Vodopivec, Milan;Madjar, Lilijana;Dolenc, Primož

<s>* Autori zahvaljuju Statističkom uredu Slovenije i Javnom jamstvenom fondu Slovenije što su im omogućili pristup podacima kojima su se koristili u ovom radu, te anonimnim recenzentima na korisnim komentarima na prethodnu verziju rada.</s>
<s>Kombinirajući podatke istraživanja troškova rada poduzeća s podacima o zahtjevima koje su radnici podnijeli Jamstvenom fondu zato što njihovi poslodavci nisu ispunili obvezu plaćanja otpremnina, autori istražuju tzv. problem neisplate otpremnine, tj. činjenicu da osiguranje kao pravna osnova ne jamči ostvarenje toga prava.</s><s>Upravo se to 2000. godine dogodilo u Sloveniji.</s><s>U ovom se radu navodi (i) da jedna trećina svih obveza poduzeća vezanih za otpremnine nije isplaćena, te je samo mali dio zahtjeva za otpremninom isplaćen iz Jamstvenog fonda; (ii) da se problem podjednako odnosi na žene i muškarce, a radnici stariji od 40 godina nerazmjerno su visoko zastupljeni među onima čiji zahtjevi za isplatu otpremnina nisu usvojeni, i (iii) da su među poduzećima na koje se odnosi obveza plaćanja otpremnina veći izgledi da će ih isplatiti veća i uspješnija poduzeća.</s><s>Te spoznaje potvrđuju slabosti otpremnine kao oblika zaštitnog dohotka i upućuju na širok spektar problema neisplate i nejednakosti koje uzrokuje.</s><s>Ključne riječi: otpremnina, neisplata otpremnine, jamstveni fond, Slovenija M. Vodopivec, L. Madjar i P. Dolenc: Problemi slovenskog sustava otpremnina Financijska teorija i praksa 33 (1) str. 89-102 (2009.) Široko prihvaćena u razvijenim državama i državama u razvoju, otpremnina je najčešći oblik kojim se nadomješta gubitak dohotka u slučaju gubitka radnog mjesta.1 Unatoč rasprostranjenosti, procjene pokazuju da otpremnina utječe na neučinkovitost i ne uspijeva osigurati odgovarajuću zaštitu.</s><s>Kad je riječ o učinkovitosti, otpremnine smanjuju zaposlenost i tokove na tržištu rada, sprečavaju tehnološki napredak i inovacije, tjeraju radnike u neslužbeno gospodarstvo i stvaraju znatne sudske troškove (za pregled teoretskih i empirijskih učinaka v. Addison i Teixeira, 2001).</s><s>Na ljestvici uspješnosti u području zaštite dohotka otpremnine stoje nisko.</s><s>Prvo, izdašne otpremnine priječe skupinama s otežanim mogućnostima zapošljavanja pristup poslovima u formalnom sektoru (OECD, 1999).</s><s>Drugo, isti iznos otpremnine plaća se neovisno o trajanju nezaposlenosti nakon prestanka radnog odnosa, posljedica čega je preplaćenost radnika koji su kraće nezaposleni i potplaćenost radnika koji dulje vrijeme nisu zaposleni.</s><s>Treće, u vezi s otpremninama pojavljuje se problem neisplate – osiguranje i pravna obveza ne jamče da će sredstva doista biti isplaćena.</s>
<s>Neisplata otpremnina uglavnom je “neistraženo područje”, jer samo mali broj istraživanja daje čvrste empirijske dokaze o tom aspektu otpremnina.</s><s>Programom ne upravlja javna vlast, pa su podaci o rasprostranjenosti obveze plaćanja otpremnine i učestalosti izvršavanja te obveze od poduzeća rijetko dostupni.</s><s>Neke ad hoc spoznaje postoje (npr. iz sudskih postupaka u kojima radnici tuže poslodavce zbog neisplate otpremnina), no nama su poznata samo dva istraživanja koja donose podatke o neplaćanju na mikrorazini.</s><s>U jednom istraživanju, koje su proveli MacIsaac i Rama (2000), procjenjuje se da je ranih 1990-ih otprilike polovica peruanskih radnika, od ukupnog broja koji su imali pravo na otpremninu, tu pomoć i primilo (MacIsaac i Rama navode da je isplata bila izglednija ako su radnici imali pisani ugovor i ako su radili u velikim poduzećima koja su plaćala socijalne doprinose).</s><s>U drugom istraživanju, koje su proveli Mansor i sur. (2001), iznosi se slučaj malezijskih radnika koji su otpušteni 1998. godine i primili 83% ukupnog iznosa što su ga potraživali od poslodavaca.</s><s>Ovim ćemo radom pokušati dati daljnji uvid u probleme neisplate otpremnina.</s><s>Rad je usredotočen na slovenski program otpremnina i postavlja tri skupine pitanja: Koliko je ozbiljan problem neisplate otpremnina u Sloveniji?</s><s>U ukupnoj svoti koja se odnosi na otpremnine, koliki je udio (i) otpremnine koju plaćaju poduzeća, (ii) one koju plaća Jamstveni fond Slovenije i (iii) otpremnine koju radnici ne uspiju naplatiti?</s>
<s>Postoje li izrazito ugrožene skupine – koji je dobni i spolni sastav radnika čijim zahtjevima za isplatu otpremnina nije udovoljeno?</s><s>Koja su obilježja poduzeća koja ispunjavaju obveze isplate otpremnine u usporedbi s onima koje svoje obveze ne ispunjavaju?</s><s>Zbog dostupnosti podataka Slovenija je prikladna za provođenje istraživanja o navedenim pitanjima.</s><s>Prvo, 2000. godine Statistički ured Slovenije proveo je istraživanje o 1 Holzmann, Iyer i Vodopivec (2008) autori su istraživanja o učestalosti isplate otpremnina diljem svijeta i pregledu podrijetla, ekonomskog opravdanja i sadašnjih nastojanja za reformiranje sustava otpremnina.</s><s>M. Vodopivec, L. Madjar i P. Dolenc: Problemi slovenskog sustava otpremnina Financijska teorija i praksa 33 (1) str. 89-102 (2009.) troškovima rada kojima su izložena poduzeća.</s><s>To je istraživanje omogućilo uvid u iznose otpremnina što ih je platilo svako poduzeće.</s><s>Drugo, Slovenija je, kao jedna od malobrojnih tranzicijskih država, osnovala Jamstveni fond čiji je cilj pomoći otpuštenim radnicima djelomičnom nadoknadom njihovih zahtjeva za otpremninom.</s><s>Podaci prikupljeni djelovanjem toga fonda vrijedan su izvor za proučavanje neisplaćivanja otpremnina.2 Spomenuta dva izvora – istraživanje troškova rada i Jamstveni fond – dopunjuju se.</s><s>Jedan donosi podatke o obvezama poduzeća na plaćanje otpremnina, a drugi o obvezama koje poduzeća nisu ispunila.</s><s>Zajedno, ta dva izvora omogućuju utvrđivanje udjela obveze plaćanja otpremnina koji je izvršen, kao i onoga koji nije izvršen.</s><s>Glavni su zaključci ovoga rada sljedeći.</s><s>Prvo, neisplata otpremnina velik je problem u Sloveniji jer se trećina svih obveza poduzeća ne isplaćuje (2000. godine, na koju se odnosi istraživanje), a Jamstveni fond isplaćuje samo manji dio neisplaćenih potraživanja.</s><s>Drugo, iako se čini da su među onima kojima nisu isplaćene otpremnine jednako zastupljeni i muškarci i žene, nerazmjerno je visoka zastupljenost radnika starijih od 40 godina.</s><s>I treće, među poduzećima koja imaju obvezu isplaćivanja otpremnina veći su izgledi da će otpremnine isplatiti veća i uspješnija poduzeća.</s><s>Ti rezultati potvrđuju slabosti otpremnina kao programa zaštite dohotka i upućuju na širok spektar problema povezanih s neizvršavanjem obveza i na nejednakosti povezane s tim problemom.</s><s>Rad je podijeljen na više dijelova.</s><s>Nakon uvoda, u drugom se dijelu opisuje pravni okvir otpremnina u Sloveniji.</s><s>Treći dio nudi usporedbu sustava otpremnina u raznim tranzicijskim zemljama.</s><s>Četvrti dio donosi podatke i opis metodologije, a peti dio prikazuje rezultate empirijske analize problema neisplate otpremnina u Sloveniji.</s><s>U šestom su dijelu zaključci sa sažetkom i osvrtom na učinke primjene mjera politike.</s><s>2. Opis sustava otpremnina prema slovenskome pravnom sustavu U Sloveniji su otpremnine propisane Zakonom o radu, Zakonom o Javnom jamstvenom fondu i Zakonom o stečaju i likvidaciji.</s><s>Odredbe o otpremninama sadržavaju i kolektivni ugovori, te pojedinačni ugovori (na upravljačkoj razini).</s><s>Propisana se otpremnina isplaćuje otpuštenim radnicima i radnicima koji odlaze u mirovinu, pri čemu je visina iznosa koji se isplaćuje razmjerna trajanju zaposlenja kod poslodavca koji isplaćuje otpremninu.</s><s>Kao sredstvo borbe protiv neisplaćivanja otpremnina, 1997. godine osnovan je Jamstveni fond, koji radnicima djelomično nadoknađuje neisplaćene otpremnine.</s><s>Zakon o radu donesen je u Sloveniji 1990. godine, a novi zakon 2003. godine.