Neke karakteristike narko-kriminala u Bosni i Hercegovini

4. SLOVENSKI DNEVI VARSTVOSLOVJA
© 2003 Visoka policijsko-varnostna šola, Ljubljana
1
NEKE KARAKTERISTIKE NARKO-KRIMINALA U BOSNI I
HERCEGOVINI
Borislav Petrović
Po završetku rata na prostoru bivše Jugoslavije (1991-1995), Bosna i Hercegovina se našla u žiži
mnogih aktuelnih tema ne samo na regionalnom već i na globalnom planu. Na žalost ta je aktuelnost često
karakterisana negativnim konotacijama, prije svih onim kriminalnog karaktera. Tako su danas za ime Bosne
i Hercegovine vezani kriminalni fenomeni kao što su korupcija, trgovina ljudima, prostitucija, trgovina
drogom, trgovina oružjem i krađa i trgovina automobilima. Ako znamo da je riječ o temeljnim djelatnostima
organiziranog kriminala, onda se postavlja pitanje u kojoj mjeri je organizirani kriminal prisutan u Bosni i
Hercegovini, te koje su njegove karakteristike s obzirom na geopolitički položaj ove zemlje. Kao mogući
odgovori često se nude određene procjene, a ponekad i paušalne, kontradiktorne ocjene pojedinaca i
institucija, što navodi na zaključak da je pravo stanje, u određenoj mjeri, nepoznanica i za relevantne
državne institucije. Dva su razloga zbog kojih je teško precizno se odrediti u pogledu ocjene o postojanju i
karakteristikama organiziranog kriminala u Bosni i Hercegovini, a to su: (1) nepostojanje jedinstvenih
državnih organa policije, tužilaštva i suda, i (2) izostanak naučno-istraživačke djelatnosti. Istina, na oba
segmenta predstoji perspektivnija budućnost, ali, još uvijek nema dovoljno relevantnih pokazatelja o ovoj
problematici.

1   UVOD
Ovaj rad primarno je posvećen nekim karakteristikama narko-kriminala u Bosni i Hercegovini.
Međutim, zbog boljeg razumijevanja ove teme smatrali smo da je svrsishodno prethodno se osvrnuti
na genezu kriminalne scene u Bosni i Hercegovini. Stoga smo, na temelju empirijskog materijala iz
kriminalističke prakse, napravili kraći osvrt na genezu podzemlja1 na ovim prostorima.
2   OSVRT NA PODZEMLJE NA PROSTORU BIVŠE JUGOSLAVIJE
Terminima kao što su mafija, zločinačka organizacija, zločinačko udruženje, banda ili grupa,
objašnjava se kriminalni milje na određenom području. Sam termin «mafija» u posljednje vrijeme se
često upotrebljava na ovim prostorima. Po našem mišljenju taj termin se olako i paušalno koristi i to
nerjetko kada se govori o kriminalnim skupinama na prostorima zemalja nastalim raspadom bivše
Jugoslavije. Određena istraživanja u Sloveniji, Hrvatskoj, Srbiji i Crnoj Gori i Bosni i Hercegovini
potvrđuju postojanje organiziranog kriminala, ali nema decidnog određenja o tipu kriminalnih
organizacija. U prilog tome govore i rezultati istraživanja u Srbiji koji ukazuju da ne postoji mafijaški
oblik organizovanja, međutim, kako ističe Bošković (1998), to nikako ne znači da ne prijeti opasnost i
od tog oblika organiziranog kriminala. Ovaj autor smatra da bi bili primjereni termini gangsterske
bande ili podzemne gangsterske organizacije, ističući istovremeno da i to nije pojmovno razjašnjeno.
Prema našem mišljenju na području zemalja bivše Jugoslavije najprimjereniji su termini banda2 i
gangster3, ali se ni pomoću njih ne može u dovoljnoj mjeri klasificirati organizirani kriminal na ovim
prostorima. Ovome treba dodati stanovište Boškovića (1998: 111), prema kojem je «gangsterska
banda družina koja se organizirano bavi kriminalnom djelatnošću na drskiji i perfidniji način od
obične kriminalne organizacije, dok gangsterizam predstavlja društveno negativnu pojavu koja
označava kriminalnu djelatnost gangsterskih bandi u kontinuitetu i na određenom području».
Prema našem mišljenju Jugo-podzemlje (underground – podzemlje; ilegalnost. engl.) čine
gangsterske bande i manje kriminalne organizacije koje djeluju po nepisanim kriminalnim zakonima,
odnosno običajima podzemlja. U organizacionom smislu Jugo-podzemlje, svakako, ima mnoge
mafijaške atribute, ali se, ipak, razlikuje od mafije u pravom smislu riječi. Nemamo istraživačke

kriminološka sekcija
2
pokazatelje, ali imamo dovoljno empirijskih argumenata za tvrdnju da postoji hijerarhija Jugo-
podzemlja, koja nije na vojnom principu, već je zasnovana na autoritetu pojedinih vođa kriminalnih
skupina. Naša empirijska istraživanja ukazuju na postojanje tzv. lokalnih podzemlja u pojedinim
gradovima bivše Jugoslavije, kao npr., Beograd, Sarajevo, Zagreb. Korijeni tih podzemlja vezani su za
pojedine gangstere koji su svoju gangstersku reputaciju sticali u podzemljima pojedinih
zapadnoevropskih zemalja, kao što su Njemačka, Italija, Francuska i Holandija. U sredinama iz kojih
su potekli vremenom su postajali idolima lokalnim kriminalcima koji su se organizirali po principu
imitacije, odnosno identifikacije sa idolima. Tako su, u jednom dugotrajnom procesu, u pojedinim
gradovima bivše Jugoslavije nastajale kriminalne grupe i gangsterske bande koje su, u početku, svoju
reputaciju gradile, pored ostalog i na međusobnom rivalitetu. Krajem osamdesetih godina, rivalitet je
sve više slabio a jačale su međusobne veze, što je neminovno vodilo ka sve većem stepenu
organiziranosti, a samim tim i društvene opasnosti. U tom smislu se, sa velikom izvjesnošću, može
govoriti o organiziranom jugo-podzemlju.
Naša empirijska iskustva govore da pojedine kriminalne organizacije porijeklom iz bivše
Jugoslavije djeluju i u nekim zemljama Zapadne Evrope, a posebno u Njemačkoj, Italiji i Francuskoj.
Njihova kriminalna djelatnost obuhvata reket, razne vrste prevara, prostituciju, trgovinu djecom,
vršenje teških krađa, posebno džepnih, te krijumčarenje i preprodaju cigareta i alkohola. Krajem
šezdesetih i početkom sedamdesetih godina prošlog stoljeća zabilježena je velika ekspanzija džepnih
krađa u mnogim evropskim zemljama, a najopasniji su bili grupe i pojedinci (džeparoši) iz Jugoslavije,
pogotovo
iz
Bosne
i
Hercegovine.
Ono
što
je,
pored
džepnih
krađa,
karakterisalo
bosanskohercegovačke kriminalce tog perioda jeste vršenje prevara na razne načine. Većinu svoje
kriminalne djelatnosti, bosanskohercegovačke kriminalne grupe džeparoša i prevaranata obavljali su u
Njemačkoj, Italiji i Francuskoj. Naravno, ni naša zemlja nije bila pošteđena. Međutim, interesantno je
istaći da je postojala podjela na «strance» i «domaće», odnosno na strani i domaći teren. To je značilo
da oni koji su vršili krivična djela u inostranstvu, nisu ih u značajnijoj mjeri vršili u svojoj zemlji i
obratno. Naravno, za prave profesionalce i specijaliste teritorija nije bila limitirana. Tome treba dodati
još dvije kriminalne djelatnosti, a to su ilegalna trgovina drogom i krađa i trgovina automobilima.
Organiziranost u vršenju ilegalne trgovine drogom od strane pojedinih ogranaka jugo-podzemlja
vezana je za period kraja osamdesetih godina prošlog stoljeća, dok je, kao što smo rekli, krađa i
trgovina automobilima započela u ratnom periodu (1991-1995).
Bez obzira što je raspad Jugoslavije označen međusobnim ratom, to nije bitnije uticalo na jugo-
podzemlje. Ono i dalje postoji, bilo kao kriminalne organizacije koje su vezane za neku od zemalja
nastalih raspadom Jugoslavije ili kao transnacionalne kriminalne organizacije koje djeluju u svojoj
zemlji, ali i na širem području, tj. na Balkanu ili u Zapadnoj Evropi.
2.1   Osvrt na bosansko-hercegovačko (BH) podzemlje
U prethodnom kontekstu, kao bivši ogranak jugo-podzemlja, smatramo da postoji i BH-
podzemlje koje značajan dio svoje kriminalne djelatnosti vrši upravo u Bosni i Hercegovini.
Napomene o genezi jugo-podzemlja u potpunosti važe i za BH-podzemlje. Prema strukturi
organiziranog i masovnog kriminala (Clages, 1991; Schauble, 1991), odnosno svakidašnjeg uličnog
kriminala4 vršenog od strane bosansko-hercegovačkih pojedinaca i kriminalnih grupa, naziru se i neke
specifičnosti vezane za naše podneblje. Tako bi se moglo reći da su bosansko-hercegovačkom
organiziranom kriminalu prethodili pojedini delikti masovnog, odnosno svakidašnjeg uličnog
kriminala, i to džepne krađe, krađe iz stanova, krađe iz vozova, razbojništva, prevare putem igara
šibicama i kartama, kao i posredovanje u vršenju prostitucije. Pri tome, džepne krađe i prevare putem
igara šibicama i kartama su delikti po kojima se, pogotovo u inostranstvu, prepoznavalo tadašnje BH-
podzemlje. Početkom osamdesetih godina prošlog stoljeća zapažen je proces transformacije u
pojedinim sferama BH-podzemlja.
Naime, postepeno su pojedini od vođa kriminalnih grupa, pogotovo onih koje su djelovale u
inostranstvu, počeli vršiti i nova krivična djela, dok su neki mijenjali kriminalnu djelatnost. Ta nova
kriminalna djelatnost uglavnom se odnosila na narko-kriminal, ilegalnu trgovinu automobilima,
trgovinu ljudima i krijumčarenje djece, dok je kraj osamdesetih i početak devedesetih godina prošlog
stoljeća bio obilježen ilegalnom trgovinom oružjem. Potom dolazi rat (1991.g.), koji je za mnoge

