AKREDITACIJA VISOKOŠKOLSKIH USTANOVA I STUDIJSKIH PROGRAMA U REPUBLICI SRBIJI

<s>Obrazovni sistem, na svim nivoima i stepenima obrazovnog sistema, treba da bude ona pokretačka snaga u društvu, koja će na najefikasniji i najadekvatniji način da prati savremene ekonomske, političke, kulturne i sveobuhvatne društvene procese.</s><s>Oslanjajući se na takvu početnu ideju, neminovno se nameće potreba da obrazovanje mora da prati celokupna društvena zbivanja, ali i da svojim učešćem utiče na dalji razvoj.</s><s>Sagledavajući takvu društvenu i stratešku ulogu obrazovanja, nameće se potreba da se na nacionalnom nivou definišu smernice kojim treba da se kreće obrazovanje, ali da te smernice treba da budu sa standardizovanim programima.</s><s>Jedan od tih standarda koji se primenjuje u obrazovnom sistemu jesu ISO standardi koji su primenljivi u obrazovanju.</s><s>Za svaki nivo obrazovanja, koji je svakako veoma podložan promenama zbog kauzalnosti sa društvenim kretanjima, postoje posebni standardi koji se primenjuju kroz praktičan program.</s><s>Posebno značajni nivo obrazovnog procesa ima visokoobrazovanje, koje je i najvišne podložno promenama, jer je taj nivo obrazovanja najveći pokretač društvenog razvoja.</s>
<s>Reformom u visokom obrazovanju na nacionalnom nivou, uz poštovanje standarda, prati se svetski društveni razvoj i poredak, gde se svakodnevno nameću novi društveni zahtevi, a sa tim i nova očekivanja i vrednosti napretka društva.</s><s>Primena standarda nameće podizanje kvaliteta obrazovanja na visokom nivou, koji će odgovoriti na zahteve 21. veka.</s><s>Kvalitet visokog obrazovanja je pod stalnim nadzorom i proverom kvaliteta relevantnih institucija koje prate njen razvoj i praktičnu primenu kroz obrazovnu praksu.</s><s>Sistem razvoja visokog obrazovanja prolazio je kroz različite razvojne faze, kako bi postigao najbolje rezultate u obrazovanju kadra koji može da odgovori zahtevima društvenog razvoja.</s><s>Na samom početku razvoja visokog obrazovanja nisu postajali posebni standardi koji su bili obavezujući za svaku državu, već je svaka država prema svom kulturnom i tradicionalnom razvoju razvijala svoj obrazovni sistem.</s><s>Kasnije, sa razvojem društva sistem obrazovanja se razvijao i šire van granica jedne države pa je bilo neophodno razviti standardni princip razvoja i primene visokog obrazovanja.</s><s>Akreditacija visokoškolskih ustanova i studijskih programa u Republici Srbiji U takvom opšteinteresnom korpusu, razvijeni su posebni visokoobrazovni standardi, primenljivi na međunarodnom nivou koji obezbeđuju kvalitativni i kvantitativni obrazovni sistem.</s><s>I sam standardni razvoj prolazi je kroz svoje sopstvene razvojne faze kako bi postigao svoj maksimalni kvalitet primenljiv u visokom obrazovanju.</s><s>Danas, u većini evropskih zemalja se primenjuje standardi iz serije ISO 9000, koji prevashodno imaju zadatak da obezbede kvalitet visokog obrazovanja koji je primenljiv na međunarodnom planu.</s>
<s>Uvođenje i poštovanje ovih standarada, uslovljava napredak na obrazovnom planu, poštovanje međunarodnih standarda obrazovnog procesa, a često je uspešna primena ovih standarda praćena i nagradama, u smislu uspešnosti rangiranja univerziteta u svetu, odnosno u svetskoj akademskoj zajednici.</s><s>Tako je najpoznatije rangiranje Šangajska lista, (Academic Ranking of World Universities – ARWU)1 .</s><s>Jedan od najprimenljivijih sistema visokog obrazovanja, uz obezbeđenje visokog kvaliteta obrazovanja jeste Bolonjski proces, nastao 1999. godine2.</s><s>U okviru tog procesa mnoge evropske države su prihatile ovaj način obrazovnog procesa.</s><s>U ovom procesu jedan od zahteva jeste stalna provera kvaliteta obrazovnog procesa kroz akreditacione cikluse koji se ponavljaju na nivou univerziteta i fakulteta, a uključuju proveru kvaliteta studijskih programa, tehničkog i ljudskog resursa.</s><s>Među državama koje su prihvatile Bolonjski proces je i naša zemlja, a za potrebe ovog istraživačkog rada biće analizairani dosadašnji rezltati akreditacionih ciklusa u Republici Srbiji sa paralelnim pristupom primene ovih standarda u Republici Hrvatskoj.</s>
<s>Akreditacija visokoškolskih ustanova i studijskih programa u Republici Srbiji 1.1.</s><s>Pojam kvaliteta u visokom obrazovanju Ciljevi primene i realizovanja standarda u visokom obrazovanju prati i uvođenje i poštovanje kvaliteta obrazovanja i ustanove, koje je orjentisano prema društvenom okruženju i korisnicima usluge.</s>
<s>Tako možemo govoriti o kvalitetu kao primarnom cilju, čime se obezbeđuje jasna misija obrazovanja, pri čemu se vodi računa o potrebama korisnika i potrebama društva kao celine.</s><s>Pojam „osiguravanje ili obezbeđenje kvaliteta sveobuhvatan je izraz koji obuhvata sve mehanizme, procese i aktivnosti kojima visokoškolska ustanova uspostavlja, održava i unapređuje kvalitet u svim oblastima rada“3 .</s><s>Takođe, cilj standarda treba da bude usmeren na same korisnike, gde se vodi računa o vrednosnim kvalitetima visokog obrazovanja koji će zadovoljiti njihove potrebe za obrazovanjem.</s><s>Postavljanje temelja reforme obrazovanja jedan od glavnih ciljeva treba da bude i sistemsko i analitičko praćenje promena koje se dešavaju u dinamičnom društveno i tehnološkom okruženju.</s><s>Time se odgovara na različite aktuelne promene koje imaju ostvarenje dugoročnih ciljeva.</s><s>Reforma obrazovanja, kao jedan od ciljeva ima i sam menadžerski karakter, jer je potrebno stalno merenje sistema kvaliteta standardizovanih obrazovnih procesa.</s>
<s>Takođe, pravilno ciljno usmerenje uvođenja standarda uključuje i usavršavanje i evaulaciju nastavničkog kadra, jer je on jedan od garanta primene uvedenih standarda.</s><s>Svaki od ovako postavljenih ciljeva kvaliteta ima svoju polaznu osnovu u nekoj kategoriji i društvenoj grupi koja je zastupnjena na nacionalnom ali i međunarodnom nivou.</s><s>Poštovanjem svakog u nizu društvenog lanca, uz primenu adekvatnih standarda za svaki segment obrazovnog procesa, omogućava i plasiranje obrazovnog kadra koji će moći da obezbedi društveo-tehnološki progres zajednice (Slika 1).</s><s>3Janovac, J, Vukajlović, Đ, Stojanović, K. : Primena koncepta integrisanog sistema menadžmenta u visokoobrazovnoj ustanovi, у: Tehnika – kvalitet IMS, standardizacija i metrologija, 15 (2015) 5, стр. 893899, доступно: https://scindeks-clanci.ceon.rs/data/pdf/0040-2176/2015/0040-21761505893J.pdf, (преузето Akreditacija visokoškolskih ustanova i studijskih programa u Republici Srbiji Slika 1. Šema Zainteresovane strane za kvalitet visokog obrazovanja4 4 Preuzeta slika: Lazić, M. : Sistem kvaliteta - QMS u visokom obrazovanju, u: 34.</s><s>Nacionalna konferencija o kvalitetu, Festival kvaliteta 2007, Kragujevac, 08-11. maj 2007, dostupno na: Akreditacija visokoškolskih ustanova i studijskih programa u Republici Srbiji Sama struktura visokog obrazovanja koncepcijski je zasnovana na sistemskoj proceni i definisanju osnovnih načela i merenja unapređenja kvaliteta.</s><s>Svaki pokazatelj unutar tog procesa merenja zasnovan je na pojedinačnim vrednostima koji doprinose efikasnijem, naučno-metodološki zasnovanom, racionalnom korišćenju svih raspoloživih resursa u lancu obrazovanja.</s><s>Kompleksnost postavke kvaleteta visokoškolskog obrazovanja zasnovan je kroz sagledavanje i ocenjivanje kvaliteta pojedinih segemenata (Slika 2), kao što su nastavni kadar, sadržina nastavnih predmeta i studijskih programa, ali i materijalna opremljenost uz tehničku i informatičku podršku realizacije nastave.</s><s>Slika 2. Moguće komponente kvaliteta visokog obrazovanja5 Visokoškolske institucije su veoma kompleksne i složene ustanove, pre svega zbog odgovornosti koje imaju prema društvenim tokovima, i samim tim zahtevaju i primenu visokih standardnih kvaliteta.</s><s>Zato postoji mišljenje kod nekih teoretičara da ranije korišćeni menadžerski model u visokom obrazovanju model TQM (Total Quality Management)6 integrisan i sjedinjen u novi model standarda ISO 9000, sa ciljem da uspostavi kvalitetniji 5 Preuzeta slika: Lazić, M. : Sistem kvaliteta - QMS u visokom obrazovanju, u: 34.</s><s>Nacionalna konferencija o kvalitetu, Festival kvaliteta 2007, Kragujevac, 08-11. maj 2007, dostupno na: 6Opširnije: Heleta,M.N., (2010), TQM Model iizvrsnosti integrisani menadžment sistemi, Zavod za udžbenike, Beograd</s>
<s>Akreditacija visokoškolskih ustanova i studijskih programa u Republici Srbiji sistem visokoškolske ustanove, zbog ranije postavnjenih prioriteta sveopšteg razvoja.</s><s>Ranije standardizovani model TQM čini jedinstvo principa i pretpostavki za ostvarivanje uspeha i postavnjanja vrednosnih sistema u visokom obrazovanju.7 1.2.</s><s>Indikatori kvaliteta u visokom obrazovanju Kako bi se na adekvatan način pratila i ocenjivala realna situacija u viskokom obrazovanju uvedeni su indikatori kao instrumenti koji su primenljivi.</s><s>Njihov cilj je da objektivno i na pravi način prate i ocenjuju kvalitet kao merljivu kategoriju, Takvim ocenjivanjem prave se izvesni dalji strateški planovi šta treba preduzeti kako bi nastavak procesa bio još uspešniji.</s>
<s>Na osnovu tih indikatora svaka buduća smernica je usmerena na neki od posebnih ciljeva koje treba uvrstiti u poboljšanje procesa.</s><s>Tu se pre svega misli na studijske programe, organizaciju poslovanja, menadžment ustanove, kompetensnost stečene diplome, proces nastave, kao i sve ostale prateće tehničke resurse.</s><s>U oviru ovih glavnih ciljeva, postoje posebni podciljevi koje se pojedinačno grupišu i strateški opredeljuju posebnim planovima.</s><s>Visokoškolskim institucijama je određeno da same moguu pojedinačnom postupku da definišu svoje potrebe, ali se pri tom moraju držati osnovnih standardnih kvaliteta.</s><s>To je zajedničko opredeljenje i kompatibilan rad svih zaposlenih u ustanovi.</s><s>U okviru indikatora, vodeće mesto ima akreditacija, koja svojim posebnim odnosom prema ustanovu proverava sve ostvarene rezultate, koji su detaljno razrađeni i služe za opštu i pojedinačnu proveru kvaliteta.</s>
<s>Osnovnakarakteristikaindikatorasesastojiupojedinačnimodređenjimakojisudeonasta vnogprocesaigdeseistražujupojedinačnistrandardi.</s><s>Svaki od indikatora je merljiva kategorija i zavisi od samih ostvarenih rezultata koji su pojedinačno vrednovani i upoređujući sa opšte određenim ciljem ustanove.</s><s>U tu svrhu je neophodno praćenje i davanje redovnih izveštaja svih koji su deo visokoškolske ustanove, kada se i prikazuju sami kvalitativni ciljevi i ostvarenja.</s>
<s>7Janovac, J, Vukajlović, Đ, Stojanović, K. : Primena koncepta integrisanog sistema menadžmenta u visokoobrazovnoj ustanovi, у: Tehnika – kvalitet IMS, standardizacija i metrologija, 15 (2015) 5, стр. 893899, доступно: https://scindeks-clanci.ceon.rs/data/pdf/0040-2176/2015/0040-21761505893J.pdf, (преузето Akreditacija visokoškolskih ustanova i studijskih programa u Republici Srbiji Kao integrisani sistem, indikatori koje primenjuje visokoškiolska ustanova moraju pokazati svoju osnovnu svrhu sa izvorima podataka, koji mogu biti primenljivi kako bi se pokazao relani objektivan napredak ustanove.</s><s>Tu se pre svega misli na kvalitet studijskih programa, razvoja fakulteta u tehničkom, materijalnom i naučno-istraživačkom smislu, kao i sam kvalitet ostvarenih diploma studenata.</s><s>Na osnovu takvih karakteristika možemo izdvojiti kao osnovnu klasifikaciju indikatora na:</s>
<s>• Kvalitativne indikatore – gde su uključene aktivnosti i rezultati koje ostvaruju studenti na osnovu studijskih programa i aktivnostima koji su merljivi i ulaze u nastavni proces;</s>
<s>• Istraživački kvalitet – kao veoma važan indikator napretka u naučno-istraživačkom radu ustanove, koja na taj način ima ukupan društveni i naučni doprinos koji ostvaruje u zajednici;</s>
