Индоевропейска основа на праславянската фонетична система

Индоевропейската основа на праславянската фонетична система е отправна точка в сравнително-историческата фонетика на славянските езици.
Индоевропейският праезик се развива и се разчленява на диалекти, преди окончателно да се разпадне. Фонетичната система през последния период от съществуването на индоевропейския праезик се разглежда като изходна точка в развитието на фонетичната система на праславянския език.
1 Вокална система
Системата на гласните през последния период от съществуването на индоевропейския праезик традиционно (според младограматиците) се смята, че включва 5 нормални („пълни”) гласни, които са дълги и кратки: ă, ā, ŏ, ō, ĕ, ē, ĭ, ī, ŭ, ū и 1 или 2 редуцирани вокала от типа ә<sub>1</sub> (ā, ō, ē); ә<sub>2</sub> (ă, ŏ, ĕ). Гласните ă, ā, ŏ, ō, ĕ, ē са съществували само в силна (ударена) позиция, докато редуцираните ә<sub>1</sub> и ә<sub>2</sub> – само в слаба (неударена) позиция. Дали ĭ, ī, ŭ, ū са употребявани в силна позиция, не може да се каже със сигурност.
Силна позиция, Слаба, позиция
ĭ, ī, ŭ, ū, ĭ, ī, ŭ, ū
ĕ, ē, ŏ, ō, ә<sub>2</sub>
ă, ā, ә<sub>1</sub>
Тази вокална система не е запазена в нито един от езиците от индоевропейското езиково семейство. Редуцираните вокали изчезват, което води до опростяване на системата. В диалектите, станали основа на праславянския език:
* ә<sub>1</sub>** в начална сричка преминава в o (*''stojati''),
** в друга позиция изчезва: индоевропейски *''dhugәtēr'', санскрит ''duhita'', праславянски *''dŭktī'', старобългарски ''дъшти''.
* ә<sub>2</sub> се слива или с ĭ, или с ŭ, откъдето в праславянски:
** ĭ > ь
** ŭ > ъ
В диалектите, от които произлизат германските, балтийските и славянските езици, ă и ŏ се сливат в една гласна:
* в балтийски и германски ă ≡ ŏ > a
* в славянски ă ≡ ŏ > o
Индоевропейските гласни ā и ō също се сливат, но само в диалектите, станали основа за германските и славянските езици:
* в германски ā ≡ ō > o
* в славянски ā ≡ ō > a
След гореописаните промени в прагермански и праславянски език се оформя следната вокална система:
ĭ, ī, ŭ, ū
ĕ, ē, ă, ā (ŏ, ō)
2 Система на сонантите и дифтонгите
В индоевропейски съществуват сонанти, които в определена позиция има сричкотворна функция: те са на границата между гласните и съгласните и в различни случаи изпълняват една от тези функции. Такива са:
*плавните r и l
*назалните m и n
*полугласните i и u
Тези звукове са сричкотворни
*в началото на думата пред съгласен звук
*в средата на думата между два съгласни звука.
Сричкотворните сонанти в индоевропейския праезик съществуват само в слаба (неударена) позиция.
В останалите случаи (между гласни или между гласна и съгласна) те имат консонантна функция.
Сонантните звукове участват и в образуване на дифтонги, които в индоевропейски са низходящи, т.е. образувани от гласен и сонантен звук:
ĕi, ēi, ĕu, ēu, ĕn, ēn, ĕm, ēm, ĕr, ēr, ĕl, ēl
ŏi, ōi, ŏu, ōu, ŏn, ōn, ŏm, ōm, ŏr, ōr, ŏl, ōl
ăi, āi, ău, āu, ăn, ān, ăm, ām, ăr, ār, ăl, āl
Още преди разпадането на индоевропейския език изчезва разликата между кратки и дълги дифтонги. Дифтонгите в индоевропейски се срещат само в силна (ударена) позиция.
3 Консонантна система
Ядрото на индоевропейската система от съгласни в последния период от съществуването на индоевропейския праезик се образува от шумови съгласни, по-специално подсистемата на преградните:
звучни, беззвучни
лабиални, bh, b, p
дентални, dh, d, t
палатални, g’h, g’, k’, Сатем езици
веларни, чисти, gh, g, k, Кентум езици
лабиализирани, g<sup>u</sup>h, g<sup>u</sup>, k<sup>u</sup>
придихателни, непридихателни
В нито един индоевропейски език не са засвидетелствани и трите групи веларни съгласни, а – пряко или косвено – само по две от тях. В ''кентум'' езиците се противопоставят ''чисти'' на ''лабиализирани'', а в ''сатем'' езиците – чисти на ''палатални''. Предполага се, че от фрикативните съгласни индоевропейският праезик познава само s, а звучната z е само позиционен вариант (няма фонологична стойност). В някои диалекти на късния индоевропейски праезик, предимно източни, сред които и тези, от които произлиза праславянски, се наблюдава тенденция за възникване на особен позиционен вариант: s > ch > ś след гласните i и u, след съгласните k и r и при наличие на гласна след s:
Индоевропейски, Праславянски
isV, ьsV, ěsV
usV, ъsV, ysV
ksV, ksV
rsV, rsV
Например: индоевропейски *''mais''-, санскрит *''mesah'', авестийски *''maeša'', литовски ''maišas'', праславянски *''měchъ'' (мях).
