto
sa

https://www.ceeol.com/search/article-detail?id=278196, 13. 9. 2020.
Mahmutović, Dž. (2001). Stari Bihać (1260-1940). Bihać: Grafičar.
Mahmutović, Dž. (1988). Regionalni muzej Pounja Bihać. Informatica Museologica, 19(1-

2), 75–76. Preuzeto sa https://hrcak.srce.hr/145289, 13. 9. 2020.
Marjanović, B. i Došenović, I. (1984). Bihać-Una turistički vodič. Bihać: Turistički savez
Bihać.
55

Midžić, F. (2011). Tvrđava Sokolac. Bihać: Društvo arhivskih radnika Unsko-sanskog

kantona.
Mileusnić, Z. (1995). Iz kulturne baštine bihaćkih Madžara. Zagreb: Kulturno-prosvjetno

društvo bihaćkih Hrvata “Frankopan“.
Muharemović, H. (1997). Naša vremena i običaji. Bihać: Vlastita Naklada.
Nacionalni
park
Una.
(2011a).
Rijeke.
Preuzeto
sa
http://nationalpark-

una.ba/bs/kategorija.php?id=6, 20. 8. 2020.
Nacionalni park Una. (2011b). O nama. Preuzeto sa http://nationalpark-

una.ba/bs/stranica.php?id=4, 21. 8. 2020.
Nassaji, H. (2015). Qualitative and descriptive research: Data type versus data analysis.

Language
Teaching
Research,
19(2),
129–132.
Preuzeto
sa

https://journals.sagepub.com/doi/full/10.1177/1362168815572747, 2. 3. 2020.
Newsome, D., Moore, S. A. i Dowling, R. K. (2012). Natural Area Tourism: Ecology,

Impacts and Management. Bristol: Channel View Publications.
Ničić, M. (septembar 2015). Turizam zasnovan na baštini: ideološki procesi i implikacije.

Rad
predstavljen na konferenciji SITCON 2015-Singidunum International

Tourism
Conference,
Beograd,
Srbija.
Preuzeto
sa

http://portal.sitcon.singidunum.ac.rs/paper/44, 21. 2. 2020.
Općina Bihać. (2014). Strategija razvoja općine Bihać 2014-2023. Preuzeto sa

https://www.bihac.org/files/content-documents/604fa7d43eca1.pdf,
15.
8.

2020.
Park, H. Y. (2014). Heritage tourism. New York: Routledge.
Parkovi
Dinarida.
(b.
d.).
Nacionalni
park
Una.
Preuzeto
sa

https://parksdinarides.org/me/park/nacionalni_park_una/, 20. 8. 2020.
Poria, Y., Butler, R., i Airey, D. (2003). The core of heritage tourism. Annals of tourism

research,
30(1),
238–254.
Preuzeto
sa

https://www.sciencedirect.com/science/article/abs/pii/S0160738302000646,

4. 5. 2020.
Preporod novine. (b. d.). Bajramski običaji. Preuzeto sa https://www.preporod.com/, 1.

9. 2021.
Rafting
Una.
(2018).
Rijeka
Una-jedna
i
jedina.
Preuzeto
sa

http://www.raftinguna.com/rijeka-una, 20. 8. 2020.
Rošić, Dž. (2013). 100 turističkih destinacija BiH. Sarajevo: Arka Press.
56

Stoian, C. E. (2015). The discourse of tourism and national heritage: A contrastive study

from  a cultural perspective. Newcastle upon Tyne: Cambridge Scholars

Publishing.
Šestan, M. (2019). Upravljanje kulturnom baštinom turističke destinacije. (Diplomski

rad). Sveučilište Jurja Dobrile u Puli, Pula.
Timothy, D. J. (2011). Cultural Heritage and Tourism: An Introduction. Bristol: Channel

View Publications.
Timothy, D. J. (2017). Making sense of heritage tourism: Research trends in a

maturing field of study. Tourism Management Perspectives, 25(14), 177–180.

Preuzeto
sa

https://www.sciencedirect.com/science/article/abs/pii/S2211973617301320?vi

a%3Dihub, 4. 5. 2020.
Truhelka, Ć. (1904). Naši gradovi: opis najljepših srednjovječnih gradova Bosne i

Hercegovine. Bihać: HKD Napredak.
Turistička
zajednica
Bihać.
(2021a).
Historija
grada.
Preuzeto
sa

https://www.visitbihac.com/bs/sadrzaj/historija-grada/38, 18. 8. 2020.
Turistička
zajednica
Bihać.
(2021b).
Otkrij
rijeke.
Preuzeto
sa

https://www.visitbihac.com/bs/kategorija/otrij-rijeke/8, 21. 8. 2020.
Turistička
zajednica
Bihać.
(2021c).
Kapetanova
kula.
Preuzeto
sa

https://www.visitbihac.com/bs/sadrzaj/kapetanova-kula/7, 21. 8. 2020.
Una-Spring
of
Life.
(2013a).
Što
raditi?
Preuzeto
sa

http://www.unaspringoflife.com/hr/una/sto-raditi/6, 12. 1. 2021.
Una-Spring
of
Life.
(2013b).
Manifestacije.
Preuzeto
sa

http://www.unaspringoflife.com/hr/una/manifestacije/7, 14. 1. 2021.
UNESCO. (2021). Text of the Convention for the Safeguarding of the Intangible Cultural

Heritage. Preuzeto sa https://ich.unesco.org/en/convention, 4. 5. 2020.
UNESCO
World
Heritage
Centre.
(1992a).
World
Heritage.
Preuzeto
sa

https://whc.unesco.org/en/about/, 22. 2. 2020.
UNESCO World Heritage Centre. (1992b). Bosnia and Herzegovina. Preuzeto sa

https://whc.unesco.org/en/statesparties/ba, 22. 2. 2020.
UNESCO
World
Heritage
Centre.
(1992c).
Convention
Concerning

the Protection of the World Cultural and Natural Heritage. Preuzeto sa

https://whc.unesco.org/en/conventiontext/, 5. 5. 2020.
UNESCO World Heritage Centre. (1992d). Natural World Heritage. Preuzeto sa

https://whc.unesco.org/en/natural-world-heritage/, 5. 5. 2020.
57

Wikipedia.
(2021).
Bihac
Municipality
Location.
Preuzeto
sa

https://hr.m.wikipedia.org/wiki/Datoteka:Bihac_Municipality_Location.png, 15.

8. 2020.
Yale, P. (1991). From Tourist Attractions to Heritage Tourism. New Canaan: Elm

Publications.
Zakon o provedbi odluka Povjerenstva za zaštitu nacionalnih spomenika. Službeni glasnik

BiH, br. 28/10.
Zakon o zaštiti prirode. Službene novine Federacije BiH, br. 01-02-774-02/13.
Žentil Barić, Ž. (2016). Primjena intervjua kao istraživačke metode u knjižičarstvu.

(Diplomski rad). Sveučilište u Zadru, Zadar.
I

8 PRILOZI
PRILOG 1: Intervju s predsjednikom Udruženja Naša Krajina-naša baština
-
Datum izvođenja intervjua: 19. 6. 2021
-
Kontaktna osoba: Almir Kurtović
1. Kolika je uloga i na koji način udruženje Naša Krajina-naša baština učestvuje u
očuvanju baštine na području općine Bihać?
- To su dva pitanja. Znači uloga je vrlo važna. Kulturna baština odnosno očuvanje
kulturne baštine je možda i jedan od najvažnijih preduslova za bilo kakve uspješne
turističke aktivnosti i to ne samo gledano na bihaćku regiju, već uopšte u cijelom svijetu
tako. Koliko udruženje doprinosi tome, ja mislim da doprinosi vrlo malo, a ne može ni da
doprinese puno jer po naravi udruženje nije tu da spašava, afirmiše kulturnu baštinu,
nego smo mi tu prvenstveno da ukazujemo na ono šta imamo i da širimo tu priču. Mi
imamo ustanove koje se bave time, imamo javnu ustanovu Zavod za zaštitu kulturnog
naslijeđa, imamo muzej Unsko-sanskog kantona, to su dvije okvirne i krovne institucije
koje imaju imperativ i zakonsku obavezu za očuvanje kulturne baštine, a udruženje s
obzirom na okolnosti u kakvima se mi nalazimo već dvadeset i više godina preuzima
ulogu medijatora odnosno onoga koji „maše zvonima“ i upozorava, piše članke, izdaje
po mogućnosti neke publikacije i tako dalje. Znači mi samo možemo da ukazujemo na
moguće nedostatke ili da recimo u turističkom smislu kao predstavnici udruženja
fugiramo kao neka vrsta veze između onih koje određene lokacije baštine zanimaju i
onih koji mogu da ponude uslugu da se ta neka lokacija obiđe, objasni i tako dalje.
2. Koji značaj pridajete baštini?
- Uloga baštine je glavna. Naš kanton i sve turističke aktivnosti se zasnivaju prvo na
prirodnoj baštini. One ljepote i prirodna bogatstva kojima obiluje Unsko-sanski kanton
su od neizmjerno velikog značaja, a to je jako slabo prepoznato i jako slabo afirmisano.
Mi tek sad doživljavamo neku vrstu buđenja svijesti ovih aktivnosti po tom pitanju. Ja
prvenstveno ne mogu govoriti o prirodnim resursima, nisam biolog, nisam čovjek iz te
struke koji bi imao pravo da o tome govori. Moja pasija i ono što mene strašno zanima
jeste ustvari ova kulturna strana, pogotovo kada su u pitanju kulturno-historijski
spomenici.
3. Koliko je po Vašem mišljenju prirodna i kulturna baština bitna za cjelokupnu
turističku ponudu općine Bihać?
- Vrlo je bitna. To je broj jedan na tom cijelom planu. Bitnost toga podrazumijeva sve
ostale aktivnosti oko toga. Ja moram da napomenem da nije dovoljno imati jedan
Štrbački buk, jedan Martin Brod i nešto malo Ripča i Une, te po koju kulu i ruševinu na
nekom brijegu, ako vi imate raspuštane pse u centru grada, ako imate prosjake koji prose
na ulici, ako imate migrante, mada migranti su jedna puno složenija problematika. Mi
uvijek govorimo o nekakvim prirodnim bogatstvima, turističkom potencijalu, kulturnom
bogatstvu, ali mi elementarne stvari ne riješavamo.
II

