procesaur/Wiki.bg huggingface dataset:
Начална страница

1 Добре дошли!
Здравейте и добре дошли в Уикикниги, свободната библиотека с учебници и образователни материали, създавана и допълвана от своите посетители. В момента работим по секции, които са защитени от Лиценза за свободна документация на ГНУ — това означава, че те са свободни и винаги ще бъдат такива!
По-подробна информация ще откриете в нашия портал за общността.
Научете се да използвате уикикниги:
2 Учебници и справочници
2.1 Езикознание, езици
* Българско-немски разговорник
* Българско-полски разговорник
* Българско-унгарски разговорник
* Българско-фински разговорник
* Българско-чешки разговорник
* Българско-шведски разговорник
* Гръцки език
* Думи получени от Българската говореща азбука
* Историческо развитие на хърватския език
* Кратък българско-английски речник на финансово-счетоводните понятия
* Речник на сходните думи между Български и Санскрит
* Речник на турските думи в българския език
* Справочник по старобългарски език
* Сравнителна граматика на славянските езици
2.2 Информатика, компютри
* Хардуер
* Софтуер
* Програмиране
* Ръководства
* Интернет указател
* Задачи по информатика
* Програми
2.3 Разни книги
* Готварска книга
* Литература
* Биология
* Богословие
* Как да научим децата си на български език в двуезична среда
* Въведение в цифровата фотография
* Фотография
* Строителна статика
* Сборник с математически доказателства
* Бридж с Модерен Акол
* Уфология
2.4 За деца
* Уикиджуниър Слънчева система
2.5 Кратки статии
(за разширение / присъединяване към някоя книга)
* Математика
* Как да си кирилизираме мобилния телефон
| |
3 Художествена литература и подобни
Заб.: Уикикниги не е място за художествена литература. Такова място е по-скоро Уикиизточник.
* Афоризми
* Гатанки
* Софизми
* Интернет мъдрости
* Вицове
* Приказки
* Залъгалки
* Броилки
4 Портали
* Портал:Антична литература
* Портал:Западноевропейска литература
* Портал:Философия
|}
5 Сродни проекти
----
Уикикниги и сродните проекти са поддържани от Фондация Уикимедия.
6 Проекти в инкубатора
80px|Уикиверситет ''Уикиверситет очаква вашата инициатива, за да го изкарате от бета версия.''''Уикипътешественик очаква вашата инициатива, за да го изкарате от инкубатора.''
Готварска книга

1 Готварското изкуство
Готварското изкуство се изразява в умението да се приготвя богато разтообразие от ястия и напитки чрез подходяща обработка на хранителните продукти – варене, печене, пържене, подправяне, смесване и гарниране.
Ястията трябва да бъдат вкусни, лесносмилаеми и полезни за организма. Най-важното в готварското изкуство е да се запазят хранителните вещества и здравословните свойства на продуктите, като същевременно се обръща внимание на естетичния вид и вкусовите качества на продуктите.
+ Съдържание
Кухненски мерки
Рецепти
Рецепти по държава и град
Готварски техники
Основни съставки
Оборудване
Правила за подготовка и обработка на продуктите
Готварска книга: Пикантни мариновани краставички

Готварска книга: Рецепти
1 Приготвяне
Краставичките се измиват, зелените подправки се нарязват, чесънът се обелва. Краставичките се подреждат плътно в буркани, подправки се слагат на дъното, в средата и отгоре на бурканите.
Бурканите се заливат с врящата марина. Стерилизират се при температура 90 градуса—компотени буркани и еднолитрови: 5-7 мин., трилитрови: 30-35 мин.
Фотография

Фотография се нарича процесът на създаване на изображения на реални обекти с помощта на светлината. Фотографията е едновременно теория, техники и методи за съхраняването на видими образи и клон от графичните изкуства, използващ тези техники като средство.
1 Увод
* История на фотографията
* Аналогова или цифрова фотография?
* Технически аспекти
* Общи положения
* Фотографиране на хора
* Фотографиране на обекти
* Фотографиране на животни
* Фотографиране на времето
* Фотографиране на места
* Съвети
* Упражнения за начинаещи
* Репортажни снимки
* Технически снимни
* Връзки
2 Вижте също
* Фотография
* Цифрова фотография
* Цифров фотоапарат
Български народни приказки

1 Приказки за животни
* Човекът и лъвът
* Болен здрав носи
* Твърдушка, Мекушка и Сладушка
* Кума Лиса и Ежко Бежко
* Юначното петле
* Косе Босе
* Дядовата ръкавичка
* Страшни зверове
* Орачът и гъските
* Старият елен и малкото еленче
* Магарешки съвет
* Сърната и лозата
* Вълкът и неговите жертви
* Лозарят и косето
* Човекът, змията и лисицата
* Бабата и мечката
* Кума Лиса и кучето
* Мечката и дърварят
* Магаре и кон
* Неблагодарната мечка
* Лисицата и воденичарят
* Силният лъв и малката мишка
* Котето и лъвът
* Човекът и змията
* Бягството на животните в гората
* Котката и глупавите селяни
* Клан недоклан
* Дядовата ръкавичка
* Косе босе
* Златното птиче
2 Битови приказки
* Златното момиче
* От вар момиче
* Дар от сърце
* Който не работи, не трябва да яде
* Неволя
* Сливи за смет
* Дъщерята на говедаря
* Седемцветния кон
* Крали Марко
* Педя човек
* Хитреци и крадци
* Тримата братя и златната ябълка
* Самодивско царство
* Жива вода
* Попова снаха
* Момък и три самодиви
* Вампирова булка
* Безценното камъче
* Гърнето с млякото
Готварска книга: Таратор

Готварска книга: Рецепти
1 Приготвяне
Краставицата (по възможност сорт "Холандска") се нарязва или настъргва на ситно, добавя се сол на вкус и копър. По желание могат да се сложат също счукан или накълцан на ситно чесън и смлени орехи. Към сместта се добавя растителна мазнина и, ако не сте много гладни, е желателно така приготвената смес да престои 10-15 мин., след което се добавя кисело мляко и вода (не повече от количеството кисело мляко). Сервира се добре изстуден.
Приятен апетит!
Математика

