Zlostavljanje na radu u upravi putem informaciono-komunikacionih tehnologija

Informaciono-komunikacione tehnologije;uprava;zlostavljanje;društvene mreze;zapošljavanje;ljudski resursi.;Information and communications technologies;administration;abuse;social media;employment;human resources;info:eu-repo/classification/udc/331.1

<s>Slika 1: Dostignuti nivo planiranih ciljeva Digitalne Agende http://ec.europa.eu/digital-agenda/en/scoreboard Slika 2. Komunikacija u elektronskoj vladi Slika 3: Četiri faze razvoja e-vlade</s>
<s>Slika 9: Podaci koji se dele preko društvenih mreza Slika 10: Korišćenje računara kod kuće za obavljanje posla Slika 11:Korišćenje računara na poslu u private svrhe Slika 12: Komunikacija sa kolegama I rukovodiocima putem elektronske pošte Slika 13: Mišljenje o zloupotebi računara Slika 14: Mišljenje o promeni posla</s>
<s>Slika 20: Da li ste prijavili zlostavljanje na poslu Slika 21: kome ste se obratili u vezi mobonga Slika 22: Odgovor na prituzbe o mobingu</s>
<s>Tabela 5: Najučestalija komunikacija putem društvenih mreža Tabela 6: Učestalost korišćenja računara na poslu Tabela 7: Vidljivost profila na društvenim mrežama Tabela 8: Podaci koji se dele preko društvenih mreža Tabela 9: Korišćenje računara kod kuće za obavljanje posla Tabela 10: Korišćenje računara na poslu u private svrhe Tabela 11: Komunikacija sa kolegama I rukovodiocima putem elektronske pošte Tabela 12: Mišljenje o zloupotrebi računara Tabela 13: Mišljenje o promeni posla</s>
<s>Tabela 15: Da li poznajete nekoga ko zloupotrebljava računar Tabela 16: Dobijanje neprikladnih poruka Tabela 17: Dobijanje neprikladnih poruka od kolega Tabela 18: Da li ste bili žrtva mobinga</s>
<s>Informaciono-komunikacione tehnologije koriste se u brojnim oblastima i sferama rada i života.</s><s>Uprava je područje u kome su ove tehnologije u velikoj upotrebi, što doprinosi poboljšanju njenog rada, efikasnosti i boljoj komunikativnosti.</s><s>Ne retko njihova upotreba ima i negativne posledice.</s><s>Ovaj rad će se baviti istraživanjem korišćenja informaciono-komunikacionih tehnologija za zlostavljanje na radu.</s><s>Pored uvodnog i zaključnog dela rad će obuhvatiti još 4 poglavlja: 1) primena IKT u upravi; 2) zlostavljanje na radu (pravni, etički i psihološki aspekti) 3) korišćenje IKT za zlostavljanje u okviru uprave i 4) istrazivanje stavova o mogućnostima korišćenja IKT na pojedine oblike zlostavljanja.</s>
<s>Rad ima za cilj da identifikuje oblike I načine zlostavljanja na radu u upravi upotrebom IKT I da kroz sprovedeno istrazivanje ukaze na stavove I reakcije zaposlenih u upravi o zlostavljanju na radu upotrebom IKT, kao I da iznese procenu rizika od ovog oblika zlostavljanja.</s><s>Ključne reči: Informaciono-komunikacione tehnologije, uprava, zlostavljanje, društvene mreze, zapošljavanje, ljudski resursi.</s>
<s>Jedan od glavnih ciljeva informaciono-komunikacionih tehnologija je da olakša život učineći komunikaciju bržom, dostupnom širom sveta, da poboljša efikasnost u poslovanju.</s><s>Srbija je zemlja u tranziciji, suočena sa intenzivnim reformama u svim delatnostima.</s><s>Modernizacija javne uprave je od velikog značaja za rad i razvoj uprave.</s><s>Implementiranje informaciono komunikacionih tehmologija je osnovni korak za provođenje reformi i pribižavanje Evropskim standardima.</s><s>Međutim sa pojavom novih tehnologija dolaze i novi problemi, pa tako tradicionalni oblik zlostavljanja na poslu poprima nove oblike i naziva se sajber zlostavljanje.</s><s>Kako bi pojasnili taj pojam prvo cemo se osvrnuti na tradicionalni oblik zlostavljanja.</s><s>Mobing predstavlja glavni problem zaposlenih i ugrožava ljudska, pa i životna prava.</s><s>Reč mobing nastala je od engleskog glagola „ To mob“ ( nasrnuti u masi, bučno navaliti na nekog ) i imenice „mob“ u prevodu rulja, gomila i izraza „mobbish“ što znači prostački, vulgaran, grub.