Borislav Petrović

3
kriminalce bio svojevrsna škola organiziranog kriminala, iz koje su izašli maksimalno osposobljeni,
kako u organizacionom tako i ekonomskom smislu. U postratnom periodu može se govoriti i o
postojanju organiziranih gangsterskih bandi koje su, tokom rata, izrasle iz manjih kriminalnih grupa.
Fenomen genocida i ratnih zločina izvršenih na prostorima bivše Jugoslavije ne može se, u
krajnjoj liniji, potpuno odvojiti od organiziranog zločina. Pojedini delikti bili su toliko isprepleteni da
pored kvalifikacije genocida i ratnih zločina imaju i mnogobrojna obilježja organiziranog kriminala.
Moglo bi se reći da je u periodu od 1991 do 1995 godine na prostoru biše Jugoslavije organizirani
kriminal bio, u određenoj mjeri, supsidijaran genocidu i ratnim zločinima. Pored takve konstatacije,
organizirani kriminal je egzistirao i kao samostalna pojava o kojoj se, bez konkretnih rezultata
istraživanja, može govoriti u vidu određenih procjena.
U postratnom periodu može se govoriti o «formiranju» samostalnog BH-podzemlja koje u
postojećem ustavno-pravnom uređenju Bosne i Hercegovine ima mnogo prostora za ostvarivanje
svojih kriminalnih ciljeva. Zato ne trebaju čuditi mnogobrojni napisi u sredstvima javnog informisanja
u kojima se redovno pominje i organizirani kriminal. Takođe, u najnovije vrijeme zapažena je
povećana kriminalna djelatnost bandi maloljetnika, koji vršeći ulična krivična djela masovnog
kriminala, ispoljavaju veliki stepen nasilja i brutalnost, ne poštujući nikakve običaje podzemlja.
Najzad, ono što karakteriše jugo-podzemlje, naravno i BH-podzemlje, u posljednjih nekoliko
godina, jeste sve češće prisustvo kriminalaca visokog ranga u matičnoj zemlji. Razlozi za to su sasvim
jasni. U zemljama nastalim raspadom Jugoslavije, posebno u Bosni i Hercegovini i Srbiji, te donekle u
Hrvatskoj, ustavno-pravno uređenje s jedne strane, a funkcionisanje državnih organa s druge, nije na
zadovoljavajućoj razini što, uveliko, pogoduje kriminalu i kriminalcima. Oni se, jednostavno, u takvim
sredinama osjećaju dovoljno sigurnim. Na žalost, bosansko-hercegovački (entitetski) krivičnopravni
sistem učinio je Bosnu i Hercegovinu pravim Eldoradom za kriminalce.
3   NEKE KARAKTERISTIKE NARKO-KRIMINALA
U kontekstu prethodnih napomena, na prostoru jednog administrativnog dijela Bosne i
Hercegovine (entitet Federacije Bosne i Hercegovine) izvršeno je istraživanje policijske i sudske
prakse iz oblasti suzbijanja narko-kriminala. Analizom rezultata tog istraživanja došlo se do zaključka
da postoje određeni faktori koji govore u prilog konstatacije da u Bosni i Hercegovini postoji
organizirani narko-kriminal. Riječ je o internacionalizaciji, kriminalnoj strategiji i ustavno-pravnom
uređenju Bosne i Hercegovine. Stoga je ovaj rad baziran upravo na elaboraciji ova tri faktora, a krajnji
cilj je davanje relevantne ocjene o narko-kriminalu u Bosni i Hercegovini.
3.1   Internacionalizacija
Rat, kao faktor u etiologiji kriminala oupšte, odigrao je ključnu ulogu u etiologiji narko-kriminala
u Bosni i Hercegovini. Sve se, na žalost, dešavalo upravo u skladu sa teorijskim postavkama ovog
kriminogenog faktora. Počev od predratnog i ratnog, a nastavljajući se u poratnom periodu, narko-
kriminal u Bosni i Hercegovini poprimao je postepeno pojedine karakteristike organiziranog
kriminala, a posebno udruživanje, organiziranost, izvjesne elemente hijerarhije u kriminalnim
grupama, te internacionalizaciju kao jednu od ključnih komponenti.
Internacionalizacija je veoma značajna karakteristika organiziranog narko-kriminala u našoj
zemlji a ogleda se kroz negativne uticaje pojedinih grupa iseljeničkih lobija. Kao što je poznato, za
vrijeme Drugog svjetskog rata i neposredno nakon njega, određen broj stanovništva sa ovih prostora
emigrirao je, pored ostalih, i u zemlje Južne Amerike, Njemačke, Švajcarske i Turske. Razlozi za
emigriranje bili su političke, ekonomske i kriminalne prirode. Postepeno su se u navedenim državama
stvarali emigrantski lobiji, među kojima i oni koji su se bavili raznim vidovima kriminala. Logično je
da su vremenom ostvarili i određenu saradnju sa domicilnim kriminalnim organizacijama. Izbijanjem
rata na prostorima bivše Jugoslavije, pojedini kriminalni lobiji su nastojali iskoristiti priliku za
stvaranje novog narko-tržišta.
Tako se procjenjuje da su neki od kolumbijskih narko-kartela, zahvaljujući upravo saradnji sa
pojedinim iseljeničkim lobijima sa ovih prostora, počeli realizovati vlastiti plan ekspanzije na
evropsko narko-tržište gdje nisu dovoljno zastupljeni. Zemlje nastale raspadom bivše Jugoslavije, a