''Математика'' (г.) - наука за пространствените форми и количествените съотношения на реалния свят, разделяща се на теории, които имат за предмет изучаването на различни математически структури.
Теориите се изграждат посредством аксиоми - аксиоматичен метод. Най-древният пример е Евклидовата геометрия.
Основни периоди в развитието на математиката:
1. ''Зараждане'' - от праисторическото минало до IV - V в пр. н. е.
2. ''Елементарна математика'' - продължава до около средата на XVII в. Предимно е наука за числата и за сравнително прости геометрични тела. Възникват аритметиката, геометрията, алгебрата, тригонометрията, сферичната геометрия и др. някои методи за пресмятане на безкрайно малки величини. Приложение намира в търговията, геодезията, мореплаването, астрономията, архитектурата и др. В този период се използва слабо от физическите науки.
3. ''Математика на променливите величини'' - продължава до XIX в. През този период възникват математическият анализ, диференциалната геометрия, диференциалното смятане, интегралното смятане и др. Някои от методите стават основа за математическото описание на законите на физиката и механиката.
4. ''Съвременна математика'' - от XIX в. се издига на на по-висока степен на абстракция и общност, развива се критическо отношение към логическото обосноваване на дяловете й.
През XIX в. се очертават основните дялове на математиката: теория на числата, функционален анализ, алгебра, анализ, теория на вероятностите и др. С появата на сметачните машини се появяват и нови дялове - кибернетика и теория на информацията, а с появата на компютрите и нови области - математическо езикознание, математическа теория на автоматите, математическа теория на програмирането.
Софокъл - живот и творчество

Софокъл е роден през 496 г. пр.н.е. в Колон, на север от Атина. Баща му, заможен човек, притежател на оръжейна фабрика, принадлежи към първото имуществено съсловие. Софокъл получава гимнастическо и музикално образование. Млад, той става жрец на един от местните религиозни култове. Религията му служи за средство, с което коригира несъвършенствата на своето време.
Софокъл излиза на сцената и като актьор, но слабият му глас не позволява да се изяви и той разграничава ролята на автора и актьора. Извършва важни нововъведения в атическата трагедия. Въвежда третия актьор и увеличава броя на хора от 12 на 15 души. Засилва музикалните партии на актьора, отделя трагедията от трилогията.
До нас достигат 7 негови трагедии.
Софокъл високо цени свободата на човека и вярва в силата на човешката природа. Показва хората такива, каквито трябва да бъдат, има съзнание за ограничеността на човешките възможности. Голямата тема на неговата трагедия е изменчивостта и непостоянството на човешката съдба, трагедията на героя, когато достига до знанието за тази сила, по-висша от човека.
Софокъл не представя нещастието като игра на боговете и случайността. Според него съществува връзка между човешката природа, съдбата и страданието. Причината за нещастието е в надменността на човека, в пренебрегването на божествените закони; според него човек може да избегне ударите на съдбата.
Задачи по информатика:Сняг

Сняг
Вече много години подред зимата изненадва кмета на града г-н Градъо Градски. И този път падна страшно много сняг. А една от фирмите, които г-н Градски по традиция наема за да чистят снега, "Джаста ООД", както и друг път е правила, се отказа да чисти. Надеждите на кмета се съсредоточиха изцяло върху втората фирма - "Праста ООД", която е много зле с техниката и има само един снегорин. Затова г-н Градски се видя в чудо, седи и си блъска главата как да използва оптимално единствения снегорин за да изчисти N-те кръстовищата на града, номерирани от 1 до N, (3 ≤ N ≤ 300) и свързващите ги M улици. Снегоринът се намира в гаража на фирмата, разположен на кръстовището с номер N. Той трябва да почисти всяка от улиците на града и да се прибере обратно в гаража. За почистване на една улица е достатъчно снегоринът да мине един път по нея. Горивото, което снегоринът ще употреби е пропорционално на дължината на изминатия път и не зависи от това дали снегоринът се движи по изчистена или по неизчистена улица.
Градоначалникът разполага със списък на улиците на града, представени като двойки от номера на кръстовища, като за всяка улица е зададена и съответната й дължина – цяло положително число, не по-голямо от 1000. Помогнете на градоначалника – напишете програма, която да намери оптималното решение на задачата, та със спестените пари да може да се почисти следващият сняг, който рано или късно пак ще ни изненада.
Входните данни са зададени в текстов файл SNOW.INP, в първия ред на който са само числата N и M, разделени с един интервал. Всеки от следващите M реда на входния файл съдържа номерата на две кръстовища, които са краища на една двупосочна улица и нейната дължина, разделени с по един интервал. Между всеки две кръстовища има не повече от една улица.
Като резултат от работата на програмата изведете в текстов файл SNOW.OUT минималното разстояние което снегоринът трябва да измине за да почисти града по зададения начин.
Пример:
SNOW.INP
6 9
1 2 3
1 3 2
1 6 15
2 3 4
2 6 8
4 3 9
5 3 5
5 4 14
6 5 18
SNOW.OUT
93
Жанрова характеристика. Език и стил на лириката

Жанровата класификация на лирическите текстове е сложна и се базира на няколко признака - начин и повод на представяне, формална структура, тематика. Затова античността не използва общо наименование за тези разнородни типове стихотворения.
Не всички жанрове, които наричаме лирически, са били изпълнявани по един и същ начин. Някои са се произнасяли речетативно, без музикален съпровод, други са се пеели с мелодия. От тях едни са били придружени от съпровод на духов инструмент, а други - на струнен. Едни са били представяни от хорове, други - от солови изпълнители.
Според начина на изпълнение лириката се дели на декламативна и песенна. Декламативната се изпълнява напевно, но без мелодия, понякога със съпровод на флейта или струнен инструмент, но най-често без съпровод. Нейните основни жанрове са елегия и ямб.
Песенната лирика се нарича още мелика. Тя винаги се е пеела под съпровод на струнен инструмент (лира). Меликата се дели на хорова и солова.
Корените на лириката са във фолклорните песни, изпълнявани при различни религиозни, трудови и битови ситуации.
В езиково и стилистично отношение лирическите поети заимстват много елементи от епоса, например сложни епитети, поетични думи, които не се употребяват в разговорния език и пр. По принцип лириката не е повествователен род и няма сюжет и персонажи. Някои жанрове обаче, като химна и епиникия, изграждат възхвалата на божеството или атлета чрез разказ за делата на богове и герои и с това се доближават до епоса.
Старогръцка архаика. Поява и развитие на лириката