<s>• Kvalitet menadžmenta – od njihove merljivosti ostvarenih ciljeva zavisi ukupna tehnička i materijalna opremljenost ustanove, a to direktno utiče na ostvarenje predhodno zacrtanih indikatora.</s>
<s>U samu kvalifikaciju indikatora ulazi i direktno organizovani nastavni proces, gde su uključeni kaoširi kontest u ostvarenju duštvene uloge koja se reflektuje na ekonomiju, privredu, kulturno-umetnički život i slične vrednosne kvalifikacije.</s><s>Takođe je veoma bitno ostvariti dobru saradnju sa drugim visokoškolskim institucijama koje su uključene u ovaj proces, jer se time ostvaruje saradnja, razmena i napredak u sveukupnom razvoju nauke, a stečene diplome su kvalitativno određenije.</s><s>Na osnovu standardnih analiza koje prate sistem visokog obrazovanja, a kojima se uključuje i različiti procesi projektnih aktivnosti ustanove, određuju se posebni indikatori koji prate sistem kvaliteta.</s><s>Na osnovu ranije analize značajne projektne aktivnosti u okviru TEMPUS projekta, posebno su izdvojeni indikatori koji prate razvojni i kvalitativni proces viskoškolske institucije (slika 3).</s>
<s>Akreditacija visokoškolskih ustanova i studijskih programa u Republici Srbiji Slika 3.Primena indikatora kvaliteta u okviru TEMPUS projekta8 Sama praktična primena indikatora kvaliteta ima dvostruku vrednost i usmerenje jer su opredeljeni prema samim korisnicima ali i prema spoljašnih zahtevima koji se prikazuju u okviru standarda i zahteva društva.</s>
<s>Podjednako se nameće potreba zadovoljenja, gde bi ključnu ulogu morala da uzme menadžerska struktura koja razvija strategiju u okviru ustanove baziranu na stalnoj analizi zahteva svih učesnika procesa (slika 4).</s><s>8Preuzeta slika, izvor: 12 strateških indikatora kvaliteta,dostupnona: https://slideplayer.com/slide/14797552/, (preuzeto 14.09.2019) Akreditacija visokoškolskih ustanova i studijskih programa u Republici Srbiji Slika 4. Šema strategije menadžerske strukture za obezbeđivanje zadovoljenja korisnika9 visokom obrazovanju-put ka prostoru evropskog visokog obrazovanja, dostupno na: https://www.researchgate.net/profile/Nenad_Markovic3/publication/325871642_Osiguranje_kvaliteta_u_vis okom_obrazovanju_</s>
<s>U procesu sagledavanja i potrage za najboljim metodama obezbeđivanja kvaliteta visokog obraazovanja, a samim tim obezbeđivanje i unapređenja kvaliteta bazirani su na uvođenju sistema menadžment kvaliteta QMS (Quality Managment System)10 baziran na konceptu Totalnog upravljanja kvalitetom TQM (Total Quality Managment)11 , ali na osnovu zahteva koji su propisani međunarodnim standardima u okviru serije standarda i kritetijumima ISO 9000, koji su prilagođeni i primenljivi na nacionalnom nivou.</s><s>Sama praktična primena standarda u procesu obezbeđenja menadžmenta kvaliteta, mora biti rukovođena izvesnim pravilima i smernicama koje daje ovaj standard a koja su bazirana na procesnim pristupima koji treba da sjedine: nauku, društvo i obrazovanje.</s><s>Svaki od ovih grupacija kvaliteta u sebi nosi druge činjenice koji moraju da se usklade i budu same po sebi obezbeđene kvalitetom (Slika 5).</s><s>Samo obezbeđenje kvaliteta se realizuje na različite načine i kroz više nivoa, a svaki nivo ima svoje propisane standarde koji se primenjuju.</s><s>Međusobna njihova povezanost i uslovljenost je na veoma visokom novou, kako bi se obezbedilo ukupno kvalitativno i kvantitativno napredovanje.</s>
<s>Svaki nivo uspešnosti je merljiv, prikazima objektivnog dopirnosa ali i sa predpostavkama daljeg razvoja i unapređenja. _put_ka_prostoru_evropskog_visokog_obrazovanja_Higher_education_quality_assurance__towards_the_European_Higher_Education_Area/links/5b2a37dca6fdcc72db4c88f8/Osiguranje-kvaliteta-uvisokom-obrazovanju-put-ka-prostoru-evropskog-visokog-obrazovanja-Higher-education-quality-assurancetowards-the-European-Higher-Education-Area.pdf?origin=publication_detail, (preuzeto 13.09.2019) 10Quality Managment System, https://asq.org/quality-resources/quality-management-system, (преузето 11Total Quality Managment , https://managementhelp.org/quality/total-quality-management.htm, (преузето Akreditacija visokoškolskih ustanova i studijskih programa u Republici Srbiji Slika 5. Osnovni procesi i bitne karakteristike procesa u visokoškolskoj ustanovi12 Uz poštovanje svih datih karakteristika uvođenje kvaliteta i standarda mora biti praćeno stalnim statističkim analizama i kontrolama, jer je to jedini garant pravilne primene uvedenih sistema kvaliteta.</s><s>Dobijeni statistički podacitreba da služe rešavanju problema koji mogu da budu suštinski i tehnički.</s><s>Tako dolazimo do četiri osnovna pravila primene statističke analize:</s>
<s>• „nikako proces bez izdvajanja podataka, • nikako izdvajanje podataka bez analize, • nikako analiza bez odluke i</s>
<s>• nikako odluka bez korektivnih mera koje znače unapređenje procesa”.13 Svaka od ovih analiza u sporvođenju uvedenih standarda bazira se na evropskim smernicama i standardima a to su Evropski standardi i smernice za interno osiguranje kvaliteta(ENQA)14 .</s><s>U osnovi ove evropske smernice su usmerene na da je:“Ključni cilj 12Preuzeta slika: Lazić, M. : Sistem kvaliteta - QMS u visokom obrazovanju, u: 34.</s><s>Nacionalna konferencija o kvalitetu, Festival kvaliteta 2007, Kragujevac, 08-11. maj 2007, dostupno na: 13 Lazić, M. : Sistem kvaliteta - QMS u visokom obrazovanju, u: 34.</s><s>Nacionalna konferencija o kvalitetu, Festival kvaliteta 2007, Kragujevac, 08-11. maj 2007, dostupno na: http://www.cqm.rs/2007/pdf/34/05.pdf, (preuzeto 23.08.2019)</s>
<s>14RevidiraniEvropskistandardiismjerniceodobreniodstraneMinistarskekonferencijeuJerevanu, dana 14. i 15. maja 2015. godine, https://www.heaars.com/images/af/esg_jerevan.pdf, (преузето 23.08.2019) Akreditacija visokoškolskih ustanova i studijskih programa u Republici Srbiji standarda i smernica za osiguranje kvaliteta u Evropskom prostoru visokog obrazovanja (ESG) jeste doprinos ujednačenom razumevanju osiguranja kvaliteta za učenje i podučavanje među državama i među svim interesnim stranama”15.</s><s>Kako je kao osnovni cilj ovih evropskih standarda uvođenje interne i eksterne kontrole kvaliteta visokog obrazovanja i njihova usklađenost u svim evropskim zemljama, osnovni sadržaj ovih standarda jesu: Evropski standardi i smernice za interno osiguranje kvaliteta unutar institucija za visoko obrazovanje.</s>
<s>Evropski standardi za agencije eksternog osiguranja kvaliteta16 Uz poštovanje zadatih standarda i kriterijuma za ocenu kvaliteta visokog obrazovanja na nacionalnom nivou je prihvaćen sistem visokog obrazovanja tkzv.</s><s>Bolonjski proces, sa osnovnim postavkama visokog obrazovanja: Dva ciklusa studija u ukupnom trajanju od 5 godina.</s><s>Uvođenje ECTS-a kao mere obima studija i uvođenje "dopune diplome" (diploma supplement) kao pratećeg dokumenta koji opisuje savladani program.</s><s>Uvođenje"zajednicke diplome" (joint degree) koje izdaju dve ili više institucija.</s><s>Definisanje postupka priznavanja stečenih kvalifikacija i diploma u skladu sa Lisabonskom konvencijom.</s>
<s>Formiranje agencije za akreditaciju, uvođenje sistema kontrole kvaliteta.</s><s>Uključivanje studenata kao partenra u obrazovni proces.</s><s>Uspostavljanje mehanizama za učenje celog života17.</s><s>Primena za uključivanje Bolonjskog procesa počela je 2001. godine, postepenim usaglašavanjem svih pratečih činilaca kvaliteta, koji podrazumevaju tehnički i stručni potencijal visokoškolskih ustanova, a to su prostorni, organizacioni i tehnički kapaciteti 15Revidirani Evropski standardi i smjernice odobren i od strane Ministarske konferencije uJerevanu, dana 14. i 15. maja 2015. godine, https://www.heaars.com/images/af/esg_jerevan.pdf, (преузето 23.08.2019) 16Jeličić, M. Mogućnost primjene totalnog upravljanja kvalitetom (TQM-a) u visokom obrazovanju, str. 8, доступнона:</s>
<s>Akreditacija visokoškolskih ustanova i studijskih programa u Republici Srbiji ustanove.</s><s>U skladu sa tim idu i stručni kapaciteti u smislu adekvatnog nastavnog i nenastavnog kadra i usklađivanje studijskih programa sa novim načinom obračunavanja i provera kvaliteta stečenog znanja studenata.</s><s>Kako je sistem Bolonjskog sistema visokog školstva danas uveden u svim visokoškolskim ustanovama, radi se i svakodnevna analiza i procena adekvatne primene i usklađenosti kvaliteta standarda.</s><s>Usaglašenost novog zakona o visokom obrazovanju u Srbiji koji prati bolonjski proces i sa druge strane međunarodni standardi iz područija kvaliteta bazirani na seriji standarda u okviru ISO 9000, pokazuju veoma veliku sličnost i može se reči i podudarnost u postavljenim zahtevima, a možda najbolju paralelnu sliku o svim sličnostima i razlikama nalazimo kod grupe autora (Slika 6).</s><s>Akreditacija visokoškolskih ustanova i studijskih programa u Republici Srbiji Bolonjski proces</s>
<s>Slika 6. Uporedna analiza iz serije kavaliteta ISO 900018 Ono što svakako treba navesti kao činjenicu, jeste da se uvođenjem Bolonjskog sistema obrazovanja mora se poštovati sistem usaglašenosti kvaliteta upravljanja sa 18Maksimović R, Ćosić I, Kovačević I., Katić V., Hodolič J.: IskustvauprimenistandardaISO 9000 uobrazovniminsitucijama, у: XIskupTrednovi razvoja : Šta donosi novi zakon o viskom obrazovanju, Kopaonik, 07.-10.03.2005, доступнона: http://www.trend.uns.ac.rs/stskup/trend_2008/radovi/Tema1/T1Akreditacija visokoškolskih ustanova i studijskih programa u Republici Srbiji međunarodnim standardima u okviru serije ISO 9000, i da svaki uvedeni standrad mora biti kompatibilan kako bi spoljašnja i eksterna provera kvaliteta bila zadovoljavajuća.</s><s>Tako je u okviru akreditivanih standarda predviđenih Bolonjskim procesom, kod nas usvojeno 13 osnovnih standarda:</s>
<s>Standard 10: Biblioteka, udžbenici i informatička podrška Standard 11: Unutrašnji mehanizmi za osiguranje kvaliteta Standard 12: Izvori finansiranja</s>
<s>Svaki od ovih osnovni standarda ima svoje podstandarde, a svi su podrazumevaju dokumentacionu podkrepljenost podataka koji su merljivi i proverljivi u redovnom proveravanju sistema kvaliteta visokoškolske institucije.</s><s>U procesu provere kvaliteta visokoškolska ustanova je u obavezi da vrši stalnu kontrolu na dvostrukom nivou, kao proveru horizontalnih i vertikalnik pokazatelja.</s><s>Svaki taj pokazatelj je orjentisan kao posebni proces u okviru koga su prisutni podsistemi koji se pojedinačno vrednuju i ocenjuju.</s><s>Međusobno su usko povezani, kako bi ustanova kao celina ostvarila kvalitet.</s><s>Svaki proces, uokviren na ovaj način ima posebnu funkciju i jasne definisane ciljeve, ali i standarde koje se moraju ostvariti kao dugoročni ili kratkoročni strateški ciljevi.</s><s>Sistem upravljanja u okviru njih, je takođe jasno definisan i mora da ostvari pun efekat u celom sistemu institucije, kako bi zadovljio krajnjeg korisnika.</s><s>19Правилникостандардимазаакредитацијувисокошколскихустанова, http://nsvo.gov.rs/wpcontent/uploads/2017/09/Pravilnik-o-standardima-za-akreditaciju-visokoskolskih-ustanova.pdf, (преузето Akreditacija visokoškolskih ustanova i studijskih programa u Republici Srbiji Sadržajne aktivnosti procesa su takođe standardno i procesno utvrđeni, što se može ilustrativno videti u tabeli1.</s>
<s>Akreditacija visokoškolskih ustanova i studijskih programa u Republici Srbiji Tabela 1. Procesi aktivnosti za proveru kvaliteta ustanove20 2.2.</s><s>Primena standarda i perspektiva</s>