kriminološka sekcija
4
posebno Bosna i Hercegovina i Srbija, bile su najpogodnije kao prva destinacija na relaciji Kolumbija
– Evropa5. Slična situacija je i sa emigracijom u Turskoj koju sačinjavaju bivši žitelji Sandžaka i
Kosova. Vremenom je stvoren albansko-sandžački kriminalni lobi koji ima veliki uticaj na Balkanu.
Taj lobi ima najznačajniju ulogu u povezivanju Albanske i Turske mafije, pa se često stiče utisak da je
riječ samo o jednoj mafiji sa dva ogranka. Procjenjuje se da su pojedinci iz tog kriminalnog miljea
stekli takve pozicije, da su po dolasku u Bosnu i Hercegovinu i uzimajući njeno državljanstvo,
nastavili djelovati kao produžena ruka Turske mafije. Pažljivo analizirajući zapljene velikih količina
heroina na prostorima bivše Jugoslavije, te ličnosti učinilaca ovih delikata, neke procjene govore da je
dio Turske mafije, počev od 1995 godine, praktično dislociran u Bosnu i Hercegovinu.
Kada su u pitanju Njemačka i Švajcarska, onda se može reći da kriminalci našeg porijekla služe
kao veze za distribuciju heroina i kokaina na Zapadnoevropsko narko-tržište. Što se tiče Češke
Republike, to je zemlja u koju je emigrirao veći broj naših državljana, u periodu od 1992 do 1995
godine. Među njima, naravno, i jedan broj kriminalaca. Upravo zbog rata na prostorima bivše
Jugoslavije došlo je do prekida trase balkanskog suvozemnog puta droge, tj. «Balkanske rute». U
iznalaženju novih, alternativnih puteva, teritorija Češke Republike je, uz Rumuniju i Mađarsku,
poslužila kao jedna od alternativa za Jugoslaviju. U tom kontekstu došlo je do komunikacija između
kriminalaca, bosansko-hercegovačkih emigranata u Češkoj Republici sa pripadnicima Turske i
Albanske mafije, također našeg porijekla, i saradnje u transportu heroina sa Istoka na Zapad.
I najzad, procjenjuje se da je Bosna i Hercegovina kako tranzitna, tako i zemlja u kojoj se droga
skladišti do nastavka daljnjeg transporta. Ponajviše zahvaljujući nepostojanju kontrole državnih
granica6 gotovo je nemoguće sa sigurnošću reći koji su sve putevi droge preko naše zemlje. U prilog
tome je i činjenica da se na našim graničnim prelazima droga gotovo i ne otkriva, kako u ulasku tako i
izlasku. Sve veće zapljene desile su se u unutrašnjosti zemlje, i to uglavnom na području bosansko-
hercegovačkog entiteta Republike Srpske, ili na linijama razgraničenja između entiteta Republike
Srpske i Federacije BiH. Prema dosadašnjim saznanjima droga u Bosnu i Hercegovinu najčešće ulazi
iz južne Srbije i Crne Gore u pravcu Sarajeva, Mostara i Banja Luke, gdje se skladišti do nastavka
transporta u zemlje Zapadne Evrope, a za transportovanje droge koriste se i naši državljani. Situaciju
dodatno usložnjava činjenica da se dio usluga našim kuririma plaća drogom koja se, potom, prodaje
ovdje. U tom kontekstu treba istaći da je ilegalni transport droga sa Dalekog i Bliskog Istoka u
Zapadnu Evropu, suvezemnim putem, jedna od tradicija balkanskog podzemlja. Već nekoliko desetina
godina obavlja se ilegalni transport droge tzv. «Balkanskom rutom» koja ide preko teritorije bivše
Jugoslavije. Prema podacima Interpola «Balkanska ruta» ima tri trase, sjevernu, južnu i centralnu
(Bošković, 1998). Sjeverna trasa ima nekoliko pravaca, ali se uglavnom svodi na put preko Turske,
Bugarske, Rumunije, Mađarske, Austrije (ili Slovačke i Češke), Njemačke, do Holandije koja je jedan
od glavnih centara za uvoz i distribuciju droge u Evropi. Južna trasa ide preko Turske, Grčke (feribot)
u Italiju. Za nas je najinteresantnija centralna trasa koja ide preko Turske, Bugarske, Srbije, Hrvatske i
Slovenije za Italiju. Na žalost, u tu centralnu trasu je u posljednje vrijeme uključena i Bosna i
Hercegovina. Jedan od glavnih faktora je nejedinstvenost državne granice, odnosno nepostojanje
jedinstvene zaštite i kontrole naše državne granice. Uz to, i znatno smanjena frekvencija prometa na
autocesti Beograd – Zagreb uticala je da se balkanski centralni narko-koridor postepeno usmjerava
kroz južnu Srbiju i Kosovo ili Makedoniju, Albaniju i Crnu Goru, prema Bosni i Hercegovini, a potom
preko Hrvatske i Slovenije prema Zapadnoj Evropi. Pri tome značajnu ulogu ima i Makedonsko-
Albanski region koji je pogodan za proizvodnju opijata i kanabisa.
3.2   Ustavno-pravni ustroj Bosne i Hercegovine
Kao što je poznato, Bosna i Hercegovina se sastoji od Brčko Distrikta i dva entiteta  - Federacije
BiH i Republike Srpske, koje su de facto dvije države u jednoj državi, sa praktično odvojenim i
nezavisnim pravosuđem, tužilaštvom i policijom, čija saradnja tek u posljednje vrijeme dobija
određeni značaj. Ta činjenica daje nam za pravo da konstatujemo kako je gotovo nemoguće
organizovati i provoditi bilo kakvu jedinstvenu aktivnost suzbijanja narko-kriminala, jer ne postoje
jedinstvene nadležne državne institucije. Daljnja posljedica ovakvog ustavno-pravnog ustroja Bosne i
Hercegovine je doskorašnje nepostojanje jedinstvene kontrole državne granice, koja je praktično bila
nemoguća, s obzirom na to da su nadležni organi vlasti u svakom entitetu kontrolisali (ispravnije bi

Borislav Petrović

5
bilo reći da su pojedini od njih opstruirali i sabotirali kontrolu u pravom smislu riječi) samostalno i
nezavisno određeni dio «svoje» teritorije, pa samim tim i «svoj» dio državne granice.
3.3   Taktika kriminalnog djelovanja
Kriminalci koji se bave narko-kriminalom osjetno su opremljeniji od policije. Presudan je,
naravno, finansijski faktor, koji se ogleda kako u posjedovanju materijalnih sredstava i objekata, tako i
velikih količina novca koji im služi za iznajmljivanje prevoznih sredstava za transport droge. Ne treba
zanemariti značaj ličnih veza sa uticajnim pojedincima stečenim tokom rata u periodu 1991 do 1995
godine. Takva poznanstva pogodna su za zloupotrebljavanje, u najmanju ruku prilikom rutinskih
kontrola, kada se i samim pominjanjem imena određenog funkcionera vlasti može, naizgled neosjetno,
izdejstvovati povoljnija pozicija, ili otkloniti trenutna sumnja policije.
Kriminalistička prognostika govori da je organizovanost narko-podzemlja u Bosni i Hercegovini
na zavidnom nivou. U taktičkom smislu, prilikom kriminalnog djelovanja, organizatori koriste veći
broj kurira, dilera, te automobila i mobitela.
Kada je u pitanju transport droge, bez obzira na relaciju, organizator angažuje veći broj kurira,
odnosno transportera. Kao kuriri angažuju se, kombinovano, od ranije poznati kriminalci, ali i oni koji
nisu poznati policiji. Slično je i sa dilerima droge na sitno gdje se kombinuje trenutna postava na način
da se kao osiguranje koriste policiji nepoznate osobe, a kao diler od ranije poznat kriminalac.
Međutim, radi se i obrnuto, kada poznati kriminalci simuliraju dilanje droge, a ustvari su u ulozi
stražara, pa njihovo otkrivanje i hapšenje predstavlja upozorenje za pravog dilera kojeg policija i ne
poznaje, a kriminalistička aktivnost završava neuspješno. Procjenjuje se da dodatnu pogodnost za
angažovanje mlađih osoba za kurire i dilere droge predstavlja nezaposlenost i siromaštvo.
Posebna pažnja prilikom transporta i dilanja droge posvećuje se upotrebi automobila kako bi se
postigao što veći stepen zaštite i onemogućilo otkrivanje od strane policije. Pri tome koriste se vlastiti,
iznajmljeni i pozajmljeni automobili. Vlastiti automombili su kupljeni, uglavnom, na punomoć od
ratnih invalida tako da prve policijske provjere uvijek vode do fiktivnog vlasnika7, i usporavaju rad
policije. Nadalje, od različitih rent-a-kara se iznajmi nekoliko automobila i to iste marke, pa se u toku
vožnje mijenjaju registarske tablice. Automobil se, uglavnom, iznajmljuje na ime osobe koja nije
poznata policiji, a u pojedinim slučajevima te osobe samo iznajme automobil, a koriste ga sasvim
druge osobe. Ukoliko policija posumnja da se konkretni automobil koristi za transport droge, veliku
pažnju mora posvetiti utvrđivanju vlasnika a potom i korisnika. Osim putničkih automobila
iznajmljuju se kombiji, kamioneti i kamioni kako bi se osigurao što veći stepen konspiracije. Najzad,
ponekad se od prijatelja i rodbine pozajmljuju automobili koji se koriste za izvršenje kriminalne
transakcije. Tome treba dodati i automobile koje kupci droge, u nedostatku novca, kao jemstvo
ostavljaju trgovcima drogom, pri čemu se, takođe, najčešće radi o automobilima registrovanim na
punomoć.
Korištenje mobitela postalo je nazamjenjivo u kriminalnoj taktici transportovanja i rasturanja
droga. Svi učesnici u kriminalnoj transakciji snabdjeveni su mobitelima, koji služe kao osnovno i
jedino sredstvo veze. U cilju maksimalne zaštite, kuriri se snabdjevaju sa većim brojem kartica za
mobitele (3 - 5), a uz to još i karticama različitih mreža mobilne telefonije. Pri tome se kupuju kartice
za ograničenu upotrebu ili se kupuju kartice na tuđa imena, ili se, pak, pozajmljuju mobiteli od
prijatelja i poznanika. Na području Sarajeva su zabilježeni slučajevi da su kriminalci, posredstvom
svojih poznanika i rodbine, na određeno vrijeme iznajmljivali mobitele od trećih osoba uz određenu
proviziju i obećanje plaćanja računa utroška8. Kuriri u većem broju slučajeva ni sami ne znaju koje
brojeve telefona imaju na svojim karticama čime se njihova kriminalna djelatnost čini dodatno
konspirativnijom9.
Članovi jedne kriminalne grupe, od kojih većina može biti i ad hoc formirana, snabdjeveni
automobilima i mobitelima na prethodno opisani način, prolaze kraći trening da bi besprjekorno
uvježbali svoje kriminalne zadatke. Zadatke najčešće dobijaju preko mobitela, čime se isključuje
neposredna komunikacija sa glavnim organizatorom, kojeg i ne moraju poznavati. U toku vršenja
krivičnog djela organizator putem mobitela diriguje cijelu akciju, po sistemu navođenja, kada ni sami
kuriri unaprijed ne znaju svoj sljedeći zadatak niti pravac kretanja. Naravno, cijelo vrijeme
komunikacije, na dogovoreni znak mijenjaju se telefonske kartice kako bi se osujetilo eventualno