Старогръцката лирика възниква и се развива в епохата на архаиката (VIII - VI век пр.н.е.). Наименованието на тази културно-историческа епоха се налага, за да я отличи от следващата епоха - класиката.
Архаиката е време на значителни промени в живота на древните гърци. В началото на тази епоха те са малък и разединен народ, в периферията на големите култури на Предна Азия и Египет. Към края обаче се отличават културно, политически и дори военно от заобикалящите ги народи.
В този период се изграждат гръцките полиси и то с остри вътрешни борби, които засягат проблемите кой ще управлява и как ще управлява. При цялото многообразие на политическите процеси, те вървят в една посока - възникването на съвсем нова форма на обществена организация, непозната в тогавашния свят. Тя се основава на принципа на участие на всички пълноправни граждани в политическия живот и в отбраната.
Архаиката се характеризира с преодоляване на относителната изолация между някогашните малки аграрни общини и зараждане на дух на единство, не достатъчно силен, за да се преодолее политическата разпокъсаност, но който дава контируте на съзнание за етническо, езиково и културно родство. Едва сега се оформя понятието елини като общо наименование на всички гърци. В архаиката се развиват общогръцките религиозни центрове като знак за отварянето на елините едни към други. Религиозният живот е съсредоточен главно в рамките на полиса.
В културен план архаиката е подвижна и плодотворна епоха. Промените в икономиката, политиката, военното дело, подвижността и инициативността, които много гърци трябва да проявят, за да оцеляват и просперират, водят до развитие и в изкуството, литературата, науката и в мисленето. Усвоява се буквеното писмо и се заражда началното образование.
С архаиката в Гърция започва период на богата култура, в която словесното творчество се разнообразява. След епоса се появява лириката, после драмата, най-късно се появява прозата. Но и поезията с основните си жанрове, и прозата към края на епохата са налице.
Един от най-забележителните феномени в старогръцката култура е лириката. Понякога изследователите наричат архаиката ''"лирическата"'' епоха на Елада. Това не означава, че такъв тип песенно творчество не е съществувало и по-рано, нито че епосът престава да бъде най-популярният и представителен поетически жанр. Но действително в тази епоха за пръв път се появяват лирически автори, чиито имена и творби се записват и запомнят. В сравнение с епоса, те се изразяват по-лично, в много по-разнообрани поетични форми, с непознат до тогава усет за съвременност и актуалност.
Антична литература

1 Старогръцка култура
# Античност - периодизация на античната култура. Епоха. Основни характеристики на културата по периоди. Понятията античност, литература, култура. Въпроси за рецепцията на античността в следващите културни епохи до ХХ век
# Основни периоди. Обща характеристика - историческа и културна.
# Гръцка митология. Етапи, видове, митове. Особености на първичния и вторичния мит. Основни гръцки божества. Цикли митове. Характеристика на героическата митология.
# Омиров период. Поява и развитие на епоса. Омир. Омиров въпрос. "Илиада" - структурно-композиционни особености, характеристика на хронотопа и на епическия герой.
# Старогръцка архаика. Поява и развитие на лириката. Дялове на старогръцката лирика. Жанрова характеристика. Език и стил на лириката. Представители.
## Декламативна лирика
### Елегия
### Ямб
# Атически период. Историческа характеристика. Особености на атинската култура от времето на класиката. Поява на театъра.
# Старогръцка трагедия. Поява и основни етапи в развитието на трагедията. Представители. Структурно-композиционна характеристика на трагедията. Проблематика.
# Есхил. Живот и творчество. "Прикованият Прометей", "Орестия".
#Софокъл. Живот и творчество. "Антигона", "Едип цар", "Електра".
# Еврипид. Живот и творчество. "Медея", "Електра".
# Поява и развитие на старогръцката комедия. Аристофан. Особености на старата атическа комедия. "Облаци", "Жените в народното събрание".
# Епоха на елинизма. Периодизация, особености на културата, основни културни центрове на елинистичната епоха. Жанрова система, основни представители.
2 Римска култура
13. Поява и развитие на Римската държава. Периодизация. Обща характеристика на римската литература. Съпоставителна характеристика между старогръцката и римската литератури.
14. Жанрова система на римската литература. Развитие на театъра, историографията, реториката и поезията. Представители и творби.
15. Литературата от времето на Октавиан Август. Вергилий, Хораций, Овидий. Основни произведения.
3 Културата на западноевропейското средновековие
1. Своеобразие на средновековната култура и специфика на изучаването й. Идеологически характеристики на Средновековието. Периодизация, характеристика на основните периоди. Фактори за изграждането на средновековната култура - християнство, фолклор, митология. Жанрова система на средновековната литература. Основна характеристика.
2. Ранносредновековна литература
* Литературни паметници на келти, германи и скандинавци: ранносредновековен народно-героичен епос: "Песен за Хилдебранд", "Беоулф". Цикълът за крал Артур.
* Германоскандинавска митология. "Стара Еда", "Млада Еда". Исландски саги. Поезия на скалдовете.
3. Литература на зрялото средновековие
* Късносредновековен епос - "Песен за Ролан", "Песен за моя Сид", "Песен за Нибелунгите". Специфика на средновековния епос.
* Църковна литература. Жанрова система
* Рицарска литература. Провансалска лирика и рицарски романи. Романи за Кръглата Маса и крал Артур.
* Градска литература. Жанрове. Съдържателно-стилова характеристика.
* Театърът през Средновековието. Основни жанрове, генезис и развитие.
Есхил - Живот и творчество