</s><s>Iz samog značenja reči okvirno nam je jasno šta mobbing predstavlja, ali kako bi ga što bolje pojasnili daćemo i nekolikom definicija.</s><s>Mobing se može definisati kao specifičan oblik ponašanja u kom pojedinac ili grupa ljudi psihički zlostavlja drugu osobu, ugožavajući njen ugled, dostojanstvo i integritet.</s><s>Mobing se uglavnom vrši sistematično, jednom nedeljno i traje oko 6 meseci, a prođe i do 15 meseci pre nego što žrtva reaguje. (Dr Vidoje Stefanović, idr 2014).</s><s>Termin mobing naročito se istražuje zadnjih godina, pa se tako u priodu od 2005 do 2010.</s><s>Godine beleži porast nasilja na radnim mestima u Srbiji od 48% do 64%, koji je prijavljen nevladinim i sindikalnim organizacijama (Radaković, 2010).</s><s>Studija sprovedena u saradnji Saveza samostalnih Sindikata Srbije u 44 opštine koju su činili ispitanici iz javnog (61,3%) i privatnog (35%) sektora, pokazala je da je 16% radnika redovno maltretirano na radnom mestu.</s><s>Stariji radnici su bili potencijalno rizična grupa, najviše su bili izloženi verbalnom nasilju i 1,5 puta češće su hteli da napuste posao u odnosu na radnike koji nisu doživeli maltretiranje.</s><s>Skoro jedna trećina zaposlenih koja je doživela nasilje na radnom mestu nije sebe doživela kao zlostavljanu osobu (Petrović et al, 2014).</s><s>Kako vidimo iz priloženog postoje istraživanja na temu mobinga, međutim i pored aktuelnosti teme sajber zlostavljanja, nema dovoljno podataka o tome.</s><s>S obzirom na to da je relativno nova pojava, postoji ograničen broj studija o sajber zlostavljanju na radnom mestu.</s>
<s>Pokazalo se da je sajber zlostavljanje na radnom mestu imalo krutih efekata na fizičko i psihološko zdravlje zaposlenih.</s><s>Jedinstvene karakteristike sajber zlostavljanja su i to da se, zbog svoje dostupnosti prožimaju i kroz lični život zaposlenog, pošto nema bekstva od tehnologija.</s><s>Termin sajber zlostavljanje označava zlostavljanje upotrebom novih tehnologija, termin je veoma popularan poslednjih godina ali ne dovoljno istražen na našem području.</s><s>Upravo iz potrebe da se istraži ovaj fenomen na teritoriji Srbije i prikaže trenutno stanje u upravi, sprovedeno je istraživanje u vidu ankete koju je popunilo 50 zaposlenih u 5 opštine grada Beograda, koje su slučajno izabrane, sa ciljem da se odgovori na sledeća pitanja o zlostavljanju na radu u upravi upotrebom informacionih tehnologija: Šta je to zlostavljanje na radu upotrebom IKT?</s><s>Na koji način se sprovodi zlostavljanje na radu upotrebom IKT?</s><s>Kakve su razlike između klasičnog i zlostavljanja na radu upotrebom IKT?</s><s>Kakva su iskustva zapolsenih u upravi RS o zlostavljanju na radu upotrebom IKT?</s><s>Kako zaposleni u upravi RS percipiraju rizik od zlostavljanja na radu upotrebom IKT?</s><s>Kako procenjuju posledice?</s><s>Razvoj i uticaj IKT na savremeno društvo Tehnološki napredak doveo je do rapidnog širenja informaciono-komunikacionih tehnologija, kako u razvijenim tako i u manje razvijenim zemljama širom sveta.</s><s>U nekim delovima sveta, informacione i komunikacione tehnologije doprinose revolucionarnim promenama u poslovanju i svakodnevnom životu.</s><s>U drugim delovima sveta, te inovacije su jedva dodirnuli život ljudi.</s><s>Ako ljudi u zemljama u razvoju nisu u mogućnosti da steknu mogućnosti za korištenje novih IKT, oni će sve više biti u nepovoljnom položaju ili isključeni iz učestvovanja u globalnom informacionom društvu.</s><s>Socijalni i ekonomski potencijal ovih novih tehnologija za razvoj je ogroman, ali su i rizici prisutni..</s><s>Razvoj informaciono-komunikacionih tehnologija je uneo promene u svakodnevni život pojedica, uvodeći ga u informaciono društvo i time doprineo poboljšanju efikasnosti na globalnom nivou, čime je napravljen veliki korak ka ekonomskom i društvenom razvoju.</s><s>Razvoj IKTa u velikoj meri je uticao na transformaciju industrijskog društva u tehnološko, izmenivši način poslovanja gde se od tradicionalnog poslovanja prelazi na inernet poslovanje koje utiče na produktivnost, ali i na konkurenciju.