4. Smatrate li da se određena prirodna ili kulturna baština ističe u turizmu i turističkoj
promociji na području općine više od ostalih. Ukoliko je odgovor potvrdan možete li
nam navesti neki primjer?
- Apsolutno. Svako vuče na svoju stranu na neki način. Bihaćka općina proteže se na
površini od 900 kvadratnih kilometara. Samo za poredak, jedna kneževina Lihtenštajn je
skoro pa duplo manja. Teritorij općine Bihać obuhvata toliku površinu i ima toliko
kulturnih spomenika, toliko kulturnih bogatstava, da se ističe na teritoriju Unsko-
sanskog kantona po tom pitanju, jer upravo srž prirodnog i kulturnog bogatstva je
koncentrisana na teritorij općine Bihać. Naravno, neki će reći gdje je Cazin ili Bužim.
Bužim nema rijeku Unu, postoje ostaci grada Bužima koji su toliko već zapušteni da se
to ne može tretirati ozbiljno. Na teritoriji Bihaća imamo već te neke podjele da se forsira
Martin Brod, Štrbački Buk i onda u Europi i na zapadu vlada takva percepcija, da kada
čuju „Bihać“ onda pomisle na ogromne slapove na Uni-Štrbački buk, ali gdje su ostali
dijelovi, gdje je Ripač ili trenutno moderni Japodski otoci, mada i oni se ističu. Normalno
ima to i svoje zašto, ali postoje zapuštene stvari na teritoriji općine Bihać, kao što je
jedna Brekovica ili Kostelski buk, samo u okviru gurmanskog doživljaja, a ne u smislu
nekog prirodnog ekstremnog bogatstva, to je više sporedno. Taj Kostelski buk i raskošni
slapovi na Uni ljudi doživljavaju sporedno uz ono gurmansko i ugostiteljsko. Tako da
postoji ta neravnopravna podjela i tretiranje kulturno-historijskog i prirodnog bogatstva
na teritoriji općine Bihać.
5. Koja je baština po Vašem mišljenju zapostavljena i neiskorištena u turističkoj
promociji općine Bihać?
- Recimo, imate kada se spuštate u Ljutočku dolinu, na lijevoj strani, na jednom obronku
mali gradić-Vrnograč. Masa ljudi prođe tu, te mislim da ljudi to i ne zapaze, a tako je
lijepo mjesto i tu možete uživati u kulturno-historijskoj i prirodnoj baštini. Također,
Orašac grad, on se nalazi u nacionalnom parku „Una“ i trenutno se pokreću neke
aktivnosti, ali on je isto jedan kulturno-historijski spomenik koji je prilično zapostavljen.
Imate fenomenalne ostatke grada Ostrovica, gdje se zahvaljujući opet nacionalnom
parku, nešto malo radi i čisti, ali je također zapostavljen. Trenutno „najtrendi“ grad
odnosno kulturno-historijski spomenik na teritoriji općine Bihać je Sokolac. Tamo se
uvijek nešto radi, a i to ima razlog. Izgleda da nemamo dovoljno političkih opcija, koji bi
se mimo javnih ustanova bavili i kulturno-historijskim naslijeđem. Šteta što nema možda
i neka politička opcija, koja bi uzela i taj Orašac u obzir. Mi kada govorimo o obnovama
tih kulturno-historijskih građevina onda ljudi obično pomisle na kompletnu
rekonstrukciju i vraćanje u prvobitnu stanje. Međutim, nekad je dovoljno zaštititi samo
zidine da ne propadaju dalje i napraviti pristupne puteve i nekakve male sadržaje poput
nekakvih klupica, info tabli i tada već imate nešto konkretno.
6. Koliko mislite da je baština pristupačna turistima?
- I tu imamo primjere pojedine koji se ističu, a onda imate niz drugih do kojih je jako
teško doći. Samo uz avanturističke podvige možete doći do tako malog gradića kao što
je Vrnograč. Uz puno napora, radoznalosti i nekakvog poznavanja terena jedan turista
će možda da dođe do Ostrovice. Najmarkantnija turistička destinacija u kulturno-
III

historijskom smislu je trenutno Sokolac. Prvo, blizu je grada, na jako istaknutom mjestu,
i turistička zajednica je uložila napora i novaca da se napravi pristupni put, da se
asvaltira. Prije toga bila je faza obnove tog grada, saniranje onog najvažnijeg. Nama
treba cijeli jedan dan da obiđemo Orašac, Ostrovicu, Havalu, gdje isto imaju ostaci
jednog turskog grada, ali je to sve nepristupačno, informacija skoro pa da i nema. Kada
se obratite nekoj od javnih institucija onda se ne zna „ni ko pije, ni ko plaća“, tako da
generalno manjka na svemu.
7. Možete li nam reći koji su Vaši najveći projekti do sad i šta imate u planu raditi u
budućnosti?
- Jedan od najvećih projekata koji smo mi uspjeli realizovati, uz pomoć i ostalih kolega,
je bio serijal-gradovi Unsko-sanskog kantona. To je rađeno za Unsko-sansku televiziju.
Obrađeno je petnaestak gradova. Snimljene su reportaže, nađeni sugovornici-profesori,
historičari i tako dalje. Ja sam sudjelovao isto u jednom dijelu kada je u pitanju grad
Ostrožac. To je trajalo sigurno dvije godine i koštalo je dosta novca. Od Ministartsva za
obrazovanje smo dobili određena novčana sredstva za realizaciju tog projekta. To je
realizovano i to je jedan od najvećih projekata. To je dobra stvar zato što, ne samo da je
to Unsko-sanska televizija u više navrata emitovala, nego sad znamo da i ostale lokalne
televizije u Bosni i Hercegovini emituje taj serijal. Mislim da ima deset do petnaest
epizoda od četrdeset minuta, što je prilično dobra stvar. Isto jedna od boljih stvari jeste
ta što je, uz saradnju sa jednom izdavačkom kućom, izdata je knjiga o Ostrožcu i porodici
koja je gradila taj dvorac. Radili smo i par publikacija o gradu Mutniku, u suradnji sa
jednim profesorom. Imamo namjeru da, u suranji sa jednim kolegom, uradimo jednu
finu knjižicu o historiji grada Bihaća. Naziv će biti „Stopama prošlosti Bišća“, pa će se sa
nekog novog aspekta i nekim novim pristupima tematizirati historija ovog grada.
Uglavnom radimo na tome da medijski afirmišemo, pominjemo i širimo u javnost sve
aspekte kulturne baštine Unsko-sanskog kantona.
PRILOG 2: Intervju s direktoricom Kulturnog centra Bihać
-
Datum izvođenja intervjua: 22. 6. 2021
-
Kontaktna osoba: Erna Begatović
1. Koje aktivnosti Kulturnog centra smatrate najbitnijim za turističku ponudu općine
Bihać i zašto?
- Jedan od najvećih brendova grada Bihaća je Festival teatarsko-scenske umjetnosti
„Bihaćko ljeto“, koji se odvija zadnje dvadeset i tri godine u organizaciji Kulturnog centra.
Poznato je da Bihać kao grad nema svoje pozorište, nema ni profesionalnu pozorišnu
trupu, nema čak ni profesionalnih glumaca. Ja sam jedina i prva u historiji grada koja je
završila glumu. Jako je teško biti tu sam u toj branši. Jedna važna stvar, da bi dobio uopće
status grada, potrebno je imati minimalno četiri uslova: treba da bude univerzitetski
grad, da posjeduje univerzitetsku biblioteku, pozorište i bolnicu. Bihać sve ima, samo
nema pozorište. Mi i dalje imamo status grada, moglo se preći preko toga, međutim
zamislite u kakvim mi okolnostima živimo kada nemamo teatra. Upravo zato, ta ideja se
rađa prije dvadeset i tri godine da se napravi Festival „Bihaćko ljeto“, koji će da njeguje
isključivo teatarsku umjetnost odnosno da tokom festivala koji traje petnaest dana
IV

dovede od deset do petnaest pozorišnih predstava, od deset do petnaest pozorišnih
kuća iz regiona odnosno jugoslovenskih prostora. Zadnje dvadeset i tri godine na stotine
predstava odigrano je u Bihaću i već se stvorila ozbiljna kritička masa, publika koja se
ozbiljno razumije u teatarsku umjetnost. Kulturni centar, pored festivala „Bihaćko ljeto“,
nema značajniji festival u kojem se konzumira elitna i visoka umjetnost. Zapravo ovaj
festival vrlo je važan jer se dešava ljeti, kada veliki broj turista ipak dođe u Bihać,
pogotovo u doba covid-a, kada je veliki broj ljudi ljetovao u Bihaću sa projektom turistički
vaučer, kojeg je organizirala turistička zajednica u Bihaću. Na hiljade i hiljade ljudi iz cijele
BiH došli su u Bihać na ljetovanje. Tada smo došli do jednog ozbiljnog problema gdje kao
grad nismo mogli da zadržimo turiste. Nije bilo dovoljno da samo gledaju Unu, da se
kupaju, za dva-tri dana oni bi obišli sve prirodne ljepote u gradu Bihaću i okolici. Stvorio
se ogroman problem, jer mi nismo znali šta da radimo odnosno hoteljeri i turističke
agencije nisu znali šta da rade i kako da animiraju ogroman broj ljudi koji boravi u Bihaću.
2. Koji značaj pridajete baštini?
- Kulturnoj baštini pridajemo ogroman značaj. Pored nas, postoje neke institucije koje se
bave kulturnom baštinom. Tu je na prvom mjestu muzej Unsko-sanskog kantona, tu je
Gradska galerija Bihać. Smatram da mi kao društvo pridajemo veoma mali značaj
kulturnoj baštini. Iz Bihaća iznikao je veliki broj likovnih umjetnika, veliki broj muzičara,
koji su napravili čudesa po svijetu. Ono što je zastrašujuće jeste da mi te ljude nekako
zadnjih pedeset godina ne možemo zadržati u Bihaću. Iako smo locirani na sigurno
najboljoj poziciji, mi smo za par sati u Beču, mi smo za dva sata u Europskoj Uniji, jako
smo dobro pozicionirani u geografskom kontekstu, ipak šteta je da nismo uspjeli zadržati
svoje umjetnike i nismo uspjeli napraviti od Bihaća u najmanju ruku likovni ili muzički
centar. Tu kulturne ustanove mogu da učine jako malo ili nikako. Vremena su takva da
se apsolutno ne finansiraju umjetnici. Mi smo imali Envera Krupića, jednog od
najplodnijih slikara rođenog u Bihaću. Mi još uvijek nemamo adekvatnu Galeriju koju je
on kao zaostavštinu ostavio, on je ostavio novac za prostor gdje će biti njegova Galerija,
mi i dan danas nemamo Galeriju na tom mjestu, već na drugom mjestu. Još uvijek nije u
upotrebi i još uvijek niti grad, niti kanton, niti federacija i na koncu država nisu poduzeli
ništa da se ta njegova zaostavština smjesti, da Bišćani, Krajišnici, cijela BiH i na kraju
region, koji itekako zna ko je Enver Krupić imaju mjesto gdje se može posjetiti njegova
izložba. Iako u toj Galeriji, koja se nalazi u Dom USAOJ-a u centru grada, na jednoj od
najelitnijih lokacija, stvari poput mokrog čvora nisu riješene, građani to ne mogu da vide.
Tu je njegova soba, njegov cijeli stan, to je ogroman kapital. Kulturni centri, gradske
galerije ne mogu novčano da to iznesu i ne možemo da zaradimo novac da bi u takve
stvari mogli ulagati, jer nam se taj novac ne može vratiti. Mi ne možemo staviti ulaz na
predstavu veći od 5 KM. Još uvijek dvadeset i tri godine poslije privoljavamo i molimo
građane da dođu u teatar, još uvijek ih tako reći „navlačimo“ za 5 KM. Stvari mogu da
budu mnogo bolje, kada bi sistem bio mnogo bolji. Ja vjerujem da postoje ljudi koji imaju
viziju i koje mogu da naprave velike stvari, međutim vremenom se umore od borbe sa
gradskim upravama i jednostavno napuste grad.
3. Koliko je po Vašem mišljenju prirodna i kulturna baština bitna za cjelokupnu
turističku ponudu općine Bihać?
V