</s><s>Zakon iz 1990. godine propisuje isplatu otpremnine za prijevremeno umirovljenje, kao i za radnike koji su proglašeni viškom.</s><s>Dok za slučajeve prijevremenog umirovljenja Zakon ne propisuje iznose otpremnina, za radnike proglašene viškom ti su iznosi propisani.</s><s>Radnici s najmanje dvije godine radnog staža imaju pravo na pola prosječne mjesečne plaće za svaku godinu radnog staža, s tim da se iznos plaće određuje na temelju visine plaće u posljednja tri mjeseca zaposlenja.</s><s>Ostali slučajevi otpremnine nisu pravno obvezujući.</s><s>Zakon o radu iz 2003. godine znatno se razlikuje od prethodnog.</s><s>On mnogo detaljnije određuje obveze poslodavaca i prava radnika.</s><s>Radnici imaju pravo na otpremninu 2 Jamstveni fond postoji i u Estoniji, Rumunjskoj i Uzbekistanu.</s><s>M. Vodopivec, L. Madjar i P. Dolenc: Problemi slovenskog sustava otpremnina Financijska teorija i praksa 33 (1) str. 89-102 (2009.) ako odlaze u mirovinu ili ako su otpušteni (zbog poslovnih razloga, stečaja ili čak zbog nesposobnosti radnika za obavljanje poslova).</s><s>Umirovljeni radnici imaju pravo na otpremninu u visini dvije prosječne plaće, izračunane na temelju tromjesečnog prosjeka plaća u Sloveniji ili, ako je to povoljnije za zaposlenika, dvije prosječne plaće izračunane na temelju tromjesečnog prosjeka radnikove plaće prije odlaska u mirovinu.</s><s>Za razliku od toga, osnovica za izračun otpremnine za otpuštene radnike jest prosječna mjesečna plaća koju je primao kao zaposlenik, ili koju bi radnik primao da je radio, posljednja tri mjeseca prije prestanka radnog odnosa.</s>
<s>Zaposlenik ima pravo na otpremninu u iznosu: 1/5 osnovice za svaku godinu zaposlenja kod poslodavca ako je kod njega bio zaposlen više od jedne i manje od pet godina; 1/4 osnovice za svaku godinu zaposlenja kod poslodavca ako je kod njega bio zaposlen u trajanju između pet i petnaest godina; 1/3 osnovice za svaku godinu zaposlenja kod poslodavca ako je kod njega bio zaposlen više od petnaest godina.</s>
<s>Valja napomenuti da prema Zakonu iz 2003. godine sustav otpremnina nije povezan s osiguranjem od nezaposlenosti.</s><s>To znači da će, uz otpremninu koju će primiti, radnici, ako za to ispunjavaju uvjete, moći ostvarivati prava iz osiguranja za slučaj nezaposlenosti (primanja po toj osnovi radnik može ostvarivati u trajanju do dvije godine; v. van Ours i Vodopivec, 2006).</s>
<s>Kako bi zaštitila prava radnika u slučaju nelikvidnosti poduzeća, Slovenija je 1997. godine, slijedeći Smjernicu Europske unije 80/987 iz 1980. godine, osnovala Javni jamstveni fond.</s><s>Radnici koji prema zakonu imaju pravo na otpremninu, ali im ona nije isplaćena, mogu tražiti od Fonda djelomičnu nadoknadu iznosa na koji imaju pravo, s ograničenjem visine nadoknade koja može biti isplaćena u visini najviše mjesečne plaće.3 Štoviše, prema Zakonu o stečaju i likvidaciji iz 1993. godine, radnici mogu tužiti svoje bivše poslodavce koji su u postupku stečaja i likvidacije, tako da će njihova potraživanja imati prednost pred ostalim potraživanjima (do određene granice – o detaljima v. Kresal Šol3.</s><s>Pregled sustava otpremnina u tranzicijskim zemljama Promatrajući slovenski sustav otpremnina u međunarodnom kontekstu, oslanjamo se na Schwabovu (2003) analizu 21 zemlje u tranziciji.4 Sve zemlje propisuju obvezu isplate otpremnina, međutim, njihovi se sustavi u važnim detaljima razlikuju.</s><s>Najčešće je riječ o razlikama u visini osiguranog iznosa, uvjetima za stjecanje prava, opsegu povlastica i o 3 Prema Zakonu o stečaju i likvidaciji iz 1993. godine, radnici mogu tužiti svoje bivše poslodavce koji su u postupku likvidacije ili stečaja, uz napomenu da potraživanja radnika imaju prednost pred ostalim potraživanjima (do određene granice – o detaljima v. Kresal Šoltes, 1997).</s><s>4 Tri socijalističke zemlje (Kina, Sjeverna Koreja i Vijetnam); osam zemalja sljednica SSSR-a (Azerbajdžan, Estonija, Gruzija, Kazahstan, Latvija, Litva, Rusija i Ukrajina); pet zemalja sljednica Jugoslavije (Bosna i Hercegovina, Hrvatska, Makedonija, Srbija i Crna Gora te Slovenija); dvije zemlje sljednice Čehoslovačke (Češka Republika i Slovačka Republika) i tri bivše socijalističke zemlje iz Europske unije (Bugarska, Mađarska i Poljska).</s><s>M. Vodopivec, L. Madjar i P. Dolenc: Problemi slovenskog sustava otpremnina Financijska teorija i praksa 33 (1) str. 89-102 (2009.) tome mijenjaju li se povlastice s godinama staža te o postupku isplate otpremnina u slučaju stečaja poslodavca.</s>
<s>Ispunjavanje uvjeta.</s><s>Zemlje u tranziciji propisuju obvezu isplate otpremnine u slučaju otkaza zbog ekonomskih razloga, primjerice zbog postupka likvidacije poslodavca, stečaja ili smanjenja broja osoblja zbog ekonomskih, tehnoloških, strukturalnih ili sličnih promjena.5 U mnogim zemljama obveza isplate otpremnina postoji samo za otkaze zbog ekonomskih razloga.</s><s>Tako je u Češkoj Republici, Gruziji, Mađarskoj, Makedoniji, Poljskoj, Srbiji, Slovačkoj, Sloveniji i Vijetnamu.</s><s>U nekim drugim zemljama radnici također imaju pravo na otpremninu zbog niza ostalih razloga zbog kojih dolazi do otkaza.</s><s>Ti se ostali razlozi najčešće odnose na samog radnika, primjerice kada on nije sposoban izvršavati svoje radne zadatke ili ga u tome sprečavaju zdravstveni razlozi.</s><s>Nemaju svi radnici pravo na otpremninu, čak ni dio onih koji ostaju bez posla zbog ekonomskih razloga.</s><s>Zemlje propisuju različite uvjete.</s><s>Trećina zemalja obuhvaćenih istraživanjem kao uvjet da bi radnik stekao pravo na otpremninu zahtijeva minimalni radni staž kod poslodavca.</s><s>Minimalno zahtijevano vrijeme provedeno kod poslodavca kreće se od jedne do tri godine za ekonomske razloge otkaza, te do pet godina za sve ostale razloge.</s><s>Slovenija i Vijetnam propisuju uvjet od minimalno jedne godine zaposlenja kako bi radnik stekao pravo na isplatu otpremnine.</s><s>Bosna i Hercegovina, Hrvatska i Makedonija traže dvije godine radnog staža.</s><s>Mađarski propisi određuju tri godine staža.</s><s>U Bugarskoj je pet godina radnog staža uvjet za otpremninu u slučaju gubitka posla zbog bolesti (ali nema uvjeta o visini radnog staža za otkaz zbog ekonomskih razloga).</s><s>Razina povlastica.</s><s>Od 21 zemlje uključene u analizu, 13 njih se koristi kliznom skalom povezanom s godinama zaposlenja – Bugarska, Kina, Hrvatska, Estonija, Mađarska, Latvija, Litva, Makedonija, Sjeverna Koreja, Poljska, Srbija i Crna Gora, Slovenija i Vijetnam; otpremnine u ostalim promatranim zemljama ne vežu pravo na otpremninu i njezin iznos za radni staž.</s><s>U zemljama koje primjenjuju kliznu skalu sustav je određen tako da radnici s više radnog staža imaju pravo na veće otpremnine.</s><s>Promatrano općenito, razina povlastica u zemljama s kliznom skalom nadmašuje razinu povlastica u zemljama s fiksno određenim iznosima otpremnina.</s>
<s>Rješavanje problema neisplate otpremnina.</s><s>Glavno pitanje koje se pojavljuje u vezi s otpremninama jest nemogućnost nelikvidnog poslodavca da isplati otpremnine.</s><s>Petnaest zemalja ratificiralo je Konvenciju 173 Međunarodne organizacije rada (ILO), uključujući četiri tranzicijske zemlje: Latviju, Litvu, Slovačku i Sloveniju.</s><s>Prema Konvenciji, zemlje mogu izabrati hoće li propisati prednost potraživanja za otpremnine u postupku stečaja poslodavca ili će stvoriti jamstveni fond radi zaštite zahtjeva za otpremninom (zajedno s neisplaćenim plaćama) – pri čemu se Slovenija opredijelila za obje opcije.</s><s>5 Većina zemalja članica OECD-a također propisuju obvezu isplate otpremnina, međutim neke od njih – primjerice Australija, Danska, Finska, Njemačka, Japan, Nizozemska, Novi Zeland, Norveška, Švedska i Sjedinjene Američke Države – prepuštaju uređenje tog pitanja kolektivnim ugovorima ili se oslanjaju na rješenja koja predviđaju presedani (common law).</s><s>Primjerice, u Nizozemskoj, iako zakoni ne propisuju obvezu isplate otpremnina, poslodavci ih često isplaćuju otpuštenim radnicima kako bi izbjegli sudske postupke zbog “očito neopravdanog otkaza”.</s><s>Kantonalni sudovi stvorili su čak i formulu koja ima karakter zakona i propisuje visinu otpremnina.</s><s>M. Vodopivec, L. Madjar i P. Dolenc: Problemi slovenskog sustava otpremnina Financijska teorija i praksa 33 (1) str. 89-102 (2009.) 4. Podaci i metodologija</s>