</s><s>O informaciono-komunikacionim tehnologijama podeljena su mišljenja, dok neki sugerišu da je samo pitanje vremena kada će tržište da obezbedi da svi građani sveta koriste prednosti globalnog informacionog društva, drugi navode da nove aplikacije IKT mogu da ukinu više radnih mesta nego što stvaraju kao I da postoji mogućnost stvaranja jaza izmedju bogatih i siromašnih.</s><s>Korišćenje IKT utiče na promenu kulturne, društvene i poslovne norme, brzina protoka i dostupnost informacija donosi ogomne promene u načinu poslovanja i utiče na brzinu donošenja odluka.</s><s>Istovremeno se javljaju negativni aspekti IKT u poslovanju, gde je anonimnost povećana uz korišćenje elektronskih komunikacionih uređaja, jer se koriste mreže koje ne ostavljaju nikakav zapis o poreklu ili sadržaju I to ima uticaja na kulturu poslovne prakse.</s><s>Kako su ovi sistemi sve više rasprostranjeni, javlja se rizik od kompjuterizovanog kriminala i neophodne su mere zaštite privatne privatnosti i komercijalnih interesa firmi.</s><s>Zemlje u razvoju su u većoj opasnosti od kompjuterizovanog kriminala nego razvijene zemlje.</s>
<s>Termin "informacione i komunikacione tehnologije" datira iz sredine osamdesetih godina.</s><s>Informaciono-komunikacione tehnologije se mogu posmatrati na različite načine zbog svoje složene prirode i višestruke primene u svim sferama života.</s><s>Kako bi pojasnili pojam IKT najpre ćemo dati nekoliko definicija.</s><s>Svetska banka definiše IKT kao "skup aktivnosti koje olakšavaju elektronskim putem obradu, prenos i prikaz informacija "(Rodriguez and Vilson, 2000).</s><s>IKT " Tehnologije koje ljudi koriste za deljenje, distribuciju, prikupljanje informacija i komunikaciju računara i računarske mreže "(ESCAP, 2001).</s><s>"IKT su složeni i raznovrsni skupovi roba, aplikacija i usluga koje se koriste za proizvodnju, distribuciju, preradu, transformaciju Informacije ŠuključujućiĆ telekomunikacije, TV i radio emitovanje, hardver i softver, računarske usluge i elektronske medije "(Marcelle, 2000).</s><s>IKT predstavljaju klaster povezane tehnologije definisane njihovim funkcionalnim korišćenjem u pristupu informacijama i komunikacija, od kojih je jedan oblik ostvarenje interneta. (Hargittai 1999) definiše internet tehnički i funkcionalno: "Internet je svetska mreža kompjutera, ali je sociološki važno i smatrati ga mrežom ljudi koji koriste računare koji čine velike informacije dostupne.</s><s>S obzirom na dve ŠosnovneĆ usluge sistema - komunikacija i pronalaženje informacija - mnoštvo usluga dozvoljeno ... je bez presedana ".</s><s>IKT, koje predstavlja internet, omogućuje "trenutno širom sveta mogućnost emitovanja, mehanizam za širenje informacija, medij za interakciju između pojedinaca i tržišta za robu i usluge "(Kiiski i Pohjola, IKT se već neko vreme koriste, na primer u tehnologiji govorne komunikacije.</s><s>Međutim, nedavni napredak kao što je Internet pokreću nove tačke (i uvode Nove podele) u postignuća i potencijal koji oni nude.</s><s>Cukier (1998a) je to prikazao definicijom Interneta "veoma je relevantna za debate o debati Šo razmeni podataka saobraćaja i interkonektivnih ugovoraĆ, kao i da li regulatori imaju ulogu neto pitanja ".</s><s>On ističe da se "mreža za govorne telekomunikacije zasniva na principu Univerzalne povezanosti ...</s><s>Internetu, međutim, nedostaje specifična definicija i to jeste neizvesno da li se telefonski model odnosi na njega ".</s><s>Prema ovom pogledu, "Internet ima jedinstvene važne karakteristike koje se razlikuju od starijih tehnologija, kao što je telefonija.</s><s>Ovaj stav ima važne implikacije za političke pristupe zemalja I na koji način žele da podstiču, nadgledaju i regulišu usvajanje IKT, međusobno povezivanje i konačno, pristup. " . ( New York and Geneva, 2003) Kada sagledamo definicije IKT vidna je njihova široka primena u tehnološkom društvu gde je brzo dobijanje informacija važno i za pošiljaoca i za primaoca IKT su za to omogućile.