<s>Svaka visokošolska institucija treba da prepozna adekvatne sisteme menadžmenta kvaliteta, a paralelno sa tim da teži uvođenju i stalno poboljšanje svojih organizacionih i resursnih kapaciteta.</s><s>Zato je neophodno da se jasno definišu osnovni ciljevi, merenja i naučni metodi nastavno-obrazovnog procesa, kako bu se merenje kvaliteta realizovalo na adekvatan način.</s>
<s>ISO 9000 stamdardi spadaju u grupu standarda koji su razvijen sa ciljem da pomognu efikasnijem vođenju sistema menadžmenta kvalitetom.</s><s>To je proces kojiem se pristupa zbog obezbeđenja potreba korisnika.</s><s>Serija standarda ISO sastoji se iz tri osnovna dela: • Standard ISO 9000:2015 (SRPS ISO 9000:2015) Sistemi menadžmenta kvalitetom - Osnove i rečnik</s>
<s>Svako uvođenje standarda u nekoj instituciji, pa tako i u visokom školstvu, zahteva izradu i pripremu izvesne dokumentacije koja podkrepljuje i prikazuje sistem menadžmenta kvaliteta, ali istovremeno je i obevezujuća u primeni i merenju kasnijih sistema kvaliteta.</s><s>Pri tome se svaki segment upravljačkog procesa, uz propisane standarde kvaliteta mere u svojoj kvalitativnoj i kvanititativnoj formi, planski usmeravaju i teže usavršavanju.</s><s>Poštovanje standarda podrazumeva i međusobnu uslivljenost svih segmenta institucije uz utvrđeni redosled.</s><s>Standard ISO 9000 oslanja se na bazi modela procesa i upravljanja procesima, a svi procesi su proizašli iz Demingovog cikličnog kruga (slika 7): 20Правилникостандардимазаакредитацијувисокошколскихустанова, http://nsvo.gov.rs/wpcontent/uploads/2017/09/Pravilnik-o-standardima-za-akreditaciju-visokoskolskih-ustanova.pdf, (преузето 21 Međunarodna organizacija za standardizaciju, http://iso.org.rs/iso-medunardna-organizacija-zastandardizaciju/,(preuzeto 26.08.2019)</s>
<s>Akreditacija visokoškolskih ustanova i studijskih programa u Republici Srbiji ➢ P - (planirajte, eng.plan) – uspostavljanje odgovarajuće politike i ciljeva i dokumentovanje procesa i sastava upravljanja kroz dokumentaciju sastava upravljanja.</s>
<s>➢ C – (proveri, eng.check) - merenje funkcionisanja sastava u praksi i upoređenje sa postavljenom politikom i ciljevima putem unutarnjih nezavisnih ocena i upravinih ocena.</s>
<s>➢ A – (deluj,eng.act) –provera preventivnih radnji, ispravki i popravnih radnji za pojedine poslovne procese kako bi se uspostavilo konstantno poboljšavanje uspostavljenog sastava22.</s>
<s>Primena standarda ISO 9000 je proces koji koristi menadžment u transformaciji ustanove da bi se postigli željeni i postavnjeni ciljevi koji obezbeđuju kvalitet koji je proverljiv na unutrašnjem i eksternom nivou.</s><s>Primena ISO 9000 standarda u visokom obrazovanju nije obavezna ali je preporučljiva jer na taj način se omogućava razvoj kvaliteta u okviru modela TQM i EFQM primena modela u samovredniovanju ustniove. “Da bi se ostvarilo uspešno vođenje organizacije i njen uspešan rad, potrebno je da se ona vodi i da se njome upravlja na sistematičan i transparentan način.</s><s>Uspeh može da rezultira iz primene i 22PDCA krug (Demingov krug)</s>
<s>Akreditacija visokoškolskih ustanova i studijskih programa u Republici Srbiji održavanja sistema menadžmenta, koji je projektovan da stalno poboljšava performanse, obuhvatajući potrebe svih zainteresovanih strana.</s><s>Menadžment organizacijom sadrži menadžment kvalitetom, zajedno sa ostalim disciplinama menadžmenta”24.</s><s>Ovako predstavljen proces standardizacije i primene ISO 9000 za visoko obrazovanje znači da se on uvodi kao mrežni standard koji uključuje osnovni sistem standardizacije u okviru tehničkih kapaciteta i funkcionalni sistem koji obezbeđuje opšte društveni napredak.</s><s>Tako sagledan sistem upravljanja kvalitetom fakultetske institucije nastoje ostvariti upravljanje poslovnim aktivnostima ustanove koje se tiču administrativnog dela, zatim nastavnim, naučnim i obrazovnim procesima koji su fundamentalni za visokoškolsku ustanovu, sledeća aktivnost se odnosi na upravljačku funkciju resursima koji kao bazna materijalna osnova pružaju podršku instituciji i na kraju objedinjujući sve predhodne aktivnosti upravljanje celokupnim kvalitetom realizacije i primene standarda.</s><s>Kako bi se na što adekvatiniji način primenili navedeni standardi neophodno je pre početka uvođenja standard kvaliteta utvrditi potrebe, želje i očekivanja visokoškolske institucije.</s><s>A u skladu sa tim obezbediti i adekvatan system u vođenju menadžmenta kvaliteta koji će pratiti po svim osnovama definisane početne smernice institucije.</s><s>Zato se u procesu uvođenja i primene standarda ISO 9000, pristupa po utvrđenim fazama: • “Identifikacija zahteva i potreba korisnika i ostalih zainteresovanih strana. • Utvrđivanje politike i ciljeva organizacije. • Definisanje procesa odgovornosti neophodnih za postizanje ciljeva kvaliteta. • Utvrđivanje metoda za merenje efektivnosti i efikasnosti. • Utvrđivanje metoda za sprečavanje neusaglašenosti i eliminaciju njegovih uzroka.</s>
<s>Akreditacija visokoškolskih ustanova i studijskih programa u Republici Srbiji Prilikom usklađivanja i primene sistema standardizovanih menadžerskih kvaliteta upravljanja u visokoškolskim ustanovama potrebno je utvrditi i izvesnu strategiju u procesu standardizacije i to:</s>
<s>• prvo implementirati standard ISO 9001, a potom • graditi sistem, tako da zadovolji zahteve ostalih standarda; • graditi jedinstven, celovit sistem menadžmenta koji istovremeno zadovoljava sve gore pomenute grupe zahteva”26.</s>
<s>Kako bi visokoškolska institucija ostvarila svoje ciljeve i postigla visoke rezultate u proveri kvaliteta potrebno je da stalno ulaže dodatne napore u očuvanju postojećeg kvaliteta ali i u inovativnim segmentima za uvođenjem novih organizacionih i naučno-obrazovnih kapaciteta.</s><s>Tu se prevashodno misli na inovacije u pogledu studijskih programa, metodskih pristupa prezentovanja edukativnih sadržaja korisnicima, kao i novim softverskim rešenjima primenljivih u naučne i opšte društvene svrhe.</s><s>Postavkom i primenom standarda koji obezbeđuju kvalitet, visokoškolska institucija postavlja dugoročne ciljeve koji treba da budu održivi, gde sama menadžmentska struktura nije dovoljna, već je neophodna i opšta angažovanost svih koji će kontinuirano raditi na inovativnostima.</s><s>Tu se pre svega misli na pravilno upravljanje materijalnim i tehničkim resursima, finansijama, patentiranjem inovativnih dostignuća i opštom uravnoteženošću nastvanog procesa kao glavnog nosioca obrazovnog procesa.</s><s>Time će se postići dugoročno zadovoljenje obrazovnog procesa a institucija će moći da svojim kvalitetom zadovolji i akademsku zajednicu.</s>
<s>Kako smo posebno ranijenaglasili, za proveru kvaliteta ustanove veoma važnu ulogu ima sama upravljačka odnosno menadžerska stuktura.</s><s>Ona mora da funkcioniše kao integrisan sistem na svim nivoima i da se organizaciono i stukturno usmerava na poboljšanje celokupnog unapređenja.</s><s>Takav sistem mora da prati kontinuitet gde se svakodnevno radi na sledećim procesima ostvarenja ciljeva: 26 Janovac, J, Vukajlović, Đ, Stojanović, K. : Primena koncepta integrisanog sistema menadžmenta u visokoobrazovnoj ustanovi, у: Tehnika – kvalitetIMS, standardizacija i metrologija, 15 (2015) 5, стр. 893899, доступно: https://scindeks-clanci.ceon.rs/data/pdf/0040-2176/2015/0040-21761505893J.pdf, (преузето Akreditacija visokoškolskih ustanova i studijskih programa u Republici Srbiji • kroz visok razvoj svesti o potrebama korisnika radi na kreiranju i pripremi održivih sistema poslovanja,</s>
<s>• transparentnim pristupom menadžerska stuktura sistematski pristupa upravljanju, gde su sami rezultati i ishodi poslovanja vidljive za korisnike, • u prepoznavanju osnovnih potreba korisnika razvija strategiju koja se zasniva na viziji operativne funkcionalnosti, što mora da bude usklađeno i sa politikom same ustanove i njenih ciljeva,</s>
<s>• svakodnevni analitički rad pri čemu bi se težilo ostvarenju i održivosti QMS standarda poslovanja, koja treba da utvrde efikasnost u radu, ostvarene ciljeve i mere i predloge poboljšanja procesa rada,</s>
<s>• pored unutrašnje analize poslovanje, neophodno je usmeriti analize i prema spoljašnom okruženju, kako bi se pratile sve društvene, naučne i socijalne promene, koje treba da se usklađuju sa propisanim ciljevima i merama ustanove, • pored planiranih uspeha i unapređenja poslovanja, neophodno je da se prate i rizici kao deo strateškog plana,</s>
<s>• pored obavljanja svoje osnovne obrazovne delatnosti, menadžerska struktura treba da obezbedi i nesmetanu organizacionu strukuru ustanove koja može da prati sve ciljne poslove,</s>
<s>• sagledavajući opštu poslovnu sliku, koja uključuje unutrašnju i spoljašnu analizu celokupnog prcesa, menadžerska struktura mora da pokaže i dodatnu sposobnost da na svaku promenu adekvatno deluje, menjajući poslovanje i uskalđujući se sa trenutnim zahtevima</s>
<s>Ako jednu visokoškolsku instituciju shvatimo kao dinamičku strukturu, gde se primenjuju i sprovode savremeni sistemi obrazovanja i menadžmenta, možemo da predpostavimo da mora efikasno u svim segmentima da funkcioniše.</s><s>Taj sistem je u nekim segmentima veoma povezan, kao model je ponekad veoma zahtevan kako bi obezbedio kvalitet, jer treba da ispuni obrazovnu i poslovnu stranu funkcionisanja.</s><s>Akreditacija visokoškolskih ustanova i studijskih programa u Republici Srbiji Veoma često se u praksi visokoobrazovnih institucija primenjuje model 7S27.</s><s>Ovaj model podrazumeva uređenost institucije na veoma visokom nivou odgovornosti, gde se posebni elementi međusobno integrišu i pokazuju visok balans snaga i realizacije, a kao povezana i zajednička struktura, utiču na svaki seegment promena koji se dešava u sistemu28.</s><s>Pri ovakvom modelu, može se desiti da neki segment bude napredniji i dominantniji, pa će on na svojevrstan način da diktira i nameće celokupnu stratešku orjenatciju.</s><s>Primenjen model na oblast visokog obrazovanja prikazuje sveobuhvatni napredak u nastavnom, naučnom, obrazovnom i kadrovskom unapređenju (slika 8).</s><s>Slika 8. Primenljivost modela 7S u visokom obrazovanju29 Kako bi visokoškolska institucija realizovala svoje ciljeve i početnu namensku funkcionalnost, potrebno je da pored definisanih strateških planova koji obezbeđuju bazičnu strukturu obrazovnog procesa, obezbedi i strategiju primenljivig kvaliteta koji se baziraju na 27Model 7S je razvio RobertWaterman, 1980.</s><s>Godine u okviru posebnog pristupa za upravljanje promenama u preduzeću, da bi ga nakon toga prvi put objavili i primenili u okviruMcKinsey, kao konsultantske firme za upravljanje kvalitetom</s>
<s>Akreditacija visokoškolskih ustanova i studijskih programa u Republici Srbiji ispunjenosti propisanih zahteva u domenu korisnika ali i međunarodnih i nacionalnih usmerenja.</s><s>U okviru ovih strategija najčešće se primenjuju standardi propisani u okviru ISO standardizacije, koje je i sam Bololjski proces implementirao u svoje standardne procese.</s><s>3. STANDARDI I SMERNICE AKREDITACIONOG</s>
<s>3.1 Bolonjski proces i provera kvaliteta Bolonjski proces spada u koherentan sistem visokog obrazovanja koji se primenjuješirom Evrope.</s><s>Ovim procesom uspostavljen je Evropski prostor visokog obrazovanja kako bi se olakšala mobilnost studenata i osoblja, učinilo visoko obrazovanje inkluzivnijim i dostupnijim, a visoko obrazovanje u Evropi učinilo atraktivnijim i konkurentnijim širom sveta.</s>
<s>Bolonjski proces je međuvladin proces reforme visokog obrazovanja koji obuhvata 48 evropskih zemalja i veliki broj evropskih organizacija, uključujući EUA30.</s><s>Njegova glavna svrha je poboljšanje kvaliteta i prepoznatljivosti evropskih sistema visokog obrazovanja i poboljšanje uslova za razmenu i saradnju u Evropi, ali i na međunarodnom nivou.</s>