<s>U nastavku opisujemo izvore mikropodataka i metodologiju koji su primijenjeni u empirijskoj analizi slovenskih otpremnina.</s><s>Izvori podataka.</s><s>Korišteni su sljedeći izvori podataka.</s><s>Podaci na razini poduzeća pribavljeni su iz istraživanja troškova rada u Sloveniji iz 2000. godine, koje je proveo Statistički ured Slovenije.</s><s>Uzorak je obuhvatio 3.021 poduzeće, izabrano prema kriteriju zapošljavanja 10 ili više radnika.</s><s>Podaci su se odnosili na otpremnine koje su isplaćene otpuštenim, ali i umirovljenim radnicima.</s>
<s>Pojedinačni podaci prikupljeni su iz zahtjeva radnika upućenih Jamstvenom fondu Slovenije od 1994. do 2003. godine.</s><s>Za svakog su pojedinca prikupljeni podaci o neisplaćenim iznosima otpremnina, iznosima potraživanja prema Jamstvenom fondu, iznosima koje je isplatio Jamstveni fond te podaci o spolu i dobi podnositelja zahtjeva i o prijašnjem poslodavcu.</s><s>Učinkovitost na razini poduzeća izmjerena je procjenom proizvodne funkcije.</s><s>Koristili smo se vrijednošću pogreške – εijt – za 2000. godinu, koju smo dobili sljedećom OLS procjenom translogaritamske proizvodne funkcije za slovenska industrijska poduzeća u razdoblju od 1994. do 2001. godine: βk lnxijkt lnxijlt + εijt,</s>
<s>Sažetak pri čemu inputi xijkt obuhvaćaju mjere rada, kapitala i materijalnih inputa; αk i βkl su translogaritamski parametri proizvodnje prvoga i drugog reda (i odnose se na pojedinačna poduzeća; j predočuje dvoznamenkaste oznake industrijskih grana, a t se odnosi na vrijeme) (o detaljima procjene i korištenim izvorima podataka v. Orazem i Vodopivec, 2008).6 Metodologija analize odrednica isplate otpremnina na razini poduzeća.</s><s>Kako bismo istražili utječu li učinkovitost poduzećā i njihova veličina na vjerojatnost da će radnicima biti isplaćena otpremnina (uz uvjet da poduzeća imaju tu obvezu, odnosno da su otpustila radnike), napravili smo procjenu uz pomoć multinomijalnog logit modela koji za zavisnu varijablu ima ove opcije:</s>
<s>• poduzeće nije podložno obvezi isplate otpremnina (kao polazna vrijednost), • poduzeće je podložno obvezi isplate otpremnina i tu je obvezu ispunilo, • poduzeće je podložno obvezi isplate otpremnina i nije ih isplatilo.</s><s>Kao nezavisne varijable uvrstili smo učinkovitost poduzeća i njegovu veličinu.</s><s>Kako bismo obuhvatili učinke veličine poduzeća, koristili smo binarnu varijablu koja pokazuje ima li poduzeće više od 100 radnika.</s>
<s>6 Alternativna mjerenja učinkovitosti, dobivena procjenom uz pomoć fiksnih i slučajnih učinaka za već opisanu translogaritamsku proizvodnu funkciju, dala su slične rezultate.</s><s>M. Vodopivec, L. Madjar i P. Dolenc: Problemi slovenskog sustava otpremnina Financijska teorija i praksa 33 (1) str. 89-102 (2009.) 5. Empirijski rezultati</s>
<s>U ovom poglavlju iznijet ćemo rezultate naše empirijske analize neizvršavanja obveze isplate otpremnina u Sloveniji.</s><s>Kao što je već objašnjeno, usredotočit ćemo se na sljedeća pitanja: koliko je ozbiljan problem neisplate otpremnina, na karakteristike radnika čijim zahtjevima za isplatu otpremnina nije udovoljeno i na obilježja poduzeća koja ne izvršavaju obvezu isplate otpremnina.</s>
<s>Međutim, kako bi ta pitanja imala smisla, predstavit ćemo statističke podatke o izvršenim obvezama plaćanja otpremnina.</s><s>Promotrit ćemo 2000. godinu, za koju imamo podatke istraživanja troškova rada.</s><s>Prvo, ukupan iznos isplaćenih otpremnina 2000. godine iznosio je 17,5 milijuna eura – 0,085% BDP-a ili 0,2% ukupnog iznosa isplaćenoga za plaće.</s><s>Iako su to skromni iznosi, nipošto nisu zanemarivi.</s><s>Drugo, većinu isplate otpremnina izvršila su veća poduzeća; npr. 93% otpremnina platila su poduzeća koja imaju više od 30 radnika (v. grafikon 1).</s><s>Treće, većina isplaćenih otpremnina (više od 60%) odnosila se na industrijska poduzeća (grafikon 2), iz čega zaključujemo da su se u tom sektoru još uvijek provodila temeljita restrukturiranja Grafikon 1. Isplaćene otpremnine – sastav prema veličini, 2000. (u %) 100-249</s>
<s>Izvor: vlastiti izračuni utemeljeni na istraživanju troškova rada iz 2000. a) Ozbiljnost problema neisplate otpremnina Rezultati našeg istraživanja pokazuju da je 2000. godine u Sloveniji neisplata otpremnine bila ozbiljan problem.</s><s>Od ukupnih obveza na isplatu otpremnina u iznosu od 27,3 milijuna eura, 9,0 milijuna eura – 33% – nije bilo isplaćeno (od poduzeća koja su preuzela obvezu isplate otpremnina, ali i od Jamstvenog fonda; v. tabl.</s><s>1).</s><s>Pokazalo se da je uloga Jamstvenog fonda u isplati dospjelih a neisplaćenih obveza ograničena jer je Fond nadoknadio samo 0,7 milijuna eura ili 7,2% ukupnoga neisplaćenog iznosa otpremnina.7 Doista, u skladu sa svojim pravilima, Jamstveni fond isplatio je neisplaćeni iznos otpre7 Možda su neki radnici primili dodatne isplate u stečajnim ili likvidacijskim postupcima – o takvim isplatama nemamo podatke.</s>
<s>M. Vodopivec, L. Madjar i P. Dolenc: Problemi slovenskog sustava otpremnina Financijska teorija i praksa 33 (1) str. 89-102 (2009.) mnina samo djelomično, pa je zapravo isplaćeno manje od 10% iznosa prosječnog zaTablica 1. Isplate otpremnina, nadoknade i neisplaćeni zahtjevi, 2000.</s>
<s>U 1990-im godinama broj neisplaćenih otpremnina vjerojatno je bio još veći.</s><s>Grafikon 4. prikazuje broj slučajeva kada je zahtjev za isplatu otpremnine umjesto poslodavca nadoknadio Jamstveni fond, i to u razdoblju od 1994. do 2003. godine.</s><s>Taj broj odražava model koji je bio čest u doba tranzicije i naznačuje da je problem neisplate otpremnina bio još ozbiljniji sredinom 1990-ih godina, kada se Jamstvenom fondu sa zahtjevom za isplatom obratilo dvostruko više radnika nego 2000. godine.</s><s>Štoviše, od 1994. do 2003. godine otprilike 43.000 radnika nije primilo nikakvu isplatu od bivšeg poslodavca, unatoč pravno utemeljenim zahtjevima.</s>
<s>Isplaćene otpremnine – sastav prema gospodarskim granama, Izvor: vlastiti izračuni utemeljeni na istraživanju troškova rada iz 2000.</s>
<s>Prosječni zahtjevi i otpremnine, 1994-2003.</s><s>Izvor: vlastiti izračuni utemeljeni na podacima dobivenima od slovenskoga Jamstvenog fonda 500</s>
<s>Izvor: Jamstveni fond Slovenije b) Na koje radnike utječe neisplaćivanje otpremnina?</s><s>Kako bismo saznali jesu li neke skupine radnika nerazmjerno zahvaćene neisplatom otpremnina, analizirali smo sastav radnika koji su prijavili da im otpremnine nisu isplaćene.</s><s>Nismo našli dokaze o razlici između žena i muškaraca, međutim, među onima kojima nisu isplaćene otpremnine bilo je više radnika starijih od 40 godina nego mlađih.</s><s>Grafikon 5. pokazuje da neisplata otpremnina podjednako zahvaća žene i muškarce, jer su i isplate iz Jamstvenog fonda podjednako velike – od 1994. do 2003. godine Jamstveni je fond isplatio 50,8% ukupnih isplata otpremnina ženama i 49,2% muškarcima, a M. Vodopivec, L. Madjar i P. Dolenc: Problemi slovenskog sustava otpremnina Financijska teorija i praksa 33 (1) str. 89-102 (2009.) taj omjer odgovara udjelima spolnih skupina među zaposlenima (2000. godine muškarci Grafikon 5. Sastav nadoknada otpremnina prema spolu radnika, 2000. (u %) Izvor: Jamstveni fond Slovenije</s>
<s>Grafikonom 6. dana je usporedba dobne distribucije podnositelja zahtjeva za isplatu otpremnine s dobnom distribucijom radno aktivnog stanovništva u Sloveniji u istom razdoblju (od 1994. do 2003. g.).</s><s>Očito je da među podnositeljima zahtjeva za isplatu ima nerazmjerno više osoba starijih od 40 godina.</s><s>Istodobno je njihov udio u stanovništvu 47% žena i 42% muškaraca, a među podnositeljima zahtjeva za isplatu otpremnine mušc) Obilježja poduzeća i neisplata</s>