</s><s>Medjutim postoje i stvari koje IKT ne mogu poboljšati, trenutni prenos ne mora nužno učiniti ništa brže.</s><s>Ako je rad vlade birokratski neprecizan i podložan kašnjenju, čineći ga on-line neće postati efikasan, ako su kontrole završnih finansijskih sistema neadekvatne ili nedostaju, čineći ih elektronskim sistemima neće postati efektivne i čak mogu otežati praćenje revizijskog staža.</s><s>To ističe koliko je važno imati pametne, dobro uspostavljene, jasne procese iz stvarnog sveta pre nego što se postave na internet.</s><s>Iz prethodnih navoda zakljucujemo da IKT mogu biti efikasne kao dodatak vise nego kao zamena.</s>
<s>Informaciono-komunikacione tehnologije mogu preoblikovati, reorganizovati i fundamentalno restrukturirati metode rada i na kraju sektore u kojima se koriste.</s><s>Utiču na efikasnost, razmenu informacija, čine komunikaciju bržom, informacije dostupnije i time utiču na akumulaciju znanja, širenje i primenu, u cilju podrške specifičnim svrhama za koje se koriste.</s><s>Oni takođe dozvoljavaju nove, kolaborativne metode rada kroz svoj potencijal za umrežavanje. komunikacija i interakcija između prethodno izolovanih agenata pojedinačno se grupišu u izolovane resurse, znanje i iskustvo za izgradnju zajedničke baze znanja koje svi članovi mogu koristiti.</s><s>IKT mogu transformisati rad i istraživačke metode omogućavajući grupne interakcije zasnovane na centralnim rezervama zajedničkog znanja.</s><s>Dokazi sugerišu da smo i dalje na pragu onoga što ICT može postići, i da će semetode umrežavanja dalje razvijati, s obzirom da ljudi uče komunikaciju, interakciju i rad na nove načine.</s><s>IKT pozitivno utiču na upravljanje I povećanje efikasnosti, takođe su dobar asistent međunaradnoj ekonomskoj integraciji.</s><s>IKT utiču I na poboljšanje životnog standarda i olakšava učešće građana u državnoj upravi.</s><s>Digitalna podela koja se karakteriše izuzetno nejednakim pristupom u korišćenju IKT I manifestuje se i na međunarodnom i na domaćem nivou treba da bude adresirana na nacionalne kreatore politike I kroz primenu IKT u obrazovanju, industriji I poljoprivredi može pomoći I u smanjenju siromaštva.</s>
<s>Zemlje u razvoju i dalje zavise od sadržaja razvioja i snalaženja u razvijenom sveta i kao rezultat toga nastaju znatni troškovi prilikom pokušaja pristupu sadržaja.</s><s>Jedan od uzroka koji obeshrabruju pristup digitalnim informacijama je kultura i jezičke razlike.</s><s>Potrebno je uložiti napore da se naprave IKT dostupni na lokalnim jezicima kako bi ih ljudi mogli demistifikovati, usvojiti i koristiti.</s>
<s>Postoji veliko interesovanje za istraživanje informaciono-komunikacionih tehnologija.</s><s>Prema Crede & Mansell (1998), IKT su od ključnog značaja za održivi razvoj u zemljama u razvoju.</s><s>Thioune (2003) napominje da su u poslednje dve decenije najviše razvijene zemlje bili svedoci značajnih promena koje se mogu pratiti na IKT.</s><s>Ove višedimenzionalne promene su bile vidne u skoro svim aspektima života: ekonomiji, obrazovanju, komunikaciji i putovanju.</s><s>To će se nastaviti barem do kraja prve polovine veka, kada će druga velika tehnološka otkrića u oblasti novih materijala, biotehnologije ili energije, pružiti potpuno nove načine života. (Philosophy and Practice 2008) Usvajanje IKT zahteva poslovno okruženje koje podstiče otvorenu konkurenciju, poverenje i sigurnost, standardizaciju i finansijska sredstva za IKT.</s><s>To zahteva implementaciju održivih mera za poboljšanje pristupa Internetu i telekomunikacionoj infrastrukturi i povećanje IKT pismenosti, kao i razvoj lokalnog sadržaja na Internetu.</s><s>Uprkos nesumnjivim prednostima koje pružaju IKT, postoje značajne prepreke za njihovu efikasnu upotrebu kako u razvijenim tako i u manje razvijenim zemljama.