Биографичните сведения за Есхил са твърде оскъдни. Роден е през 525 г. пр. Хр.. в град Елевзина и произлиза от стар аристократически род. Като малък става свидетел на свалянето на тиранина в Атина, установяването на демократическия строй и успешната борба на атинския народ против интервенцията на аристократическите общини. От трагедиите на Есхил се вижда, че поетът е привърженик на демократическата държава, макар че принадлежи към консервативната групировка вътре в демокрацията. Тази групировка е играла голяма роля в Атина през първите десетилетия на 5 век пр.н.е.
В борбата с персите Есхил взема лично участие, а изходът от войната затвърждава убеждението му в превъзходството на демократическата свобода на Атина над монархическия принцип, който лежи в основата на персийската деспотия (трагедията "Перси"). Политическите симпатии на Есхил личат твърде ясно в неговите произведения. По-нататъшната демократизация на атинския държавен строй през 60-те години на 5 век и засиленото значение на богатите слоеве будят у есхил тревога за съдбата на Атина (трилогията "Орестия"). Есхил прекарва последните години от живота си в Сицилия и умира в град Гела през 456/455 г. пр.н.е.
У Есхил елементите на традиционния мироглед се преплитат с гледищата, породени от демократическата държава. Той вярва в реалното съществуване на божествените сили, които въздействат върху човека и често пъти коварно му поставят примки. Есхил се придържа плътно към старинната представа за наследствената родова отговорност - вината на прадядото се предава на потомците и ги влече към гибел. От друга страна, боговете у Есхил стават пазители на правните основи на новото държавно устройство и той усилено изтъква момента на личната отговорност на човека за свободно избраното от него поведение.
Като материал на Есхил служат героичните митове. Най-често той изобразява съдбата на героя или на героичния род в три последователни трагедии, които сюжетно и идейно образуват една цялостна трилогия; след нея идва сатирната драма със сюжет от същия митологически цикъл, към който спада и трилогията. Но като взема сюжети от епоса, Есхил не само драматизира легендите, но и ги преосмисля, пронизва ги със своя проблематика.
Античните учени приписват в литературното наследство на Есхил 90 драматически произведения (трагедии и сатирни драми), от които изцяло са запазени 7 трагедии, включително една пълна трилогия. Освен това 72 пиеси са ни познати по заглавията, от които се вижда какъв митологически материал се е разработвал в пиесата.
Елегия

Организационният принцип на елегическата поезия е редуването на един стих в дактилически хекзаметър и един в пентаметър (петостъпник). Тази комбинация се нарича елегически дистих и в античността всяко подобно стихотворение е било наричано елегия. Темите са различни - гражданско-патриотични, нравоучителни, любовни, размишления по актуални проблеми. Поради насоките в развитието на жанра, днес под елегия се разбира стихотворение, свързано с любовна мъка или скръбни събития, което носи тъжно-меланхолично настроение.
Известни представители на елегията с обществена тематика са поетите от 7 век пр.н.е. Калин и Тирей. Със своя мъжествено-патриотичен дух техните творби мобилизират и окуражават бойците. Вероятно този тип елегии са били маршови песни, с които се влиза в бой. Особеното в тях е, че за разлика от Омировия епос, призивът за храброст и възхвалата на доблестта са адресирани не към отделния герой, а към множеството. В бойните елегии се оглежда новата обществена организация на полиса, в която всички граждани са отговорни за съдбата на родината. Успехът зависи не толкова от индивидуалните прояви на героизъм, колкото от колективния дух и твърдост.
Съвсем различен е тонът в някои елегически произведения на Мимнерм. Основна тема при него е преходността на младостта и изплъзващата се радост в човешкия живот. В тази тема ясно се отразява различието в светоусещането при епоса и лириката.
Епическият герой не е безразличен към участта си на смъртен, но той се стреми в земния си живот да извърши славни и паметни дела, които да обезсмъртят името му в спомена на потомците и по този начин да надмогне човешката си ограниченост.
Лирическият герой на Мимнерм се чувства безпомощен и безутешен пред лицето на преходността. Това тъжно настроение свидетелства за различното схващане на човека в лириката - като автономен индивид, който изживява индивидуалното си битие като единствена реалност и не търси опора в дълговечността на рода, нито в спомена на тези, които ще го надживеят. Героят на Мимнерм не открива надежда, нищо достойно и утешително в старостта. Той е изправен пред нея съвсем сам, не се долавя присъствието на общността, в чието лоно човекът се чувства приютен и продължен.
Друг представител е един от най-талантливите и оригинални старогръцки лирици - Архилох от Парос (7 век пр.н.е.). Той е автор на елегии и ямби. Въпреки че в повечето си творби той съхранява основната тема на епоса - битките и съдбата на война, той преосмисля епическия светоглед, като се отказва от възвеличаването на далечното минало и се вглежда в настоящето. Героят на Архилох се вълнува от своя малък личен свят и го описва без патос и разкрасяване. Той умее да се потопи в мига, да изрази моментното преживяване, непомрачено от перспективата на несигурното утре.
Шарл Бодлер

Шарл-Пиер Бодлер е роден на 9 април 1821 година в Париж в семейство със строги нрави. Баща му е виден сенатор при Наполеон. Умира, когато Бодлер е на шест години. Младият Бодлер силно се привързва към майка си след смъртта на баща му, която се омъжва повторно и това разбива целия живот на поета. Животът му минава под знака на Жената. Той я презира и обругава, за да си отмъсти за откраднатата нежност и обич. Изпитва наслада от нейното падение, обяснява всички злини с нейното съществуване.
Бодлер се вълнува както от метафизичните проблеми, така и от просяците, вехтошарите и всички отритнати от обществото.
Когато е на 23 години, майка му и вторият й съпруг чрез съд успяват да наложат опека над поета, под предлог заради разумного изразходване на средствата, останали от баща му. С това го обричат на полугладно съществуване. Бодлер започва да изживява романтичните си увлечения, започва усилена работа над единствената му поетична книга - "Цветя на Злото".
Отнася се към романтичната школа, но няма видима нишка между него и който и да е от тази школа. При първо четене стилът му е труден и неясен. Това се дължи на факта, че нещата, за които говори са нови и досега не са предавани с литературни средства. Затова той изковава свой стил, език и ритъм. Пред читателя изрича истини, обвинявайки го, че независимо от лицемерието си, той притежава всички пороци, които порицава у другите.
Цветята, цветовете, костюмите, всяко нещо символизира някой човешки недостатък или порок (напр. изкуствени нокти и начервени устни - проституция; жълтозелено - жлъч; трагичните тонове - есен, залез, презрели плодове; бяло - анемия; розово - туберколоза и
Бодлер вярва само в неизменното и вечното. Според него поезията не може да се отъждествява с морала и науката, под заплаха от упадък. Душата съзита светлината, скрита зад гроба, едновременно с поезията и чрез нея. Метриката е изключително важна за Бодлер, защото има разлика между поетическо и поезия.
Полужив, болен, майка му го завежда в Париж и го настанява в болница, където го посещават много негови приятели. Бодлер започва да изпада в слабоумие. Мисълта му се прояснява само веднъж - когато го навестява мадам Сабатие.
Бодлер издъхва в ръцете на майка си на 31 август 1867 година.
Основни теоретични и методологични принципи в изследването на старобългарския