- Jako je bitna. Spomenula sam da mi ne možemo da zadržimo turiste koji troše tu novac
i žele da ostanu petnaest dana. Kada bi imali dobro organizovane kulturne centre,
gradske galerije, mnoge institucije kulture, turističke agencije i turističke zajednice koji
bi napravili kalendar za tri mjeseca ljeta, te napravili bogatiji i kvalitetniji kulturni
program, Bihać bi kao Novi Sad vjerovatno imao Exit festival i cijeli svijet bi dolazio na taj
festival da sluša vrhunske izvođače. Toliko je i baština bitna u kontekstu turizma. Kultura
predstavlja sadržaje, mi sadržaje ne možemo da produciramo i naši turisti odlaze iz
Bihaća jer su nakon tri dana sve vidjeli.
4. Kako Kulturni centar radi na promociji kulturne baštine?
- Mi se trudimo da ljudima koji ovdje stvaraju i žive, koji su napisali knjigu ili napisali
pjesmu, izdali album, napravili dovoljan broj umjetničkih slika koje mogu da izrastu u
izložbu, ponudimo svoje prostore. Mi se nalazimo u bivšem Domu Armije i naše
prostorije su također u Domu USAOJ-a. Ne postoji ni jedna prostorija koja je prazna i sve
te prostorije naselili su umjetnici koji imaju nešto da pokažu i stvore. Naše su porte njima
itekako važne, jer Kulturni centar im se nameće kao jedna vrsta kulturnog „hub-a“. Ipak
kulturnjaci na području Bihaća uopće ne doživljavaju Kulturni centar kao svoj, a to je
strašno. Bojim se da postajemo konkurencija jedni drugima, a Kulturni centar treba da
bude sve i jednom kulturnjaku na dispoziciji. Recimo postoji fundus gradske galerije koji
je ogroman i ogroman je kapital. Postoji fundus muzeja Prvog zasjedanja AVNOJ-a, gdje
se nalaze slike Jovana Bijelića, Safeta Zeca, Ismeta Mujezinovića. Imate kolekciju Jovana
Bijelića, jednog genijalca i jednog od najvećih sinova Bosne i Hercegovine, koji dolazi iz
Bosanskog Petrovca. Nažalost, mi ne možemo još uvijek prepoznati ko su ti ljudi koji
prave genijalne stvari i koji će da stvaraju umjetnost koja će nama ostati ubaštinjena, te
koju ćemo sutra mi njegovati i prikazivati je drugim naraštajima. Kulturni centar je dobar
primjer da se na tome ipak radi. Sa druge strane jako veliki broj kvalitetnih ljudi je već
otišao, a to su ogromni gubici.
5. Koja prirodna ili kulturna baština po Vašem mišljenju ima najveći turistički
potencijal? Koja je najviše promovirana u turizmu općine?
- Definitivno Una. Ona teče i ti je naplaćuj. Mi zadnjih godina imamo ogroman broj turista
koji dolaze iz arapskog svijeta i posjećuju Bihać. Oni dolaze iz pustinja i fascinirani su
vodom. To je ogroman potencijal. S druge strane mi smo imali tipičan primjer kako stvari
ne funkcionišu. Ne dolazi niko u Bihać zato što misli da je Bihać sjajan grad, nije uopće
sjajan grad, nema kulturno-umjetničkih sadržaja. Potpuno smo zapostavljeni od ostalog
dijela Bosne i Hercegovine. U Sarajevu nas nazivaju „oni dolje“ u BiH. Ja se s tim ne
slažem, mi smo gore. Kada se pogleda karta, mi smo gore, Bihać je na samom vrhu Bosne
i Hercegovine. Međutim, mi smo totalno zapostavjeni. Ovaj grad da nema Unu, njega ne
bi posjećivala zadnjih godina ovolika količina turista, ali Unu treba znati sačuvati. Ona je
opet ništa bez svog zelenila koje je oko nas, bez Plješevice i Debeljače. Definitivno jeste
najveći potencijal, ali kako se turizam razvija tako se i vikendice situirane pored Une
razvijaju i ne može im se više nikako stati na kraj, nema se petlje da im se stane na kraj.
Mi smo zeleni kanton i zeleni grad, te se dičimo sa prirodnim ljepotama, ali smo sa
očuvanjem već daleko. U jednu stvar vjerujem, a to je turistička zajednica Bihać, koja
ulaže ogromne napore da prijavljuje nelegalne vikendice, konstantno čisti grad, čisti
VI

rijeku Unu i kako oni vole da kažu ovo je grad koji voli rijeku i grad koji živi rijeku. Vrlo mi
je važno da kažem da smo mi ljudi koji smo mogli otići i napraviti mnogo više da nismo
ostali ovdje i gledali u rijeku Unu.
6. Koja je baština po Vašem mišljenju zapostavljena i neiskorištena u turističkoj
promociji općine Bihać?
- To su stari gradovi. Kao glumica i direktor Kulturnog centra živim za taj dan da na starim
gradovima igramo predstave, da se održavaju koncerti, da prilazi budu bolji, ne samo
grad Bihać, već i cijeli Unsko-sanski kanton ima ogroman broj starih gradova, koji su
neprocjenjive vrijednosti. Krenuvši od srednjovjekovnog grada Sokoca, do Ostrovice u
Kulen-Vakufu, starog grada Orašca i tako dalje. To su sve lokacije koje su prekrasne i koje
bi se dale spojiti sa nekim pješačkim ili biciklističkim rutama. Strašno je šta se radi na
našim šumama, prave se velike štete. Taj segment je potpuno zapostavljen, a jedino ga
možemo obnavljati putem fondova državnih ili federalnih nivoa. Dakle stare gradove
može restaurirati, obnavljati i održavati isključivo država.
7. Koliko mislite da je baština pristupačna turistima?
- Opet ću istaknuti jedan podatak. Ako jedan turist iz Kine, koji je krenuo na Plitvička
jezera i prošao veliki put, kada dođe do Zagreba zašto ne dođe u Nacionalni park Una da
pogleda Štrbački buk, Martin Brod i da vidi čuda. Govorimo o čudu prirode. Put do
Nacionalnog parka napravljen je tek ove godine. Desilo se jedne godine da su se u
Nacionalnom parku Plitvice nalazili naši volonteri i dijelili prospekte. Dakle, od
Naciolanog parka Plitvice, Una je udaljena 40 kilometara i niko nije mogao doći, niti prići
Uni. Većina Bišćana nije još uvijek posjetila Štrbački buk ili Martin Brod, a kako onda da
za takve destinacije zna neki turista? Koliko god mi izbjegavali društvene mreže i tu vrstu
promocije, koja je danas vrlo jednostavna, još uvijek ne funkcioniramo. Sjajan primjer je
Turistička zajednica Bihać, koja ima konekcije sa svijetom. Imaju stranicu koja je uvijek
aktivna. Šta je veći brend od „Una regate“, koju smo također uspjeli upropastiti.
Apsolutno nas sistem ne podržava i država ne štiti takvo naslijeđe, pa kako onda da bilo
ko drugi to poštuje?
8. Navedite svoje prijedloge za bolje integriranje prirodne i kulturne baštine u
turističku ponudu općine.
- Tipičan primjer je srednjovjekovni grad Sokolac, koji je konačno završen, te se ovih dana
završava strujni priključak. Na tom starom gradu napravljena je scenska, teatarska
pozornica, koja može da služi teatru i za koncerte. Ja sam napravila koncept da se jedna
od predstava u sklopu „Bihaćkog ljeta“ odigra na gradu Sokocu. Pošto je taj grad
poprilično udaljen od grada Bihaća, vrlo jednostavno je ljude dovesti jednom, jer će im
biti interesantno. Medijskom kampanjom napravit ćemo da dođu, tu gostuje Zijah
Sokolović, jedan od najvećih imena teatra u BiH, i oni će lako doći prvi put. Međutim, do
sela se može doći, a na pola puta mora se doći pješačenjem. Sigurno ima nekih dvadeset
minuta pješačenja. Odmaralište je potpuno uništeno lovačkim kamionima. Nabavili smo
autobus koji će besplatno voziti građane do starog grada Sokolac. Tamo će da kombi koji
može da prođe odveze publiku do starog grada, gdje će ih čekati koktel i tamburaši,
VII