</s><s>Ove barijere se moraju prevazići kako bi se omogućilo ostvarivanje punog potencijala ICT-a.</s><s>Neke barijere mogu biti endemične (npr. Proizvodni jaz, procesa učenja i sticanje iskustva u IKT).</s><s>Zemlje u razvoju suočavaju se sa ovim ili sličnim barijerama u efikasnom korištenju IKT-a.</s><s>U E-trgovini i Izveštaju o razvoju iz 2001. godine UNCTAD napominje da "u zemljama u razvoju Šagencije vladeĆ će morati da se bave problemima telekomunikacione infrastrukture Šuključujući i ograničeniju dostupnost po većoj ceniĆ, loša kompjuterska i opšta pismenost, nedostatak svesti o internetu i regulatorne neadekvatnosti, što takođe ometa i druge aplikacije internet tamo ".</s><s>Te prepreke nisu neuobičajene ni u razvijenim zemljama.</s><s>Tehnološke praznine i neravnomerna difuzija u tehnologijama nisu nove - "starije" inovacije kao što su telefonija i struja su i dalje daleko od ravnomerne difuzije - ali ono što može biti bez presedana je potencijalna veličina mogućih troškova i koristi od propusta da učestvuju u novom "digitalnom društvu".</s><s>Rast upotrebe IKT je veoma neujednačen.</s><s>Postoje značajne razlike u pristupu i korišćenju ICT-a širom zemalja.</s><s>Zemlje u razvoju rizikuju da budu dalje zaostale u smislu prihoda, ravnopravnosti, razvoja, glasa i prisustva u sve digitalizovanijem svetu.</s><s>Zemlje u razvoju moraju prospektivno i aktivno učestvovati u izgradnji tehnoloških mogućnosti u skladu sa njihovim potrebama.</s><s>Socijalni uticaji informaciono-komunikacionih tehnologija Razvoj informaciono-komunikacionih tehnologija doprineo je globalnom razvoju kako ekonomske tako i društvene sfere.</s><s>Omogućena je razmena podataka I komuniciranje u svakom trenutku sa bilo kog mesta.</s><s>Razvoj tehnologija menja život pojedinca i on postaje deo informacionog društva.</s><s>Informacione tehnologije su u velikoj meri uticale na promene u svakodnevnom životu ljudi.</s><s>Korišćenje informaciono-komunikacionih tehnologija menja društvene, kulturne i poslovne norme.</s><s>Dok jedni smatraju da su informaciono-komunikacione tehnologije unele pozitivne promene i podigle kvalitet života, drugi smatraju da one imaju negativan uticaj na pojedince ali i na organizacije jer su svi podvrgnuti kontroli, čime se gubi svaka privatnost.</s><s>Neke od promena u poslovanju se ogledaju u tome što posao nije više striktno vezan za kancelariju, već je omogućen i rad od kuće, koji iako ima puno benefita jedna od mana mu je što se radno vreme uglavnom poveća na skoro ceo dan.</s><s>Kako se komunikacija medju zaposlenima sve vise obavlja putem e-mail-a ili putem mobilnih telefona, poslodavcima je omogućena potpuna kontrola zaposlenih I oni time gube svaku privatnost.</s><s>Jedna od karakteristike današnjiosti je brzina napredovanja u poslu, dok je ranije trebalo nekoliko godina kako bi se steklo iskustvo I znanje potrebno za promenu pozicije, sad se tozahvaljujući dostupnosti informacija odvija mnogo brže.</s><s>U novom tehnološkom svetu u prednosti su pojedinci koji poseduju znanje iz informaciono komunikscionih tehnologija, koje su postale krucijalne kad je zaposlenje u pitanju I omogućavaju brzo napredovanje u karijeri.</s><s>Razvoj informaciono-komunikacionih tehnologija stvorio je nove poslove, ali je omogućio i unapredjenje postojećih.</s><s>Uz primenu ovih tehnologija znatno se skraćuje vreme trajanja rada, jer se komunikacija odvija istovremeno sa svim učesnicima, kojima su takođe i informacije dostupnije nego ikad.</s><s>Informaciono-komunikacione tehnologije omogućavaju maksoimalno korišćenje podataka uz minimalno utrošenog vremena I time utiču na promenu poslovanja, smanjenje troškova, širenje tržišta i povećanje konkurencije.</s><s>Potrebno je stalno usavršavanje iz ove oblasti jer se tehnologija razvija svakim danom i brzo se menja uz stalne inovacije.</s><s>Informaciono-komunikacione tehnologije utiču na produktivnost i ekonomičnost poslovanja i utiču na razvoj obrazovanja i zdravstva.</s><s>Razlika posovanja novog digitalnog doba u odnosu na tradicionalno je i u tome što nema više poslova za ceo život, već se radnici angažuju po projektima.</s>