Проф. Иван Леков смята, че по-важни са постпозиционните условия, т.е. наличието на гласна след s, докато без гласна след s не се извършва промяна: ''bychomъ'', ''bychъ'', но ''byste''. Проф. Леков смята още, че не е ясен въпросът, дали развитието на s > ch в праславянски не е преминало през междинен етап s > š >ch. Привържениците на тезата за съществуване на балтославянска езикова общност подкрепят такова становище, тъй като в балтийските езици тази промяна се наблюдава като s > š.
4 Ларингален модел
Предполага се, че в късния индоевропейски праезик съществуват т.нар. ларингали, чийто характер е неизяснен. Остатъци от тях се срещат в арменския. Изчезването на ларингалите се отразява на интонацията и дължината на гласните: напр. пред гласна ларинглаът изчезва или без компенсация или само с промяна на тембъра на гласната, а след гласна ларингалът се компенсира с удължаването и&#768;. Това е едно от обясненията на появата на дълги гласни в индоевропейския праезик.
Фердинанд дьо Сосюр предлага през 1879 г. ларингалния модел на фонетичната система на индоевропейския праезик. Той се състои в следното:
* Съществуват три фонетични елемента: H<sub>1</sub>, H<sub>2</sub> и H<sub>3</sub>.
* При непосредствено съседство с гласна e тези елементи изпадат, като водят до промени:
H<sub>1</sub>e > e, H<sub>1</sub>o > o, eH<sub>1</sub> > ē, oH<sub>1</sub> > ō, H<sub>1</sub>ē > ē, H<sub>1</sub>ō > ō
H<sub>2</sub>e > a, H<sub>2</sub>o > o, eH<sub>2</sub> > ā, oH<sub>2</sub> > ō, H<sub>2</sub>ē > ā, H<sub>2</sub>ō > ō
H<sub>3</sub>e > o, H<sub>3</sub>o > o, eH<sub>3</sub> > ō, oH<sub>3</sub> > ō, H<sub>3</sub>ē > ō, H<sub>3</sub>ō > ō
*При нулева степен на гласната e ларингалите се вокализират в една и съща гласна или по аналогия на други корени (в санскрит *i, в праславянски *o, в гръцки и латински *a).
4.1 Предимства на ларингалния модел пред модела на младограматиците
* Няма разлика между ''моноконсонантни'' (с една съгласна) и ''биконсонантни'' (с две съгласни) корени: *dheH<sub>1</sub>-, *steH<sub>2</sub>-, *deH<sub>3</sub>-; *H<sub>1</sub>es-, *H<sub>2</sub>eg’-, *H<sub>3</sub>ok<sup>u</sup>-
*Гласната e е основна, o е нейна степен, а a е получена от нея и ларингал (H<sub>2</sub>e > a, H<sub>2</sub>ē > ā, eH<sub>2</sub> > ā).
*Има ''само едно'' степенуване на гласни: e : o.
5 Най-съществени промени в индоевропейската консонантна система
В отделните индоевропейски диалекти, от които произлизат езиковите клонове, в следствие изчезването на ларингалите се систематизира и преустройва системата на експлозивните съгласни. В праславянски, който произлиза от ''сатем'' диалекти, в системата на експлозивните съгласни се опростява корелацията ''придихателни'' : ''непридихателни'', като звучните и беззвучните придихателни експлозивни се сливат с непридихателните. Основно противопоставяне остава ''звучни'' : ''беззвучни''.
След настъпилите промени в късния индоевропейски, системата на шумовите съгласни в праславянски е:
експлозивни, фрикативни
лабиални, b, p
зъбни и преднонебни, d, t, z, s
веларни (заднонебни), g, k, ch
6 Използвана литература
*Иван Куцаров, ''Сравнителна граматика на славянските езици'' (лекции в СУ, 1978-1979)
*''Увод в изучаването на южнославянските езици'', БАН, С. 1986
*Иван Гълъбов, ''Старобългарски език с увод в славянското езикознание'', С. 1980