<s>Pokrenut 1998-1999. godine, on je uspostavio ciljeve za reforme u zemljama učesnicama, poput strukture od tri ciklusa (prvostepeni, magistarski, doktorat) i usvojenih zajedničkih instrumenata, kao što je Evropski sistem prenosa i akumulacije kredita (ECTS) i Evropski standardi i smernice za osiguranje kvaliteta u evropskom prostoru visokog Evropski prostor visokog obrazovanja (EPVO) obnovljen je u 2010. godini, a sve strane učesnice su se složili da nastave proces, kao mnogi od postavljenih ciljeva bili su i nisu u potpunosti sprovodi u svim zemljama.</s><s>30Vukasović, p. (2012).</s><s>Bolonja i evropsko visoko obrazovanje – izjava, prostor, proces, u: Strani pravni život, Akreditacija visokoškolskih ustanova i studijskih programa u Republici Srbiji U okviru Bolonjskog procesa, evropske vlade učestvuju u raspravama o reformama politike visokog obrazovanja i nastoje prevazići prepreke za stvaranje evropskog prostora visokog obrazovanja.</s>
<s>Slika 9.Trociklični sistem obrazovanja31 Bolonjska reforma je ključna za izgradnju potrebnog poverenja za uspešnu mobilnost učenja, prekograničnu akademsku saradnju i međusobno priznavanje perioda studija i kvalifikacija stečenih u inostranstvu.</s><s>Unapređenje kvaliteta i relevantnosti učenja i nastave takođe je osnovna misija Bolonjskog procesa.</s><s>Sprovođenje ovih reformi je, međutim, neujednačeno i u 48 zemalja učesnica.</s>
<s>Bolonjski proces takođe pruža forum za dijalog sa susednim državama u vezi sa reformama visokog obrazovanja i pitanjima koja se odnose na zajedničke akademske principe, poput nezavisnosti univerziteta i učešća studenata u aktivnostima civilnog društva.</s><s>Postao je važan prostor za meku diplomatiju sa susednim zemljama na Zapadnom Balkanu, zemljama Istočnog partnerstva, Turskom i Rusijom, kao i mnogim drugim zemljama.</s>
<s>31Preuzeta šema, izvor:Topisirović, Lj.,Trociklični system studija prema Bolonjskom proces ,dostupno na: http://bolonjska.50webs.com/Trociklicni_sistem.html, (preuzeto 29.08.2019) Akreditacija visokoškolskih ustanova i studijskih programa u Republici Srbiji Od pokretanja programa Erasmus pre nekih trideset godina, Komisija je zajedno sa nacionalnim vlastima, visokoškolskim ustanovama, studentima i drugim zainteresovanim stranama pokrenula intenzivniju i strukturiranu saradnju između evropskih visokoškolskih ustanova.</s>
<s>Kako je potražnja za mobilnošću studenata naglo rasla, postalo je jasno koliko je jedinstvenim institucijama teško prepoznati periode studiranja u različitim nacionalnim sistemima visokog obrazovanja sa različitim strukturama diplome i različitim akademskim tradicijama.</s>
<s>Bolonjski proces, počevši od Sorbonske i Bolonjske deklaracije , bio je odgovor nacionalnih vlada na izazove koji proizlaze iz mobilnosti evropskih studenata i diplomanata.</s><s>Komisija je punopravni član Bolonjske prateće grupe i njenog odbora koji podržava sprovođenje odluka Bolonjskih ministarskih konferencija32.</s><s>Veliki napredak postignut je u reformi sistema visokog obrazovanja u državama članicama EU i šire, na što ukazuju redovni izvještaji o sprovođenju .</s><s>Ministri obrazovanja takođe su usvojili parisko saopštenje u kome su istaknute prioritetne aktivnosti u ovoj oblasti za naredne godine.</s><s>U saopštenju se navodi zajednička vizija ministara obrazovanja iz evropskih zemalja za ambiciozniji evropski prostor visokog obrazovanja do 2020. godine.</s>
<s>Osnovni pozivni procesi Bolonjskog procesa uključuju: inkluzivan i inovativan pristup učenju i podučavanju, integrisanu transnacionalnu saradnju u visokom obrazovanju, istraživanju i inovacijama obezbeđivanje održive budućnosti kroz visoko obrazovanje33 Pored toga, on uključuje potrebu za boljom podrškom kako bi se ugroženim i nedovoljno zastupljenim grupama omogućio pristup i vrhunsko obrazovanje u visokom obrazovanju.</s><s>Te ambicije su u skladu sa ciljem EU da stvori evropski obrazovni prostor do 2025. godine, da promoviše mobilnost i akademsko priznavanje kvalifikacija za sve građane 32Lazetić, P.Istorijat i struktura bolonjskog procesa, dostupno na:http://bolonjska.50webs.com/Istorijat.html, (preuzeto 13.09.2019)</s>
<s>33Vukasović, p. (2012).</s><s>Bolonjaievropskovisokoobrazovanje – izjava, prostor, proces, u: Stranipravni život, Akreditacija visokoškolskih ustanova i studijskih programa u Republici Srbiji Osim posebno predviđenih standardnih zahteva, Bolonjski proces promoviše način organizacije samog univerzitetskog i fakultetskog sistema, koji se međusobno dopunjuje I predstavlja integrisanu celinu.</s>
<s>Taj strukturni sistem treba shvatiti kao celinu gde su definisani posebni podsistemi koji su organizaciono i sistemski povezani (sliak 10).</s><s>Kako Bolonja uglavnom prepoznaje univerzitet kao celinu, a fakultet kao akademske podsisteme, ovaj strukturni sistem treba shvatiti i primeniti na postojeće stanje u okviru propisane nacionalžne strategije svake države pojedinačno.</s>
<s>Akreditacija visokoškolskih ustanova i studijskih programa u Republici Srbiji Slika 10.</s><s>Bolonjski sistem univerzitetskog strukturnog sistema34 Poseban segment u okviru Bolonjskog procesa visokoškolske institucije doživljavaju kao veliku oromenu kada su u pitanju zahtevi koje imaju korisnici.</s><s>To sada više nisu samo studenti, kao glavn akategorija, spejtar odgovornosti prem aširoj zajednici je mnogo šire obuhvaće.</s>
<s>Bolonjski proces zahteva u okviru svojij standarda primenljivost u segmentima društva koja takođe imaju transforemacione strukture.</s><s>Kao bi postigla visokk nivo zadovoljenja svih zainteresovanih korisnika, akademska zajednica ima obavezu da održi nivo kvaliteta, koji će biti održiv, primenljiv i uspešan u razvoju.</s><s>Time, poebnim sistemom obrazovanja, Bololjski proces prepoznaje mnoge korisnike, na nacinalnom ali i međunaorodnom novou, jer sistemom razmene i istog obrazovnog procesa, zahtevi korisnika na globalnom planu moraju da se zadovolje (slika 11).</s><s>34Bolonjski process i visoko obrazovanje u Nemačkoj.</s><s>Preuzeto sa: http://www.trend.uns.ac.rs/stskup/zbor_03/Radovi/t1-5.pdf Akreditacija visokoškolskih ustanova i studijskih programa u Republici Srbiji Slika 11.</s><s>Potencijalni korisnici visokog obrazovanja35 3.2.</s><s>Kvalitet studijskih programa</s>
<s>S obzirom na proširenje sistema visokog obrazovanja širom sveta i veći pritisak na visokoškolskim ustanovama da stimuliše ekonomski i društveni razvoj, osiguranje kvaliteta se brzo razvilo i suočava se sa bezbroj očekivanja.</s><s>U principu, eksterno osiguranje kvaliteta je regulisano na nacionalnom ili regionalnom nivou u sistemu, gde je formulisana politika visokog obrazovanja.</s>
<s>Uprkos značajnim nacionalnim razlikama, postoje i osnovni zajednički pokazatelji koje se nalaze između osiguranja kvaliteta ustanove i poboljšanja kvaliteta nastavnog procesa.</s><s>Sistemi osiguranja kvaliteta pokazali svoju sposobnost na polju promene i razvoja, u visokom rasponu fleksibilnosti i usklađiavanja koja zavise od mnogih eksternih faktora.</s><s>U jednom takvom obezbeđenju kvaliteta značajno mesto zauzimaju studijski programi koji sadržajno moraju da potvrde i sam kvalitet ustanove.</s><s>Sam razvoj studijskih programa jedan je od polaznih tačaka struktuisanja visokoškolske institucije, koja na osnovu svog profilisanog usmerenja, traži, predlaže i sprovodi nastavni sadržaj kao adekvatan i perspektivan za kvalitet studiranja.</s><s>Studijske programe, zato treba shvatiti kao proces, koji mora da bude prilagodljiv i promenljiv kako bi zadovoljio očekivanja i potrebe ukupnog društvenog razvoja.</s><s>Studijski programi, obezbeđuju najpre osnovni kvalitet ustanove jer je na osnovu njih moguća provera merljivih pokazatelja ostvarenog cilja i misije.</s><s>Stidijski program prati nastavi sadržaj, strukturu obrazovnog sistema, opterećenost studenata, brojčano vrednovanje kroz bodove svakog dela nastavnog predmeta, ali i praćenje relevantnosti i aktuelnosti odabranih sadržaja nastave.</s>
<s>U okviru studijskih programa, koji se pojedinačno propisuju za svaki nivo studija, u trocikličnom sistemu, sadržajno mora da bude uključen i naučno-istraživački rad kao 35Preuzeta šema, izvor: Kirin.</s><s>S, Janovac.</s><s>T. (2012) „Prednost primene standarda ISO 9004 u sektoru visokog obrazovanja“, u: Zbornik radova, Evropska nedelja kvaliteta, JUSK, Fakultet tehničkih nauka, Novi Sad.</s><s>Akreditacija visokoškolskih ustanova i studijskih programa u Republici Srbiji stvaralačke aktivnosti koje treba da podstaknu razmišljanje i savladavanje osnovnih veština prema profilisanom fakultetu.</s>
<s>Studijski programi u okviru visokog obrazovanja moraju da ostvare osnovnu misiju koja je usmerena prema ličnim ali i spoljašnim očekivanjima.</s><s>Studijski programi su veoma često spori za predviđanje i prilagođavanje promenljivim potrebama na tržištu rada.</s><s>Zato oni moraju da budu usmereni na relevantne inidkatore koji će omogućiti merljivost kroz sistem zapošljavanja, lični razvoj i potrebe društva u celini.</s><s>Bolonjski proces prepoznaje učenje i predavanje kao ključnu oblast reforme visokog obrazovanja.</s><s>Efikasno pružanje podrške studentima u sticanju znanja, veština i kompetencija je ključ za uspešno zadovoljavaje njihovih ciljeva, što se stavlja kao fokusni momenat u razvoju studijskih programa.</s>
<s>Razvoj, usavršavanje i kontinuirano strukturna reforma, koja koristi neke alate, kao što su stepen strukture, okviri kvalifikacija, kreditni sistemi ili osiguranje kvaliteta omogućiće kroz studijske programe bolji doživljaj učenja studenata, promovisanje mobilnosti i poboljšanja kvalitet visokogobrazovanja.</s><s>Sistematska upotreba European Credit sistema prenosa i akumulacije (ESPB) i njegovih stvarnih principa u visokoškolskim ustanovama širom Evrope, može pružiti važan doprinos,kod studenta kojima je cilj nastava i učenje.</s><s>Koristeći kombinaciju ishode učenja,pristupa i studentskog opterećenja u dizajnu i primeni studijskih programa, stavlja studenta u centarnastavnog procesa i učenja.</s><s>Takav pristup, sa jedne strane, čini se jasnijim kako akademskom osoblju i studentima, sa ciljem šta treba postići, i, sa druge strane, takođe pomaže u praćenjui prilagođavanju programa, nastavnog materijala i metoda kojima će se taj studijski program realizovati.</s><s>Pored toga, ESPB kao transfer kredita i akumulacije mehanizam ima potencijal da ponudi značajnu fleksibilnost studentima da planiraju svoje sisteme učenja.</s><s>Omogućava kombinovanjeiskustava, stečenih mobilnošću između institucija visokog obrazovanja, vrednovanje prethodnog učenja, prilagođavnje sa specifičnim tempom studija, ili popunjavanje dopunu nekih znanja koja se nude na nekom drugom studijskom programu.</s><s>Svaki studijski program mora da obezbedi, prema standardima Bolonjskog procesa praćenje ECTS kao ključnih u okviru studijskog programa.</s><s>To se smatra posebno značajnim Akreditacija visokoškolskih ustanova i studijskih programa u Republici Srbiji sistemsku</s>
<s>• ECTS kredit se dodeljuju na osnovu ishoda učenja i studentskog opterećenja; • ECTS kredit raspodela se redovno prati i praćena odgovarajućom revizije ako je potrebno;</s>
<s>Sam efekat studijskog programa je na ovaj način merljiva kategorija sa čijom se primenom u praksi očekuju pozitivni ishodi samog procesa učenja.</s><s>Sistemom studijskih programa, kao dinamične kategorije, neophodno je da se stalno teži uvođenju novih modula ili kurikuluma.</s>