kriminološka sekcija
6
prisluškivanje i na taj način onemogućilo otkrivanje kriminalne djelatnosti. Vrlo često se mijenjaju
automobili koji se koriste u konkretnoj kriminalnoj transakciji, odnosno vrši se zamjena vozača u
njima. Putem specijalne opservacije, tj. tajnog praćenja, utvrđeno je da kriminalci ništa ne prepuštaju
slučaju, pa se koriste i posebnim trikovima i zaštitom prilikom vožnje automobilima. Tako se, uz
konstataciju da se prilikom transporta droge uvijek koristi veći broj automobila, vožnja odvija u
određenim formacijama. Minimalni konvoj čine tri automobila, i to prethodnica i zaštitnica, a u
«sendviču» je glavno vozilo. Pri tome, posade se često mjenjaju, tako da isto vozilo nije uvijek u ulozi
glavnog. Te izmjene najčešće se obavljaju na benzinskim pumpama ili pred uličnim trafikama za
prodaju štampe. Na dužim relacijama vrši se izmjena kompletne postave kurira. Zaštitnicu uglavnom
čine iskusni kriminalci koji ujedno imaju i zadatak kontra-pratnje, tj. da otkriju prati li policija njihovo
«glavno» vozilo. Slično je i sa prethodnicom, koja ukoliko otkrije nešto sumnjivo odmah upozorava
glavnu posadu. Zapaženo je da se na dužim relacijama ponekad koriste dupli konvoji, jedan pravi i
jedan fiktivni. Članovi fiktivnog konvoja su kriminalci koji imaju zadatak da pozornost policije
usmjere na sebe i time omoguće nesmetano kretanje konvoja koji transportuje drogu.
Mjere opreza se podrazumijevaju i u svim slučajevima kada kuriri prenose drogu na kraćim
relacijama u jednom gradu, npr., iz stana do uličnog dilera. Takve transakcije se obavljaju sa
automobilima, ali sve započinje primjenom određenih trikova kako bi se otkrilo eventualno policijsko
praćenje. Ti trikovi se sastoje u izmjenama posada u automobilima, vožnji u suprotnom smjeru kroz
jednosmjernu ulicu, prolaskom kroz crveno svjetlo na semaforu, naglom ubrzanju i usporavanju
prilikom vožnje i sl., a često se služe fotoaparatom i videokamerom u cilju otkrivanja eventualnog
policijskog praćenja. Takođe je uočeno da podzemlje tajno nadzire kretanje policije, pogotovo
prilikom odlaska i dolaska iz službenih prostorija10. Na taj način moguće je upozoriti kriminalce koji
trenutno vrše krivična djela, da budu dodatno oprezni, ili da obustave kriminalne djelatnosti koje su
eventualno u toku.
4   ZAKLJUČAK
Nema sumnje da je policijska profesija, u današnje vrijeme, veoma delikatna. I ne samo
policijska. Naime, ukoliko je policiji, zbog dobre organizacije podzemlja, otežano prikupljanje dokaza,
utoliko će biti teži posao i za organe tužilaštva i suda. Pogotovo sud će imati složen zadatak da u
svakom konkretnom slučaju okonča postupak i donese presudu, ukoliko svi dokazi nisu dovoljno
pouzdani ili ih ima u maloj mjeri, što daje manevarski prostor odbrani osumnjičenog, odnosno
okrivljenog koja će, svakako, težiti oslobađajućoj presudi ili blagoj kazni zatvora.
U ovom radu eleborirane karakteristike narko-kriminala govore u prilog permanentnog
usavršavanja kriminalne taktike od strane vođa organiziranog podzemlja. Gotovo ništa se ne prepušta
slučaju, kako u trenutnim situacijama vršenja kriminalne djelatnosti, tako ni na globalnom planu
kriminalne strategije. Zato bi permanentno usavršavanje kriminalističke taktike i strategije trebao biti
imperativ prevashodno policije, ali i tužilaštva i suda. Bez dobro educiranih kadrova pomenutih
državnih organa teško je zamisliti uspješno suzbijanje organiziranog narko-kriminala (ali i drugih
vidova organiziranog kriminala) u bilo kojoj zemlji svijeta.
OPOMBE

1 Od mnogobrojnih termina opredjelili smo se za termin «podzemlje» smatrajući ga najadekvatnijim za
temu o kojoj govorimo, posebno imajući u vidu činjenicu da u Bosni i Hercegovini nije izvršeno niti
jedno kompleksno naučno istraživanje obima, dinamike i strukture organiziranog kriminala na
temelju kojeg bi se mogli definisati određeni pojmovi.
2 Prema Modlyu (1998: 37) banda je udruženje više osoba (najmanje tri) koje su se udružile radi
vršenja krivičnih djela koja po broju, mjestu, vremenu i načinu izvršenja nisu određena.
3 Prema Riječniku stranih riječi (1999: 468) «gangster je pripadnik mafije; onaj koji kriminalne radnje
i pljačke organizirano izvodi izravnim nasiljem i upotrebom vatrenog oružja; razbojnik».
Iz prethodne definicije se vidi da se termini gangster i mafija isprepliću, što nije nelogično. U prilog
tome zorno govori primjer ubistva srbijanskog premijera Zorana Đinđića. U vrijeme nastanka ovog