potom ulaze na predstavu. Sjedaju na dekice i gledaju dva i po sata predstavu u ipak
neudobnim sjedištima na travi. Ukoliko ne učinimo da je to lepršavo, šarmantno, da se
ljudima u autobusu kupi brendirana voda na kojoj piše „Bihaćko ljeto“, da se ljudima
pusti neka lijepa muzika, te da ih po dolasku tamburaši prate do starog grada koji je pod
bakljama. To je slika za koju ja vjerujem da će obići svijet, teatar na otvorenom na starom
gradu. To su ogromne stvari i to je prijedlog kako bolje integrirati kulturnu baštinu u
turizam. Nekom će se svidjeti naša kampanja „Ponesi dekicu, dođi na Sokolac“. Planinari
su se javljali da će doći šumskim putem. Planinari koje uopće ne interesuje scenska
umjetnost, ali im je odličan taj koncept, da idu šumom i da su na starom gradu dio
nečega. Doći će neki ljudi koji će postati naša nova publika. Ako nam to bude praksa
sljedeće dvije godine, ko kaže da neće doći neko iz Sarajeva na festival da bi bio na
Sokocu.
9. Imate li neki komentar za kraj?
- Grad Bihać ima ogroman potencijal, geografski je sjajno pozicioniran i ukoliko budemo
pametni i radili za bolji grad možemo postati centralno turističko mjesto u Bosni i
Hercegovini.
PRILOG 3: Intervju sa općinskim vijećnikom Bihaća
-
Datum izvođenja intervjua: 25. 6. 2021
-
Kontaktna osoba: Alen Zulić
1. Koliko općina Bihać učestvuje u kreiranju turističke ponude?
- Pa mislim da u posljednje vrijeme grad Bihać iz svog budžeta izdvaja racionalno dosta
solidan iznos. Naglašavam posljednje vrijeme jer se zapravo unazad nekoliko godina i
osnovala turistička zajednica grada. Dakle, nije prije toga postojala. Uglavnom su te
aktivnosti vođene sa nivoa kantonalne turističke zajednice, dakle nismo imali gradsku
turističku zajednicu. S tim u vezi i nije bilo nekih značajnih sredstava u tom smislu.
Eventualno su ona preusmjeravana od kantonalnog nivoa, ali ono što danas imamo jeste
da imamo turističku zajednicu, koja ima svoj plan i program, ima svoju finansijsku
konstrukciju i ona je prije svega na budžetu grada Bihaća. To je sada jedan novi element
u politici grada, gdje se na taj način zapravo htjelo pokazati da grad razmišlja o svojim
turističkim potencijalima i ne samo da pravi plan u vezi s tim, već aktivno ima instituciju
koja se u ime nje bavi ovom djelatnošću. Zadnje dvije godine bavi se upravo uspješno, s
obzirom na veliki broj programa i projekata koji su realizirani od samog njenog osnivanja.
2. Koja vrsta turizma je najviše zastupljena na području općine Bihać? U koju vrstu
turizma se najviše ulaže?
- Mogu reći da je to prije svega avanturistička ponuda, koja se odnosi na prirodne ljepote
koje mi ovdje da li zasluženo ili nezasluženo imamo. Dakle, radi se o onim ljepotama koje
su vezane za samu rijeku Unu. Naravno, tu je i planina Plješevica, tu su određeni planinski
vijenci. S tim u vezi znamo da upravo taj oblik turizma, koji je vezan za avanturizam, raft
linije, koje su sada već prepoznatljive, što se nastavilo na dugogodišnju tradiciju „Una
regate“, koja je davno postojala, te se iz godine u godinu razvijala i na neki način
VIII

predstavlja brend u sveukupnoj turističkoj ponudi. Dakle, to je prije svega taj vid.
Naravno, u posljednje vrijeme, kako se stvari razvijaju, imamo planinare, ljude na koji taj
način upražnjavaju turizam. Međutim, mislim da je prije svega rijeka Una kao jedna žila
kucavica zapravo, kao što se i sam grad Bihać naselio na njoj i kao takva je postojala kroz
historiju, ostala je jedna konstanta i drži kontinuitet u smislu okupljanja i onih koji žive
na ovom prostoru i onih koji dolaze. Dakle, to je taj, u prvom redu ljetni turizam, koji je
vezan za rijeku Unu.
3. Koji značaj pridajete prirodnoj i kulturnoj baštini?
- Značaj koji treba pridati je zaista velik. Mi ako bi nešto mogli govoriti o ukupnoj ponudi,
pored ove za koju kažem da nismo sami krivi i ono što je nastalo prije nas samih ovdje,
to je ta prirodna crta. Ono s čime se zapravo možemo pohvaliti jeste ta hiljadugodišnja
historija života na ovim prostorima, što potrvđuje u predjelu opet za sami riječni tok Une
od Ostrovice i svih starih gradova koji se nižu od samog izvorišta Une, pa idu preko
Orašačkog grada i čitavog niza kula u Kulen-Vakufu, te svega ostalog što se kroz riječni
tok proteže u drugim općinama, dakle prema zamku na Ostrožcu i do Krupe pa i dalje.
Dakle, to je nešto što postoji i što moram priznati nismo eksploatisali u nekom ranijem
periodu i imam osjećaj da ljudi koji u posljednje vrijeme nama dolaze da vide Bihać
zapravo svojom očaranošću poručili da to što mi imamo zaista jeste unikatno i onda smo
na neki način uvidjeli tek iz njihovog opažanja da se tu zaista radi o nekoj blagodati, a tu
podrazumijevam i nepokretnu kulturnu baštinu i smatram da ono niti izbliza nije
iskorišteno. Značaj ulaganja u mjesto kulturne baštine itekako je važno i značajno, jer
sredine države, određeni prostori i gradovi praktično na samo jednoj priči, jednoj
srednjovjekovnoj priči, za koju se čak ne može reći ni da je istinita, radi se o legendi koja
je možda izmišljena, a najčešće i jeste, naprave jednu turističku atrakciju koju posjećuju
stotine hiljada posjetitelja iz raznih dijelova svijeta. Imamo i ovaj religijski vid, poznata je
i priča vezana za takve vidove, određena božanska priviđanja, te se na bazi toga napravi
fantastičan turistički rezultat. Dok, mi ovdje imamo fakt koji je na bazi aspekta
dugogodišnje tradicije. Imamo kule koje su sagrađene, koje potvrđuju da su ovdje živjeli
ljudi u srednjem vijeku. Upravo grad Bihać kao takav, sa svojim urbanim sjedištem,
praktično dokazuje po ozbiljnim navodima i istraživanjima, a stavlja se u jedan od
najznačajnijih gradova takve vrste. Recimo broj topova, konkretno kada se govori o
Bihaću, nekada se ravnao sa brojem topova u Dubrovniku. Bilo je čak i govora da se u
jednom trenutku Bihać branio sa više topova nego Dubrovnik, a poznato je da su se
upravo gradovi kod Dubrovnika stavljaju u sam svjetski vrh kulturne baštine. To govori o
važnosti tih gradova tog perioda duboke i velike historije. Definitivno je da smo tu u
jednoj pionirskoj fazi, da postajemo svjesni i bez obzira na modernu nauku, te moderni
način života koji nas danas okružuje, u mogućnosti smo da do svih ovih informacija
dođemo jednim klikom na određene uređaje. Svejedno, nismo se dovoljno posvetili
tome, ali i ono što se dešava u posljednje vrijeme, na primjer dobili smo informaciju da
je do grada Sokoca došla i struja, pa se pripremaju mokri čvorovi, napravila se i asfaltna
infrastruktura, sve su to preduvjeti da se dobiju pozitivni odgovori na ovo pitanje da je
Bihać kao grad svjestan ovog potencijala i da ipak idemo u jednom pozitivnom smjeru.
4. Koliko je po Vašem mišljenju prirodna i kulturna baština bitna za cjelokupnu
turističku ponudu grada Bihaća?
IX

- Ona je neodvojiva, ona je bitna onoliko koliko je vrijedna. Mi smo imali ranije
devedesetih godina svu ovu netaknutu ljepotu u smislu nepokretnog kulturnog naslijeđa
i prirodnih bogatstava, sve je nekako bilo još prirodnije. Znamo da su se obale rijeke Une
na neki način upravo zbog samog turizma počele mijenjati, što nikako nije dobro.
Međutim, kada govorimo o kulturnom naslijeđu on je element koji je neodvojiv od same
ponude, te ukoliko imamo takvu sreću da na našim prostorima to postoji, to je jedna
fantastična blagodat za koju opet nismo krivi mi koji danas živimo, već smo je dobili od
drugih, kako prirodni tako i kulturni segment smo naslijedili i dobili na korištenje. Ovaj
segment koji je djelo ljudskih ruku je tu i ko ima ovakve dvije stvari koji je dobio ničim
izazvan, kao da je dobio bingo i nakon toga još jedan bingo. Mogu parafrazirati, jer sam
dugo vremena radio u kulturnom centru, velikog Gradimira Gojera, koji je rekao kada
dođe na prostore Unsko-sanskog kantona, siguran je da je Bog na ovom prostoru pravio
maketu raja. Dakle, on to doživljava zbilja kao nešto božansko i zaista kada se malo
izmaknete sa strane i pogledate sve to i prostudirate onda se zaista vidi da je ovaj dio
bogat i pričama i legendama i raznoraznim dešavanjima, a za sve to postoje fakti. Skoro
smo imali, prije nekoliko godina, žive ljude u zamku Ostrožac, potomke von Bergs-a, koji
je tu živio. Dakle došli su živi potomci, koji danas žive u Selcu na samom početku
zadarskog primorja, te su govorili kako se sjećaju kada su tu bili, sjećaju se zamka. Dakle,
mi imamo jedan historijski kontinuitet dokaza, čak i živih ljudi i to više nisu izmišljene
priče, to su žive legende i živi dokazi kako se u našoj bližoj i daljoj historiji život odvijao
upravo na tim dvorima. To je jedna gotovo nemoguća situacija, da možete promašiti i u
turističkom i u ekonomskom smislu. To je naprosto jedan neobrušeni dijamant, pa čak i
obrušeni samo ga treba staviti u izlog i pokazati ga svima onima koji za takvo nešto nisu
čuli, a kada dođu siguran sam da će doći opet i da će ta informacija biti široko
rasprostranjena, te da će u narednom periodu samo više i više pozivati i učiniti nas
bogatijim, ne samo u ekonomskom, već i duhovnom smislu, jer poznato je da ljudi koji
nemaju svoju historiju i nisu je svjesni, teško mogu imati svoju budućnost. Ako se svi ti
elementi koje sam sada spomenuo stave u jedan kontinuitet, zaista se radi o jednom
neslućenom potencijalu, koji će, ja se nadam, doći do izražaja u narednom periodu. Mi
smo danas možda i sukrivci odnosno oni kojima će se moći reći da smo dobro ili loše
radili.
5. Koju prirodnu ili kulturnu baštinu biste Vi ocijenili kao najviše prezentiranu u
turizmu?
- Pa mislim da su to u posljednje vrijeme postali stari gradovi. Mislim da nismo napravili
još stratešku ili turističku ponudu u pravom smislu te riječi, pa da to možemo sa jednom
mapom iscrtati i konkretno reći da ovdje imamo to i to. Tako da je to praktično razbacano
na turističke radnike, na same ugostitelje, gdje oni biraju tu jednu sliku i možda je
nezgodno reći u ovom trenutku šta je to što je najviše istaknuto. U svakom slučaju
posjeta objektima koje smatramo nepokrenim naslijeđem, muzeji koje imamo, i nažalost
nisu iskorišteni u tom kapacitetu. Znamo da Muzej Pounja, gdje se radi o Kapetanovoj
kuli trebao bi biti u skorije vrijeme u funkciji, imamo Muzej Prvog zasjedanja AVNOJ-a,
koji je već u funkciji, ali možda ne u dovoljnoj mjeri, s obzirom da je antifašizam svjetski
brend i da bi se trebao u tom smislu više koristiti. Dakle, mislim da je avanturistički dio
još uvijek najviše interesantan, možda zbog same zabave i načina kako se on doživljava.
X