<s>Procena kvaliteta studijskih programa uključuje procenu usaglašenosti studijskih programa i studija i razvojnih aktivnosti koje se na njihovoj osnovi odvijaju sa zakonodavstvom, nacionalnim i međunarodnim standardima i razvojnim smerovima sa ciljem davanja preporuka za poboljšanje kvaliteta studija .</s><s>Cilj procene kvaliteta grupe studijskih programa je podrška internoj evaluaciji i samorazvoju visokoškolske ustanove.</s><s>Procenu kvaliteta grupa studijskih programa prate sankcije kao što su stručne ocene treba uzeti u obzir kao preporuke.</s><s>Studijski programsu zasnovani na nivoima kojisu uspostavljeni u aneksima standarda visokog obrazovanja i koja sadrže karakteristike oblasti studijskih i nastavnih grupa.</s><s>Procena kvaliteta studijskih programa započinje nakon što visokoškolske ustanove steknu pravo da sprovode studije u grupi studijskih programa kao rezultat prelazne evaluacije ili u slučaju prijave za sprovođenje studija u novoj studijskoj grupi procenu kvaliteta studije.</s><s>Procena kvaliteta grupe studijskih programa vrši se najmanje jednom u sedam godina.</s>
<s>Postoje neki relevantni dokumenti koje se mogu naći za procenu kvaliteta studijskih programa, kao što su propisi procene na razčičitim novoima: Akreditacija visokoškolskih ustanova i studijskih programa u Republici Srbiji • Procena kvaliteta grupa studijskih programa u prvom i drugom ciklusu visokog obrazovanja,</s>
<s>• Procena kvaliteta grupa studijskih programa na nivou doktorskih studija, • Izveštaj o samoevaluaciji grupe studijskih programa na prvom i drugom nivou visokog obrazovanja,</s>
<s>• Izveštaj o samoevaluaciji grupe studijskih programa na doktorskim studijama.</s><s>3.3.</s><s>Analiza rizika u visokom obrazovanju Koncept upravljanja rizikom privlači dosta pažnje iu akademskoj literaturi koje nosi sistem upravljanja u poslednjih nekoliko godina.</s><s>Ideja, u osnovi, jeste da se potencijalne opasnosti, sistematski sređene, osmisle strategije ublažavanja svih potencijalnih rizika koji mogu da ometaju proces razvoja visokog obrazovanja.</s><s>Upravljanje rizicima se sprovodi kako bi se smanjio uticaj potencijalnih opasnosti po instituciju na prihvatljiv nivo.</s><s>Sada vidimo prijave upravljanja rizicima u mnogim aspektima savremenog života, iz osiguranja, bankarstva, zdravstvene probleme, poslovne poduhvate, upravljanja projektima i više.</s><s>To je, međutim, sada sve primenljivije u upravljanju institucija visokog obrazovanja.</s><s>Na taj način možemo izdvojiti neke osnovne rzike sa kojima se sreće visoko obrazovanje36:</s>
<s>36 Raanan, Yossi , Risk Management in Higher Education - Do We Need it?, dostupno na: https://www.researchgate.net/publication/260386067_Risk_Management_in_Higher_Education_Akreditacija visokoškolskih ustanova i studijskih programa u Republici Srbiji finansijski rizici</s>
<s>Ovako postavljen sistem rizika, povlači za sobom mogućnost da se na neke društvene zahteve koji su ivek prisutni ne odgovori u potpunosti, pri čemu će i same zainteresovane stane ostati uskraćene za svoje usluge.</s><s>Na osnovu tabele 2. možemo videti šta zainteresovane strane očekuju od visokog obrazovanja i šta na taj način podleže i rizuku.</s>
<s>Tabela 2. Očekivanja i rizici zainteresovanih korisnika37 Ako na najbolji način želimo da odgovorimo na sva moguće rizike koji su mogući u procesu viskog obrazovanja, moramo najpre postaviti i primeniti paraleleno dva važća standarda.</s><s>Prvi se odnosi na standard SRPS ISO 9001: 2015, a drugi je standard SRPS ISO 31000:2018, koji upravlja rizikom.</s>
<s>Iz tabele 3, se vide osnovni zahtevi standarda SRPS ISO 9001: 2015, koji se u kasnijoj analizi postavljaju sa drugim standardom koji prikazuje rizike.</s><s>37 Preuzeta tabela, izvor: Kirin.</s><s>S, Janovac.</s><s>T. (2012) „Prednost primene standarda ISO 9004 u sektoru visokog obrazovanja“, u: Zbornik radova, Evropska nedelja kvaliteta, JUSK, Fakultet tehničkih nauka, Novi Sad.</s><s>Akreditacija visokoškolskih ustanova i studijskih programa u Republici Srbiji Tabela 3. Zahtevi standarda SRPS ISO 9001: 2015 Zahtev iz standarda ISO 9001</s>
<s>Svaka od tih faza ima posebne aktivnosti koje pojedinačno postavljaju sve zadate zahteve, vrednuju ih i postavljaju posbno formulisane rizike.</s><s>Te osnoven aktivnosti su: • U odnosu na svaki zahtev se pristupa prikupljanju podataka koji se pojedinačnoobrađuju,</s>
<s>• Svaki zahtev naosnovu obrade ima predloženu procenu koja prati rizik, • Rizik uglavnom nosi i svoje posledice koje se moraju predvideti kao objektivna okolnost,</s>
<s>Akreditacija visokoškolskih ustanova i studijskih programa u Republici Srbiji • Svaki rizik sa svojim posledeica dobija posebnu karakteristiku u odnosu na postavljene ciljeve i zahteve,</s>
<s>Slika 12.</s><s>Primena standarda SRPSISO 31000:201838 Ako postavimo kao glavnu koncepciju razvoja visokoškolske ustanove onda dolazimo do zakljućka da je to spoj posebnih standarda i propisa koji su implementirani u jedan zajednički cilj, koji čini sistem obezbeđivanja kvaliteta ali i postavvljanja rizika.</s><s>Svaka visokoškolska institucija je postvaljena i merljiva je kao i svaka tržišna struktura, koja na globanom planu ima vrednost koja je merljiva prema utvrđenim standardima.</s>
<s>38 Proces menadžmenta rizikom u ISO 31000: 2018.</s><s>Preuzeto sa: http://www.cimlss.rs/lean-i-razmisljanjebazirano-na-riziku-u-standardu-iso-90012015/ Akreditacija visokoškolskih ustanova i studijskih programa u Republici Srbiji Slika 13.</s><s>Standardni zahtevi za proveru kvaliteta i rizika39 Kako bi se obezbedio pravi sistem kvaliteta i primenio sistem održivosti visokog obrazovanja neophodno je poštovanje određene standarde koji određuju kvalitet i rizike koje donosi sistem visokog obrazovanja.</s><s>Kao promenljiv i dinamičan sistem menadžerska struktura mora da ispoštuje izvesne potrebe globalnog sistema kako bi bio društveno održiv.</s>
<s>• Dugoročno planiranje celokupnog sistema, • Analiza i obrada kvaliteta rada same ustanove i okruženja, • Ciljna pretraga za potencijalnim korisnicma ovog tipa obrazovanja a na osnovu podataka o njihovim potrebama kojima se teži uravnoteženje sistema, • Planiranje i pretpostavne za uspešan dalji razvoj, • Pronalaženje određenih slabih tačaka u sistemu na osnovu identifikovanih rizika, • Obezbeđivanje potrebnih materijalnih i tehničkih resursa, 39Standardi za menadžment kvalitetom.</s><s>Preuzeto sa: https://www.slideshare.net/prcommunication/pregledstandarda-kvaliteta</s>
<s>Akreditacija visokoškolskih ustanova i studijskih programa u Republici Srbiji • Odgovornost prema svim nepredvidivim okolnostima, • Ocenjivanje i korekcija neusaglašenosti kao mera koja će delovati preventivno, • Invativnost kao stalni imperativ poslovanja (slika 14).</s><s>Slika 14.</s><s>Poštovani principi standarda za održivost visokog obrazovanja40 40Standardi za menadžment kvalitetom.</s><s>Preuzeto sa: https://www.slideshare.net/prcommunication/pregledstandarda-kvaliteta</s>
<s>Akreditacija visokoškolskih ustanova i studijskih programa u Republici Srbiji 4. EMPIRIJSKA ANALIZA AKREDITACIONOG PROCESA 4.1.</s><s>Cilj i metodologija istraživačkog rada Istraživački rad karakteriše postavljanje osnovne, radne hipoteze, ali i postavku cilja i metodologije empirijskog istraživanja.</s><s>Kako bi se na što adekvatniji način postavile osnovne smernice rada, najpre je potrebno definisati osnovnu hipotezu, koja se bazira na tvrdnji da je primena standarda u akreditacionoj praksi Srbije i Hrvatske, u okviru visokog obazovanja, dovela do ostvarenja kvalitativnog razvoja obrazovanja i da je time poštovanje standarda uslovilo visoki stepen kvalfikacionih struktura.</s><s>Postavkom hipoteze nameće se i osnovni cilj istarživanja, a to je da je svako poštovanje standardnih smernica uslov da se ostvari visok stepen obrazovnog nivoa, a da je najbolji način ostvarenja tog cilja akreditacioni ciklus koji ima zadatak da periodično prati razvoj visokoškolskih ustanova.</s>
<s>Analizom dosadašnjih akreditacionih ciklusa, koji u sebi imaju posebne standardne zahteve i smernice, možemo da utvrdimo sam način razvoja visokoškolskog obrazovanja i poštovanje utvrđenih standarda.</s><s>Metodologija istraživačkog rada bazirana je na osnovu prikaza i analize zakonskih i standardnih regulacionih propisa koji su obavezujući za sve visokoškolske ustanove.</s>
<s>U okviru istraživanja glavni izvor informacija su zvanični podaci akreditacionih tela u okviru države, koja su zadužena za praćenje i kontrolu propisanih standarda.</s><s>Dostupni podaci sistemom analize od opštih informacija, preko dedukcije, do pojedinačnih podataka, mogu da pruže posebne analitičke i statističke podatke o primeni i poštovanju akreditacionih standarda.</s>
<s>Analitička obrada dostupnih podataka može da pruži izvesne odgovore na pitanja koja se tiču glavnih tokova razvoja visokog obrazovanja.</s><s>Naravno, svaki segment razvoja obrazovanja i toka akreditacionog procesa je podjednako važan za sveokupno kvalitativno Akreditacija visokoškolskih ustanova i studijskih programa u Republici Srbiji vrednovanje obrazovnog ciklusa, jer svaka pojedinačna standardna pravila vrednuju posebne segmente u okviru visokoškolske institucije.</s><s>Dobijeni analitički podaci, mogu biti smernice za dalje obezbeđenje kvaliteta visokog obrazovanja, a statistička analiza ima za cilj primenu osnovnih pravila u procesu izdavajanja suštinskih podataka za buduće odluke i mere unapređenja obrazovnog procesa.</s><s>Analiza u sporvođenju predviđenih standarda bazira se na evropskim smernicama i standardima a to su Evropski standardi i smernice za interno osiguranje kvaliteta(ENQA)41, a u osnovi tih smernica je da je Ključni cilj Standarda i smernica za osiguranje kvaliteta u Evropskom prostoru visokog obrazovanja (ESG) jeste doprinos ujednačenom razumevanju osiguranja kvaliteta za učenje i podučavanje među državama i među svim interesnim stranama, kao i na osnovu zakonskih regulative države u okviru koga postoje posebni pravilnici koji regulišu proveru kvaliteta rada visokoškolske institucije.42.</s><s>U okviru dostupnih podataka o akreditacionim procesima navedenih država, tehnikom analize i sinteze uz konkretizaciju posebnih standardnih zahteva, metodom analize i statističkih povezivanja biće omogućeno izvođenje izvesnih zaključaka koji će pokazati stepen primene standardnih propisa akreditacione procedure, ali i stepen kvalitativnog visokoškolskog obrazovnog procesa.</s>
<s>Na osnovu ranijih podataka o postojanji 13 osnovnih Standara koja mora da prođu sistem kvaliteta, podaci su analizirani prema dostupnim podacima o redovnim kontrolaama koje su zakonski propisane za visokoškolske instirucije.</s><s>Osnovni cilj usvojenih standarda jeste usklađenost sa zakonskim odredbama o visokom obrzovanju sa evropskim standardima za proveru spoljašnih i unutrašnjih kvalitativnih vrednovanjima, kao usvajanja budućih smernica obrazonog procesa.</s><s>Bololjski proces je opšte usvojena standardna koncepcija, koja ima u svim državama podjednake konotacije vrednovanja diploma, stvaranje dvostepenog sistema diplome (Bečelor i Master), jedinstveni sistem ocenjivanja (ESTB), povećanje mobilnosti studenata i nastavmog kadra, doživotno učenje, kao i ujednačavanje visokoškolskog evropskog 41Revidirani Evropski standardi i smjernice odobren i od straneMinistarske konferencije u Jerevanu, dana 14. i 15. maja 2015. godine, https://www.heaars.com/images/af/esg_jerevan.pdf, (preuzeto 29.07.2019) 42Ibid</s>
<s>Akreditacija visokoškolskih ustanova i studijskih programa u Republici Srbiji sistema obrazovanja sa naučnim i istraživačkim dostignućima a posebno u okviru doktorskih studija 43.</s>