<s>Informaciono društvo ili informaciono doba je fenomen koji je počeo posle 1950. godine, koji nosi izazove u nastojanju da se integriše i proširi univerzum štampanih i multimedijalnih izvora.</s><s>Informaciono društvo je to koje na najbolji način iskorišćava informaciono komunikacione tehnologije.</s><s>Martin (1995) podržava ovaj stav opisujući ga kao društvo u kojem kvalitet života, kao i perspektive društvenih promena i ekonomski razvoj, sve više zavise od informacija i eksploatacije.</s><s>U takvom društvu, životni standardi, obrasci rada i slobodno vreme, obrazovni sistem i tržište su pod uticajem napredovanja u informaciji i znanju.</s><s>To potvrđuje sve veći broj informacionih aktivnosti proizvoda i usluga (Martin, 1988).</s><s>Informatizacija društva je najveća prepreka sa kojom se mnoge zemlje a posebno one u razvoju suočavaju. (Philosophy and Practice Informaciono komunikacione tehnologije su postale osnov za preživljavanje u tehnološkom svetu.</s><s>Zato se konatantno traže novi načini za poboljšanje obradu prenošenje informacija u realnom vremenu bez obzira na daljinu.</s><s>Kako bi se opstalo u stalno promenljivom globalno okruženju potrebno je rešavati neka od ključnih pitanja kao što su pouzdana infrastruktura, kvalifikovani ljudski resursi i otvorena vlada .</s>
<s>Informaciono-komunikacione tehnologije mogu poboljšati kvalitet života i zajednice, treba produbiti razmišljanja o dinamici zajednice i ograničenjima sa kojima se susreću prilikom uvođenja i korišćenja ovih tehnologija za razvoj.</s><s>Zdravo informaciono društvo obezbeđuje puzdane i pravovremene informacije svojim članovima.</s><s>Čineći ljude svesnim benefita koje donose IKT pomaže u tome da društvo bude zdravo.</s><s>Savremeno društvo, u kojem centralnu poziciju imaju upravo IKT, definisano je kao novo društvo sa novim imenom – informaciono društvo.</s><s>To je društvo u kojem kreiranje, obrada i distribucija informacija postaju najznačajnije ekonomske, ali i kulturne, odnosno društvene aktivnosti.</s><s>To je društvo karakteristično po veoma visokom intezitetu informacija u svakodnevnom životu najvećeg broja građana, u najvećem broju organizacija odnosno poslovnih sistema; društvo karakteristično po upotrebi opštih ili kompatibilnih tehnologija za laku i efikasnu realizaciju širokog spektra ličnih, društvenih, edukativni i poslovnih aktivnosti; društvo karakteristično po izuzetnim mogućnostima brzog primanja, slanja i razmene digitalnih podataka pri čemu geografske pozicije i daljine uopšte nisu važne.( Djordjević G. 2012. str 192) Uticaj IKT na poslovanje, ekonomiju i poslovno okruženje Na početku trećeg milenijuma vidi se veliki uticaj informaciono komunikacionih tehnologija na ekonomiju čime je znatno povećana produktivnost.</s><s>U 21 veku veći je naglasak na očuvanju životne sredine, za razliku od prošlog veka gde je naglasak bio na investiranju u kapital i infrastrukturu, sada je u prvom planu intelektualni kapital.</s><s>Znanje postaje osnov ekonomskog i društvenog razvoja.</s><s>Razvojem informaciono-komunikacionih trehnologija dolazi do promena u ekonomskom okruženju ali i u poslovnom , menja se tradicionalni poslovni sistem modernim koji se uglavnom obavlja na internetu.</s><s>Ekonomski razvoj oduvek je bio uslovljen znanjem, međutim sada kao osnov ekonomskog razvoja javlja se tehnološki napredak.</s><s>Kako bi iskoristile potencijal koji nudi razvoj digitalne tehnologije Evropska komisija usvojila je Digitalnu Agendu za Evropu (Digital Agenda for Europe) među sedam vodećih inicijativa razvojne strategije Evropa 2020.</s><s>To je strategija usmerena na ekonomski rast Evrope do 2020.</s><s>Godine.</s>