Ipak, nisam siguran da smo niti izbliza iskoristili upravo ovaj potencijal za koji me cijelo
vrijeme pitate i mislim da je nužno u narednom periodu upravo uraditi jednu analizu
najvažnijih stvari i obučiti ljude, imati kustose koji će moći ispričati priču, koji će baratati
pouzdanim informacijama, te gdje će to na kraju zvučati kao jedna lijepa bajka, koja
može biti lijepo ispričana i vrlo interesantna svima onima koji dođu vidjeti ovaj prostor.
6. Koja prirodna ili kulturna baština je po Vašem mišljenju zapostavljena i
neiskorištena u turističkoj promociji
- Možda najviše naučnih postignuća, dokaza i materijala postoji za same Japode, narod
koji je živio na ovim prostorima. Imao sam sreću da upoznam profesor doktor Branku
Raunig, ona više nije sa nama, ali je svoj cijeli život posvetila istraživanju i dokazala sa
brojem artefakata da su se na ovim prostorima nalazila cijela naselja da je postojala
jedna kultura na području u dijelu Ripča i u dijelu gdje se danas nalaze Japodski otoci. Tu
istraživanja još nisu završena, tu se nalazi i jedna zona koja bi trebala biti predmet daljeg
iskopavanja i to je još jedan od vrlo bitnih dokaza koliko sa jedne strane postoji samo
priča i koja negdje više zvuči kao fikcija ili legedna, a zapravo se radi o vrlo dokazanom
elementu kutlurnog naslijeđa koje nije dovoljno iskorišteno. Naučna dostignuća su
potpuno stavljena po strani. Sjećam se kada sam ja bio u osnovnoj školi, kada je muzej
bio dostupan javnosti, dobar se dio te postavke izlagao u Muzeju Pounja, kojeg vjerujem
da niti vaše generacije ni mlađe ne znaju da postoji, a postoji cijeli opus artefakata koji
su bili dostupni i na vrlo jednostavan način dokazivali i pobuđivali maštu o tome kako se
tu živjelo. Poznate su i sojenice i kuće, gdje opet postoje određeni dokazi, a koje su opet
neiskorištene.
7. Koje je projekte finansirala općina Bihać u cilju održavanja, obnove i unapređenja
baštine?
- Dosta ih je. One su vezane kroz podršku samih udruženja građana, kulturno umjetničkih
društava, kako ih mi zovemo KUD-ovi, koji svojim projektima održavaju tradiciju življenja
na ovim prostorima, pa i onda institucionalna djelovanja, konkretne projekte, gdje smo
finansirali određene stvari u smislu popravke. Tu se nalazi čitav niz prepreka, da objekti
koji su zaštićeni ne mogu biti obnavljani na način kako bismo mi to voljeli, a to je kada
se desi neki problem da mi možemo brzo reagovati, već ovdje je potpuno druga
procedura. Upućuje se pismo instituciji za zaštitu spomenika, prije svega u vladi
federacije, pa onda imamo i na kantonalnom nivou instituciju za zaštiitu kulturnog
naslijeđa. Tu se u jednoj poprilično velikoj administrativnoj proceduri gubi mogućnost
da brže i bolje reagujemo, pa i sa više sredstava, jer nemamo institucija, nemamo čak ni
kadrova u toj oblasti, koji bi mogli pratiti sve ono što zovemo kulturnom baštinom.
Shodno tome vjerojatno smo i u tom smislu zadaće na samom repu takvog dešavanja.
8. Navedite svoje prijedloge za bolje integriranje prirodne i kulturne baštine u
turističku ponudu općine.
- Bihać i Kulturni centar je na neki način omogućio filmskoj umjetnosti da postane dio
ponude. S obzirom na njenu širinu i dijapazon omogućila je da se u Bihaću izvodi
avantura film festival, koji je pronašao lokacije koje bi mogle biti pogodne za same
XI

produkcije, gdje bi se sadržaji mogli dešavati, upravo na zidinama starih gradova.
Prepreka koju sam spomenuo, kada ste mi postavili prethodno pitanje, se na neki način
mora riješavati, jer smo tu blokirani zbog određenog broja regulative koja govori i
sprječava održavanje i ulazak u takve prostore. Možda prenesemo koncept iz nekih
susjednih zemalja, gdje se udruženjima građana, bez obzira što oni nemaju svoju
specifičnu ulogu, pa čak ni kadar koji bi se time bavio, može biti relej između institucije,
koja govori šta se treba uraditi i udruženja, koja jednom bržom reakcijom iskorištavaju
baštinu u tom smislu. Kada to poredimo sa zemljama Euposke Unije, vidimo da su oni
iskoristili praktično sve moguće da bi došli do novih gostiju, da bi prikazali svoju tradiciju
i eksploatisali, te na taj način omogućili život na tim prostorima.
9. Imate li još neki komentar za kraj?
- Naravno da ću kao gradski vijećnik i dalje raditi da sve ljepote za koje nismo zaslužni,
ipak budemo zaslužni da se oni čuvaju, prikazuju i na neki način dalje žive, i ako svi mi
koji živimo tu ne budemo znali kako to da se dalje prenese, te ako ne budemo njeovali
korijene odakle potičemo, definitivno nećemo znati kuda da se krećemo u budućnosti.
PRILOG 4: Intervju sa direktorom Nacionalnog parka Una
-
Datum izvođenja intervjua: 29. 6. 2021
-
Kontaktna osoba: Amarildo Mulić
1. Koji značaj pridajete prirodnoj i kulturnoj baštini?
- Kada je u pitanju prirodna i kulturna baština, ne samo područje Nacionalni park Una,
već i područje grada Bihaća, ustvari ona je osnova i naš imperativ koji je vezan za naše
profesionalno djelovanje. Osnovna zadaća svakog zaštićenog područja jeste očuvanje i
zaštita svih prirodnih vrijednosti, kulturno-historijskih vrijednosti i svih ostalih
vrijednosti koje postoje na određenom definiranom području. U našem slučaju to je
područje nacionalnog parka, koji se nalazi kompletno na teritoriji grada Bihaća, ali
naravno područje Bihaća ima i svoje ostale resurse po pitanju i prirodne i kulturno-
historijske baštine. Mi ustvari kroz razvoj nacionalnog parka u suradnji sa
stakeholderima, svim bitnim sudionicima u procesu razvoja nacionalnog parka i
sveukupnog turističkog sektora na ovim prostorima, radimo na poboljšanju kvaliteta
turističke ponude, a osnova svake turističke ponude je upravo prirodna i kulturna
baština.
2. Koliko je po Vašem mišljenju prirodna i kulturna baština bitna za cjelokupnu
turističku ponudu grada Bihaća?
- Zaštita prirodne i kulturne baštine je osnova za održivi razvoj i održivi turizam. Mi smo
opredijeljeni da na bazi prirodnih i kulturnih vrijednosti baziramo našu turističku ponudu
i rezultat toga svih ovih godina je povećan broj posjeta. Jedinstvenost i spoj prirodnih i
kulturno-historijskih vrijednosti, uključujući i običaje i tradiciju lokalnog stanovništva,
daju određenu posebnost ovom dijelu Bosne i Hercegovine. Baštinu trebamo u
narednom periodu kvalitetnije očuvati i ulagati u nju.
XII

3. Koliko je Nacionalni park Una uključen i promoviran u turističkoj ponudi grada
Bihaća?
- Nacionalni park Una je ustvari postao brend, ne samo ovog dijela, već i BiH u cjelosti
na turističkim tržištima. Nacionalni park Una je generator razvoja sveukupne turističke
ponude na ovim prostorima i to se pokazalo kroz evidentirani broj posjeta u
Nacionalnom parku Una, pa tako smo 2011. godine imali 2,5 hiljada posjetitelja, 2012.
11 hiljada, 2013. 13 hiljada posjetitelja, 2014. 35 hiljada posjetitelja, 2015. 50 hiljada
posjetitelja, 2016. 65 hiljada, 2017. 85 hiljada, 2018. 100 hiljada, 2019. 120 hiljada
posjetitelja. Znači svaka godina do pandemije je imala svoj rast broja posjeta, ujedno je
to najveći procentualni rast u svim zaštićenim područjima regiona, uključujući Plitvička
jezera, kada se govorio procentualno, a ne o samom broju. U pandemijskoj 2020. godini
smo imali pad, ali smo ipak dobar rezultat ostvarili, dakle 51 hiljadu posjetitelja. To je
58% pad u odnosu na 2019. godinu, koja je bila rekordna. Međutim, uzimajući u obzir
statističke pokazatelje za 2020. godinu, za turistički sektor u Bosni i Hercegovini pad je
bio između 85 i 95%. Naravno pokazalo se i sa drugim indikatorima koji su vezani recimo
za investicije u turističko-ugostiteljskom sektoru na području grada Bihaća i Unsko-
sanskog kantona. Jedan od indikatora je taj da je Nacionalni park Una od 2011. godine
krenuo operativno sa uspostavom zaštićenog područja i ustrojstvom javno preduzeće,
koji je zakonski upravitelj tim područjem. Štiti se gornji tok rijeke Une od naselja Ripač
odnosno slapova dvoslap i troslap, znači lokalitet Račić, Lohovo, uzvodno sve do
Drvarskog polja u koje se uključuju naselja jednim dijelom Orašac, Kulen-Vakuf i Martin
Brod. U suštini to područje se razvijalo kako se razvijao i uspostavljao nacionalni park, a
razvoj i brendiranje nacionalnog parka je jedan strateški pristup kroz primjenu zaštitu i
očuvanje prirode, te stvaranje ambijenta za primjenu selektivnih oblika turizma na
području Nacionalnog parka, ali naravno i šire u sinergiji sa svim ostalim bitnim
subjektima. Ne možemo samo gledati kroz prizmu Nacionalnog parka i to područje kao
odvojeno od drugih dešavanja. Mi gledamo Nacionalni park kroz prizmu cjelokupnog
Unsko-sanskog kantona, čak i prekogranične suradnje, s obzirom da je Una i granična
rijeka, pogotovo u svom gornjem toku. Nacionalni park nudi ponude u smislu aktivnosti
koje se mogu primjenjivati u prirodi, kao što je rafting, kajakaštvo, sportski ribolov, zatim
pješačenje, biciklizam, planinarenje kroz upotrebu rekreativnih staza, koje se naravno
vežu i sa drugim stazama van parka. Na neki način nacionalni park je kroz period razvoja
od deset godina postao generator razvoja turizma, a onda se taj turistički val lagano širio,
kako na području grada Bihaća kroz turističko-ugostiteljski sektor, tako i na području
cjelokupnog Unsko-sanskog kantona.
4. Šta Nacionalni park Una na polju očuvanja prirodne i kulturne baštine?
- Naša osnovna zadaća jeste zaštita i očuvanje prirodnih i kulturno-historijskih
vrijednosti. Nacionalni park kroz svoj sistem rada u skladu sa aktima i propisima radi na
kontroli, zaštiti, očuvanju, nadzoru, te putem naše nadzorničke službe koja ima posebne
oblasti da kontrolišu sve aktivnosti i pojave u području nacionalnog parka, koje mogu
biti izazvane prirodnim procesima ili antropogenim uticajem, znači uticajem čovjeka, a
naravno i sve aktivnosti u području parka i njegovim kontakt zonama, kad su u pitanju
aktivnosti i turista i lokalnog stanovništva i svih korisnika prostora na tom području, a to
je veoma kompleksan i veoma izazovan zadatak iz razloga što ima puno interesa u
XIII