<s>Prema navodima Bolonjske Deklaracije iz 2005. godine, određen je između ostalog i Evropski sistem prenosa i akumulacije bodova sa početnim prvim ciklusom od 180 do 240 ESTB bodava, drugim ciklusom od 60 do 120 bodova, i doktorskim studijama kojima nije dodeljen opseg bodova već je to regulisano u okviru fakulteta.</s><s>Svaki akreditacioni ciklus u okviru univerziteta i fakulteta je prošao kroz izvesne proceduralne i dokumentovane faze, čime se obezbeđuje proces kontrole i provere samog kvaliteta i poštovanja predviđenih standarda.</s><s>Kako i u kom vremenskom periodu je moguće završiti predviđeni ciklus visokog obrazovanja, možemo videti iz slike 15, gde je ceo sistem obrazovanja prikazan kroz obrazovne cikluse i godine života.</s>
<s>43 Council of Europe, Higher Education and Research, https://www.coe.int/t/dg4/highereducation/EHEA2010/BolognaPedestrians_en.asp#P132_13851, (preuzeto Akreditacija visokoškolskih ustanova i studijskih programa u Republici Srbiji Slika 15.</s><s>Bolonjski ciklus visokog obrazovanja44 4.2.</s><s>Akreditacioni proces u Republici Srbiji Bolonjski sistem visokog obrazovanja Republika Srbija je usvojila i počela sa svojom primenom 2006. godine, kada su na osnovu međunarodnih standarda, Zakona o visokom obrazovanju donešeni i prvi pravilnici i smernici za primenu akreditacionih standrarda univerziteta i fakulteta u Republici Srbiji.</s><s>Osnovu akreditacionog postupka čini provera spoljašnjeg i unutrašnjeg kvalitata obrazovnog procesa koji se svake pete godine ponavlja sa novim akreditcionim ciklusom, 44Preuzeti grafikon, Nacionalni okvir kvallifikacije, http://nsvo.etf.rs/Nacionalni%20okvir%20kvalifikacija%20Srbije.pdf, (preuzeto 23.08.2019) Akreditacija visokoškolskih ustanova i studijskih programa u Republici Srbiji kao i novim smernicama koje prate standradne međunarodne zahteve, a zahteve svake visokoškolske ustanove rešava Nacionalni savet za visoko obrazovanje i akreditaciona tela i komisije u okviru Ministarstva nauke, prosvete i tehnološkog razvoja.</s><s>Sam sistem obrazovnog ciklusa i akreditacionog postupka je svakao isti kao i u Republici Hrvatskoj i kod nas je prikazan kao na slici 16.</s><s>Slika 16.</s><s>Ciklus visokog obrazovanja u Srbiji sa međunarodnim nazivima45 Akreditacionim postupkom se potvrđuje poštovanje standarda visokoškolskih institucija kojima podležu sve ustanove u Republici Srbiji.</s><s>Postupak akreditacije sprovodi se na zahtev visokoškolske ustanove odnosno ministarstva nadležnog za poslove visokog obrazovanja.</s><s>Zahtev za akreditaciju se podnosi Nacionalnom telu za akreditaciju i proveru kvaliteta u visokom obrazovanju na obrascu čiju sadržinu utvrđuje Komisija za akreditaciju i proveru kvaliteta.</s><s>Uz zahtev za akreditaciju dostavlja se dokumentacija koja je sačinjena prema uputstvu za pripremu dokumentacije za akreditaciju visokoškolske ustanove.</s><s>Na osnovu zahteva komisija donosi: uputstvo za pripremu dokumentacije za akreditaciju 45Preuzeta slika, Konferencija bolonjski proces u Srbiji: prva godinaprimene zakona,https://www.slideserve.com/umed/konferencija-bolonjski-proces-u-srbiji-prva-godina-primenezakona-o-visokom-obrazovanju, (preuzeto 28.08.2019) Akreditacija visokoškolskih ustanova i studijskih programa u Republici Srbiji visokoškolskih ustanova i uputstvo recenzentskoj komisiji za procenu ispunjenosti standarda za akreditaciju visokoškolskih ustanova.</s><s>Visokoškolska institucija u skladu sa Zakonom garantuje da su svi opšti akti u skladu sa Zakonom ali i da je dokumentacija za akreditaciju visokoškolske ustanove urađena u skladu sa standardima i uputstvom za pripremu dokumentacije za akreditaciju visokoškolske ustanove čime se garantuje tačnost podataka u dokumentaciji za akreditaciju visokoškolske ustanove.</s>
<s>Zahtev za akreditaciju sa potrebnom dokumentacijom se podnosi Nacionalnom akreditacionom telu, gde se proverava urednost zahteva i na osnovu urednosti i potpunosti podataka Nacionalno akreditaciono telo izdaje potvrdu visokoškolskoj ustanovi da je podnet uredan zahtev.</s><s>U slučaju da zahtev nije uredan, Nacionalno akreditaciono telo donosi zaključak kojim upućuje visokoškolsku ustanovu da dopuni zahtev potrebnom dokumentacijom u roku od 30 dana od dana dostavljanja zaključka visokoškolskoj ustanovi.</s><s>Ukoliko visokoškolska ustanova ne dopuni zahtev u roku, Nacionalno akreditaciono telo donosi rešenje o odbacivanju zahteva.</s>
<s>Na osnovu toga do 2017. godine ukupan broj akreditovanih visokoškolskih institucija, a prema podacma Ministarstva prosvete, nauke i tehnološkog razvoja prikazan je u tabele 4. Tabela 4. Broj akreditovanih visokopkolskih institucija UNIVERZITETI</s>
<s>Radi utvrđivanja činjenica od značaja za vrednovanje visokoškolskih ustanova i donošenje odluke o zahtevu za akreditaciju, Komisija za akreditaciju obrazuje potkomisiju u čijem sastavu su najmanje dva člana iz odgovarajućeg obrazovno-naučnog, odnosno obrazovno-umetničkog polja.</s>
<s>Potkomisija utvrđuje predlog za sastav recenzentske komisije za akreditaciju visokoškolske ustanove, koju sačinjavaju: Akreditacija visokoškolskih ustanova i studijskih programa u Republici Srbiji 1. tri nastavnika iz visokoškolskih ustanova sa liste koju je utvrdio Nacionalni savet, a jednog od tih nastavnika predlaže za predsednika recenzentske komisije, 2. jedan student sa liste studenata koju utvrđuje Studentska konferencija univerziteta Srbije, odnosno Studentska konferencija akademija strukovnih studija Srbije i 3. jedan stručnjak za pojedine oblasti iz reda poslodavaca, profesionalnih ili strukovnih udruženja, tržišta rada, komora, koga predlažu odgovarajuće organizacije.46 Recenzentska komisija za akreditaciju visokoškolske ustanove, utvrđuje činjenice od značaja za donošenje odluke o zahtevu za akreditaciju neposrednim uvidom u rad visokoškolske ustanove.</s><s>Recenzentska komisija u preliminarnom recenzentskom izveštaju na recenzentskom obrascu priprema preliminarni izveštaj, analizira dokumentaciju za akreditaciju visokoškolske ustanove i ocenjuje: da li je samovrednovanje izvedeno na osnovu standarda za samovrednovanje i ocenjivanje kvaliteta visokoškolske ustanove; koji su standardi pri samovrednovanju i ocenjivanju kvaliteta ispunjeni u celini, koji delimično, a koji nisu ispunjeni;</s>
<s>Broj koje su oblasti delovanja visokoškolske ustanove u kvalitativnom smislu zadovoljavajuće, koje su delimično zadovoljavajuće i koje su nezadovoljavajuće. koji su standardi pri akreditaciji ustanove ispunjeni u celini, koji delimično, a koji nisu ispunjeni.</s>
<s>Na osnovu Izveštaja recenzentske komisije za akreditaciju visokoškolske ustanove, potkomisija utvrđuje predlog Odluke o akreditaciji visokoškolske ustanove i dostavlja ga Komisiji za akreditaciju.</s><s>U postupku akreditacije Nacionalno akreditaciono telo: 1) izdaje uverenje o akreditaciji visokoškolske ustanove; 2) donosi rešenje kojim se odbija zahtev za akreditaciju.</s><s>Na osnovu utvrđenih standrada, kao prvi se utrvđuje cilj visokoškolske institucije što znači i društvenu opravdanost postojanja visokoškolske ustanove, određuju opšti pravac njene delatnosti i osnov su za prepoznavanje prioriteta visokoškolske ustanove u budućem 46Правилник о стандардима и поступку за акредитацију високошколских установа,Правилник је објављен у "Службеном гласнику РС", бр. 13/2019 од 28.02.2019. године, доступно на : Akreditacija visokoškolskih ustanova i studijskih programa u Republici Srbiji 1.2.</s><s>Ciljeve visokoškolske ustanove, sažeto izražene, utvrđuje organ upravljanja visokoškolske ustanove i objavljuju se u odgovarajućoj publikaciji ustanove.</s><s>1.3.</s><s>Ciljevi su konkretni, ostvarivi i merljivi u skladu sa raspoložim mogućnostima i bliže određuju delatnost visokoškolske ustanove.</s><s>1.4.</s><s>Sve aktivnosti visokoškolske ustanove, a posebno razvoj studijskih programa, su u skladu sa utvrđenim osnovnim zadacima i ciljevima visokoškolske ustanove.</s><s>Treba svakako napomenuti da u sistem akreditacije ulaze i sve naučno-istraživačke institucije koje potiču iz različitih sektora, delatnosti, a u okviru koga se akredituju u fakulteti kao naučno istraživačke organizacije.</s><s>To ima izuzetnz vrednost za sane fakutete, jer time u svom punom obimu ispunjavaju jedan od uslova kvaliteta, a to je sveupupan doprinos razvoju društva i nauke u celini (tabela 5).</s><s>Tabela 5.Akreditovane naučnoistraživačke organizacije do 201847.</s>
<s>4.3.</s><s>Paralela sa akreditacionim processeom u Republici Hrvatskoj Bolonjska deklaracija je zajednička obrazovna plaforma potpisana u Bolonji 1999. godine i podrazumeva reformu visokog obrazovanja, koja se prožima kroz obrazovni profil 47Izvor: RepubličkizavodzastatistikuRepublikeSrbije,dostupnona: http://www.stat.gov.rs/, (pristupljeno Akreditacija visokoškolskih ustanova i studijskih programa u Republici Srbiji Evrope kao zajednice.</s><s>Republika Hrvatska je 2001. godine potpisala Bolonjsku deklaraciju prihvativši osnovne ciljeve deklaracije i zejadničlog obrazovnog procesa.</s><s>Osnovni prihvaćeni ciljevi su bazirani na prihvatanju i uspostavljanju zajedničkih diploma, stepenovanih po utvrđenim propisima, alii uvođenje dodatnih diploma, kako bi se sistem zapošljavanja bazirao na jedinstvenim konkurentskim profilima uz poštovanje ideje evropskog građanina.</s>
<s>Hrvatski akreditacioni ciklus se odvija u dva osnovna pravca, preddiplomski i diplomski.</s><s>Prvi ciklus podrazumeva najmanje tri godine studijskog školovanja i adekvatan je po stučnosti mnogim evropskim profesijama i potrebnim kvalifikacijama.</s><s>Nakon završetka prvog ciklusa moguže j nastaviti sa drugim ciklusom koji je u rangu magisterijuma ili doktorata, što je i praksa evropskih zemelja.</s><s>Bodovni ciklus obrazovanja omogućava mobilnost studenata, koji svoje bodovne rezultate ostvaruju u okviru fakulteta ali i van njega u okviru doživotnog sistema obrazovanja koji je kao sistem obrazovanja ravnopravno priznat, ali i veoma rado prihvaćen od strane studenata.</s>
<s>Mobilnost je jedna od ključnih faktora ovog procesa i veoma je rado prihvaćen od strane studenata, jer su njihovo rezultati obrazovanja i napredovanja jasno vidljivi mnogim evropskim istraživačima i naučnim isnstitucijama.</s><s>Kako bi se ostvarila što bolja efikasnost realizacije Bolonjskog procesa, neophodno je stalno praćenje kvaliteta obrazovnih institucija koja je i u Republici Hrvatskoj obavljaju preko akreditacionog procesa koji se periodično obavlja.</s><s>Svaki segment obrazovnog procesa prolazi kroz posebne provere standardnih kvaliteta kako bi instituciju održao u kvalitativnoj i kvantitativnoj evropskoj sceni.</s>