<s>Predviđeno je da rast ekonomije bude zasnovan na znanju I inovacijama, da bude pametan I ambiciozan, održiv I inkluzivan.</s><s>Istaknuto je sedam ključnih oblasti za sprovodjenje ove akcije: 1. stvaranje Digitalnog jedinstvenog tržišta, 2. poboljšanje okvirnih uslova za interoperabilnost između IKT proizvoda i usluga, 3. povećanje internet poverenja i sigurnosti, 4. garantovanje obezbeđivanja mnogo bržih internet pristupa, 5. podsticanje investicija u istraživanje i razvoj, 6. povećanje digitalne pismenosti, veština i inkluzije, 7. primena IKT za rešavanje društvenih izazova, kao što su klimatske promene, povećanje zdravstvenih troškova I starenje stanovništva Slika 1: Dostignuti nivo planiranih ciljeva digitalne agende U Srbiji je 2007.</s><s>Godine osnovano ministarstvo za telekomunikacije u informaciono društvo , koje je kasnije preslo u Ministarstvo spoljne i unutrašnje trgovine i telekomunikacija u čijem je sklopu Uprava za digitalnu agendu.</s><s>Srbija teži razvoju stabilnog IKT sektora kao i implementaciji novih tehnologija u sve sfere poslovanja.</s><s>Vlada Srbije je istakla IKT kao glavne nosioce ekonomskog razvoja.</s><s>Sektor informacionih i komunikacionih tehnologija (IKT) je verovatno sektor koji je najznačajniji za napredak i inovacije na nivou čitavog društva, kako tehnološki tako i ekonomski.</s><s>Poznati ekonomski teoretičari Samjuelson i Nordhaus napominju da bez obzira da li je neka zemlja bogata ili je ona siromašna ˝lokomotiva˝ ekonomskog progresa u njoj se kreće na sledeća četiri točka: 1) ljudski proizvodni faktori (ponuda radne snage, obrazovanje, disciplina, motivacija); 2) prirodni proizvodni faktori (zemljište, rudna i energetska bogatstva, klima), 3) akumulacija kapitala (mašine, fabrike, putevi) i 4) tehnologija (nauka, inženjering, upravljanje, preduzetništvo),(Stojanović M., Regodić D. 2016.), rad u IKT-u je relativno visoko kvalifikovan, sa dinamikom sektora i fokusom na brzinu, inovacije i vremenski period, pored tehničke veštine (kao što su poznavanje programskih jezika i alata, servera, mrežnih i cloud tehnologija i struktura), IKT radnicima su sve češće neophodne veštine i kompetencije kao što su engleski, projektni menadžment i organizacione veštine, timski rad i veštine komunikacije, i pored kreativnosti i sistematični načini rada.</s><s>Takođe, 'procena tržišnog okruženja' i pažnje zahteva klijenata se računaju pod opštim ne-tehničkim veštinama (EU Veštine Panorama, 2012, cf.</s><s>Marks and Scholarios, 2007).</s><s>To znaci da se poslodavci mogu samo se osloniti na marketinške i prodajne stručnjake ili menadžment kako bi ocenili tržište životne sredine, ali od 'stručnjaka IKT-a' zahteva 'fokus kupaca' ili 'profit misao' u celini, bez obzira na moć odlučivanja u ovim oblastima.</s><s>Rad u IKT sektoru se odvija u različitim okruženjima.</s><s>Postoje fabrike, hijerarhijski Multinacionalne kompanije, start-up sa manje ili više dalekosežnim ciljevima rasta i mali stručnjaci, najsavremenije kompanije koje su intenzivne za istraživanje i razvoj sa univerziteta i istraživačkih instituta, i freelanceri koji rade pojedinačno ili unutar grupe.</s><s>1. PRIMENA INFORMACIONO-KOMUNIKACIONIH TEHNOLOGIJA U UPRAVI</s>
<s>Javna uprava je jedno od glavnih alata za odnos između države, civilnog društva I privatnog sektora zato su kao podrška javnoj upravi inovacije omogućile postizanje većeg razvoja ciljeva posebno ekonomskih, smanjenje siromaštva, harmonija i institucionalna stabilnost.</s><s>Nove IKT tehnologije su implementirane u sve sfere života pa tako i u javnoj upravi gde imaju za cilj da ubrzaju procese, omoguće bolju komunikaciju sa građanima i da obezbede potrebne informacije.</s><s>Javna uprava ima direktan uticaj na kvalitet gradjana i zato je njen rad od velike važnosti za razvoj društva u eri globalizacije i novom digitalnom svetu.</s><s>Integrisanjem IKT tehnologija u javnu upravu povećava se efikasnost, efektivnost, utiče se na reorganizaciju sistema, unapređenje poslovnih procesa i odnosa sa građanima.</s><s>Lokalna uprava je nivo uprave koji je najbliži gradjanima, kako bi se zadovoljili njihovi zahtevi i potrebe potrebno ih je identifikovati, obraditi i omogućiti dobijanje povratne informacije što je omogućeno korišćenjem informacionokomunikacionih tehnologija.</s>