Връзките на старобългаристиката с други лингвистични и нелингвистични дисциплини са многостранни, което спомага за осъществяване на комплексен подход към въпросите на старобългарския език и ни дава широк славистичен и индоевропеистичен поглед върху тези проблеми. Защото, ако не познаваме останалите славянски езици, не можем да направим верен извод за приблизителния гласеж на т.н. “юсове”; ако не сме запознати с индоевропейското езикознание, по-точно с късното състояние на индоевропейския праезик преди разпадането му, то не можем да предположим, че старобългарските ерови гласни са имали лабиален характер или пък можем само да съставим такава хипотеза, изхождайки от старобългарските вокализирани ерове и от съвременното състояние в някои славянски езици (горнолужишки и словашки, където има двояк рефлекс и на двата ера, макар и не винаги).
При изучаването на старобългарския език се използват паметници не само от т.нар. ''канон'', но и извън него. Това е наложително, тъй като за повечето от произведенията на старобългарските писатели добиваме представа от късни преписи (такива са „За буквите” на Черноризец Храбър, „Беседа против богомилите” на Презвитер Козма и др.). Следователно, всички факти, които привличаме при изучаването на старобългарския език, се използват синхронно и диахронно съпоставени (вземайки пред вид количеството и честотата на употребата им), защото езиковите факти съществуват в система на свързани структурни отношения. Затова при изследването на старобългарския език, изучавайки едни или други елементи от строежа му и определяйки по тях някои други, установяваме изменението на един елемент и отчитаме, че това трябва да повлече изменение на още елементи. Такъв метод на изследване на старобългарския език, а и на езика изобщо, се нарича сравнително-исторически. Така например, чрез този метод се стига до извода, че в старобългарски са престанали вече да действат законите за ''възходящата звучност'' и ''синхармонизма'' в рамките на сричката (например, поява на задноезични гласни пред палатална съгласна: жалъ от *''žĕlь''<*''gēlь'', сродно с литовското ''gela'' (болка, страдание), старовисоконемското ''quala''). А тези промени от своя страна повличат след себе си всички останали фонетични промени, които настават не само в български, но и във всички останали славянски езици, а това са: ''затваряне на сричката'', ''изпадане на слабите ерове'', ''асимилационните явления'' между съгласните с различна звучност в средисловието и в сандхи-позиция, ''промени в квантитета'' на гласните, а оттук и нови изменения в квалитета им, ''прозодични промени'' и т.н.
Комплексният сравнително-исторически метод при изучаването на старобългарския език ни помага да подхождаме научно към езиковите явления, съществуващи на старобългарска почва и да разрешаваме вярно възникващите проблеми. Чрез следването на такъв път се утвърждава научната и културната стойност на старобългарския език не само за славистиката, българистиката, индоевропеистиката или изобщо за езикознанието, а и за световната човешка цивилизация.
Справочник по старобългарски език

1 Въведение в старобългаристиката
*Старобългаристиката и нейните връзки с други дисциплини
*Основни теоретични и методологични принципи в изследването на старобългарския
*Развой на теоретичния интерес към старобългарския език
*Най-важни синтетични ръководства по старобългарски
*Източници за изучаване на старобългарския език
*Старобългарски писмени паметници
*Възникване на старобългарския книжовен език
*Старобългарските азбуки
*Разпространение на старобългарския език сред други народи - редакции
2 Старобългарска фонетика
*Фонемна система на старобългарския език и нейният произход
*Квантитет, интонация и ударение в старобългарски
*Промени на еровите гласни в старобългарски
*Отваряне на праславянската сричка и неговите резултати
*Тенденция в старобългарски за изместване артикулацията на съгласните в областта на палатума
*Редуване на гласните в старобългарски в рамките на една и съща морфема
*Качествено и количествено редуване на гласни в старобългарски
3 Старобългарска морфология
*Части на речта и морфологични категории в старобългарски
*Имената в старобългарски и категориите при тях
*Изразяване на падежни отношения в старобългарски
*Склонитбени типове при съществителните в старобългарски
*Местоимения в старобългарски
*Числителни бройни и числителни редни в старобългарски
*Местоименни, именни и първични наречия в старобългарски
*Старобългарският глагол и категориите и спреженията при него
*Прости глаголни форми в старобългарски
*Спомагателните глаголи и сложните глаголни форми в старобългарски
*Неизменяеми части на речта в старобългарски
4 Старобългарски синтаксис
*Структура на старобългарското изречение
*Модалност на изречението в старобългарски
*Паратактични връзки в старобългарското изречение
*Хипотактични връзки в старобългарското изречение
*Падежна рекция в старобългарски
5 Приложения
*Падежни окончания в старобългарски
*Окончания на глаголните форми в старобългарски
Сравнителна граматика на славянските езици

* Сравнително-историческа фонетика на славянските езици
** Индоевропейска основа на праславянската фонетична система
** Промени в праславянската вокална система
** Палатализация в славянските езици
** Възходяща звучност на праславянската сричка
** Праславянски алтернации
** Фонетика на славянските езици в периода на разпадане на праславянски
** Славянска акцентология
** Фонемен състав на съвременните славянски езици
*Сравнително-историческа морфология на славянските езици
* Неверните приятели на слависта
Историческо развитие на хърватския език

Историческото развитие на хърватския език протича през три големи периода.
1 Общ преглед
#''Първи период'': до края на 12 век. Това е времето, когато хърватският език се обособява като отделен южнославянски език от южния праславянски макродиалект. В основата на хърватския език лежат три диалекта: кайкавски, чакавски и западнощокавски диалект, различията между които първоначално са незначителни. Този период обхваща два подпериода:
##''доисторически'': до края на 10 или началото на 11 век, от който няма останали писмени паметници, поради което състоянието му може само да се реконструира въз основа на по-късни езикови явления или начина на заемане на чужди думи, както и от откъслечни записи на славянски имена в чужди писмени паметници.
##''на първите писмени паметници'' (старохърватски): 11 – 12 век, от който има конкретни сведения за състоянието на езика (глаголически паметници, напр. Башчанска плоча, Виенски глаголически листи и др.).
#''Втори период'': (среднохърватски): 13 - 14 век. Това е времето, през което се развиват съществуващите основни диалекти. Тенденцията на развитие през този период е към намаляване на фонемния състав и опростяване на граматичните категории, предимно намаляване на броя на падежните окончания.
#''Трети период'' (новохърватски или съвременен хърватски): от края на 14 век до днес. Той се отличава с бавен езиков развой и големи миграционни процеси, които нарушават разпределението в дотогавашните хърватски диалекти, като настъпва значително смесване на диалектите. През този период се оформят чертите на новощокавския диалект, появата на които са в резултат на езиковия развой именно през този период. Положението на щокавския диалект се утвърждава като основа на съвременния хърватски книжовен език.
2 Фонетичен развой
#Развой на вокалната система
#Развой на консонантната система
3 Морфологичен развой
#Развой на деклинацията
#Развой на глаголната система
4 Използвана литература
*''Priručna gramatika hrvatskoga književnog jezika'', Zagreb, 1979
*''Увод в изучаването на южнославянските езици'', БАН, С. 1986
Промени в праславянската вокална система