području parka, pa tako imamo i nedozvoljene radnje. Njih nastojimo sprječavati kroz
edukacije, promociju, suradnju sa nadležnim ustanovama, kao što su policijske,
inspekcijske strukture. Međutim, imamo i određene mjere i propise, kada su u pitanju
nelegalne radnje. Tu se radi o krivolovu, odnosno nezakoniti lov divljih životinja,
nezakoniti ribolov i imamo divlju gradnju u sjevernom dijelu parka, tačnije na
lokalitetima Račić, Lohovo, gdje je ona najviše intenzivirana. U tom početnom dijelu
imamo najveći problem, ta divlja gradnja nije krenula s pojavom Nacionalnog parka i
prije Nacionalnog parka bilo je divljih objekata koji nemaju dozvole za gradnju. Nažalost,
mi kao javno preduzeće naše oblasti sprovodimo u potpunosti, evidentiramo sve pojave,
uredno kroz prijave nadležnim inspekcijama dostavljamo ono što je zamjećeno,
gradskoj, kantonalnoj i u nekim slučajevima federalnoj inspekciji, ali tu nastaje problem
nečinjenja gradskih nadležnih inspekcija, kada je u pitanju sankcionisanje takvih
prekršitelja.
5. Šta nacionalni park Una radi na polju promocije prirodne i kulturne baštine na
području grada Bihaća?
- Dakle, mi pored uređenja, očuvanja prostora posebnih vrijednosti, naročito prirodnih,
gdje je poseban interes posjeti Štrbačkom buku, Martin Brodu i Kulen-Vakufu, koji
izrasta u jednu posjetilačku zonu u kojoj je u privatnoj režiji izgrađeno dosta smještajnih
kapaciteta poput apartmana i apartmanskih naselja, radimo na stvaranju ambijenta za
primjenu određenih selektivnih oblika turizma u sinergiji sa ribolovnim udruženjima,
rafting agencijama i slično. Mi u suradnji s njima promovišemo određene specifične
turističke ponude na području parka generalno prema našem programu rada i planu
upravljanja i u skladu sa našim kapacitetima, kako financijskim, tako i na bazi analiza
tržišta određujemo prema kom tržištu ćemo usmjeriti posebnu promociju, da li
nastupom na sajamskim ili drugim manifestacijama. Nastupali smo u vremenu
pandemije u Bosni i Hercegovini, Hrvatskoj, Srbiji, kada su u pitanju sajmovi. Radili smo
i posebne promotivne aktivnosti u ovim zemljama i većim gradovima, ali bili smo i na
određenim turističkim sajmovima i nekim drugim skupovima, međunarodnim
konferencijama u drugim zemljama Europe kao što su Italija, Austrija, Njemačka, na
primjer bili smo na velikom sajmu turizma u Stuttgart-u. Puno koristimo i ostale kanale
promocije, kao što su web stranica, društvene mreže i u suradnji sa drugim institucijama
kao što je turistička zajednica Bihaća i ostalim akterima koji su uključeni u razvoj turizma
imamo sinergijski nastup na tržištima. Isto tako i oni samostalno kroz promociju svojih
proizvoda rade na promociji Nacionalnog parka, jer recimo neka agencija koja pruža
usluge raftinga i kajaka, naravno da promotivnim nastupima i materijalima govori i o
nacionalnom parku. Zajednički radimo na promociji adrenalinskih sportova u ovom
slučaju, oni rade na promociji svog proizvoda, ali se vežu za nacionalni park. Mi svoju
promociju usmjeravamo ciljanim turističkim tržištima, uglavnom su oni iz regiona, znači
zemalja bivše Jugoslavije, zatim Europska tržišta, odnosno ona tržišta zemalja koja su
tradicionalno usmjerena i imaju interes za dolazak na ove prostore. To su Italija,
Njemačka, Francuska, Švicarska, Mađarska, Slovačka, Češka, Poljska. Posebno imamo
promociju i komunikaciju putem turističkih agencija koje rade „incoming“, pogotovo sa
tržištima Bliskog istoka. Trebalo se otvoriti također Azijsko tržište, imali smo već dosta
posjetitelja iz Malezije, Tajvana, Singapura, ali smo trebali otvoriti interes kineskog
XIV

tržišta. Međutim, pandemija je to blokirala. Očekujemo nakon pandemije da ćemo
razviti interes azijskog tržišta za cjelokupno područje, ne samo Nacionalnog parka i grada
Bihaća, već Bosne i Hercegovine i regiona. Dakle, radimo na promociji naših vrijednosti i
turističke ponude, ne samo kroz sektor turizma, nego kroz vezu sa zaštićenim
područjima u regionu. Imamo dobru saradnju sa susjednim zaštićenim područjima, kao
što su Plitvička jezera, gdje imamo potpisani sporazum o saradnji, pećinskim parkom
Grabovača, zatim sa akademskom zajednicom odnosno fakultetima koji su vezani i za
turizam i za prirodne nauke, imamo sporazum sa javnim preduzećem Unsko-sanske
šume, koji rade na kontroli stanja šumskih sistema. Dosta često se pojavljujemo kao
aplikanti na javne pozive prema fondovima potencijalnih donatora, prije svega prema
fondovima i programima Europske unije, koji finansiraju u velikom dijelu projekte za
očuvanje i zaštitu prirode i okoliša ili neke naučno-istraživačke projekte. Mi smo preko
trideset projekata implementirali na području nacionalnog parka zajedno sa partnerima.
U zadnjih godinu dana dva velika projekta su realizirana. Jedan je postavljanje
vodovodne instalacije na relaciji Orašac-Ćelije-Štrbački buk. Nakon toga urađena je prva
faza asfaltiranja pristupnog puta Orašac-Ćelije-Štrbački buk u dužini 5 200 metara.
6. Koja prirodna ili kulturna baština je po Vašem mišljenju zapostavljena i
neiskorištena u turističkoj promociji Bihaća?
- Najneiskorištenija baština na području Bihaća je baština koja je vezana za kulturno-
historijske spomenike, prije svega stare gradove i utvrde iz srednjeg vijeka ili osmanskog
perioda. Ta naša baština je veoma bogata, s obzirom na prošlost koja je bila burna, a o
njoj svjedoče upravo ostaci starih gradova i utvrde. Imamo formirane i ustanove koje su
nadležne za upravljanje takvim spomenicima. Međutim, s obzirom na vječiti nedostatak
novca u budžetima za takvo nešto te ustanove nisu u mogućnosti da urade neke redovne
aktivnosti kada su u pitanju očuvanje i konzervacija tih starih gradova, utvrda i ostataka
starih gradova i utvrda. Iz tog razloga ja volim reći da naši stari gradovi i utvrde, te njihovi
ostaci predstavljaju samo atrakciju na daljinu, vizuelnu atrakciju, jer sam pristup tim
lokalitetima veoma je težak, nije prilagođen za veći broj turista. Samo zaljubljenici koji
su u formi, rekreativci, planinari, biciklisti dolaze na te atrakcije. Imamo na primjer stari
grad Ostrovicu u Kulen-Vakufu, ali dok mi dođemo do tamo automobilom jednim
neprikladnim putem treba nam šest do osam kilometara, a ustvari dolazimo na zidine
koje nemaju nikakvog sadržaja. Mi svake godine održavamo taj prostor u skladu sa našim
mogućnostima, kada je u pitanju krčenje, čišćenje i tako dalje, ali u pravom smislu
turističke valorizacije fali prvo pristupna infrastuktura, bez infrastukture ne možete ni
ulagati u konzervaciju samog tog grada, isto tako ne možete ulagati u sadržaj. Ako
nemate infrastukturu koja bi omogućila ljudima da dođu bez stresa i dodatnih problema,
onda ne možete razvijati sadržaje unutar tog kompleksa. Imamo ogroman potencijal
kada je u pitanju kulturno-historijska baština, koja nije iskorištena niti 1%.
PRILOG 5: Intervju s voditeljem Historijskog odjeljenja u Muzeju Unsko-sanskog
kantona
-
Datum izvođenja intervjua: 2. 7. 2021
-
Konktaktna osoba: Dino Dupanović
1. Koji značaj pridajete prirodnoj i kulturnoj baštini?
XV