<s>Posljednji dio našeg istraživanja donosi opis obilježja poduzeća koja isplaćuju otpremnine u usporedbi s onima koja ne ispunjavaju svoje zakonske obveze.</s><s>Procjena multinomijalnog logit modela (v. tabl.</s><s>2) pokazuje da je u većim i produktivnijim poduzećima vjerojatnost poštovanja obveze isplate otpremnina veća.</s><s>Napomene: Definicija zavisne varijable: nepreuzimanje obveze plaćanja otpremnine uzima se kao polazna vrijednost, preuzimanje obveze plaćanja otpremnina i isplaćivanje dospjelih obveza, te preuzimanje obveze plaćanja otpremnina i neplaćanje ostale su mogućnosti.</s>
<s>Ovim se radom, kao rijetkim primjerom takve vrste, nastoji dati uvid u probleme neisplate otpremnina analiziranjem djelovanja tog sustava u Sloveniji.</s><s>Zaključujemo da je neisplata otpremnina velik problem u Sloveniji.</s><s>Godine 2000. isplaćene su samo dvije 100</s>
<s>M. Vodopivec, L. Madjar i P. Dolenc: Problemi slovenskog sustava otpremnina Financijska teorija i praksa 33 (1) str. 89-102 (2009.) trećine ukupnog iznosa otpremnina, mali dio neisplaćenih otpremnina isplaćen je putem Jamstvenog fonda, a ostatak – jedna trećina ukupnog iznosa obveza – uopće nije isplaćena.</s><s>Štoviše, dokazali smo da je, iako problem jednako utječe na žene i muškarce, veća vjerojatnost da će se neisplata otpremnina odnositi na radnike starije od 40 godina nego na one mlađe.</s><s>Također smo došli do zaključka da je među poduzećima koja obvezuje isplata otpremnina veća vjerojatnost da će otpremnine isplatiti veća i uspješnija poduzeća.</s>
<s>Dobna zastupljenost podnositelja zahtjeva za isplatu otpremnine i radno aktivnog stanovništva u Sloveniji od 1994. do 2003. (u %) ispod</s>
<s>M. Vodopivec, L. Madjar i P. Dolenc: Problemi slovenskog sustava otpremnina Financijska teorija i praksa 33 (1) str. 89-102 (2009.) Promatrani zajedno, ti rezultati daju prilično tmurnu sliku otpremnine kao sustava zaštite prihoda za nezaposlene.</s><s>Prvo, sustav ne uspijeva zaštititi velik dio onih koji prema zakonu imaju pravo na zaštitu – čak i usprkos osnivanju Jamstvenog fonda.</s><s>Drugo, sustav je podložan stvaranju nejednakosti jer nerazmjerno obuhvaća starije radnike.</s><s>Istodobno, rezultati našeg istraživanja daju neka rješenja koja bi mogla pridonijeti poboljšanju sustava.</s><s>Činjenica da manje produktivna – stoga i manje profitabilna – poduzeća rjeđe izvršavaju svoje obveze upućuje na zaključak da je neizvršavanje obveze isplate otpremnina usko povezano s nepostojanjem posebnih fondova i nedovoljnim objedinjavanjem rizika plaćanja otpremnine, pa otuda i preporuke za preobrazbu sustava otpremnina u financirani sustav.</s>
<s>Zaključit ćemo ovaj rad preporukama za bolju koordinaciju sustava otpremnina s drugim sustavima osiguranja dohotka nezaposlenima.</s><s>Prvo, zemlje koje osim sustava otpremnina propisuju i osiguranje za slučaj nezaposlenosti (Slovenija je jedna od njih) boljom koordinacijom isplata iz oba sustava mogu smanjiti troškove bez reduciranja osiguranja.</s><s>Naime, pravila o ispunjavanju uvjeta za dobivanje osigurnine iz osiguranja za slučaj nezaposlenosti mogu se prilagoditi tako da prava iz osiguranja radnici mogu ostvarivati tek kada im isteknu povlastice koje imaju prema pravilima o otpremninama, odnosno nakon n mjeseci, ako je pojedinac primio n mjesečnih naknada iz sustava otpremnina (takav je sustav na snazi u nekim razvijenim zemljama, primjerice u Kanadi; v. Vodopivec, 2004).</s><s>Još jedna mogućnost – koja se izravno odnosi na problem neisplate jest prelazak sa sustava otpremnina na sustav štednih računa na koje bi se uplaćivala sredstva kao osiguranje za slučaj nezaposlenosti (pre-funded unemployment insurance savings accounts – UISAs), što je primijenjeno u Austriji 2002. godine.8 Osim što bi se time riješio pro8 Godine 2002.</s><s>Austrija je zamijenila svoj sustav otpremnina potpuno financiranim sustavom doprinosa, srodnim sustavu štednih računa za slučaj nezaposlenosti (Koman, Schuh i Weber, 2005).</s><s>Reformom su prava stekli radnici koji Tablica 2. Multinomijalne logit procjene vjerojatnosti neisplate otpremnina Multinomijalne logit procjene</s>
<s>M. Vodopivec, L. Madjar i P. Dolenc: Problemi slovenskog sustava otpremnina Financijska teorija i praksa 33 (1) str. 89-102 (2009.) blem neisplate otpremnina, UISAs-om bi se povećala učinkovitost uklanjanjem prepreka za fleksibilnije tržište rada i smanjili sudski troškovi.</s><s>Najradikalnije rješenje bilo bi uvođenje integriranog sustava otpremnina i UI (čileanski model), koji bi se sastojao od dva dijela: UISAs-a i fonda solidarnosti, i u kojemu bi korisnici najprije dobivali naknade iz UISAs-a, a nakon što bi iscrpili raspoloživa sredstva na svojim računima, sredstva bi im se isplaćivala iz fonda solidarnosti (detaljnije o reformi v. Acevedo et al., 2006, a o teoretskim razmatranjima v. Parsons, 2008).</s>


<s>U članku se raspravlja o istrorumunjskim nazivima koji su u bilo kakvoj svezi sa stablom (općenito).</s><s>Obrađeni su oblici dio opsežnijega korpusa od preko 8000 oblika koji smo sami prikupili (istraživanja su obavljana u više navrata od 1985. godine – posljednje provjere i dopune korpusa obavljene su tekuće, 2010., godine i to u svim mjestima gdje se i danas govori istrorumunjski: Žejane, Šušnjevica, Nova Vas, Jesenovik, Letaj, Brdo, Škabići, Trkovci, Zankovci, Miheli, Kostrčan).</s><s>Uz svaku obrađenu riječ navode se odgovarajuće iz svih dostupnih nam istrorumunjskih repertoara.</s><s>Za svaku riječ daje se etimologijsko tumačenje do kojeg se dolazi usporedbom pojedinog termina s odgovarajućim čakavskim i istromletačkim okolnim govorima, a ako je riječ domaća, daju se i paralele iz ostala tri rumunjska dijalekta.</s><s>U obrađenoj građi prevladavaju posuđenice iz čakavskih govora.</s><s>Domaćih je riječi 14, no za neke se to ne može s potpunom sigurnošću utvrditi jer se u potpunosti poklapaju s čakavskim ekvivalentima.</s><s>Izravnih posuđenica iz (istro)mletačkoga nema.</s>
<s>Za istrorumunjske oblike koje smo sami zabilježili služimo se grafijom koju smo sastavili za IrLA.</s><s>Riječ je o prilagođenoj hrvatskoj latinici kojoj su dodani grafemi koji izražavaju istrorumunjske posebne glasove i posebni znakovi Goran Filipi: Etimologijska obradba istrorumunjskoga vokabulara koji se tiče stabla 276</s>
<s>Naglasak u ir. riječima bilježimo podcrtavanjem naglašenoga vokala, osim å koje je uvijek naglašeno.</s><s>U jednosložnim riječima naglasak se ne bilježi.</s><s>Ir. imenice navode se u jednini bez člana, čemu slijede nastavci za određeni zagradi oblik za 1. l. jd. prezenta.</s>
<s>Čakavske, slovenskoistarske i istromletačke oblike koje smo sami prikupili pišemo istom grafijom, a naglasak na prvima bilježimo kako je to uobičajeno u hrvatskoj odnosno slovenskoj, dijalektološkoj literaturi, dok za istromletačke naglasak bilježimo podcrtavanjem naglašenoga vokala.</s><s>Oblike iz literature vjerno prenosimo prema izvorniku.</s>
<s>U Žejanama stəbla, -a, stəbli, stəblile ž., u Šušnjevici i Novoj Vasi stəblε, -a, oblici tipa lεmna znače i ‘drvo (za ogrjev, obradbu i sl.)’.</s><s>Osim toga u južnim se selima za stablo, bitno rjeđe od navedenih, upotreblajvaju i oblici tipa debla Za oblike tipa stəbla Popovici navodi stăbl ‘deblo’ (DRI 152), Kovačec u našem značenju stấblę za južna sela i stấbla za Žejane (IrHR 182), ostali ir. repertoari kojima se služimo nemaju.</s><s>Riječ preuzeta iz nekog čakavskog govora: npr. u Čabrunićima i Ližnjanu stâblo (ILA 1718), u Labinu stablò (RLC 255), u Orbanićima i Vrgadi stablȍ (ČDO 551; RGV 197), u Senju stāblȍ (SR 137) < Za oblike tipa lεmna Maiorescu ima lemnă (VIrR 110), Puşcariu lęmnę (SIr 313), Cantemir lémne (TIr 169), Kovačec za Žejane lmna, za južna sela lmnę 1.1.</s><s>Velika i debela stabla</s>