В ранния праславянски език се извършват съществени за по-нататъшния езиков развой качествени промени в системата на гласните.
1 Преминаване на квантитета в квалитет
Първата такава промяна е позната под наименованието преминаване на квантитета в квалитет. Това е изменение в качеството на дългите гласни, които първоначално се превръщат в дифтонги или само изгубват дългото си звучене.
ī > i, ĭ > ь
ū > y, ŭ > ъ
ē > ĕ, ĕ > e
ō > a, ŏ > o
ā > a, ă > o
По този начин квантитетът на гласните престава да има фонологична стойност в праславянски.
2 Монофтонгизация на възходящите дифтонги
Преминаването на квантитета в квалитет в праславянски е последвано от т.нар. монофтонгизация на възходящите дифтонги , т.е. превръщането на дифтонгите в монофтонги – прости гласни:
*oĭ, aĭ > ĕ
*eĭ > i
*oŭ, aŭ > u
*eŭ > ’u (ü); u
Тази промяна също е основна черта на славянската фонетика и е свързана с типичните славянски фонетични закони за синхармонизма и възходящата звучност в рамките на сричката.
Характерна за праславянски е появата на назални (носови) гласни:
*on, om; an, am > ọ
*en, em; ņ, m (сричкотворни), in (в заети думи)> ę
3 Вокализъм в краесловието
В праславянски при промяна на дългите гласни и дифтонгите, в края на думите понякога се получават различни рефлекси, което се дължи най-вероятно на отслабената артикулация, но и на граматична аналогия (например, при падежните окончания).
В краесловието кратките високи вокали ĭ и ŭ се развиват така:
*ĭm, ĭn > ь (запазва се краткостта)
**- *''gastin'' > ''gostь'' (винителен падеж, единствено число)
*ŭm, ŭn > ъ
**- *''sūnun'' > ''synъ'' (винителен падеж, единствено число)
*ĭns > i : *''gastins'' > ''gosti''*ŭns > y : *''sūnuns'' > ''syny''
Подобно на u в краесловна позиция се развива и старото o:
*оm, оn > ъ
*оs > ъ
*оns > y
Краесловното ēr пък се променя в i:
*- *''mater'' > ''mati''
В края на думите дифтонгите oĭ и aĭ дават при различна интонация различни рефлекси:
*при низходяща интонация oĭ, aĭ > ĕ:
** при съществителни имена от ''a-основи'':''rọcĕ'' (дателен падеж, местен падеж, единствено число)
** при съществителни имена от ''o-основи'': ''rabĕ'' (местен падеж, единствено число)
*при възходяща интонация oĭ, aĭ > i
** при съществителни имена от ''o-основи'': ''rabi'', ''vlъci'', ''bodzi'' < *''bogoĭ'' (именителен падеж, множествено число)
В краесловието голямата носовка (назално ọ) във винителен падеж единствено число при съществителни от женски род, ''a-основи'' и при глаголите в първо лице сегашно време е рефлекс на am, an:
*''ženọ'', ''dvignọ'', ''nesọ''
4 Използвана литература
*Иван Куцаров, ''Сравнителна граматика на славянските езици'' (лекции в СУ, 1978-1979)
*''Увод в изучаването на южнославянските езици'', БАН, С. 1986
Сливи за смет

Един селянин имал син. Когато той пораснал вече за женитба, баща му почнал да мисли как да го ожени за добра мома, тъй че да са си лика-прилика.
Мислил, мислил и най-после намислил. Натоварил една кола със сливи, па тръгнал по селата да ги продава.
— Хайде, давам сливи за смет, сливи за смет.
Жени, моми, баби и булки – разшетали се да метат къщите и да се надпреварят коя повече смет да събере, та повече сливи да вземе.
Пък смет дал Господ, колкото искаш. Една носи цял чувал, друга – крина, трета – пълна престилка. Носят и се хвалят:
— Леле, гледай колко смет събрах из къщи. Добре, че дойде такъв щур сливар да му го дадем, че да го не тъпчим по кьошетата!
— Аз тая смет събрах и още толкова имам да събирам.
— Пък аз цяла година да събирам, не мога я събра. То се насъбрало, насъбрало – колкото искаш. Сега на бърза ръка посметох малко, че ми се ядат сливи.
И човекът събирал смет, давал сливи. Всички доволни и той весел, не може да се насмее и нарадва.
Най-после дошло едно хубаво момиче. То стискало малко смет в една кърпа. И рекло сливи да купува.
— Е-е, хубава девойко, много малко си събрала! За толкова смет какви сливи ще ти дам?
— Донесла бих и повече, чичо, ама нямаме. И тая не е от нас, дадоха ми я съседите, задето им помагах да метат.
Човекът, като чул това, много се зарадвал. Такова чисто и работливо момиче, което не държи в къщи прашинка смет, ще бъде най-добра къщовница.
И той я поискал за снаха. Оженил сина си за нея и много сполучил.
Дядовата ръкавичка