- Muzej Unsko-sanskog kantona nema prirodnjačko odijeljenje. Dakle, neki veći muzeji
kao što je Zemaljski muzej ima prirodnjačko odijeljenje, mi ga nažalost nemamo. Mislim
da se prije rata pokušalo formirati prirodnjačko odijeljenje, ali je to ostalo u pokušaju.
Razlog zašto nemamo to odijeljenje je svakako i nedostatak kadra, koje bi pokrilo to
odijeljenje, jer su to jako rijetka zanimanja. Djelatnost Muzeja se bazira na pokretnu
kulturnu baštinu. To je ono što se pronađe, na primjer neki artefakti, ostaci ranijih
civilizacija. Brigu o nepokretnoj kulturnoj baštini, kao što je Kapetanova kula, Crkva u
gradu i ostali objekti vodi Zavod za zaštitu kulturnog naslijeđa. Tako da mogu reći da mi
najveću brigu posvećujemo pokretnoj kulturnoj baštini. U Muzeju imamo dosta značajan
fond Arheološkog odjeljenja. Najčešća briga Muzeja jeste da prikuplja te ostatke, po
potrebi ih restaurira, nakon toga ih pohranjuje u Muzej i onda ih prezentuje javnosti. Na
taj način mi baštini pridajemo značaj. Problem sa kojim se mi susrećemo, kada je u
pitanju pridavanje značaja takvim stvarima je taj da je iskopavanje i rad na terenu,
naročito što se tiče arheologa dosta skup. Mi često nemamo dovoljno sredstava da
finansiramo takve projekte. Da bi se samo počeo neki projekat arheološkog iskopavanja
potrebno je izvršiti određena ispitivanja tla, skeniranja, ubiciranja terena i tako dalje. Mi
pridajemo onoliko koliko možemo. Tih projekata ima, ali oni su rijetki. Naš Muzej više
brine o kulturnoj baštini iz neke neposredne prošlosti kao što je Drugi svjetski rat,
posljednji rat, kao što je vrijeme socijalizma i tako dalje. Međutim, Muzej posjeduje i
Etnološko odjeljenje i tu se nalazi također značajan fond. Dakle, sam Muzej ima pet
odjeljenja:
Historijsko,
Umjetničko,
Arheološko,
Etnološko
i
Informaciono-
dokumentarističko odjeljenje. Najčešći način kako pridonosimo baštini je stvaranje
stalnih ili privremenih muzejskih postavki gdje mi to želimo prezentirati javnosti. U toku
ovog mjeseca očekujemo da se otvori i Kapetanova kula gdje bi svako od ovih odjeljenja
na svakom spratu imalo svoju postavku: prahistorija, stari grad Bihać, stari gradovi
Unsko-sanskog kantona, Kapetanova divanhana i jedna postavka iz umjetničkog
odjeljenja o starim gradovima Unsko-sanskog kantona.
2. Koliko je po Vašem mišljenju prirodna i kulturna baština bitna za cjelokupnu
turističku ponudu općine Bihać?
- Opet govorim sa aspekta kulturne baštine, iako je prirodna baština sastavni dio svega
toga i cijelog ambijenta. Na primjer kada uzmemo stari grad Ostrovicu kod Kulen-Vakufa
ona bez tog prirodnog ambijenta ne bi imala tu čar koju ima, a za svaki prostor kulturna
baština je bitna. Razlog toga je što ona pokazuje kontinuitet civilizacije na određenom
prostoru. Na prostoru Unsko-sanskog kantona imamo jako dobar taj kontinuitet.
Područje Unsko-sanskog kantona je itekako značajno jer je to jedno od rijetkih područja
u Europi koje na tako malom području ima oko 48 starih gradova. To je važnost jednog
prostora, da vi kada neko dođe možete mu ponuditi i reći da u Bihaću imamo jako
značajnu historiju, imamo stare gradove, imamo ostatke sojenica, imamo Muzej
zasjedanja AVNOJ-a i tako dalje. Bez te ponude određene regije se često čine nevidljivim
na kulturnoj i turističkoj mapi.
3. Koju prirodnu ili kulturnu baštinu biste Vi ocijenili kao najviše prezentiranu u
turističkoj ponudi općine Bihać?
XVI

- Mislim da će sada kad otvorimo Kapetanovu kulu ona preuzeti ulogu najdominantnijeg
objekta kulturne baštine i koji će vjerujem biti najposjećeniji. Prije otvora kule to bi
vjerovatno bila stara jezgra grada Bihaća, od Crkve sv. Ante Padovanskog do Turbeta i
džamije Fethije, jer nekako je njih teško posmatrati kao izolirane slučajeve, najbolje ih je
smatrati kao jednu cjelinu.
4. Koja baština je po Vašem mišljenju zapostavjena i neiskorištena u turističkoj ponudi
i promociji općine Bihać?
- Mislim da je najneiskorišteniji dio stari gradovi, koji se nalaze u dolini Kulen-Vakufa,
Orašca i tako dalje, s obzirom da ovdje ima na jako malom prostoru puno značajnih starih
gradova od Ostrovice do Havale i tako dalje. Prije nekih desetak godina izvršena je
restauracija i obnovljen je stari grad na Ostrovici, ali on je definitivno neiskorišten.
Unutar starog grada napravljena je i kula, koja je trebala biti iskorištena i postojale su
neke zamisli da tokom ljetne sezone tu boravi turistička zajednica, da ne boravi u gradu.
Međutim, to je ostalo napravljeno, stoji otključano, tu može ući ko hoće, može i
devastirati ko hoće. Tamo nemate nikakvog sadržaja, osim što se nalazi lijep pogled sa
grada, koji je sve što se nudi, to je skroz neiskorišteno. Dakle, dolina Kulen-Vakufa i
Orašca sa naglaskom na Ostrovicu je dio koji nikako nije iskorišten. Također je
neiskorištena gradska Otoka, koja je nekada predstavljala značajni dio kulturne baštine
Bihaća, gdje su se nalazile stare trgovine i zanatski centri. Danas tu nema nikakvog traga
o tome, a ako uzmemo u obzir šta se radi u takvim zanatskim centrima, kao što je u
Sarajevu, to je velika šteta što nije iskorišteno.
5. Šta Muzej Unsko-sanskog kantona radi na polju promocije baštine?
- Jedini vid marketinga koji mi imamo je putem naše facebook stanice. Dakle, aktivno
smo radili na promovisanju facebook stranice i sad smo se već ustalili i imamo jako dobru
stranicu sa dosta velikim brojem pratitelja i mislim da će nam to barem djelomično
pomoći ubuduće. Koliko, ostaje da vidimo, a ne mogu dati niti konretan odgovor zbog
nastale situacije. Prošle godine je došlo deset ljudi u Muzej, a godinama prije stvarno je
bilo puno posjeta u Muzeju AVNOJ-a.
6. Imate li još neki komentar za kraj?
- Problem u Bihaću jeste što ne postoji jedna središnja institucija koja bi sve usmjeravala
i koordinirala. Imamo na jednom mjestu Muzej, onda Turističku zajednicu, pa Nacionalni
park i onda je to sve teško uvezati. Najbolje bi bilo kada bi postojala jedna središnja
institucija kojoj bi mi svi slali informacije, ona slala povratne informacije i onda bi na taj
način komunicirali. Dok mi nešto pošaljemo Turističkoj zajednici, pa Turistička zajednica
Zavodu i obratno, to je previše sporo. U ovom vremenu kada sve ide brzo, to je itekako
sporo i mora postojati neka centralna institucija, organizacija, koja bi upravljala s tim, da
ne bi došlo do nesporazuma do kojih je često znalo doći.
PRILOG 6: Intervju sa organizatorom Sevdah festivala
-
Datum izvođenja intervjua: 5. 7. 2021
XVII

-
Kontaktna osoba: - Dilvad Felić
1. Možete li nam ukratko nešto reći o Sevdah festivalu?
- Sevdah fest je internacionalni festival narodne muzike kao i festival sevdaha, a uspješno
se realizira više od 27 godina. Do sada je na festivalu učestvovalo preko hiljadu
najeminentnijih izvođača i autora, između ostalih to su Safet Isović, Enes Begović, Beba
Selimović i tako dalje.
2. Koliko smatrate da je ovakav tip manifestacije bitan za očuvanje nematerijalne
kulturne baštine?
- Jako je bitan. Glavni cilj ovog festivala i jeste predstavljanje i afirmacija kvalitetne i
recenzirane narodne muzike, kao i očuvanje najznačajnijeg, izvornog, tradicijskog i
neprocjenjivog dragulja kulturno-muzičke baštine-sevdaha. Kroz festival želi se ojačati
prisutnost duha sevdaha i podržati dalji nastavak očuvanja, održavanja i življenja
sevdaha kao naše nematerijalne kulturne baštine.
3. Koliko i na koji način se Sevdah festival promovira u turističkoj ponudi općine Bihać?
- Mogu reći da se promocija sevdaha i Sevdah festa vrši na način da se ovaj festival
emituje putem zemaljskog i satelitskog emitiranja najeminentnijih medija, kako iz Bosne
i Hercegovine, tako i iz regije. Za festival se svaki put dogovori bogata medijska potpora,
čiji rad prate također i gotovo svi najeminentniji elektronski i pisani mediji, kao što su
recimo televizija, kao što su radiostanice i pisani mediji iz Bosne i Hercegovine i regiona.
Pored toga organizirana je i distribucija festivalskih audio i video izdanja u cijelom
svijetu, pa tako na svim nosačima zvuka bude istaknut logo grada Bihaća. Da je festival
dobro promoviran potvruđuje i ta činjenica da je festival bio sastavni dio i jedan od
ključnih sadržaja prepoznate kulturne manifestacije „Bihaćko ljeto“. Svakako festival
radi na jačanju specifičnih etno-turističkih proizvoda i sveukupne turističke ponude kako
grada Bihaća, tako i Unsko-sanskog kantona, ali i Federacije BiH kao emintentne kulturne
sredine, te Bosne i Hercegovine uopće.
4. Po Vašem mišljenju kako i koliko je sevdalinka kao dio nematerijalne kulturne
baštine zastupljena i promovirana u turističkoj ponudi općine?
- Nije baš mnogo promovirana. Nažalost, svjesni smo činjenice da sevdah kao izvorni
bosansko-hercegovački muzički izražaj svih njenih naroda nekako sve više pada u
zaborav, a sevdah ima neprocjenjivu tradicijsku, historijsku i kulturološku vrijednost.
Osim festivala sevdaha na području Bihaća ne postoje neke značajniji turistički sadržaji
koji su vezani za sevdalinku kao nematerijalnu baštinu. Nažalost sve ono što je medijski
dobro upakovano i dolazi na naše prostore sve više truje našu omladinu, pa čak i
pojedine medije „šundom“ i raznim muzičkim podvalama. U tome se gubi vrijednost
sevdalinke. Zbog toga nastojimo sa festivalom da preuzmemo tu ulogu podizanja općeg
kulturnog nivoa samih građana.
5. Koliko ste zadovoljni sa posjetom Sevdah festivala, te da li ovaj festival posjećuju
turisti?
XVIII