Borislav Petrović

7

teksta, u javnosti su poznate činjenice iz policijskih izvještaja, prema kojima je utvrđena osnovana
sumnja ko su ubice premijera. S obzirom na organiziranost tzv. «Zemunskog klana», način vršenja
mnogobrojnih krivičnih djela, ciljeve te kriminalne organizacije, transnacionalnost, te njihovu
povezanost, odnosno infiltriranost u državni aparat vlasti, nema sumje da ih krase mnogobrojni
mafijaški atributi.
4 Pod masovnim kriminalom u užem smislu podrazumijevaju se krađe, oštećenja tuđih stvari, kao i
određeni oblici prevara. Međutim, u širem smislu, tu, svakako, spadaju i razbojništva, seksualno
iskorištavanje djece, tjelesne povrede, podmetanje požara i prestupi protiv okoliša. Termini
«masovni», «svakidašnji» i «ulični» kriminal nisu, naravno, zakonske definicije, ali s obzirom na
karakteristike pojedinih krivičnih djela, mjesto i vrijeme izvršenja, postepeno su ušle u
kriminološko-kriminalistički vokabular.
5 Nimalo nije slučajna izravna povezanost tzv. «Zemunskog klana» sa jednim od narko-kartela iz
Kolumbije. Bez obzira što se informacije temelje na istrazi tužilaštva i policije iz Srbije, nesumnjivo
je da su pojedini od kriminalnih vođa iz Zemuna i Beograda u više navrata boravili u Kolumbiji
zbog ugovaranja isporuke droge u Srbiju i Evropu.
6 Tek krajem 2002 godine Državna granična služba je preuzela kontrolu cjelokupne granice Bosne i
Hercegovine, a do tada je to bilo fragmentarno.
7 Riječ je, naravno, o osobama, tj. ratnim vojnim invalidima, koji su prodali svoju povlasticu za uvoz
automobila bez plaćanja carinskih dažbina, ali je automobil registrovan na njihovo ime. Često
vlasnici povlastice i ne poznaju pravog vlasnika automobila, s obzirom da se ovakve transakcije
obavljaju i posredno.
8 Takvo pozajmljivanje ponekad se za vlasnika mobitela (i kartice) završavalo loše. Naime, pošto su
bili uvjerenja da mobitel posuđuju svom poznaniku ili prijatelju, a ne nekoj trećoj osobi i u
kriminalne svrhe, dešavalo se da su im stizali enormno visoki novčani iznosi na računima za
plaćanje potrošenih impulsa, a reklamacijom u pošti samo je potvrđeno takvo stanje.
9 Riječ je o karticama na kojima je unaprijed, preko određene telekom službe, ukinuta prezentacija
broja, što znači da nakon poziva na displeju pozvanog mobitela nema prezentiranog broja s kojeg se
poziva. Stoga ni vlasnici takvih mobilnih kartica nisu u stanju provjeriti sopstveni broj.
10 Na pitanje «Postoji li organizirani kriminal, odnosno postoji li u Republici Srpskoj organizirano
podzemlje», Siniša Karan, načelnik Uprave kriminalističke policije MUP-a Republike Srpske
odgovorio je: «Ako imamo određeno krivično djelo gdje su povezane kriminalne grupe iz
Republike Srpske, Federacije Bosne i Hercegovine, Hrvatske, Srbije i Crne Gore u jednom
predmetu, šta je to ako ne organizirani kriminal. Nadalje, kriminalci nas prisluškuju, prate,
fotografišu, imaju svoje doušničke mreže, kupuju naše saradnike, a sve to bi trebalo mi njima da
radimo». Intervju sa Sinišom Karanom objavljen je u «Nezavisnim novinama» iz Banja Luke, broj
248, od 29. decembra 2000 godine, a u povodu zapljene 166 kilograma kokaina u Banja Luci, te
pojave organiziranog podzemlja u Republici Srpskoj.

LITERATURA
1. Abadinsky, H. (1994). Organized Crime. Chicago.
2. Aleksić, Ž., Škulić, M. (2000). Kriminalistika. Beograd: Dosije
3. Anić, V., Goldstein, I. (1999). Rječnik stranih riječi. Zagreb: Novi liber.
4. Block, A., Chambliss, W. (1981). Organizing Crime. New York.
5. Bošković, M. (1998). Kriminalistika Metodika I. Beograd: Policijska akademija
6. Bošković, M. (1998). Organizovani kriminalitet. Beograd: Policijska akademija.
7. Clages, B. (1991). Massenkriminalitet. Kriminalistik, 8-9, 551-562.
8. Clages, B., Stullenberg, H. (1992). Strassenkriminalitet. Kriminalistik, 2, 384-397.
9. Dobovšek, B. (1995). Analiza poizkusov definiranja organiziranega kriminala. Zbornik strokovno-
znanstvenih rasprav, Ljubljana: Visoka policijsko-varnosna šola.
10.
Dobovšek, B. (1997). Organizirani kriminal. Ljubljana: Unigraf.
11.
Ignjatović, Đ. (1998). Organizovani kriminalitet. Beograd: Policijska akademija.

kriminološka sekcija
8
12.
Inicardi, J. (1984). The War on Drugs: Heroin, cocaine, crime and public policy. Palo Alto.
13.
Martin, J., Romano, A. (1992). Multinational Crime – Terrotism, Espionage, Drug and Arm
Trafficking. Newbury Park.
14.
Modly, D. (1998). Priručni kriminalistički leksikon. Sarajevo: Fakultet kriminalitičkih nauka.
15.
Petrović, B. (1998). Kriminalistička metodika istraživanja krivičnih djela zloupotrebe droga.
Sarajevo: Fakultet kriminalističkih nauka
16.
Pietrzik, W. (1980). Der International organisierte Rauschgifthandel. Kriminalistik, 7-8
17.
Schauble, W. (1991). Alltagskriminalitet – ein massenphenomen. Die polizei, 11, 286 – 295.
18.
Singer, M. (1998). Organizirani kriminal. Hrvatrski ljetopis za kazneno pravo i praksu, 2.
19.
Šačić, Ž. (1997). Organizirani kriminal u Hrvatskoj. Zagreb: MUP R. Hrvatske
O AUTORU
Dr. Borislav Petrović, docent Pravnog fakulteta Univerziteta u Sarajevu na predmetu krivično
pravo. Pored toga angažiran je i na Fakultetu kriminalističkih nauka u Sarajevu na predmetima
Kriminalistika – Taktika i Kriminalistika – metodika istraživanja i dokazivanja narko-kriminala. Bavi
se naučnoistraživačkim radom u vezi organiziranog kriminala i korupcije.


Sistem privatne sigurnosti Federacije Bosne i Hercegovine

4. SLOVENSKI DNEVI VARSTVOSLOVJA
© 2003 Visoka policijsko-varnostna šola, Ljubljana
1
SISTEM PRIVATNE SIGURNOSTI FEDERACIJE BOSNE I
HERCEGOVINE
Elmedin Muratbegović

Stupanjem na snagu Zakona o zaštiti ljudi i imovine u Federaciji BIH započinje historija jedne sasvim
nove djelatnosti. Iako je ova problematika, Zakonom o osnovama društvene samozaštite iz 1986. godine
djelomično tretirana, rješenja koja su bila ponuđena nisu bila dostatna za savremene sigurnosne izazove i
potrebe tržišta danas. Kao dio ukupnog zaštitnog mehanizma u zajednici, pojavljuje se zaštitarska djelatnost.
Njena aktivnost primarno je usmjerena na zaštitu osoba i imovine koja se izvodi putem tjelesne, tehničke ili
kombinovane (integralne) zaštite.
Obzirom na nepostojanje tradicije privatne zaštitarske djelatnosti u Bosni i Hercegovini, bilo je nužno
donijeti Zakon koji bi u potpunosti legitimirao ovu kompleksnu oblast pružanja sigurnosnih usluga.
Donošenjem zakona o Zaštiti ljudi i imovine dolazi i do formalnih razdvajanja poslova sigurnosnih službi i
drugih tijela državne vlasti, koja su nadležna za poslove sigurnosti, od tzv. zaštitarske ili čuvarske djelatnosti
koja se, ovim zakonom, u potpunosti privatizira.
Novoosnovane zaštitarske firme pojavljuju se kao nositelji aktivnosti dodatnog nadzora kriminaliteta u
Zakonom izričito naznačenim područjima, a svoje usluge mogu, u tom kontekstu, ponuditi i prodati i na
samom tržištu rada. Utvrđeni standardi obavezuju firme na profesionalizaciju kadrova, samu specijalizaciju
te poštivanje strukovnog i etičkog kodeksa obavljenja zaštitarske djelatnosti.
1   UVOD
Neizvjesnost i permanentna ugroženost, predstavljaju stalnog pratioca čovjeka u savremenim
životnim uslovima. Kao racionalno biće, čovjek egzistira okružen tehničkom i društvenom okolinom.
Upravo ta okolina produkuje izvore njegove ugroženosti u vidu procesa koji, svojom egzistencijom,
ugrožavaju socijalni poredak, materijalna dobra i ekološke sisteme uopšte. Ako nije u mogućnosti
zaštititi sebe, čovjek postaje žrtvom i kod najmanjeg intenziteta ugroženosti. Zbog svega navedenog
čovjek teži što kvalitetnijoj zaštiti jer će njome i sam život biti kvalitetniji i sigurniji.
Kao dio ukupnog zaštitnog mehanizma u zajednici, javlja se zaštitarska djelatnost. Njena
aktivnost primarno je usmjerena na zaštitu osoba i imovine koja se izvodi putem tjelesne, tehničke ili
kombinovane (integralne) zaštite. Privatni sistem osiguranja (zaštitarska djelatnost) javlja se paralelno
sa industrijskom revolucijom te se upravo ova činjenica vrlo često koristi kao floskula u etiologiji
ovog zanimanja. Naime, stalni nesrazmjer između sigurnosti koju trebaju pojedinci u društvu i faktičke
usluge sigurnosti koju nudi država, producira nove trendove i pojave u tzv. «privatizaciji sigurnosnog
sektora». Ovakvim trendovima sužavaju se poslovi policije tj. teži se što više delegirati odgovornost u
privatni sektor zaštite, čime bi se sistemski trebao ograničiti monopol države, koja je putem policije i
drugih organa formalnog državnog nadzora isključivo obavljala ovu djelatnost. Sam pojam sistema
privatne sigurnosti, zaštitarske djelatnosti nije legislativni ali se u praksi koristi za označavanje svih
vrsta zaštitnih mehanizama u poslovima zaštite osoba i imovine koji se organiziraju izvan državnih
organa. Iako svjetska iskustva u ovoj oblasti, kako sadržajno tako i formalno sežu još u samom
početku XX stoljeća1 ne postoji univerzalni naziv za djelatnost niti za njene aktere. On varira od
prvobitnih «private police»2 pa do današnjih fraza «special protection» koje trebaju da označe uslugu
fizičke i tehničke zaštite ljudi i imovine. U literaturi južnoslavenskih jezika nailazimo na različite
nazive za ovu djelantnost. Preovladavaju opisne kategorije od kojih bismo trebali naznačiti «zasebno
varovanje», «zaštitarska djelatnost», «čuvarska djelatnost», «posebno osiguranje» i slično.
Proces sam po sebi definira određena načela i u neku ruku predstavlja polazište za stvaranje
tržišta sistema privatne sigurnosti i u Bosni i Hercegovini. U prvobitnom stadiju, koji evoluira još od
90 tih godina XX stoljeća, ova vrsta djelatnosti fokusirala se isključivo na poslove fizičkog osiguranja
osoba i imovine. Nerijetko se ova, tada još zakonski ne tretirana, djelatnost zloupotrebljavala i