Тръгнал дядо за Златица,
изгубил си ръкавица.
Там играла на поляна
Малка мишчица Гризана,
ръкавичката видяла
и на топличко се свряла.
Ей го мокър и подплашен
тича Зайо от горица.
Спира го на пътя прашен
дядовата ръкавица.
- Кой на топло там се гуши? -
пита Зайо дългоуши...
- Аз съм мъничка Гризана.
Кой си ти, та страх ме хвана?
- аз съм Зайо Средногорски,
крия се от думи хорски -
каза Зайо боязливо
и попита предпазливо:
- В тая топла ръкавица
мир дали ще да намери
мойта, плахата душица?
- Влез, самичка ми е скучно! -
рече Гризла благозвучно.
Подир малко иде Лиса.
(То без нея що ли бива?)
Насред пътя се курдиса
и лукаво се подсмива.
- Кой е в тая ръкавичка? -
пита хитрата кумичка.
- Мишка мъничка гризлива
тук на топло си почива,
Зайо-байо Средногорски,
скрит от лоши думи хорски.
Ами ваша милост кой е
и защо ни безпокои!
- Аз съм златната лисица
и желая да се стопля
в вашта чудна ръкавица.
- Влез, макар че сме мнозина,
но нали ни си роднина!
Тръгна Вълчо от гората
по работа към селата.
Спира той на пътя прашен -
гладен, настървен и страшен.
Ръкавичката съглежда,
да подуши се навежда,
но усеща я, че шава
и запитва той тогава:
- Чия уплашена душица
крий се в тая ръкавица?
- Тук на топло си почива
мишка мъничка гризлива,
Зайо-байо Средногорски,
скрит от лоши думи хорски,
още нашата кумица,
златокожата лисица.
Ами ваша милост кой е
и защо ни безпокои?
- Аз съм Вълчо от Балкана,
гост желая да ви стана...
- Влез, макар че сме мнозина,
но нали си ни роднина!
Подир малко всички сещат
цяла земя разлюляна -
иде рошава Мецана,
в ръкавицата надникна
и юнашки се провикна:
- Чия уплашена душица
крий се в тая ръкавица?
- Тук на топло си почива
мишка мъничка гризлива,
Зайо-байо Средногорски,
скрит от лоши думи хорски,
още нашата кумица,
златокожата лисица,
Кумчо-вълчо от балкана,
гост на нашата покана.
Ами ваша милост кой е
и защо ни безпокои?
- Аз съм рошава Мецана,
гост желая да ви стана.
- Влез, макар че сме мнозина,
но нали си ни роднина!
Събрали се те другарски,
разположили се царски
в ръкавичката на друма
и отворили си дума...
Скоро дядо от Златица
се завърна да потърси
свойта топла ръкавица.
Зер, ако не я намери,
баба с кремък ще го дере...
И вървейки, и кашлейки,
насред пътя той се спира
и душата му примира,
сърце му се разтреперва -
гледа, гледа и не вярва:
ръкавичката му шава,
миша глава се подава
и опашка от лисица,
и парченце от ушенце,
едно късче кожух мечи,
светят остри зъби нечии...
- Какво мислиш бре, човече! -
Дядо сам на себе рече
и ръкави си възпрете,
и с тоягата удари,
и повтори и потрети...
Вечерта дома го срещна
неговата баба стара:
дядо лов с колата кара
и засмян дори до уши,
той лулата важно пуши...
Неволя

Един дървар имал двамина синове. Всеки път, когато отивал в гората, той водел по един от тях за помощник. Веднъж дърварят натъкмил колата и казал на синовете си:
— Хайде, момчета, идете сами в гората за дърва, а пък аз ще остана вкъщи да си отпочина, защото много се объхтах.
Момчетата се зарадвали, че им се паднал случай да отменят баща си, и подкарали колата. На излизане от къщи по-големият се обърнал назад и попитал баща си:
— Абе тате, ако ни се повреди колата, кой ще ни я поправи?
— Не берете грижа — отвърнал бащата, — ако строшите колата, повикайте неволята, тя ще я поправи.
Отишли момчетата в гората. Разпрегнали, пуснали воловете да пасат и грабнали секирите. Развъртели се. Захванали да секат. На бърза ръка насекли дърва, натоварили и претоварили колата. Впрегнали пак добичетата и потеглили назад.
Не щеш ли, насред пътя, като се спускали по едно нанадолнище, претоварената кола се засилила, блъснала хомота и строшила теглича. Двете момчета прехапали устни: ами сега как ще откарат колата с дървата? Тогава по-големият се досетил за поръчката на баща си и захванал да вика колкото му глас държи:
— Невольо! Невольо! Ела да ни поправиш колата!
Никой не се обадил.
— Невольооо! — екнал още по-силно гласът на малкия. — Ела, че загазихме!
Но гората била глуха и неволята я нямало никаква.
Смрачило се. Птиците се прибрали в гнездата си. На небето се появила бледна месечина.
— Бате — рекъл по-малкият брат, — то се видя, че тая проклета неволя няма да дойде. Кой я знае къде се е запиляла в пущинака – навярно поправя друга кола или пък лежи под някое дърво. Я хайде ние сами да си поправим колата.
— Как? — попитал по-големият. — То не е лесна работа.
— Ще отсечем нов теглич от сухо дряново дърво, ще го издяламе и готово!
Речено-сторено. Разтичали се двете пъргави момчета, намерили сух дрян, отсекли го, издялали го хубаво, направили нов теглич и го сложили на мястото на счупения.
Откарали колата у дома си.
Додето разтоваряли дървата, те разказали на баща си какво се е случило.
— Остави се, тате, насред пътя строшихме теглича. Захванахме да викаме неволята. Викахме, викахме, гърлата си продрахме, но тя не се обади, сякаш беше потънала в земята. Тогава се запретнахме сами и си направихме нов теглич, по-як от стария.
Бащата се усмихнал и рекъл :
— Ех, момчета, вие сте търсили неволята из пущинаците, а тя била при вас. Самата неволя ви е помогнала да си поправите колата. Поразмислете малко и ще разберете, че съм прав.
Косе Босе