 - Pa mi želimo da promovišemo Sevdah fest u internacionalnim okvirima. Bude prisutno
skoro uvijek nekoliko hiljada vjerne festivalske publike iz regiona i iz cijelog svijeta. Tako
da mogu slobodno reći da posjećuju turisti ovaj festival i da jesam zadovoljan.
PRILOG 7: Intervju s predsjednikom Kulturno-umjetničkog društva Krajina
-
Datum izvođenja intervjua: 6. 7. 2021
-
Kontaktna osoba: Muhamed Selmanović
1. Na koji način Kulturno-umjetničko društvo Krajina učestvuje u očuvanju
nematerijalne kulturne baštine?
- Kulturno-umjetničko društvo Krajina uglavnom učestvuje u prakticiranju narodnih igara
i pjesama koje su se nekada davno igrale. KUD Krajina i dalje gaji tu kulturnu zaostavštinu
naših naroda, a s tim obogaćujemo i sadržaj kulture kako u gradu Bihaću, tako i šire, te
utiče dosta sa svojim radom i na razvoj turizma Unsko-sanskog kantona.
2. Koji značaj pridajete kulturnoj baštini?
- Uloga održavanja kulturne baštine je ustvari održavanje narodnih običaja naroda Bosne
i Hercegovine kako se ne bi zaboravila kultura naroda prije dugo godina. Mi tu kulturnu
baštnu, odnosno taj dio kulture ustvari održavamo da se ne zaboravi. Nadam se da
uspješno to radimo, uglavnom naša okosnica rada jesu narodne igre i pjesme naroda
BiH. Što se tiče turizma i kulturne zaostavštine, to je jako prihvaćeno od stranaca koji
dolaze i kroz taj dio kulturne baštine upoznaju život naroda koji su živjeli nekada ovdje i
žive sad. Tako da imamo jako bogatu kulturnu zaostavštinu i mi se trudimo na sav mogući
način da tu kulturnu baštinu gajimo.
3. Koliko mislite da je kulturna baština bitna za cjelokupnu turističku ponudu Bihaća?
- Jako je bitna. Ona upotpunjava sve ostale sadržaje koji se ovdje dešavaju i koji
doprinose turizmu. Turizam nije potpun ako nema kulturne baštine, jer zaista narodi
putuju kroz svijet kako bi se upoznali sa državama i narodima, sa njihovim običajima,
kulturom i tako dalje. Tako da smatram da doprinosi dosta razvoju turizma na ovim
prostorima.
4. Šta Kulturno-umjetničko društvo Krajina radi na polju turističke promocije
nematerijalne kulturne baštine Bihaća?
- Mi uglavnom na području Bihaća održavamo svoje koncerte gdje imamo dosta
posjetitelja, ali isto tako i za turističke grupe koji dolaze u Bihać, u Nacionalni park,
održavamo manje koncerte, gdje se oni upoznaju i sa narodnim nošnjama, narodnim
igrama, pjesmama. Tako da smo u našem dosadašnjem radu uvidjeli da smo jako dobro
primljeni od strane turista.
5. Da li biste ispostavili određenu prirodnu ili kulturnu baštinu na području Bihaća koja
se u turizmu prezentuje više od ostalih?
XIX

- Ne mislim da se određena baština ističe, ja bih samo unaprijedio već postojeću kulturnu
baštinu, jer znam da bi ona dosta dobro doprinijela razvoju turizma na ovim prostorima.
6. Koja ja baština po Vašem mišljenju neiskorištena u turističkoj ponudi Bihaća?
- Prirodne ljepote ovog kraja su neiskorištene, kao što su šume i rijeke, po mom mišljenju
to je oko 70% neiskorišteno. Ovo područje bi moglo da živi od turizma sigurno, kada
bismo malo više posvetili izgradnji turističkih sadržaja u prirodi, ali koji ne narušavaju tu
prirodu.
7. Imate li još neki komentar za kraj?
- Što se tiče prirodne i kulturne baštine na ovim prostorima, nju samo trebamo više
unaprijeđivati i o njoj više brinuti i mislim da bi baština našla svoju značajnu ulogu u
razvoju turizma.
PRILOG 8: Intervju s direktorom Zavoda za zaštitu kulturnog naslijeđa Bihać
-
Datum izvođenja intervjua: 8. 7. 2021
-
Kontaktna osoba: Amir Kadić
1. Koji značaj pridajete kulturnoj baštini?
- Mi se bavimo očuvanjem kulturne baštine i nacionalnih spomenika. Velika se pažnja
daje pogotovo u zadnjih desetak godina, prije je to bilo malo zanemareno. Prva uloga
nas kao javne ustanove jeste očuvanje kulturne baštine kao našeg identiteta sa ovih
prostora. Mi ispred zavoda pokušavamo zadnjih petnaestak godina da stavimo akcente
na dominantne objekte, kao što su stari gradovi i objekti koji svojim značajem i
historijskom vrijednošću proširuju taj identitet ovoga naroda sa ovog prostora.
2. Koliko je baština po Vašem mišljenju bitna za cjelokupnu turističku ponudu općine
Bihać?
- Što se tiče Bihaća i kantona mislim da tu ima pored Une, koja okuplja niz aktivnosti koje
se dešavaju oko nje, ima jako veliku ulogu za popunjavanje tog itinerera koji se dešava
ne samo u Bihaću, nego i kantonu. Čak i sa kantona prelazi na Jajce, Sarajevo i Mostar.
3. Koju prirodnu ili kulturnu baštinu biste Vi ocijenili kao najviše prezentiranu u
turističkoj ponudi općine Bihać?
- U zadnje vrijeme kako su oformljeni timovi za promociju turizma, kao turistička
zajednica Bihaća i pojedina udruženja sa ostalih općina, taj segment je dignut na malo
veći nivo. Moram pohvaliti Turističku zajednicu grada Bihaća, jer su u zadnjih godinu
dana stvarno napravili velik posao na promociji. Morate napraviti jednu razliku, ako
imate jedan budžet koji je velik lako je napraviti promociju. Međutim, ako imate neki
mali budžet ili skoro nemate nikakvih sredstava za promociju, kada napravite jedan
ovakav „boom“ to je stvarno za veliku pohvalu. Što se tiče našeg kantona mislim da malo
veću dominaciju ima prirodno naslijeđe, tipa Nacionalni park Una i dio segmenta kroz
XX

kanjon. To ima veću atraktivnost zato što većina posjeta se radi mlađe životne dobi od
20 do 40 godina, dok kulturno naslijeđe više posjećuju gosti koji imaju preko 60 godina.
4. Koja baština je po Vašem mišljenju zapostavljena i neiskorištena u turističkoj ponudi
i promociji općine Bihać?
- Ni jedna nije toliko zapostavljena. Međutim, gledajući kretanja ljudi vani, mislim da
vjerski turizam kod nas nije toliko izražen. Recimo Austrija i Njemačka imaju puno tog
kretanja. Možda kod nas to nije toliko izraženo zbog dominacije jedne vjere
stanovništva. Što se tiče Bosne i Hercegovine mislim da je malo šturo u tom pogledu.
5. Možete li nam reći koji su Vaši projekti do sad vezani za nepokretnu kulturnu
baštinu?
- Zavod je učestvovao u većini građevinskih radova što se tiče starih gradova. Sa
općinama smo vršili prezentaciju izvedenih radova. Sa partnerskim odnosima sa
općinom, turističkom zajednicom smo završili Sokolac, koji je danas skoro 90% u funkciji,
potrebno je da se onih 10% detalja dotegne da bude stalna muzejska postavka, da
riješimo sanitarije, možda čak i neki mali restoran pokretnog karaktera. Na Ostrovici smo
uradili puno u prošlom vremenu. Ima mnogo tih velikih projekata, a što se tiče malih oni
se dešavaju skoro svaki mjesec po dva tri, tipa neke male džamije, stambene kuće,
lokaliteti, arheološka nalazišta i tako dalje.
6. Šta Zavod za zaštitu kultunog naslijeđa radi na polju promocije baštine?
- Mi smo dok nije bilo turističkih zajednica, klastera i udruženja građana radili sami te
promocije, tako što smo svake godine izdavali knjige, publikacije, prezentacije. Međutim
kako se pojavila sada ta nova ekipa koji su stručniji u pogledu marketinga i prezentacije
od nas, mi smo se skoncentrisali samo na očuvanje kulturne baštine, tipa da se objekti
statički urede, da se stave u funckiju građana i turizma, a onda je ova ekipa dalje preuzela
tu odgovornost na sebe za tu prezentaciju. Mada i danas mi njih pratimo poprilično u
tim prezentacijama, što se može vidjeti preko naše web stranice i facebook stranice.
Trudimo se da prezentiramo ono što uradimo, da pokažemo kako je bilo prije, a kako je
to danas.

XXI

PRILOG 9: Izjava o avtorstvu in istovetnosti tiskane in elektronske oblike zaključnega
dela
UNIVERZA V MARIBORU
FAKULTET ZA TURIZEM

IZJAVA O AVTORSTVU IN ISTOVETNOSTI TISKANE IN ELEKTRONSKE OBLIKE
ZAKLJUČNEGA DELA

Ime in priimek študent-a/-ke: Mira Reljić
Študijski program: diplomsko delo univerzitetnega študija
Naslov zaključnega dela: Uloga baštine u turističkoj ponudi općine Bihać
Mentor: doc. dr. Saša Poljak Istenič

Podpisan-i/-a študent/-ka Mira Reljić
•
izjavljam, da je zaključno delo rezultat mojega samostojnega dela, ki sem ga izdelal/-a ob pomoči
mentor-ja/-ice oz. somentor-ja/-ice;
•
izjavljam, da sem pridobil/-a vsa potrebna soglasja za uporabo podatkov in avtorskih del v
zaključnem delu in jih v zaključnem delu jasno in ustrezno označil/-a;
•
na Univerzo v Mariboru neodplačno, neizključno, prostorsko in časovno neomejeno prenašam
pravico shranitve avtorskega dela v elektronski obliki, pravico reproduciranja ter pravico
ponuditi zaključno delo javnosti na svetovnem spletu preko DKUM; sem seznanjen/-a, da bodo
dela deponirana/objavljena v DKUM dostopna široki javnosti pod pogoji licence Creative
Commons BY-NC-ND, kar vključuje tudi avtomatizirano indeksiranje preko spleta in obdelavo
besedil za potrebe tekstovnega in podatkovnega rudarjenja in ekstrakcije znanja iz vsebin;
uporabnikom se dovoli reproduciranje brez predelave avtorskega dela, distribuiranje, dajanje v
najem in priobčitev javnosti samega izvirnega avtorskega dela, in sicer pod pogojem, da
navedejo avtorja in da ne gre za komercialno uporabo;
•
dovoljujem objavo svojih osebnih podatkov, ki so navedeni v zaključnem delu in tej izjavi, skupaj
z objavo zaključnega dela;
•
izjavljam, da je tiskana oblika zaključnega dela istovetna elektronski obliki zaključnega dela, ki
sem jo oddal/-a za objavo v DKUM.

Datum in kraj:

Podpis študent-a/-ke:

XXII

__________________

_____________________________________