<s>U Šušnjevici su nam rekli mår si grose stəble, u Novoj Vasi mår si grose stəble, u Letaju mår ši gråse stəble, u Trkovcima mår ši grose stəble, u Brdu, Škabićima, Zankovcima, Mihelima i Kostrčanu mår ši grose stəbli, a u Žejanama i Jesenoviku dobili smo samo jedninske oblike måra ši gråsa stəbla, odnosno måra ši grosa stəbla.</s>
<s>Pitanje je postavljeno radi preciznog određivanja množinskih oblika imenice ‘stablo’ (v. 1.).</s><s>U ovom ćemo odjeljku obraditi oba pridjeva i veznik.</s><s>Za pridjev ‘velik, -a, -o’ u Žejanama smo zapisali måre/mårle, måre/måra, måro; mår, mår, mår, u Šušnjevici i Novoj Vasi måre, måra/mårε, måro; mar, reg. – regionalno</s>
<s>278 pertoarima kojima se služimo nalazimo: måre (SIr 314, DRI 124, DIr 226, IrHR gróse za Šušnjevicu i Brdo i γros (γrósu), γrósa, γróso, γroş, γróse za Žejane Za veznik ‘i’ smo u Šušnjevici zapisali si, u svim ostalim mjestima ši < lat. U Žejanama obrižuj (jo obrižujs) stəblile i otseči (jo otsečes) grånele, u Šušnjevici obrezi (jo obreześk) stəblile i taĺå (jo tåĺu) stəblile, u Novoj Vasi obsikεj (jo obsikes) stəblile, u Jesenoviku, Letaju, Škabićima i Trkovcima obrižvεj (jo obrižves) stəblile, u Zankovcima i Kostrčanu obreži (jo obrežves) stəblile, u Mihelima obreži (jo obrežes) stəblile.</s>
<s>Glagoli obrižuj, obrižvεj, obreži, obrezi, otseči, obsikεj (autori istrorumunjskih repertoara kojima se služimo ne donose odgovarajućih oblika) posuđeni su iz nekog čakavskog govora i odgovaraju hrvatskim glagolima tipa obrezati, obrezivati; odsjeći i sl. npr. u Brgudu obrežȉvati stâbla (IrLA 1730), u Medulinu obrȉzati (OA), u Svetvinčentu ubrȉzati, u Ližnjanu brȉzati (ILA 589), u Labinu obrēzat (RLC 180), u Trogiru òbrȉzat (RTCG 172), u Selcima na Braču obrȉzāt nastao je križanjem oblika obsikεj i otseči.</s><s>Za glagol taĺå u istrurumunjskim repertoarima kojima se služimo nalazimo: u 1 Etimologija je problematična: »El cambio de sentido ha sido explica-do por Tiktin, por Goran Filipi: Etimologijska obradba istrorumunjskoga vokabulara koji se tiče stabla 279</s>
<s>Za stəblile, stəblele v. 1. čeca tal’å za južna sela i Žejane i tål’u za Brdo (IrHR 195).</s><s>Glagol je domaći, doduše iste etimologije kao i tal. tagliare2 s kojim se po obliku poklapa, no ar. i mr. oblik tal’u (DER 8460) trebao bi biti dovoljan dokaz o izvornosti istrorumunjskoga glagola o kojem razglabamo.</s><s>Krajnji je etimon lat. taliāre, REW 8542.2.</s><s>U Jesenoviku i Brdu su nam rekli cvetεj (jo cvetes), u svim ostalim mjestiPopovici je zabilježio ţvetę (DRI 161), Cantemir i Kovačec ţvetí (TIr 184; IrHR 204), Sârbu i Fraţilă ţveti (DIr 291).</s><s>Posuđenica iz nekog čakavskog goU Žejanama listi (jo listes), u Šušnjevici rezvijεj (jo rezvijeśk) foĺile, u Novoj Vasi, Jesenoviku i Škabićima hitεj (jo hites) foĺile, u Letaju i Brdu lukrå (jo lukru) foĺile, u Trkovcima, Zankovcima i Kostrčanu pupεj (jo pupes).4 Za žejanski glagol listi ne nalazimo odgovarajućih izraza u istrorumunjskim repertoarima kojima se služimo.</s><s>Posuđeno iz nekog čakavskog idioma: npr. listat(i) (diljem Istre i Dalmacije – OA), izvedenica od list (diljem Istre i DalSintagma hitεj foĺile doslovce znači ‘bacati listove’.</s><s>Za prvi elemenat autori istrorumunjskih repertoara kojima se služimo navode: Byhan i Puşcariu hití (IrG 228; DRI 114; SIr 311), Cantemir hiti i hitéi (TIr 167), Popovici hití i hitęi (DIr 216), Kovačec hití i hit (IrHR 90).</s><s>Glagol preuzet iz nekog čakavskog 3 Tražili smo i prijevod rečenice Stabla cvatu.: u Žejanama smo zapisali Stəblile cvetes., u Novoj Vasi i Jesenoviku Stəblele cvetesku., u Letaju, Brdu, Škabićima, Trkovcima, Zankovcima, Mihelima i Kostrčanu Stəblile cvetesku., a u Šušnjevici smo dobili jedninski oblik Stəbla cvetε.</s>
<s>4 Tražili smo i prijevod rečenice Ono stablo više ne lista.</s><s>Dobiveno navodimo usput, bez komentara: u Žejanama su nam rečenicu preveli kao Čå stəbla nu listε., u Šušnjevici Ca stəbla vece nu rezvijε foĺile., u Novoj Vasi Ča dəbla nu åto foĺ hitε., u Letaju i Brdu Ča stəbla nu lukra åto foĺile., u Škabićima Ča stəbla åto nu hitε foĺile., u Trkovcima, Zankovcima i Kostrčanu Ča stəbla nu åto pupε., u Jesenoviku Ča stεbla n-åre foĺ.</s><s>Goran Filipi: Etimologijska obradba istrorumunjskoga vokabulara koji se tiče stabla 280</s>
<s>Za stəblile, stəblele v. 1. govora: npr. u Medulinu hȉtiti (OA), u Labinu hītat (RLC 102), u Orbanićima Rukavcu hȉtat (RČGR 90), na Braču hȉtit (RBČG 281) < prslav. *xytati, *xytiSintagma lukrå foĺile hibridna je (prvi je elemenat domaći) i doslovce znači ‘činiti listove’.</s><s>Za prvi dio sintagme Maiorescu ima lucru, a lucrà, lucrat (VIrR 111), Byhan lukr (IrG 268), Popovici lucrå (DRI 121), Puşcariu lucrå i lucrav’ (SIr 313), Cantemir lucrá i lucravéi (TIr 170), Sârbu i Fraţilă lucrå 1.5.</s><s>Posušiti se, usahnuti (o stablu)</s>
<s>U Žejanama osuši se (jo me osušes), u Šušnjevici i Mihelima sekå (jo seku), u Letaju i Škabićima posehnεj (jo posehnes), u ostalim južnim selima posehŠušnjevci i Mihelci koriste domaći glagol sekå: Popovici i Kovačec navode Ostali glagoli odgovaraju čakavskim oblicima tipa osušit(i) (se); posahnut(i): npr. u Čepiću drvo se osušȉlo, u Svetvinčentu stâblo je osušȉlo, 5 Tražili smo i prijevod rečenica Stablo usahne. ili Stablo se posuši. i dobili: u Žejanama Stəbla se osuši., u Šušnjevici Stəbla sεkε., u Novoj Vasi Stəbla pošńit se kavεj., u Letaju Stəbla posehnit-a., u Brdu i Škabićima Stəbla posehnε., u Trkovcima, Zankovcima i Mihelima Stəbla posehnit-a., u Mihelima Stəbla sekåt-a.</s><s>Zanimljiva je metaforična sintagma zabilježena u Novoj Vasi pošńit se kavεj, doslovce “Stablo počelo se skidati/svlačiti”, pa ćemo na ovom mjestu analizirati oba glagola.</s><s>Particip pošńit se pripada glagolu pošńi (se) (jo (me) pošnes) ŠByhan bilježi poŝní (IrG 313), Popovici i Cantemir poşni (DRI 139; TIr 176), Puşcariu posńí (SIr 321), Sârbu i Fraţilă poşni (DIr 257), Kovačec poşńí (IrHR 153)Ć, posuđenom iz nekog čakavskog idioma: nodolskom počẽt (prez. pȍšmen i pȍšnen) (RČGNV 206), na Braču počẹ̃t, pȍšmen (RBČG 672) dan autor ir. repertoara kojima se služimo.</s><s>U osnovi je glagola mlet. cavàr ‘contrario di mettere’ (BOE 152) Šcavar ‘estrarre, levare, togliere’ (VG 194), u Kopru cavàr ‘cavare, togliere, levare’ (DDC 44), u Puli cavàr ‘estrarre, attingere, divellere, estirpare, levare, sottrarre, sradicare, sveglagol nije ušao ni u istarske ni u dalmatinske čakavske govore (osim u složenicama: npr. kavatapi ‘vadičep’ – diljem Istre), pa valja pretpostaviti da je riječ o izravnom posuđivanju iz nekog istromletačkog govora.</s>
<s>281 u Čabrunićima dȗb se usušȉja, u Valturi dȗb se usȗši (IrLA 1720), u Medulinu sȗšiti (se) (OA); na Braču posahnȕt (RBČG 710).</s><s>Oblici tipa osušit(i) sastavbu i Fraţilă osuşi se (DIr 245), Kovačec osuşí se (IrHR 139); Sârbu i Fraţilă navedeno) cok, -u, cok, coki m. Ispitanik iz Škabića nam je dao i izraz za ostaNazivi tipa cok čakavizmi su mletačkog podrijetla: Byhan je zapisao tsǫk (IrG 370), Popovici ţoc ‘butuc pe care să taĭe lemne’6 (DRI 161), Cantemir ţoc ‘trunchi’, Kovačec ţoc ‘balvan’ (IrHR 204).</s><s>U Brgudu i Čepiću cȍk (IrLA 1740), u Svetvinčentu, Čabrunićima i Valturi tsȍk (ILA 1740), u Vodicama čȍk ‘panj (također onaj dio drva koji ostaje u zemlji)’ (ID 106), u Labinu cok ‘panj, nje, komad debla na kojem se cijepa, komad grede’ (RGI 42) < mlet. zoco (BOE Za žejanski oblik poruba ne nalazimo odgovarajućih oblika ni u jednom od čakavskih rječnika kojima raspolažemo.</s><s>Možemo ga povezati s glagolom porubati ‘posjeći, osjeći’ (ARJ X/877 – uz napomenu »samo u Bjelostjenčevu rječ6 = panj na kojem se cijepaju drva.</s><s>To je jedino značenje koje smo mi zapisali u Izoli uz čok – sln. čòk ‘nerazsekan, večji kos debla; panj’; nar. primorsko ‘po podiranju drevja preostali del 7 Etimolozi nisu jedinstveni: »Pare difficile far derivare la vc. dal lat. soccus ‘zoccolo’, come si legge nel DEI; la vc. sembra di orig. sett.« (DELI-cd).</s><s>Devoto i Oli predlažu križa8 »riječ je praslavenska te se u svojem osnovnom značeńu (sjeći, odsijecati, odsjeći) nalazi i u ostalim slavenskim jezicima (...) U građi za ovaj rječnik našle su se potvrde za spomenuto značeńe samo u Bjelostjenčevu rječniku (rubam; lignum praescindo, scindo, divido in teretes) i u Goran Filipi: Etimologijska obradba istrorumunjskoga vokabulara koji se tiče stabla 282</s>