zasebno varnostna sekcija
2
prerastala u poslove latentnih prinuda, iznuda, naplate dugovanja i slično. Nakon ovog perioda
nastanka zaštitarske djelatnosti, nastupa period agresije i četverogodišnjeg rata u Bosni i Hercegovini.
Nakon rata zaštitarska djelatnost ponovno doživljava procvat kroz prizmu velikih tržišnih potreba za
njom. Sama po sebi ova djelatnost uveliko zavisi od potreba korisnika usluga kao i zakonskih odredbi
koji je uređuju. Nažalost u BIH i ovo pravilo nije se pokazalo kao nužno. Naime, ova djelatnost se
obavljala na spontanoj razini. S jedne strane dolazila je potreba za uslugama posebne zaštite (bilo
osoba ili imovine) dok je s druge strane reakcija države u vidu legistaive uveliko kasnila. Kao produkt
ovakvog stanja, koje je trajalo punih sedam godina, otvarale su se velike mogućnosti za zloupotrebe
kompletnog sektora privatne sigurnosti. Nemogućnost kontrole u punom smislu riječi, kako ljudskih,
materijalnih tako i organizacionih resursa, doveli su u situaciju da je aktivnost (pojedinih) agencija
izmicala kontroli.
Teorijski i uopšteno društveni smisao postojanja agencija polako se pretvarao u svoju suprotnost.
Ionako složena sigurnosna situacija u smislu sigurnosnog menadžmenta u cijeloj državi dodatno je
zakomplicirana sa novim, supsidijarnim, sigurnosnim službama u privatnom vlastištvu za koje nije
postojao pravni propis o regulisanju njihove aktivnosti3. Zbog toga je bilo neminovno konačno
legitimirati ovu djelatnost i dovesti je u sklad sa nomenklaturom zanimanja koje bi trebalo prizaći iz
nje same. Ako bismo govorili i o primarnoj prevenciji kriminaliteta i subjektima koji je provode, onda
bismo zasigurno mogli konstatovati da je veliki dio ovakve vrste preventivnih djelatnosti u rukama
upravo ove profesionalne kategorije - zaštitara.
2   ZAŠTITARSKA DJELATNOST U FEDERACIJI BOSNI I HERCEGOVINI (FBIH)
Donošenjem Zakona o zaštiti ljudi i imovine u Federaciji BIH4 započinje istorija jedne sasvim
nove djelatnosti. Iako je Zakonom o osnovama društvene samozaštite iz 1986. godine djelomično
tretirana ova problematika, rješenja koja su bila ponuđena nisu bila dostatna za savremene sigurnosne
izazove i potrebe tržišta danas. Ovim zakonom uređeni su uslovi za osnivanje agencija za zaštitu ljudi i
imovine, njihova djelatnost, uslovi za sticanje certifikata, način poslovanja agencije, obavezno
osiguranje službe zaštite, unutrašnje služba zaštite, evidencije i druga pitanja od značaja za
organiziranje i rad agencija na teritoriji FBIH.5 Sve navedeno dovodi do zaključka da je Federaciji
BIH, obzirom na nepostojanje tradicije u privatnoj zaštitarskoj djelatnosti, bio nužan Zakon koji bi u
potpunosti legitimirao ovu kompleksnu oblast pružanja sigurnosnih usluga.
Usvajanjem ovog Zakona, dolazi i do formalnih razdvajanja poslova sigurnosnih službi i drugih
tijela državne vlasti, koja su nadležna za poslove sigurnosti, od tzv. «zaštitarske ili čuvarske
djelatnosti» koja se, ovim zakonom, u potpunosti privatizira. Novoosnovane zaštitarske firme
pojavljuju se kao nositelji tek dodatnog oblika nadzora kriminaliteta u zakonom izričito naznačenim
područjima, a svoje usluge mogu, u tom kontekstu, ponuditi i prodati i na samom tržištu rada.
Utvrđeni standardi obavezuju firme na profesionalizaciju kadrova, samu specijalizaciju te poštivanje
strukovnog i etičkog kodeksa obavljenja zaštitarske djelatnosti. Poslove zaštite ljudi i imovine
privrednih društava, ustanova i drugih pravnih lica, se prema ovom Zakonu, obavljaju putem osnivanja
posebnih agencija za te poslove ili putem organiziranja unutrašnje službe zaštite u pravnom licu, u
skladu sa navedenim zakonom.6 Ove agencije ne mogu obavljati poslove zaštite ljudi i imovine za
potrebe vojske FBIH, organa unutrašnjih poslova, niti poslove zaštite rukovodioca tijela izvršne vlasti
i organa uprave kao niti drugih tijela na nivou Federacije, kantona, gradova ili opštine. Vrlo bitan
segment ovog Zakona je taj što agencije (čl 2) ne mogu obavljati poslove zaštite političkih partija te
njihovih predstavnika.
U djelatnost agencije, prema ovom Zakonu, ubrajaju se poslovi koji se odnose na zaštitu ljudi i
imovine. Ova djelatnost obavljala se kao fizička i tehnička zaštita. Fizička zaštita, prema odredbama
ovog Zakona, predstavlja zaštitu ljudi i imovine od uništenja, oštećenja, krađe i drugih oblika opasnog
ili štetnog djelovanja na zdravlje i život ljudi, odnosno na imovinu,7 dok tehnička zaštita predstavlja
zaštitu ljudi i imovine tehničkim sredstvima i opremom koja je namijenjena za te potrebe. Agencija ne
može imati policijska ovlaštenja niti ovlaštenja pravosudnih organa (sudova, tužiteljstva..), niti može
obavljati poslove za domaće ili strane državne odbrambene, sigurnosne ili kontraobavještajne službe,
kao ni poslove koji ulaze u nadležnost organa unutrašnjih poslova.8 Prilikom obavljenja poslova iz