<s>Kvalitet se proverava u domenu kvaliteta upravljačke strukture organizacije, naučnoistraživačkom radu, kvalitetu nastanog procesa, stručnog rada i saradnje sa privredom društva.</s><s>Praćenje akreditacione prakse u Hrvatskoj se odvija u okviru normi HRN EN ISO 9001:2015, sistema upravljanja kvalitetom i standardima HRN EN ISO 19011:2011 ISO 9001, smernicama za sprovođenje sistama kvaliteta standarda HRN EN ISO 9000:2015, kao i osnovnim načelima Bolonjskog procesa kao Evropskog prostora visokog obrazovanja.</s><s>Osnovno polazište i počena podloga razvoja akreditacionog postupka jesu Standardi i smernice za osiguranje kvaliteta na Evropskom prostoru visokog obrazovanja (ESG), Akreditacija visokoškolskih ustanova i studijskih programa u Republici Srbiji Zakon o osiguranju kvaliteta u nauci i visokom obrazovanju (NN 45/09), Strategija obrazovanja, nauke i tehnologije (NN 124/14), Akreditacijske preporuke Agencije za nauku i visoko obrazovanje u postupku akreditacije i reakreditacije, strateški plan fakulteta, kao i priručnik o upravljanju kvalitetom koji propisuju univerziteti.</s><s>Visokoobrazovanje u Republici Hrvatskoj koje u svom sastavu, prema podacima Ministarstva znanosti i obrazovanja48 ima fakultete i umetničke akademijesu,a studije organizuje i izvoditi u okviru akreditacionih standarda, u toku 2018. godine bezelži 119 visokoškolskih ustanova: 8 državnih univerziteta, 2 privatna univerziteta, 68 fakulteta i umetničkih akademija, 1jedna univerzitetski cenatar, 4 privatna veleučilišta49, 11 javnih veleučilišta, 22 privatne visoke škole i 3 javne visoke škole.</s><s>Sama šema visokog obrazovanja u Hrvatskoj data je na slici 17. 48Ministarstvoznanostiiobrazovanja, RepublikaHrvatska, https://mzo.gov.hr/, (preuzeto 28.08.2019) 49Veleučilište je u okviru Zakonaoznanstvenojdjelatnostiivisokogobrazovanja RepublikeHrvatske, visoka školazaobavljanjestručnihstudija, odnosnostrukovnihstudija Akreditacija visokoškolskih ustanova i studijskih programa u Republici Srbiji Slika 17.</s><s>Šema Bolonjskog procesa i sistema visokog obrazovanja u Hrvatskoj50 Agencija za nauku i visoko obrazovanje zajedno saPovjerenstvom Akreditacijskog savjeta51, izradila unapređeni model reakreditacije za drugi ciklus reakreditacije visokog obrazovanja koji je započeo 2017. godine.</s><s>Novi model je usklađen sa izmenjenim i dopunjenim ESG-em, ti uključuje dorađene standarde za ocenu kvaliteta univerziteta i fakulteta, kao i veleučilišta i visokih škola.</s><s>Izrađeni su i usvojeni sledeći dokumenti: • Standardi za vrednovanje kvalitete univerziteta i fakulteta u postupku reakreditacije,</s>
<s>• Analitički prilog Samoanalizi iz Mozvag-a • Obrazac za akcijski plan i (ili) izveštaj o realizaciji u II ciklusu reakreditacije U skladu s novim modelom, sledeći bi se ciklus reakreditacije trebao potpuno posvetiti posaticanju poboljšanja, prema preporukama za unapređenje kvalitete, proizašlim iz prvog ciklusa reakreditacije.</s><s>U tom se kontekstu se visoko pbrazovanje posmatra kao celina, a njegov kvalitet vrednuje u celini svih njegovih aktivnosti.</s><s>Novi model reakreditacije omogućava proveru ključnih i opšteprihvaćenih standarda i ocenu kvalitete, na temelju izveštaja stručnog akreditacionog tela.</s><s>Dosadašnji minimalni kvantitativni podaci postaju ulazni podatak za izveštaj stručnihtela.</s><s>Na temelju izveštajaAkreditacijski savet donosi stručno mišljenje o rezultatu provere u postupku reakreditacije.</s><s>Takvim se pristupom ključni standardi, koji obuhvataju, dosadašnje minimalne uslove, sa potrebnim proširenjima iz ESG-a, uključuju u ocenu kvalitete.</s><s>Rezultat provere, i konačni ishod postupka reakreditacije zavisi o ispunjenosti ključnih standarda, ali i o ukupnoj oceni kvaliteta.</s><s>Standardi su usklađeni sa ESG-om, a ocenu ispunjenosti svakog standarda, kao i ukupnu ocenu kvalitete kao i preporuke za unapređenje kvaliteta, donosi nezavisno stručno 50 Ministarstvo znanosti i obrazovanja, Republika Hrvatska, https://mzo.gov.hr/, (preuzeto 28.08.2019) 51 Agencija za znanost i visoko obrazovanje, https://www.azvo.hr/hr/vrednovanja/vrednovanja-uznanosti/reakreditacija-znanstvenih-organizacija/65-akreditacija-znanost, (preuzeto 28.08.2019) Akreditacija visokoškolskih ustanova i studijskih programa u Republici Srbiji relo.</s><s>Novi model, koristeći se kvalitativnim i kvantitativnim standardima, omogućava članovima stručnog tela i Akreditacijskom savetu kvalitetno odlučivanje o svakome pojedinačnom slučaju, pomoću procene u kojoj meri nižo kvalitet pojedinog dela delatnosti fakulteta narušava njegov ukupni kvalitet.</s><s>4.4 Analitički osvrt na akreditacionu praksu Na samom početku analitičkog i uporednog posmatranja akreditacionog postupka visokoškolskih institucija u Srbiji i Hrvatkoj, možemo kao početno zapažanje utvrditi da se obe republike u svom obrazovnom usavršavanju jasno vode utvrđenim standardima i a da ih sa svakim novim postupkom reakreditacije usavršavaju i dopunjuju.</s><s>Prihvatanje Bolonjskog procesa, zahtevao je niz korenitih promena u okviru zakonskih okvira, postupka provere kvaliteta ali i promene svesti svih zaposlenih u okviru institucija.</s><s>Kao prvu stvar koju su svi morali da prihvate jeste povećanje stepena provere naučne delatnosti nastavnog kadra, osim uobičajene provere u okviru redovnog napredovanja.</s><s>U tom cilju bilo je potrebno razviti sopstvene naučne i stručne časopise, koji će biti transparentniji za sve u okviru Boljnjskog procesa ali i šire.</s><s>Tako se na osnovu analize, iz javno dostupnih kataloga, nailazi na podatak o broju pokrenutih naučnih časopisa, svezaka i naučnih monografija od međunarodnog znaćaja, od početka primene akreditacionog postupka, koji su preko linkova javo dostupni za sve korisnike (slika 18).</s><s>Slika 18.</s><s>Broj pokretanja i javno dostupnih naučnih radova Akreditacija visokoškolskih ustanova i studijskih programa u Republici Srbiji Dalja analiza akreditacionog postupka može se pojedinačno sagledati kroz pojedine standarde kako bi se prikazao akreditacioni razvojni put obe države.</s><s>Najpre možemo posmatrati standard u okviru osnovnih zadataka i ciljeva visokoškolske ustanove.</s><s>U tok kontekstu bitno je naglasiti da je rad ovih institucij u obe države u potpunost usklađen sa zakonima o visokom obrazovanju, da je postavljena misija obrazovanja usklađena sa postavljenim prioritetima, a sve to možemo sagledati kroz neke ostvarene osnovne zadatke: • Prenošenje naučnih i stručnih znanja iz svih nazčnih i umetničkih oblasti; • Razvijanje i unapređenje nauke, kroz interdisciplinaran rad naučnika različitih profila;</s>
<s>• Obezbeđivanje naučnog i stručnog podmlatka; • Pružanje mogućnosti pojedincima da pod jednakim uslovima steknu visoko obrazovanje i da se obrazuju tokom čitavog života; • Pružanje doprinosa stvaranju pretpostavki za izgradnju društvenog znanja; • Zadovoljenje potreba korisnika.</s>
<s>Osvarivanje ovih ciljeva i zadataka, dobra je osnova za analizu drugog standarda a to je planiranje i kontrola.</s><s>Ovaj standard se postepeno realizovao jer je primećeno da su obe države, u samom postupku akreditacije, stalno tragale za novim oblicima kontrole kroz formiranje akreditacionih tela, komisija na svim nivoima do najviših nacionalnih tela za proveru kvaliteta obrazovanja.</s><s>Svaki stepen kontrole, od početnih fakultetskih komisija do nacionalnih tela, imaju istu misiju, proveru i unapređenje rada visokoškolskih institucija.</s><s>Kolika je uloga svih pojedinačnih tela za proveru, govori i podatak da su pojedine visokoškolske institucije proverom gubile akreditaciono pravo, odnosno da neke nisu ni dobijale samim tim dozvolu za rad.</s><s>Tako je u Republici Hrvatskoj u toku trajanja Bolonjskog procesa ukupno šest univerziteta ostalo bez akreditacije, koja im zahvaljujući blokadi rada Agencije,dozvola još nije produžena52.</s><s>Kada je reč o pdacima iz Republike Srbije, postoji podatak da akreditaciju, a time i dozvolu za rad nemaju gotovo 100 fakulteta, a da akreditaciju imaju svi univerziteti i 119 fakulteta i visokih strukovnih škola53.</s><s>52 Ministarstvo znanosti i obrazovanja, Republika Hrvatska, https://mzo.gov.hr/, (preuzeto 28.08.2019) 53 Ministarstvo prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, Republike Srbije, http://www.mpn.gov.rs/wpcontent/uploads/2017/12/Akreditovani-fakulteti-i-univerziteti.pdf, (preuzeto 28.08.2019) Akreditacija visokoškolskih ustanova i studijskih programa u Republici Srbiji Kao treći standard koji podrazumeva organizaciju i upravljanje, uočena je bitan napredatk jer se sadašnji sistem organizacije bazira na jasnim podelama dušnosti, ali i slobodnog formiranja posebnih organizacinih jedinica, centara i upravljačkih struktura koja mogu biti podeljene po segmentima naučne i stručne delatnosti.</s><s>Tako je sada moguće poslovanje pojedinačno većeg broja prodekana, pojedinačnih centara koji su usmereni na posebno stručno usvaršavanje i doživotno učenje, kao organizacionih jedinica koje imaju svoje posebne delatnosti poslovanja.</s><s>Svaki pojedinačni segment je organizaciono povezan i ostvaruje zajednički cilj a to je edukacija korisnika u okviru i van ustanove.</s><s>Posebno važan standard u akreditacionom postupku jesu studije i razvoj studijskih programa.</s><s>Univerziteti i fakulteti su sada slobodni u formiranju svojih studijskih programa, za koje je neophodno obezbediti pre svega stručni kadar i materijalne uslove.</s><s>Ono čega se svi moraju pridržavati jeste bodovni sistem predmeta koji će biti ekvivalentan istim ili sličnim studijskim programima na drugim fakultetima uključenih u Bolonjski proces.</s><s>To je sada i prava susština samog procesa, mobilnost studenata sa sistemom prenosa bodova sa različitih fakulteta.</s><s>Zato je prilikom formiranja svakog studijskog programa neohodno uskladiti predmete, nastavne programe i sadržaje sa već postojećom istim ili sličnim studijskim programima.</s><s>Kako to izgleda u praksi najbolje možemo prikazati na slici 19, gde su izloženi podaci o samoj mobilnosti studenata u okviru studijskih programa.</s><s>Podaci su zajednički za obe države.</s>
<s>Slika 19.</s><s>Mobilnost studenata u okviru studijskih programa Na osnovu prikazane slike možemo videti da je 73% studenata Hrvatske i Srbije bilo uključeno u neki vid mobilnosti studija, da je 21% studenata zainteresovano za mobilnost a Akreditacija visokoškolskih ustanova i studijskih programa u Republici Srbiji da svega 6% nije bilo uključeno ali nije ni zainteresovano za pokretanje u okviru studija.</s><s>To možemo objasniti i nedovoljnom edukacijom samih studenta u to šta je mobinost i šta ona za njih znači, Pre svega, bitno je naglasiti da svaka studentska aktivnost na svom ili nekom drugom fakultet može da im omogući bodovno napredovanje, svaka radionica, seminar ili master klas, takođe prikazuje njihovu mobilnost.</s><s>Osim toga postoje i veliki broj međunarodnih i evropskim projekata koji se stalno ponavljaju i koji su upravo namenjeni studijama i mobilnost studenata.</s><s>Jedan od najpoznatijih i najadekvatnijih jeste projekat ERASMUS54.</s>
<s>Standard koji propisuje naučnoistraćivački i umetnički rad je svrstan u onu vrstu standarda kojim se obezbeđuje stalni društveni i naučni doprinos zajednici i opštoj naučnoj sceni.</s><s>Tu se između ostalog svrstava i ranije navedeni podatak o naučnim i stručnim časopisima, zatim je usmeren je na osnovna, razvojna i primenjena istraživanja u oblasti humanističkih, društvenih nauka, tehničkih i tehnolođkih nauka, u okviru naučnih oblasti teorije umetnosti i medija, digitalnih umetnosti i novih tehnologija.</s><s>Svaki segment ovih oblasti u skladu je sa studijskim programima fakulteta i kroz akreditacioni postupak neophodno je da pokažu u kojim su oblastima i koliko ispunili poštovanje ovog standarda.</s><s>To je jedan od zahtevnijih segmenata ali je svakako uz kontinuaran rad veoma ostvarljiv jer daje značajno veliki doprinos za svako segment društvenog razvoja.</s><s>Kroz ovaj standard se pokazuje koliko je sam fakultet spreman da svojim napredovanjem utiče na različite naučne i društvene tokove na nacionalnom i globalnom nivou.</s><s>Takođe je veoma poželjno da se kroz ovaj rad, a u okviru nastavnog i edukativnog programa uključuju i sami studenti jer je to i svrha samog procesa visokog obrazovanja.</s><s>O tome koliki značaj i udeo ima sam naučno istraživački rad možemo ilustrovati i primerom (slika 20) koji je pokazao koliko je sama primena novog načina studiranja, već u prvoj godini studija pokazala kod nas, a takav porast beleži u Republika Hrvatska u samom začetku primene novog sistema studija i provere kvaliteta.</s><s>54ERASMUS, https://erasmusplus.rs/category/obrazovanje/, (preuzeto 29.08.2019) Akreditacija visokoškolskih ustanova i studijskih programa u Republici Srbiji Slika 20.</s><s>Naučnoistraživačke aktivnosti u procesu akrediacije55 Standardizacija akreditacionog postupka podrazumeva i veoma jasna pravila kada su u pitanju zaposleni i to u okviru nastavnog i nenastavnog osoblja.</s><s>Naime, jasno je precizirano koliko je svaki fakultet u obavezi da obezbedi dovoljan i minimalni broj zaposlenih u okvriru nastave ali i vannastave za obavljanje posebnih poslova.</s><s>To se pre svega određuje na osnovu broja studenata na svim godinama studijskih programa.</s><s>Sama stručnost zaposlenih mora takođe odgovarati standardima jer je to jedini garant obezbeđenja kvaliteta visokog obrazovanja.</s>