<s>281 staroj slavenskoj (ne nužno hrvatskoj) posuđenici u istrorumunjskome, a pitanje odakle je i kada u nj dospjela najbolje je ostaviti otvorenim.</s><s>Ni za termin ritina ne nalazimo nikakvih paralela u čakavskim rječnicima kojima se služimo.</s><s>Možda nekakva metafora od ‘guzica’ – npr. u Orbanićima rȉt (ČDO 539) < prslav. *ritь (SES 539) s augmentativnim dočetkom? u Novoj Vasi, Jesenoviku, Brdu, Škabićima, Trkovcima, Zankovcima, MiheliOblici tipa koren posuđeni su iz nekog čakavskog idioma: npr. u Brgudu, Čepiću, Orbanićima kod Žminja i na otocima Murteru i Braču kȍren (IrLA 1719; ČDO 470; RGOM 137; RBČG 399), u Svetvinčentu kôren, u Ližnjanu kȍreń *korę, rod. (sc. genitiv) *korene10.</s><s>Popovici i Cantemir imaju córen (DRI 100; TIr 162), Sârbu i Fraţilă coren (DIr 200), Kovačec za Žejane córen (IrHR 53).</s><s>I oblici tipa žila također su čakavizmi: npr. u Labinu žīla ‘žila, korijenje11’ (RLC 324), u Orbanićima kod Žminja žȉla ‘root; vein’ (ČDO 596), u Pićnu žíla ni sud’; (...) źìla od stablà ‘tanki, dugački i žilavi korijen od stabla, loze ili makije’ (LVJ 6019) < prslav. *žila (SES 762).</s><s>Maiorescu je u Skitači zabilježio jiră12 (VIrR 109), Byhan ẑílę (IrG 392), Popovici jil (DRI 117), Cantemir jíle (TIr 168), Sârbu i Fraţilă jila (DIr 221), Kovačec za juž. s. žílę, za Šušnjevicu zílę, za Žejane žíla (IrHR 229) – sve samo u značenju ‘vena, krvna žila’.</s><s>U Žejanama smo zapisali γńili (jo γńiles), u Šušnjevici gńilεj (jo gńilesk), u Mihelima truni (jo trunes), u ostalim južnim selima gńilεj (jo gńiles).</s><s>9 Riječ je poveziva s oblicima tipa rub: Metka Furlan uz sln. r̣b piše: »Pslovan. *rǫbъ je pomeni v slovan. jezikih so razložljivi iz prvotnega pomena *’kar je odrezano, odsekano’ oz. z 10 »etimološko ni zadovoljivo pojasnjeno.</s><s>Verjetno je sorodno pslovan. *kъr’ь ‘korenina’ 11 Treba, dakako, korijenje.</s>
<s>Navedene glagole ne nalazimo u istrorumunjskim repertoarima kojima se služimo.</s><s>Oba su tipa glagola posuđena iz nekog čakavskog idioma.</s><s>Glagoli tipa gńilεj odgovaraju čakavskim oblicima: npr. u Pićnu gnjilìt (PI 36), u Čepiću kȍren gńȉli, u Brgudu kȍrjeńe gńȋje, (IrLA 1722), u Svetvinčentu, Čabrunićima i Ližnjanu gńijȁti (ILA 1722), u Medulinu također (OA), u Valturi gńijȁt (ILA 1722), u Senju gnjīlȉt (SR 35), na otoku Murteru gnjijȁti (RGOM Glagol truni, budući da je dobiven samo od jednog informatora, mogao bi biti iz standardnoga hrvatskog jezika: trȕnuti ‘postajati truo, raspadati se’ (RHJ značenju nalazimo samo u Šimunovića, trȕnut (RBČG 975) i Petrića, trȕnit (StR 371), dakle na Braču i u Splitu.</s><s>Ostali čakavski rječnici s kojima raspolažemo donose slične oblike drugih etimologija (kojima se na ovom mjestu ne ćemo baviti) i u drugim značenjima: npr. u Orbanićima kod Žminja trūnȉt ‘sha‘gurnuti’ (RGOM 237); na Ižu trūnȉti ‘mrviti, otkidati, s hrpe naokolo razbacati’ (RGI 431); u Selcima na Braču i na Krku trūnȉt ‘otresati’; ‘kidati klice na biljkama ili pupove na grančicama’ (RSG 378; PČR 250), pa je moguće da su se upravo navedeni glagoli (koji prema našim spoznajama nisu nikada ušli u istrorumunjski), prije svega oni koje smo naveli za Istru, u glavi našega ispitanika pomiješali sa spomenutim standardnim hrvatskim oblikom.</s><s>No, istini za volju, ekonomično je i pretpostaviti da su Istrorumunji glagol truni preuzeli u Cetinskoj krajini prije nego su krenuli prema otoku Krku i Istri.</s><s>Byhan je zabilježio déblę (IrG 205), Popovici i Puşcariu deblę (DRI 106; SIr 308), Cantemir deble (TIr 164), Kovačec déblę (IrHR 67 – za Šušnjevicu).</s><s>Posuđeno iz nekog čakavskog idioma: npr. u Brgudu dȅblo, u Čepiću, Čabrunićima i Ližnjanu dẽblo (IrLA 1724), u Medulinu također dẽblo (OA), na Braču i u Pov13 »Pslovan. *deblo je sorodno z *debelъ ‘debel’.</s><s>Prvotni pomen je torej *’nekaj debelega, Goran Filipi: Etimologijska obradba istrorumunjskoga vokabulara koji se tiče stabla 284</s>
<s>Za oblike tipa skorca Maiorescu je zapisao scorţă (VIrR 121), Cantemir scorţe (TIr 179), Kovačec scórţa (IrHR 173 – za Žejane).</s><s>Oblik bi mogao biti domaćeg podrijetla, pogotovo jer sličnih izraza u čakavskim idiomima, barem prema našim spoznajama, nema.</s><s>Postoji, prema rječnicima s kojima raspolažemo, samo još u dačkorumunjskom: scoárţă (DEX 961) < lat. scŏrtea, REW 7742.</s><s>Manje je vjerojatno da je posuđen iz nekog mletačkog govora: scorza Oblik tipa kora od autora istrorumunjskih repertoara kojima se služimo donosi samo Kovačec, córa (IrHR 53 – za Brdo).</s><s>Posuđenica iz nekog čakavskog govora: npr. kȍra u Brgudu i Čepiću (IrLA 1723), u Svetvinčentu, Čabrunićima, Valturi, Ližnjanu (ILA 1723), u Medulinu (OA), u Orbanićima kod Žminja (ČDO U Žejanama odelεj (jo odeles), u Šušnjevici (o)ĺupi (jo (o)ĺupeśk), u ostalim U autora ir. repertoara kojima se služimo ne nalazimo odgovarajućih oblika.</s><s>Svi su navedeni nazivi posuđeni iz nekog čakavskog govora.</s><s>Žejanski se oblik npr. poklapa s čakavskim u Labinu odelìt (RLC 181), u Pićnu odilìt (PI 75), na Braču odīlȉt (RBČG 579), u Splitu odílit (StR 209), tvoOstali nazivi odgovaraju npr. čak. u Vodicama ļȗpiti (ID 189, s. v. ļupȉna), u Orbanićima kod Žminja lūpȉt, ulūpȉt (ČDO 484), u Boljunu lūpȉt, olūpȉt (RBG), kavcu i Crikvenici lūpȉt (RČGR 144; CB 57), olūpȉt (RČGR 189) < prslaven.</s><s>14 Iste su etimologije i tal. scòrza Š»Lat. scortea(m) ‘pelliccia’, f. sost. di scorteus ‘di pelle, di cuoio’ (da scortum ‘pelle, cuoio’, da avvicinare a corium ‘cuoio’).« (DELI-cd)Ć i istriotski u Rovinju s’kursa, u Balama, Vodnjanu i Galižani ś’korśa, u Fažani š’kortsa, u Šišanu š’kursa pslovan. *(s)kora ‘(odrta) koža, (neustrojeno) usnje’.</s><s>Beseda je prvotno pomenila *’rezanje, striGoran Filipi: Etimologijska obradba istrorumunjskoga vokabulara koji se tiče stabla 285</s>
<s>1.9.1.1.</s><s>Mezgra (sok koji se stvara ispod kore) Premda žejanski oblik odgovara čakavskima Šnpr. u Brgudu mȅzga (IrLA 1733), u Orlecu na Cresu mẽzdra i mȅzdra (ČDOC 297), u Belom na Cresu mȅzga i mȅzgra (BBT 223), u Rukavcu mēzgȁ (RČGR 159), u Novom Vinodolskom mezgrȁ (RČGNV 134), na Braču mēzdrȁ i mēzgrȁ (RBČG 471), na Grobinštini mezdrȁ (GG 367), u Visu mezgrâ (LVJ 290) < prslav. *mĕzga (SES 339)Ć, ipak, radije nego posuđenicom iz čakavskoga držimo da ga je ekonomičnije tumačiti kao izvorni Šdr. mzgə (IrLA 1733 – za Rudnu Glavu), mâzgă cajem čakavskih oblika tipa mezga.</s>
<s>Oblik åpa znači ‘voda’, ovdje je značenje preneseno i na mezgru.16 Domaća Cantemir ŭápe (TIr 157), Sârbu i Fraţilă åpa (DIr 187), Kovačec åpę za južna Za oblik sok u autora ir. repertoara kojima se služimo odgovarajući oblik nalazimo samo kod Sârbua i Fraţile, sok ‘suc’ (DIr 277).</s><s>Posuđenica iz nekog čakavskog idioma: npr. u Funtani sòk ‘sok’ (MFR 70), na Braču sộk ‘hranjiva tekućina u tkivu 1.10.</s><s>Izdanak stabla</s>
<s>1.9.</s><s>Kora drveta cima, Zankovcima i Kostrčanu mlådica, -a, -e, -ele ž., u Škabićima pošivək, pošivəku, pošivci, pošivci m., u Šušnjevici i Novoj Vasi tirerε grånicε, a u Mihelima su nam odgovorili opisno, pošnit-a pošivεj (jo pošives).</s><s>Za oblike tipa mladica ekvivalent nalazimo samo u Cantemira: mládice (TIr 171).</s><s>Riječ postoji kao slavizam i u dačkorumunjskom, mlădíţă (DEX 642), pa ćemo ir. oblik držati izvornim, prilagođenim (ə  a) prema čakavskim istoga tipa: npr. u Čepiću mladȉca (IrLA 1741), u Labinu i Funtani mladìca (RLC 158; MFR 49), u Medulinu, Orbanićima kod Žminja, na Braču i Povljanama na Pagu mladȉca (RMG 131; ČDO 492; RBČG 480; RGP 198), izvedenica na Goran Filipi: Etimologijska obradba istrorumunjskoga vokabulara koji se tiče stabla 286</s>