Elmedin Muratbegović

3
svoje nadležnosti agencije ne mogu primjenjivati operativne metode i sredstva koje na temelju
posebnim propisa primjenjuju organi unutrašnjih poslova.
Agenciju za zaštitu ljudi i imovine u FBIH mogu osnovati samo domaće pravne i fizičke osobe.
Ova odredba isključuje političke partije kao i rukovodioce u tijelima izvršne vlasti te organima uprave
kao niti drugim tijelima na nivou Federacije, kantona, gradova ili općina. U samom postupku
osnivanja agencije, osnivač je dužan pribaviti odobrenje za rad od nadležnog kantonalnog organa
unutrašnjih poslova. Nakon dobijanja ovog odobrenja osnivač podnosi zahtjev nadležnom
kantonalnom sudu za upis agencije u sudski registar.9 Odobrenje za rad agencije može se izdati samo
onom osnivaču koji ispunjava uslove prema kojima je obavezan: imati najmanje pet osoba sa validnim
certifikatom za obavljenje poslova zaštite;10da posjeduje odgovarajuća tehnička sredstva i opremu za
ovu vrstu djelatnosti; da je državljenin BIH,11da se protiv nje/ga ne vodi krivični postupak i da nije
osuđivan/a za krivična djela koja se gone po službenoj dužnosti ili za prekrsšaj protiv javnog reda i
mira s obilježjem nasilja; da nije isključen/a od strane komesara IPTF12 iz policijskih snaga; da nije
smijenjen/a iz vojne službe od strane COMSFOR-a.
Agencija počinje sa radom datumom upisa u sudski registar a njeno odobrenje za rad prestaje
važiti ako ne počne sa radom u roku od šest mjeseci od dana dobijanja odobrenja. Sve poslove iz
nadležnosti agencije mogu obavljati samo osobe koje ispunjavaju slijedeće uslove: da su državljani
BIH, da imaju certifikat za obavljanje poslova zaštite, da su tjelesno i duševno sposobne za obavljanje
poslova zaštite, da posjeduju najmanje srednju školsku spremu (tehničkog smjera za tehničku zaštitu
dok odgovorne osobe moraju imati najmanje višu školsku spremu), da se protiv njega/nje ne vodi
krivični postupak i da nije osuđivan/a za krivična djela koja se gone po službenoj dužnosti ili za
prekrsšaj protiv javnog reda i mira s obilježjem nasilja, da nije isključen/a od strane komesara IPTF13
iz policijskih snaga, da nije smijenjen/a iz vojne službe od strane COMSFOR-a.
Certifikat za obavljanje poslova zaštite može steći ona osoba koja obavi odgovarajuću obuku za
obavljenje navedenih poslova i položi ispit iz te obuke. Program obuke utvrđuje federalni ministar
unutrašnjih poslova u saradnji sa dekanom Fakulteta kriminalističkih nauka Univerziteta u Sarajevu.
Organiziranje i izvođenje obuke obavlja Federalno ministarstvo unutrašnjih poslova i Fakultet
kriminalističkih nauka Univerziteta u Sarajevu.
3   FIZIČKA ZAŠTITA
Poslove fizičke zaštite obavljaju čuvari tako što neposredno poduzimaju ovim zakonom
dopuštene mjere, radi sprečavanja i otkrivanja štetnih pojava i protivpravnih radnji koje mogu nanijeti
štete imovini ili ugroziti život ili tijelo osoba koje su predmet zaštite. Agencija koja se bavi fizičkom
zaštitom može u ovu svrhu posjedovati vatreno oružje14 (kratke cijevi) za najviše 1/5 svog osoblja.
Pomenuto oružje čuvari nose u svrhu samoodbrane. Čuvari koji obavljaju poslove fizičke zaštite
objekata, prostora i imovine ovlašteni su za poduzimanje slijedećih radnji: upozoriti osobu da se udalji
sa prostora ili objekta koji se štiti a radi se o neovlaštenom pristupu, spriječiti neovlaštenom licu ulaz u
prostor ili objekat koji se osigurava, zadržati osobu koja je zatečena u vršenju krivičnog djela na
štićenom objektu do dolaska policije, spriječiti neovlašten ulazak, odnosno izlazak, vozila ili lica s
prtljagom iz čuvanog prostora te pregled tih vozila.
U slučaju zadržavanja lica, čuvar je dužan sačiniti zapisnik i odmah o tome obavjestiti policiju i
upoznati je sa razlozima zadržavanja. U obavljanju svojih poslova čuvar može upotrijebiti i fizičku
silu samo ako na drugi način ne može odbiti protupravan napad i neposredan napad kojim se ugrožava
njegov život ili život osoba koje štiti. Naravno ovaj napad podrazumjeva i uništenje, oštećenje ili
otuđenje imovine koja se štiti.15 Upotreba fizičke snage podrazumjevala bi korištenje zahvata koji se
koriste u vještini odbrane radi savladavanja otpora osoba koje fizički napada čuvara ili osobu, odnosno
imovinu koju čuvar štiti.
Čuvar koji je ovlašten da prilkom obavljanja poslova iz svoje nadležnosti nosi vatreno oružje
može prilikom obavljenja tih poslova upotrijebiti vatreno oružje samo kad je to nužno radi zaštite
života lica koje čuva ili svoga života te ako se neposredni protivpravni napad prema njemu ili štičenoj
osobi nije mogao odbiti upotrebom fizičke snage, odnosno nije mogao na drugi način odbiti
neposredan napad na imovinu koja se štiti. Prilikom obaveze upozorenja, prije nego li je neposredno
upotrijebio vatreno oružje, čuvaru je zabranjeno pucati u svrhu upozorenja.16 Nakon što upotrijebi

zasebno varnostna sekcija
4
vatreno oružje, čuvar je obavezan sačiniti pismeni izvještaj i podnijeti ga odgovornoj osobi u agenciji.
Odgovorna osoba agencije, u što kraćem roku, proslijeđuje izvještaj o upotrebi fizičke snage ili
vatrenog oružja prema nadležnom tužiteljstvu i kantonalnom organu unutrašnjih poslova.
4   TEHNIČKA ZAŠTITA
Poslovi tehničke zaštite, prema odredbama ovog Zakona, obavljaju se putem tehničkih sredstava
za sprečavanje protivpravnih radnji koje su usmjerene prema osobama ili imovini koja se štiti a odnose
se na: protivprovalne, protivprepadne, protivdiverzijske tehnike; zaštitu ljudi i čovjekove okoline;
zaštitu podataka i dokumentacije; zaštitu nedopuštenog pristupa u štičeni prostor; zaštitu od unošenja
eksplozivnih, jonizirajućih i drugih opasnih stvari, zaštitu od iznošenja, odnosno otuđenja štićenih
predmeta i stvari; Ovakva vrsta zaštite provodi se na području štićenog područja, štićenih zgrada i
drugih objekata kao i u pratnji i osiguranju prilikom prevoza štićenih osoba, novca, vrijednosnih
papira i dragocjenosti uopšte; Vrste tehničkih naprava, sredstava, opreme i zaštitnodojavnih sredstava
koja je dozvoljeno koristiti za obavljenje poslova tehničke zaštite propisuje Federalni ministar
unutrašnjih poslova.17
Lica koja neposredno obavljaju poslove fizičke i tehničke zaštite dužna su posjedovati službenu
iskaznicu koju osigurava agencija. Iskaznicu, na zahtjev agencije, izdaje kantonalni organ unutrašnjih
poslova, a njen oblik i sadržaj propisuje Federalni ministar unutrašnjih poslova. Na isti način, ova lica
moraju nositi i službenu uniformu, koja prema boji, kroju i oznakama ne smije biti jednaka uniformi
policije niti uniformi drugog državnog organa. Ova uniforma može se nositi samo u slučajevima
neposrednog obavljanja poslova na osnovu izdatog radnog naloga
Ovim zakonom obuhvaćene su i neke odredbe koje tretiraju obligaciju na organiziranje službe
zaštite. Prema tim odredbama, sve pravne osobe koje obavljaju poslove u vezi sa radioaktivnim
stvarima, nuklearnim gorivom, otpadom i drugim, za ljude i okolinu, opasnim materijama i sredstvima,
odnosno koji se bave čuvanjem arhiva i druge dokumentacije koja predstavlja kulturno naslijeđe od
značaja za nauku, historiju, dužna su organizirati unutrašnju službu zaštite. Ovakva zaštita
podrazumjeva alternativno ili vlastitu službu zaštite ili zaključenje ugovora sa privatnom agencijom.
5   EVIDENCIJE
Navedene odredbe ne bi imale svrhu postojanja bez tačno određenih nivoa evidencija koje je
neophodno ažurirati u toku pomenutih aktivnosti. Ova djelatnost kvalitativno je podijeljena na tri
nivoa. Prvi predstavlja Federalno ministarstvo unutrašnjih poslova koje vodi računa o evidencijama o:
osobama kojima je izdat certifikat za obavljanje poslova fizičke i tehničke zaštite, izdatim posebnim
odobrenjima za pratnju i prevoz novca, vrijednosnih papira i slično, saglasnosti za nabavku vatrenog
oružja;
Kantonalni organi unutrašnjih poslova vodi evidenciju o: agencijama kojima je izdato odobrenje
za rad, pravnim osobama kojima je izdata saglasnost na akt o organiziranju unutrašnje službe zaštite,
osobama kojima je izdata službena iskaznica, odobrenjima za nabavku vatrenog oružja za potrebe
agencija te sklopljenim ugovorima..
Agencija, odnosno pravna osoba koja ima vlastitu službu zaštite, vodi evidenciju o: zaposlenim
licima (posebno za fizičku i tehničku zaštitu), vatrenom oružju nabavljenom za potrebe lica koja
neposredno osiguravaju štićena dobra, licima koja su zadužena za službene uniforme, objektima i
prostorima koji se štite tehničkom zaštitom;
Generalni nadzor nad radom ovih agencija vrši Federalno ministarstvo i kantonalni organi
unutrašnjih poslova. U obavljanju poslova inspekcijskog nadzora inspektor može privremeno, do roka
predviđenim za otklanjanje utvrđenih nepravilnosti, rješenjem zabraniti agenciji obavljenje poslova
fizičke i tehničke zaštite. Ovakav postupak predviđen je u slučajevima kada se utvrde teži propusti
prilikom implementiranja zakonskih propisa, kada se obavlje djelatnost koja upisom u sudski registar
agencije nije predviđena, ako su angažirane osobe za rad bez propisanog certifikata, da nema
odobrenja za rad agencije te ako nije zaključen ugovor o radu u pisanoj formi;

