Развой на еровете в хърватски

Развоят на еровете в хърватски преминава през две основни фази:
#Уеднаквяване на изговора на двете ерови гласни
#Изпадане на еровата гласна в ''слаба позиция''.
1 Общославянска тенденция
Във всички славянски езици се наблюдава сходен процес на развитие на еровите гласни. Още преди разпадане на праславянската езикова общност възникват два позиционни варианта на еровете: в ''силна'' и в ''слаба позиция''. При по-нататъшния развой на славянските езици еровете в слаба позиция изпадат, а тези в силна позиция се превръщат в друга гласна. В хърватски първоначално това е ǝ, преминал по-късно в a (на по-голяма част от хърватската езикова територия) или e (в някои чакавски говори и в кайкавския диалект).
Слабите ерове се намират:
#В края на думите, напр. в ''s''ъ''nъ'' първата сричка съдържа ер в силна позиция, а в края на думата ерът е в слаба позиция: ''sъnъ'' > ''sъn'' > ''sаn''#В сричка пред друга сричка, съдържаща ер в силна позиция, напр.: ''pěsьčьnъ'' > ''pěsčьnъ'' > ''pješčan''#В сричка пред сричка, съдържаща гласна, различна от ер: ''starьca'' > ''starca'' (родителен падеж единствено число).
2 Непоследователно изпадане на еровете в слаба позиция
Първоначално изпадат еровете в края на думите, като тази промяна е напълно последователна не само в хърватски, а и в останалите славянски езици. В средата на думите обаче изпадането на слабите ерове не се осъществява последователно.
2.1 В корена на думата
В много случаи слабите ерове се запазват и се развиват като еровете в силна позиция на места, където изпадането им би затруднило изговора, напр. ''stьklo'' > ''staklo'', или би се променил коренът на думата, напр. ''dьna'' > ''dana'' (а не ''dna'', за да се различава от родителен падеж единствено число от ''dъnо'' : ''dъnа'' > ''dnо'' : ''dnа'', макар че в хърватски се е запазила и архаична форма за родителен падеж от ''dьnь'' : ''dne'' < *''dьne''). В такива случаи действа и аналогията в езика: напр. ''dana'' < ''dьna'' по аналогия на ''laž'', ''laž'' < ''lъžь'', ''lъži'' (вместо ''laž'', ''lži''), въпреки че съчетанието ''dn'' е възможно да се изговори, напр. ''dnо'' : ''dnа'' < ''dъnо'' : ''dъnа''; ''taman'' е по аналогия на други форми на прилагателното, напр. в женски род: ''tamna''.
Има и случаи на запазване на еровата гласна в слаба позиция в корена не по аналогия. То се осъществява най-често в двусрични думи, напр. ''daska'' < ''dьska'', ''staklo'' < ''stьklo''.
2.2 На морфемната граница
На границата между префикса и корена на думата еровата гласна винаги е в слаба позиция, но от нейното изпадане най-често възниква група от съгласни, поради което еровата гласна не изпада, макар че нейното запазване не винаги е задължително, напр. ''izagnati'' и ''izgnati'' < ''izъgnati''. Подобно явление се наблюдава и при акцентни групи, напр. ''nada sve'', ''preda me'' и т.н.
3 Непостоянно a
На границата между основата на думата и наставката еровете в слаба позиция изпадат без изключение. Така възникват разлики между формите в именителен падеж и другите падежи или родове при някои съществителни, прилагателни и местоимения, където в наставките им е има стара ерова гласна, напр. при наставките за съществителни -''ac'', -''ak'' < ''ьcь'', -''ьkъ'' (''starac'', ''starca''; ''momak'', ''momka''); при наставките за прилагателни -''an'', -''ak'' < ''ьnь'', -''ьkъ'' (''čudan'', ''čudna''; ''sladak'', ''slatka''); при наставката за местоимения -''av'' < -''ъvъ'' (''kakav'', ''kakva'') и т.н.
Това ''a'' е наследник на стара ерова гласна и се появява в едни форми, а в други изчезва. То се нарича непостоянно a. Появява се в следните форми:
*именителен падеж на съществителни (''starac'') и неопределените прилагателни (''sladak'') от мъжки род;
*родителен падеж множествено число на някои съществителни имена, което е ново явление в щокавския диалект (''staraca'', ''mačaka'', ''pisama''); появява се дори в думи от чужд произход (''banaka'', ''litara'', ''maraka'', ''klijenata'', ''dijalekata'' и т.н.).
Непостоянното ''a'' често има и вторичен произход, т.е. появило се е след изпадане на слаба ерова гласна в края на думата, напр. ''mozak'' < ''mozgъ'', ''dobar'' < ''dobrъ''.
При следните групи съгласни, които могат поначало да се изговарят в края на думите: ''st'', ''zd'', ''št'', ''žd'', не се появява вторично непостоянно ''a'', напр. ''gost'', ''gostā''
4 Използвана литература
*''Priručna gramatika hrvatskoga književnog jezika'', Zagreb, 1979
*''Увод в изучаването на южнославянските езици'', БАН, С. 1986