<s>-ica od mlad < prslav. *moldъ (SES 347).</s><s>Termin koji smo zapisali u Škabićima, pošivək, obradit ćemo zajedno s glagolom pošivεj u sintagmi pošnit-a17 pošivεj koju smo zabilježili u Mihelima.</s><s>Ni imenicu ni glagol ne nalazimo u istrorumunjskim repertoarima kojima se služimo.</s><s>Riječ je o posuđenicama iz nekog čakavskog govora, prema distribuciji sjevernijega.</s><s>Za imenicu potvrdu nalazimo samo za Orbaniće: pošipȁk (ČDO 525), za glagol: u Labinu pošīnut (RLC 2139, u Medulinu pošȉnuti (RMG 184), u nespecijaliziranom značenju u Funtani pošìnuti ‘baciti, odapeti’ (MFR 61), u Pićnu ‘potjerati (stoku), ubrzati’ (PI 88), u Rukavcu pošȉnut ‘potjerati, tjerati’ (RČGR 218).</s><s>Autor potonjega rječnika Franjo Mohorovičić uz navedeni glagol donosi i njegov nesvršeni oblik pošīvȁt i to bi zapravo bio tip koji je potaknuo ir. oblike.</s><s>Etimon je prslav. *poSintagma tirerε grånicε doslovce znači ‘mlada granica’.</s><s>Prvi je elemenat domaći: u Žejanama, Mihelima i Kostrčanu smo zapisali tirer, tirera, tirero; ri, tirere, tireri, u Šušnjevici tirar, tirarε, tiraro; tirari, tirare, tirari, u Novoj Vasi tirər, tirərε, tirəro; tirəri, tirəre, tirəri, u Jesenoviku, Letaju i Zankovcima tirər, tirəra, tirəro; tirəri, tirəre, tirəri, u Brdu, Škabićima i Trkovcima tirar, tirara, tiraro; tirari, tirare, tirari.</s><s>Maiorescu ima tirer, tireră (VIrR 126), Cantemir tirer, -e (TIr 183), Sârbu i Fraţilă tirer, -a (DIr 288), Kovačec za Šušnjevicu i Novu Vas tírar, tírare, u Šušnjevici i tírerę, za Žejane tírer, tírera 1.11.</s><s>Pupoljak stabla</s>
<s>U Žejanama pupək, pupəku, pupki, pupki m., Šušnjevici, Brdu i Škabićima Popovici navodi pup (DRI 142), Kovačec pup (IrHR 161).</s><s>Posuđeno iz nekog čakavskog govora: npr. u Brgudu pȕpak, u Čepiću pȕp (IrLA 1734), potonje i u Svetvinčentu, Čabrunićima, Valturi i Ližnjanu (ILA 1734), u Labinu 17 Prošlo vrijeme glagola pošni: u Šušnjevici posni (jo posneśk), u Letaju i Škabićima pošńi (jo pošńes), u ostalim mjestima pošni (jo pošnes), u Žejanama i pošńi (jo pošńes).</s><s>Byhan ima poŝní (IrG 313), Popovici poşni (DRI 139), Puşcariu posńí (SIr 321), Cantemir poşní (TIr 176), Sârbu i Fraţilă poşni (DIr 257), Kovačec poşńí i poşní, za Žejane (IrHR 153).</s><s>Posuđeno iz nekog čakavskog govora: npr. u Labinu pošnēt (RLC 214) < prslav. *počęti (SES 458) > u Medulinu 18 Puşcariu rekonstruira vlat. *tĕnĕrus (EWRS-LE 1734), što preuzima i Cioranescu: »Lat. tĕnĕr, por medio de la forma popular *tĕnĕrus.« (DER 8717).</s><s>Goran Filipi: Etimologijska obradba istrorumunjskoga vokabulara koji se tiče stabla 287</s>
<s>1.9.</s><s>Kora drveta pȗp, pȕpak (ČDO 533), u Medulinu pȕp i pupȁk (RMG 194), na Murteru pȕp U Žejanama su nam rekli pupkεj (jo pupkes), u Šušnjevici pupi (jo pupesk), u Novoj Vasi pupi (jo pupes), u Mihelima pupεj (jo pupu), u ostalim južnim seOd autora istrorumunjskih repertoara kojima se služimo samo u Cantemira nalazimo odgovarajući oblik: pupí (TIr 177).</s><s>Posuđeno iz nekog čakavskog idioma: npr. u Čepiću dərvȍ pȕpa (IrLA 1735), u Svetvinčentu i Čabrunićima pupȁti (ILA 1735), u Orbanićima pȕpat (ČDO 533), u Medulinu pupȁti (RMG 1.12.</s><s>Bijelj (mladi sloj drveta)</s>
<s>Žejanski je naziv isti kao i za mezgru (v. 1.9.1.2.), a ostali su hibridne sintagme koje doslovce znače ‘mozak/srce od19 stabla’.</s><s>U ovom ćemo odjeljku obraditi izraze za mozak i srce.</s><s>Nazivi tipa mozgu Šsamo Sârbu i Fraţilă donose mozac (DIr 230)Ć posuđeni su iz nekog čakavskog govora: npr. u Svetvinčentu, Valturi i Ližnjanu mȍzak (ILA 283), isto u Brgudu zankovačke sintagme domaći je: u Žejanama smo zabilježili jirima, -a, -e, -ele 20 Za mozak je, barem prema našim anketama, u ir. govorima uglavnom u uporabi množinski oblik: u Šušnjevici smo zapisali mozĺani i mozĺane, u ostalim mjestima možĺani.</s><s>Kovačec za Šušnjevicu donosi móžl’ani (IrHR 120), dok Byhan i Popovici imaju jedninski oblik gornjega: móẑl’en (IrG 280), odnosno mojĺen (DRI 127).</s><s>Sve čakavizmi: npr. u Čepiću i Svetvinčentu mȍždani (IrLA 283; ILA 283), isto u Medulinu (RMG 133), u Čabrunićima mȍžljeni (ČDO 494), u Senju možjãni (SR 78), na Braču mȍžjoni (RBČG 491), u Splitu mȍžjani (StR 186), u Pićnu mòžljen, mòžljeni (PI 66), u Labinu mōžljen (RLC 161).</s><s>Goran Filipi: Etimologijska obradba istrorumunjskoga vokabulara koji se tiče stabla 288</s>
<s>Imenice fråskele i grånele množinski su oblici od fråskε, odnosno gråna (v. Šujevici, Jesenoviku, Brdu i Trkovcima kornele, u ostalim južnim selima kornile.</s><s>Nazive tipa rasuha ne nalazimo u istrorumunjskim repertoarima kojima se služimo.</s><s>Posuđeno iz nekog čakavskog govora.</s><s>U čakavskim repertoarima nalazimo jako malo potvrda za ovu riječ, a i nađene imaju samo specijalizirano značenje22: npr. u Korčuli rȁsoha ‘drvena naprava na kojoj se pile kraći i krivi balvani’ (RGGK-cd), u Blatu na Korčuli rasoha ‘blatski posjed (Bašćina), ali i alat u kojem se pilaju manji i krivi komadi drva u brodogradnji’ (RB 73), u Betini i Korčuli râsoha ‘veća drvena rašljasta stezaljka u kojoj se pile trupci u daske s pomoću velike pile’ (BB 207), na Braču rasȍha ‘dolina na početku svojeNazivi kornele, kornile množinski su oblici od korn ‘rog’: u Žejanama 21 Množinski oblik od grana u mnogim istarskim čakavskim govorima označava krošnju: npr. u Čabrunićima i Valturi grâne (ILA 1728), u Čepiću grãne (IrLA 1728).</s><s>22 Osnovna značenja: rasoha ‘drvo, stablo na dva kraka, roga, sa dvije grane ili sa dva ogranka; grana na dva roga; grana uopće’ (ARJ XIII/158).</s><s>Goran Filipi: Etimologijska obradba istrorumunjskoga vokabulara koji se tiče stabla 289</s>
<s>u ostalim južnim selima grånele. stima korən, korənu, korni, korni m. Domaća riječ.</s><s>Maiorescu, Popovici, Puşcariu, Cantemir, Sârbu i Fraţilă i Kovačec navode corn (VIrR 101; DRI min vjerojatno kalkiran prema čakavskom: npr. u Čepiću roščȉi ‘krošnja’ Nazivi tipa grana ŠByhan ima grnę (IrG 226), Popovici grån (DRI 113), Cantemir gráne (TIr 167), Kovačec za Šušnjevicu grånę, za Žejane γråna (IrHR 86)Ć posuđeni su iz nekog čakavskog govora: npr. u Čabrunićima, Valturi i Ližnjanu grâna, u Svetvinčentu grân (ILA 591), u Čepiću i Medulinu grãna (IrLA 1738; RMG 74), u Orbanićima kod Žminja grân i grānȁ (ČDO 449), u Naziv koji smo čuli u Šušnjevici, fråskε (samo Puşcariu navodi fråskę (SIr tacizam je koji je u ir. ušao preko nekog čakavskog govora: npr. u Orbanićima kod Žminja frȁška (ČDO 443), u Funtani fràške (mn.) ‘tanke grane za vatru’ (MFR 30), u Medulinu frȁška ‘tanje granje s lišćem’ (RMG 65), u Boljunu ‘grana s lišćem’ (RBG), frȁška u Dubrovniku ‘grančica od drveta sa lišćem što visi nad vratima u krčmama’, u Potomju ‘suho granje crnogorice’; u Kući286; VG 401), fràsca (DDP 115).</s><s>Oko krajnjeg etimona etimolozi se ne slažu.</s><s>Skok, npr., navodi manje-više sve dotadašnje prijedloge i zaključuje: »Sve same puste kombinacije.« (SKOK, loc. cit.), dok Bezlaj glede sln. frâska ‘dračje’24 nema dvojbi: »Izposojeno iz it. frasca, ben. frasca »olupljena veja«, pl. 23 Usp. u Vrgadi fraškũn ‘kod mreža od ludra kiće (granje) privezano, da plaši ribu’ (RGV 56); isto na Murteru ludra ‘mreža od konopa paš i po visine na kojoj je privezano granje ili postavljene bijele dašćice za plašenje ribe’ (RGOM 87).</s><s>24 frâska ‘Reisig’ (MtP-cd).</s><s>Riječ je poznata i u slovenskim istarskim govorima: npr. u Svetom Antonu kod Kopra ‘fraske ‘odsekane zelene veje’ (NSSA 37), a i u istriotskom, kao ‘grana’: u Vodnjanu i Galižani f’raśka, u Fažani i Šišanu f’raška (ILA 1738).</s><s>Goran Filipi: Etimologijska obradba istrorumunjskoga vokabulara koji se tiče stabla 290</s>