Elmedin Muratbegović

5
6   OBUKA ZA STICANJE CERTIFIKATA18
Obuka čuvara sastoji se od teorijskog i praktičnog dijela a provodi se prema programu obuke.
Obuka traje 50 nastavnih sati, od čega je 40 sati teorijski dio a 10 sati praktični dio obuke. Obuku
čuvara provode Federalno ministarstvo unutrašnjih poslova, Fakultet kriminalističkih nauka i
kantonalna ministarstva unutrašnjih poslova. O završenoj obuci za čuvara kantonalno ministarstvo
izdaje potvrdu. Potvrda se se ne izdaje u slučajevima kada kandidat nije odslušao teorijski dio obuke i
nije s uspjehom završio praktični dio obuke. Nakon završene obuke kandidat polaže stručni ispit. Uz
zahtjev za polaganje stručnog ispita prilaže se i potvrda o završenoj obuci, propisanoj ovim
pravilnikom. Stručni ispit se polaže pred ispitnom komisijom Federalnog ministarstva unutrašnjih
poslova.
Stručni ispit se sastoji od usmene provjere znanja iz teorijskog dijela obuke. Uspjeh kandidata na
ispitu ocjenjuje se ocjenama: «položio», «položio s odlikom» ili «nije položio». Kandidat se ocjenjuje
ocjenom «položio» ako je pokazao zadovoljavajuće znanje, a ocjenom «položio s odlikom» ako je
pokazao izvrsno znanje iz svih predmeta teorijskog dijela programa obuke. Kandidat koji na stručnom
ispitu ne zadovolji iz najviše dva predmeta, stiče pravo na polaganje «popravnog ispita» u roku koji
odredi ispitna komisija. Rok za polaganje «popravnog ispita» ne može biti duži od dva mjeseca od
dana polaganja ispita. Kandidat koji je ocjenjen ocjenom «nije položio» može pristupiti ponovnom
polaganju ispita najranije 30 dana od dana zadnjeg polaganja. Kandidatu koji je položio stručni ispit,
ispitna komisija izdaje certifikat.
6.1   Program obuke

Uvodne kolokvijalne teme ( 4 nastavna sati)
Sigurnosni sistem Bosne i Hercegovine; Ljudska prava i temeljne slobode;

Fizička zaštita ( 18 nastavnih sati)

Upotreba sredstava i uređaja tehničke zaštite ( 2 nastavna sata)

Odabrana poglavlja iz kriminalistike ( 6 nastavnih sati)

Vještine komuniciranja ( 4 nastavna sata)

Odabrana poglavlja iz Krivičnog prava ( 3 nastavna sata)

Držanje, nošenje i pravilna upotreba vatrenog oružja ( 7 nastavna sata)

Specijalna tjelesna obuka ( 8 nastavnih sati)

Izvođenje gađanja vatrenim oružjem ( 2 nastavna sata)19
7   ZAKLJUČAK
Opšti značaj i generalno-preventivni aspekt ovog Zakona ne treba posebno apostrofirati. Sama
činjenica da je veliki broj do sada zaposlenih u pomenutim agencijama, prije stupanja na snagu ovog
Zakona, odustao već kod same formalne selekcije kandidata, prilikom provjera u krivičnim
evidencijama, govori sam po sebi o značaju ovog projekta. Privatni sektor sigurnosti zasigurno
predstavlja veliku perspektivu ravoja BH društva uopšte. Podizanje sigurnosne kulture građana na viši
nivo jedan je od zadataka koji stoje pred BIH. Ovaj korak, možda ne toliko veliki, predstavlja
pionirski pokušaj uređenja jedne latentno opasne sfere koja vrlo lako može izmaći kontroli zvaničnih
organa.
U perspektivi, nakon donošenja novih odredbi u krivičnom zakonodavstvu BIH (materijalnom a
posebno procesnom dijelu) moglo pristupiti izradi i Zakona o detektivskoj djelatnosti kao jednoj
kvalitativno osjetljivijoj djelatnosti koja, u sigurnosno-legioslativnom smislu, nesumnjivo predstavlja
korak naprijed u procesu evropskih integracija.

zasebno varnostna sekcija
6
OPOMBE

1 SAD – mnogobrojna preduzeća za pružanje usluga zaštite (Pinkerton Agency..); GERMANY – još
od 1901. godine počinju s radom neka preduzeća koja pružaju usluge ove vrste ali tek 1927. se
donose propisi koji uređuju ovu oblast; ........
2 Pod navedenim pojmom su u SAD označavali samostalne i vlasničke komercijalne organizacije koje
su u svoju djelatnost uključivale istraživanje, osiguranje osoba i imovine, otkrivanje i istraživanje
kriminaliteta… (Dictionary of Criminal Justice Data Terminology, U.S. Department of Justice, 1991.
str 169)
3 Samo u Sarajevu, prema podacima Kantonalnog suda bilo je registrovano (po različitim osnovama)
petnaest agencija i to kao: DOO za pružanje usluga zaštite, traženja nestalih lica, posredovanje i
zastupanje, privredno društvo za deminiranje, osiguranje lica i objekata, društvo za video-sigurnosne
i druge sisteme zaštite, društvo za trgovinu sigurnosnom opremom itd..
4 Službene novine FBIH, god IX, br 50, 14.oktobar 2002. godine
5 Član 1, Zakon o agencijama za zaštitu ljudi i imovine (Službene novine FBIH, god IX, br 50,
14.oktobar 2002. godine)
6 Član 2, Zakon o agencijama za zaštitu ljudi i imovine (Službene novine FBIH, god IX, br 50,
14.oktobar 2002. godine)
7 Član 4, Zakon o agencijama za zaštitu ljudi i imovine (Službene novine FBIH, god IX, br 50,
14.oktobar 2002. godine)
8 Član 5.
9 Upis agencije u sudski registar obavlja se kod nadležnog kantonalnog suda prema sjedištu agencije.
10 Ovdje ubrajamo i odgovornu osobu
11 Fizičke osobe
12 IPTF – International Police Task Forces (OUN) – nastavak misije EUPM (Europe Union Police
Mission)
13 IPTF – International Police Task Forces (OUN) – nastavak misije EUPM (Europe Union Police
Mission)
14 U smislu ovog zakona, pod vatrenim oružjem kratke cijevi smatra se oružje čija cijev ne prelazi
dužinu od 20 cm, a cijela dužina oružja 30 cm, koje se automatski puni nakon svakog ispaljenog
metka te koje ispaljuje samo jedan metak jednim pritiskom na obarač. Kalibar ovog oružja ne smije
preći 9 mm I ne smije posjedovati prigušivač
15 Član 23, Zakon o agencijama za zaštitu ljudi i imovine (Službene novine FBIH, god IX, br 50,
14.oktobar 2002. godine)
16 Član 24,
17 Član 26,
18 Pravilnik o obuci radi sticanja certifikata za obavljenje poslova fizičke ili tehničke zaštite ljudi I
imovine – Službene novine, god IX-br 54, 02.11.2002. godine
19 Gađanje sa 8 komada streljiva (3 probna + 5 za ocjenu) u stojećem stavu - Distanca 10 m - Meta –
kružna 50x50 cm - Kandidat je uspješno izveo praktično gađanje ukoliko je od 5 komada streljiva
postigao najmanje 3 pogodka u propisanu metu

LITERATURA
1. Zakon o agencijama za zaštitu ljudi i imovine (Službene novine FBIH, god IX, br 50, 14.oktobar
2002. godine)
2. Pečar, J. (1992) Institucionalizirano nedržavno nadzorstvo, Radovljica, Didakta
3. Ostojić A, Horvat D. (1997) Zakonske osnove za ustrojstvo zaštitarske službe, Zagreb; LAS

Elmedin Muratbegović

7
O AUTORU
Elmedin Muratbegović, asistent na Fakultetu kriminalističkih nauka Univerziteta u Sarajevu,
kandidat za magistra kriminalističkih nauka. Član mješovite komisije za izradu Zakona o agencijama
za zaštitu ljudi I imovine kao I podzakonskih propisa I opštih akata za sprovođenje Zakona.