<s>Tu se samim tim nameće i novi standard koji zauzima posebno mesto a o su studenti.</s><s>U okviru akreditacionog programa mora biti upisano dovoljni broj studenata na svakom studijskom programu.</s><s>Zatim visokoškolska ustanova neprekidno i sistematski prati uspeh studenata i njihovo napredovanje na svakom od studijskih programa koje izvodi i preduzima mere podrške u slučaju nezadovoljavajućeg uspeha studenata.</s><s>Uspešnost studenta u savladavanju pojedinog predmeta neprekidno se prati i vrednuje tokom izvođenja nastave.</s><s>Ukupna ocenastudenta na jednom predmetu se sastoji od ocene koju je student dobio za 55 Preuzeta slika, Konferencija bolonjski proces u Srbiji: prva godinaprimene zakona,https://www.slideserve.com/umed/konferencija-bolonjski-proces-u-srbiji-prva-godina-primenezakona-o-visokom-obrazovanju, (preuzeto 28.08.2019) Akreditacija visokoškolskih ustanova i studijskih programa u Republici Srbiji predispitne obaveze i za pokazano znanje na ispitu.</s><s>Minimalno učešće ocene koju student dobija tokom nastave u ukupnoj oceni je 30%, a maksimalno 70%.</s><s>Na osnov ovih pokazatelja i analize standarda u Hrvatskoj i Srbiji, primećeno je da je sve veće angažovanje nastavnog kadra za postizanje što boljih rezultata studenata.</s><s>Kada uradimo uporednu analizu podataka prema izveštajima oba ministarstva, dobijamo rezultate koji pokazuju visok udeo aktivnog učešća studenata u sam proces realizacije nastavnog progama, koji se sprovodi kroz praktičan i stimulativni rad.</s><s>Tako je sada u 78% nastave uključen praktičan rad, dok se 21% nastave odvija na klasični teorijski rad sa studentima.</s><s>Ostaje kao posebno, nedovoljno razrađen segment nastave, učenje na daljinu, gde se u Republici Hrvatskoj odvija u 25% a Kako bi se sam proces nastave odvija nesmetano, neophodno je da standard koji se bavi proverom kvliteta opreme i prostora bude ispunjen u potpunosti.</s><s>U okvori ovog standarda propisano je koja je sve nephodna oprema za svaki od fakulteta i koliki prosotor mora da ima svaka od ovih institucija, gde se takođe prema broju studenata određuje i sama površina.</s><s>Tu je malo drugačija situacija u navedenim državama, jer i ako su fakulteti uspeli da obezbede izvesne prostorne strukture u Republiic Srbiji je malo namenski graženih fakulteta, dok se u Republici Hrvatskoj dosta ulagalo u ovaj standard.</s><s>Za nesmetan rad studenata i realizaciju nastavnog plana, okviru akreditacije potrebno je obezbediti adekvatnu fakultetsku biblioteku, sa adekvatnom udžbeničkom literaturom i informatičkom opremom kao podrškom nastavnog procesa.</s><s>Standard prorpisuje tačan broj bibliotečkih jedinica za svaki studijski program, kao i broj udžbeničke literature.</s><s>Tu uglavnom nema velikih odstupanja u okviru standarda, jer je izdavačka produkcija samih fakulteta dovro razvijena, ali i opšta nacionalna koja može da pokrije svaki studijski program.</s><s>Takođe, dostupnost strane literature je sada veoma liberalna, pa je i nabavka takve literature veoma olakšana.</s>
<s>Ono što se posebno kod akreditacije pokazuje kao značajnim standardom jesu unutrašnji mehanizmi osiguranja kvaliteta.</s><s>Fakultet sprovodi u praksi utvrđenu strategiju obezbeđenja kvaliteta a u tom cilju preduzima potrebne aktivnosti za realizaciju strategije i preduzima mere za otklanjanje uočenih nepravilnosti.</s><s>Fakultet posebno prati kvalitet izvođenja nastave (23%), obavljanja ispita (27%), uspešnost studenata u studiranju u celini i na pojedinačnim predmetima (21%), kvalitet udžbenika (17%), i preduzima potrebne mere Akreditacija visokoškolskih ustanova i studijskih programa u Republici Srbiji za otklanjanje uočenih nedostataka (14%), što pokazuje uporedna analiza Srbije i Hrvatske gde dolazimo do značajnih podataka o udelu svake provere kvaliteta u okviru akreditacionog Takođe, studenti imaju aktivnu ulogu u donošenju i sprovođenju strategije obezbeđenja kvaliteta.</s><s>Posebno je značajna ocena kvaliteta nastavnog procesa koja se utvrđuje anketiranjem studenata, a samovrednovanje je sastavni deo strategije obezbeđenja kvaliteta.</s><s>Slika 21.</s><s>Provera kvaliteta uporednom analizom Republike Hravtske i Republike Srbije56 Poslednja dva standarda izvori finansiranja i javnost u radu na svoj poseban način imaju značajno mesto u procesu akreditacije.</s><s>Iszvori finansiranja su svakako značajan momenat u funkcionisanju fakulteta, ali njihova finansijska struktura upravo zavisi od broja studenata.</s><s>To se posebno uočava kod državnih fakulteta gde se na osnovu odobrnih budžetskih mesta obezbeđuju i materijalna sredstva za rad.</s><s>Fakultetima je data velika mogućnost da sopstvenim radom, kroz naučne i umetničke projekte obezbede značajna sredstva za rad.</s><s>U velikoj meri su fakulteti u obe države uspele da prepoznaju ovu svoju šansu pa su na osnovu toga 86%finansijskih sredstava u Republici Hrabtskoj fakulteti uspeli sami da obezbede ova sredstva, a nešto manji procenat 69% to su učinili fakulteti u Republici Srbiji.</s>
<s>Javnost u radu je novina za sve fakultee i zakonima je jasno preciziran ovaj standard koji mora da prati transparentnost rada.</s><s>To u praksi zapravo znači da svi zakonski i pravni akti institucije, kao i posebni pravilnici koji su neophodni za rad mora da budu javno dostupni svakom zainteresovanom korisniku.</s><s>Tu se pre svega misli na Statute, Pravilnike o upisu i načinu studiranja, bodovanja, ocenjivanja ali i drugi zakonom propisani pravilnici.</s><s>56Obrazovanje.</s><s>Preuzeto sa: https://slideplayer.com/slide/14750941/ Akreditacija visokoškolskih ustanova i studijskih programa u Republici Srbiji Takođe, kao posebno važan javni dokument mora biti javno istaknuto rešenje o akreditaciju ustanove i svih studijskih programa, kako bi budući i sadašnji studenti mogli da imaju jasno saznanje o sprovedenoj proceduri provere kvaliteta rada visokoškolske institucije.</s><s>Na kraju treba naglasiti da se nakon sprovođenja akreditacije visokoškolskih ustanova u Republiici Hravatskoj i Republici Srbiji, vidi jasna razlika u starim i novim zakonksim odredbama i u samoj strukturi studiranja, a gde obe države, u svakom pogledu prave veliki iskorak u poštovanju i sprovođenju standarda (slika 22).</s><s>Slika 22.</s><s>Struktura starog i novog zakona studiranja57 57Konferencija bolonjski proces u Srbiji: prva godina primene zakona,https://www.slideserve.com/umed/konferencija-bolonjski-proces-u-srbiji-prva-godina-primenezakona-o-visokom-obrazovanju</s>
<s>Proces globalizacije je zahvatio svaki segment društenog razvoja, a obrazovanje kao jedan od glavnih nosioca i pratećih činioca tog procesa, neophodno je da stalno prati nove zahteve i usaglašava svoje upraavljačke kvalitete.</s><s>Svaki kvalitet je moguće ostvariti ako se poštuju i uvode standardi koji su propisani u okvur svetske, evropske i nacionalne strategije razvoja.</s>
<s>Visoko obrazovanje u tom pogledu treba da prati svoje obrazovne tokove i standarde koje će mu omogućiti da na tržištu, gde postoje veliki broj visokoškolskih institcija, pronađe najadekvatnije organizacione i nastavne aktivnosti koje usklađene sa standardima kvaliteta daju prednost i obrazuju kadarove za budućnost.</s><s>Tu se otkriva i prava vrednost visokoškolske institucije, koja na taj način ima persepektivu a u okviru međunarodnog akademskog prostora, uz proveru kvaliteta, dobija priznanja u obliku sertifikata, prestižno objavnjenih listi najkvalitetnijih institucija, što svakako znači i mogućnost dugoročnog opstanka.</s><s>Kako je sam proces uvođenja, primene i praćenja uvedenih standarda fazno određen, sa unapred jasno određenim smernicama, svaka institucija treba da u okvur svog menadžmenta unapred planira sprovođenje ovih standarda, a zatim da kroz stalno praćenje i merenje provere kvaliteta teži unapređenju i otklanjanju otkrivenih nedostataka.</s><s>To je jedan čitav proces i mehanizam koji uključuje timski rad svih zaposlenih, ali i jasno definisan menadžerski kadar koji će sveki segment pratiti i nadgledati.</s><s>Praaćenjem kroz praktičnu primenu u našem okruženju, primećujemo da se visokoškolske institucije uglavnom oslaljaju na sopstveni kadar unutar institucije, a da se Akreditacija visokoškolskih ustanova i studijskih programa u Republici Srbiji profesionalni menadžerski kadar u ovom segmentu malo angažuje.</s><s>Možda je u budućnosti potrebno razlišljati o angažovanju profesionalnog menadžerskog kadra koji će ceo ovaj proces standardizacije i provere kvaliteta visokog obrazovanja sprovesti na stučni način.</s><s>Evidentiranjem rezultata istraživanja koji su dobijeni neposrednim praćenjem izveštaja akreditacionih tela, mogu se izdvojiti pojedini pokazatelji koji ukazuju na postepenu uspešnu usklađenost sa propisanim standardima.</s><s>To se posebno primećuje sa primenom drugog akreditacionog ciklusa u obe države, kada su i sami zakonski propisi i pravilnici usklađeniji sa Bolonjskim procesom.</s><s>Samo uvođenje akreditacione provere kvaliteta je od višestruke važnosti kako za sam sistem obrazovanja tako i za celokupni društveni razvoj.</s><s>Dobijeni rezultati pokazuju na neke osnovne elemente visokog obrazovanja, posebno u sferi razvoja i praćenja savremenih društvenih i naučnih dostignuća, ali i socioekonomskih fakotra koji mogu biti od posebne važnosti za razvoj visokog obrazovanja.</s>
<s>Budući da akreditaciona tela imaju prava i obavezu neprekidnog profesionalnog praćenja unapređenja i usavršavanja svojih visokoškolskih ustanova u okviru stručnih sposobnosti, kroz odgovarajuće aktivnosti, donosilac odluke o akreditaciji na osnovu rezultata identifikuje potrebe za daljim usavršavanjem zaposlenih i angažovanih, ali i donosi odluku o planu i programu utvrđujući sve potrebne smernice za njegovo realizovanje.</s><s>Planom se predviđaju odgovarajuće kategorije zaposlenih za obuku, oblici i metode obuke, ciljevi, način organizovanja i sprovođenja pojedinih vidova obuke, vreme trajanja, način evaluacije realizovanih obuka.</s><s>Naravno, pri tom planiranju ideja vodilja bi bila činjenica da je ključna aktivnost provera kvaliteta postupka donošenja konaćne odluke i ocene o akreditaciji ustanove.</s>
<s>Svaka zadata smernica je dobar pokazatelj na kakvom je putu sama institucija obrazovanja i da li i u kolikoj meri sprovodi zadate standarde.</s><s>Opšta ocena na osnovu datih paralelnih istraživanja pokazuje da su u obe države u velikoj meri ispoštovani svi postavljeni standardi a sam rezultst je veliki broj dobijenih akreditacionih dozvola za rad.</s><s>Akreditacija visokoškolskih ustanova i studijskih programa u Republici Srbiji LITARATURA:</s>
<s>18.</s><s>Ministarstvo prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, Republike Srbije, http://www.mpn.gov.rs/wp-content/uploads/2017/12/Akreditovani-fakulteti-iuniverziteti.pdf, (preuzeto 28.08.2019)</s>
<s>dostupno na: https://www.researchgate.net/profile/Nenad_Markovic3/publication/325871642_Os iguranje_kvaliteta_u_visokom_obrazovanju__put_ka_prostoru_evropskog_visokog_obrazovanja_Higher_education_quality_ass urance_</s>