<s>Kao zaključak navest ćemo Paola Zollija koji za tal. frasca iznosi vlastitu pretpostavku »Prob. vc. d’orig. preindeur.«, a za ostala mišljenja upućuje na dru1.13.2.1.</s><s>Suha grančica</s>
<s>U Žejanama uskåta γrånica, u Šušnjevici i Novoj Vasi uskåta grånicε, u Mihelima uskåta grånčica, u ostalim južnim selima uskåta grånica.</s><s>Prvi dio navedenih sintagmi domaći je pridjev u značenju ‘suh’: u Šušnjevici i Novoj Vasi zapisali smo uskåt, uskåtε, uskåto; uskåc, uskåte, uskåc, u ostalim mjestima uskåt, uskåta, uskåto; uskåc, uskåte, uskåc.</s><s>Maiorescu navodi uscat, uscată (VIrR 127), Byhan uskǫt (IrG 377), Sârbu i Fraţilă uscåt, -e (DIr 294), Kovačec uskåt (IrHR 208).</s><s>Riječ je zapravo o participima glagola uscå: u Šušnjevici smo čuli uśkå (jo usku), u ostalim mjestima uskå (jo usku).</s><s>Byhan je zapisao usk (IrG 376), Popovici i Puşcariu uscå (DRI 163; SIr 328), Cantemir uscá (TIr 184), Sârbu i Fraţilă uscå (DIr 294), Kovačec uscå i uscå Drugi je dio sintagmi čakavizam, umanjenica na -ica/-čica od grana (v. 1.13.2.): npr. u Brgudu sȕha grȁnčica, u Čepiću sȕha grȁnčica (IrLA 1729), u Svetvinčentu sȗxa grânčitsa, u Čabrunićima sũxa grânčitsa (ILA 1729).</s><s>Puşcariu ima gråniţę (SIr 311), Kovačec za Šušnjevicu gråniţę, za Žejane γråniţa (IrHR 86).</s><s>U Žejanama otseči (jo otsečes), u Jesenoviku odseči (jo odsečes), u ostalim južnim selima taĺå (jo tåĺu).</s>
<s>Za glagole tipa otseči Cantemir donosi oţeci (TIr 174), Kovačec oţečí (IrHR 140).</s><s>Riječ je o posuđenicama iz nekog čakavskog idioma: npr. u Pićnu otsìć Oblik taĺå domaći je: Maiorescu navodi tai, a tăiá, tăiat (VIrR 125), ByGoran Filipi: Etimologijska obradba istrorumunjskoga vokabulara koji se tiče stabla 291</s>
<s>U Žejanama oγoli (jo oγoles), u Šušnjevici oĺupi (jo oĺupeśk), u Novoj Vasi i Trkovcima oteši (jo otešes), u Letaju i Brdu okreši (jo okrešes), u ostalim južnim selima oĺupi (jo oĺupes), u Škabićima i ogoli (jo ogoles).</s><s>Svi su navedeni glagoli čakavskog podrijetla (ne nalazimo ih u pisaca istrorumunjskih repertoara kojima se služimo): npr. u Boljunu ogolȅt (RBG), na Žejanski naziv pεna ŠKovačec za Žejane ima pna (IrHR 145), Sârbu i Fraţilă pęna (DIr 248)Ć nije jednostavan ni semantički ni fonološki.</s><s>Odgovara dopĭnna, REW 6514)Ć, no prema glasovnim zakonima istrorumunjskoga trebalo bi biti *pεra, koje je, vjerojatno, pod utjecajem (istro)mlet.</s><s>Šnpr. pena (VG 758, BOE 488)Ć promijenilo -r- u -n-26 radi izbjegavanja homonimije (npr. per ‘vlas, kosa’)?</s><s>Osnovno bi značenje riječi bilo ‘pero (u ptice)’, a prijelaz značenja možemo objasniti preko čakavskih oblika gdje imenice tipa pero mogu znaZa nazive tipa foĺa ŠMaiorescu navodi foliă (VIrR 105), Byhan fól’e (IrG (DIr 213), Kovačec za južna sela fól’e (IrHR 80)Ć nije lako odrediti neposrednu etimologiju.</s><s>Mogli su biti preuzeti izravno iz knjiž. tal. jezika (u Šušnjevici je sve do konca II. svjetskoga rata djelovala talijanska osnovna škola): tal. foglia 25 Oba značenja postoje i uz žejanski oblik.</s><s>26 A moglo bi biti i izravno preuzimanje iz mletačkoga, što je doduše, po našem mišljenju, manje ekonomično.</s>
<s>Nadalje, mogli su ući i preko mletačkoga Šnpr. fogia (BOE 77; VG 387), foia (VG 388), fòia (DDC 80; DDP 112)Ć s promjenom (analogijom prema sličnim Šušnjevski termin frunźε ŠMaiorescu bilježi frunză (VIrR 106), Byhan frȗnzę (IrG 220), ostali nemajuĆ domaćeg je podrijetla: dr. frunʒə (IrLA 1726), Novoj Vasi i mika foĺε, u Zankovcima i Mihelima mika foĺica, u ostalim južNazivi tipa foĺica umanjenice su na -ica od foĺa (v. 1.13.3.).</s><s>Ostala tri termina sintagme su u značenju ‘mali list’, odnosno, pleonazam, ‘mali listić’.</s><s>Za U ovom nam odjeljku ostaje obraditi samo domaći pridjev mik ‘mali’: u Šušnjevici smo zabilježili mik, mikε, miko; mic, mic i mike, mic, u Novoj Vasi míkę, mič za južna sela, mic, míkę, miţ za Šušnjevicu i mic (mícu), míca, mič za 1.13.3.2.</s><s>Uveli listovi</s>
<s>U Žejanama vele uvenite pεne, u Letaju foĺele uvenite, u Škabićima zevenite foĺ, u Mihelima uvenite fuoĺ, u ostalim južnim selima foĺile uvenite.</s><s>U ovom ćemo odjeljku obraditi pridjevske dijelove sintagmi (za foĺ(ile) v. uvenic, u Škabićima zevenit, -a, -e; zevenic, zevenite, zevenic, u ostalim mje27 Čakavski nazivi tipa foj i mn. foji Šmletacizmi koji potječu od: foio ‘foglio, giornale’ (VG 388), fòio ‘foglio; giornale’ (DDC 81) < lat. fŏlium, REW 3415Ć u čakavskim govorima označuju ‘novine’ Šnpr. u Orbanićima fȍji i fȍlji (ČDO 442), u Medulinu i Kukljici fȍj (RMG 6; RGK Goran Filipi: Etimologijska obradba istrorumunjskoga vokabulara koji se tiče stabla 293</s>
<s>-o; uvenit, uvenite, uvenit.</s><s>Riječ je zapravo o participima glagola uveni, zeveni: u Šušnjevici uveni (jo uvenes), u Škabićima zeveni (jo zevenes), u ostalim mjestima uveni (jo uvenes).</s><s>U autora istrorumunjskih repertoara kojima se služimo nalazimo samo pridjev tipa uvenit: Byhan ima uvenít, tę (IrG 377), Popovici uvenit, - (DRI 163).</s><s>Posuđeno iz nekog čakavskog govora: npr. u Belom U Šušnjevici su nam rekli frunźele kazute, u Žejanama vele kazute pεne, u Letaju foĺele kazute, u Mihelima kazute fuoĺ, u ostalim južnim selima foĺile kazute.</s>
<s>Obradit ćemo pridjevske dijelove sintagmi (za foĺ(ile) i frunźele v. 1.13.3.).</s><s>Riječ je o participu domaćega glagola kadε: u svim smo mjestima zapisali kadε (SIr 305), Cantemir cáde (TIr 160), Sârbu i Fraţilă cadę (DIr 195), Kovačec 2. Zaključak</s>
<s>U obrađenoj građi prevladavaju posuđenice iz čakavskih govora.</s><s>Domaćih je riječi 14, no za neke se to ne može s potpunom sigurnošću utvrditi jer se u potpunosti, i na planu izraza i na planu sadržaja, poklapaju s čakavskim ekvivalentima – u tim smo slučajevima redovito pretpostavili da je riječ o izvornom obliku koji se (uglavnom) neznatno promijenio (moguće i na oba plana) pod utjecajem čakavskoga (npr. mezga – 1.9.1.2.).</s><s>Izravnih posuđenica iz (istro) mletacizama nema, svi su ušli preko nekog čakavskoga govora, no ni to nije uvijek moguće nedvosmisleno utvrditi.</s>
<s>28 Promjena a e normalna je u južnim ir. govorima.</s><s>Za ze- + veni usp. sln. zvenéti ‘uvenuti, povenuti’ (SSKJ-cd) i u Medulinu zavenȕti ‘zavinuti, uganuti nogu’ (RMG 269).</s><s>Goran Filipi: Etimologijska obradba istrorumunjskoga vokabulara koji se tiče stabla 294</s>
<s>RBG – Francetić, Ivan.</s><s>Rječnik boljunskih govora (rukopis s konca pedesetih, početka šezdesetih godina 20. st. u vlasništvu Sveučilišne biblioteke u Puli, trenutno se nalazi na Odjelu za humanističke znanosti Sveučilišta “JuGoran Filipi: Etimologijska obradba istrorumunjskoga vokabulara koji se tiče stabla 296</s>
<s>Nel presente lavoro viene elaborata la terminologia istrorumena che riguarda le parole connesse con il concetto di albero in generale.</s><s>I vocaboli presentati ed elaborati sono stati raccolti durante le interviste per l’IrLA con le verifiche successive.</s><s>Accanto alle forme raccolte si riportano anche quelle segnate nei repertori istrorumeni a noi disponibili.</s><s>Ogni espressione viene paragonata alle forme simili nelle parlate ciacave e/o (istro)venete vicine.</s><s>Le voci appartenenti al corpus rumeno, si paragonano con le forme degli altri tre dialetti rumeni (dacorumeno, arumeno e meglenorumeno).</s><s>La maggior parte del lessico in questione rappresenta i prestiti dai dialetti croati ciacavi, e solo 14 parole appartengono allo strato nostrano della parlata istrorumena – bisogna però sottolineare che alcuni di questi lessemi non possono essere definiti come nostrani con assoluta certezza, per il fatto che coincidono perfettamente (sul piano semantico e quello formale) alle parole ciacave corrispondenti.</s><s>Prestiti diretti dal (istro)veneto non si riscontrano.</s>