Едно косенце си направило гнездо на едно дърво в гората да си снася яйчица. Научила се лисицата да ходи там всяка сутрин да му взима яйчицата.
— Косе Босе, дай ми яйчице!
И то ще ѝ даде яйчице. Тя иде утре пак:
— Косе Босе, дай ми яйчице да си направя чорбата, че ми дойдоха на гости мама и тате.
Тъй й давало то всяка сутрин. Останало му едно яйчице. Лисицата дошла пак. То й рекло:
— Нямам вече, лъжи-лиске! Само едничко ми е останало!
— Е, като нямаш, ще изям тебе! — рекла лисицата.
То нямало какво да прави, дало и него, пък останало без яйчице и нямало какво да мъти.
На сутринта то взело да плаче на дървото, като знаело, че лисицата пак ще дойде да му иска яйчице, пък като нямало вече какво да й даде, ще изяде него. Като плачело тъй минали жени за съчки и го попитали:
— Защо плачеш, косе?
Пък то рекло:
— Плача ами, как да не плача, като се е научила лисицата да дохожда да ми яде яйцата! Всяка сутрин иде да й давам по едно яйце, доде ги свърши всичките, не можах да си отвъдя пиленца! Пък сега като дойде, няма какво да й дам вече, че ще изяде и мене!
Пък те му рекли:
— Я недей плака, косе! Ние имаме едно куче, ще го заровим ей тука в шумата, че като дойде лисицата да ти поиска яйчице, пък ти речи: „''Нямам лиске, нямам вече, ами имам ей там в шумата кокошчица, че я отвори и вземи нея''“.
Лисицата, като дошла, рекла:
— Косе Босе, дай ми яйчице, че ми дойдоха на гости мама и тате, да им направя чорбица!
Косето й казало:
— Нямам мари, лиске, нямам вече!
— Е, като нямаш, косе, ще те изям!
— Недей, лиске, недей ме яде, ами имам една кокошчица, заровило съм я ей там в шумата, че иди я вземи нея и я изяж!
Тя, като скършила уши, та се зарадвала, рекла:
— Де я, де я нея?
— Ей я, ей я там в шумата, иди я вземи!
Като отишла да отрови шумата, да извади уж кокошката, че като изскочило кучето, че като я погне – тя бяга и кучето я гони, тя бяга и кучето я гони, най-сетне стигнала до дупката си и успяла да се скрие вътре. Пък кучето седнало до дупката отвън и се омърлушило да я чака дано излезе.
Тогава тя, като не знаела, че кучето е навън, защото мислела, че си е отишло, взела да си пита краката:
— Вий, крачка, като ни гонеше кучето, как викахте?
— Беж, лиске, да бягаме, беж, лиске, да бягаме! Тъй викахме! — рекли краката й.
— Мили какини крачка, кака ще ви купи ботушки! Ами вие, ръчици, как думахте?
— Ний тъй думахме: „''Беж, лиске, да побегнем, беж, лиске, да побегнем!''“ Ей тъй думахме!
— Мили какини ръчици, кака ще ви купи гривнички! Ами вий, очици, как думахте?
— И ний тъй думахме: „''Беж, лиске, да побегнем, беж, лиске да побегнем!''“
— Мили какини очици, кака ще им купи огледалца! Ами ти, опашко, що думаше?
Пък тя, опашката, рекла:
— Дръж, куче, лиса за опашката, дръж, куче, лиса за опашката!
— Чакай да те дам на кучето, та да те изяде! — рекла лисицата, уж да я сплаши, като си мислила, че кучето не е вън до дупката да я варди. Пък тя като си подала опашката и кучето като я улови за нея, че то тегли навън, тя тегли навътре, то тегли навън, тя тегли навътре, доде я изтегли и я изял. Че тъй се отървало косето най-подир от лисицата.
Готварска книга: Млечник

Готварска книга: Рецепти
Млечникът е традиционен брестовишки млечник
1 Начин на приготвяне
Яйцата се разбиват, прибавя се пресятото брашно плюс щипка сол и една ванилия. Прибавя се и прясното мляко. Не е необходимо да се бърка с миксер. Става като палачинково тесто. Сместа се изсипва в намазана с мазнина тавичка, отгоре се пускат парченца масло. Пече се в предварително загрята фурна на 200 градуса до 40 мин. Нарязва се на квадратни парчета и се поръсва със захар.
Готварска книга: Пълнено печено агне с кисело зеле по брестовишки

Готварска книга: Рецепти
1 Приготвяне на кавармата
300 мл олио се затопля и към него се прибавя неколкократно измития със студена вода ориз. Запържва се до златисто жълто. Към него се прибавя предварително сварената и нарязана на ситно дреболия. Разбърква се добре и се маха от котлона. Прибавят се ситно нарязаните лук и джоджен. Добавят се черния пипер и сол на вкус. Към тази смес се добавя половин литър топла вода и се оставя на слаб огън 10 минути да се задуши. С така приготвената каварма се пълни агнето, предварително осолено отвътре и отвън. С игла и конец се зашива. Отвън агнето се маже със свинската мас.
2 Приготвяне на зелето
Предварително нарязаното зеле с останалата част от олиото и 300 г вода се вари на бавен огън 10 мин. В голяма тава се слага зелето, върху тавата се поставя метална скара и върху нея пълненото агне. Агнето се покрива със зелеви листа. Пече се в предварително опалена с дърва фурна като вътре във фурната се поставя котле с вода, а фурната се затваря с тиклена плоча и се замазва с глинена кал. Пече се 6-8 часа.
Готварска книга: Сладък суджук

Готварска книга: Рецепти
1 Приготвяне
Предварително нанизани на конец пресни орехи се остават да изсъхнат. Така направеният суджук се потапя в шира наколко пъти. Оставя се да изсъхне и се потапя отново.
Готварска книга: Басма

Готварска книга: Рецепти
1 Начин на приготвяне
Гроздето се изронва и се подрежда в бидон или чебър, които задължително трябва да имат канелка, уплътнена със снопче лозеви пръчки. На дъното на съда, в тензухен джоб или марля, се слага счукан половината от синапа и резените хрян, а отгоре се покриват с по-голямата част от гроздовите зърна. Върху тях се поставя остатъка от синапа и хряна и пак изронено грозде. Съдът се залива с вода. След като басмата „заври“ (ферментира), върху нея се поставя тежест—тикла или преплетени лозови пръчки, но в никакъв случай метална тежест, защото ще промени вкуса на питието. След седмица, когато преври, започва да се точи, като колкото се източи, толкова може и да се долее.
Готварска книга: Плакеда с болгур

Готварска книга: Рецепти
1 Приготвяне
Булгурът се вари в 3 ч. ч. подсолена вода, докато водата изври напълно. Подходяща тавичка се подмазва с мазнина и се редят по 3-4 кори, след което върху тях се слага от свареното счукано жито, ръси се с 2-3 с. л. захар и 2 с. л. мазнина. Повтаря се, докато свършат продуктите. Най-отгоре трябва да остане кора без плънка, която обилно се залива със загрята мазнина. Пече се в силна фурна или върху печка, като се обръща върху метален кръг (сач). Когато се зачерви и от двете страни, се пръска със студена вода (по желание - подсладена) и се увива в мека домакинска кърпа или месал. Реже се, когато е почти изстинала.
Подходящо: за всеки любител на сладки, нетрадиционни изкушения.