<s>Na osnovu podataka Republičkog Zavoda za statistiku( Upotreba informacioni-komunikacionih tehnologija u Republici Srbiji, 3013, str 29.), u javnoj upravi u Srbiji internet se dominantno koristi kod podnošenja zahteva za izdavanje ličnih dokumenata, a kao dominantni razlog nekorišćenja interneta u javnom sektoru navedeno je da nije bilo potrebe da se elektronski šalju popunjeni obrasci.</s>
<s>Početkom 21 veka definisana je „Strategija razvoja elektronske uprave u Republici Srbiji za period od 2009 do 20013.</s><s>Godine“.</s><s>Srbija je na 87 mestu od 144 zemlje u svetu sa oceno 3.7 po indexu spremnosti za umrežavanje, nalazi se na 124 mestu po značaju ICT za viziju javnog sektora, 48 mestu po indeksu on-line usluga un javnom sektoru i 125 mestu po uspehu države u promociji ICT.</s><s>Ovi rezultati ističu da smo u zaostatku sa zemljama EU kao i zemljama koje pretenduju da budu njene članice. (Arsovski Z. Idr 2012).</s><s>1.1 Reforma javnog sektora i novi javni menadžment Dolazak novih IKT uneo je dosta novih radikalnih promena u naše društvo, koje administracija treba da implementira na različitim nivoima.</s><s>Te promene bi trebale da utiču na sledeće: Da Građani sve vise postaju učesnici u vladavini ili prelazak na e demokratiju, menja se priroda javnih službi, organizacione promene, od hijerarhijskih do horizontalne structure, mrežne ili čak virtualne organizacije, cela vlada se menja iz klasične birokratije u digitalno upravljanje.</s><s>Jedna od vizija za javnu upravu u 2020. godini (Botterman i sar., 2008, str. 9) je na osnovu sledeće izjave: "Danas, u 21. veku, čini se da je poboljšanje sledeća velika društvena vrednost, kao odgovor na društvo sa masovnim povećanjem informacija i komunikacija ". zemlja</s>
<s>Tabela1: Nacionalne strategije i politike zemalja Zapadnog Balkana IKT su od velikog znacaja za transformaciju i unapređenje vlade.</s><s>Kako bi se ostvarila njena efikasnost i efektivnost potrebna je potpuna uključenost i umreženost vlade.</s><s>Ključni pokretač za transformaciju vlade IKT se smatraju glavnim razlogom za reforme javne uprave uglavnom za one koje predviđaju tehnološke promene u čitavom društvu.</s><s>Međutim, (Sandor S. i Tripon C. 2008.) Naveli su nekoliko različitih razloga za sadašnji talas reformi javne uprave među kojima se ne nealaze informaciono-komunikacione tehnologije: nedostatak poverenja građana u sistem javne uprave; Ideologija - obično konzervativna ideologija, u poslednje vreme desničarski populizam; Demokratizacija - naročito u bivšim komunističkim zemljama; Integracija Evropske unije; razvoj - naročito u manje razvijenim zemljama; I ekonomske krize (kao na kraju sedamdesetih).</s><s>Pokret reforme javne uprave, posebno u formi novog javnog menadžmenta pokušava da poboljša efikasnost vlade implementirajući ideje iz privatnog sektora kao što su privatizacija, decentralizacija i naglasak na liderstvu i menadžmentu.</s><s>U analizi članaka objavljenih između 1993-1995.</s><s>Godine u oblasti javne uprave (Lan i Anders, 2000) posebnu oblast za korišćenje i upravljanje tehnologijom predstavlja 2,3% od ukupne naučne proizvodnje.</s><s>Tehnološke promene su smatrane uspešnim samo u pratnji reforme upravljanja i nove tehnologije su se smatrali ključnom podrškom za reformu upravljanja.</s><s>Čini se da je odnos usvajanja IKT-a i organizacionih performansi diskutabilniji nego što se očekivalo. (Gripenberg 2004, str. 106) navodi nekoliko studija koja nije našla nikakve veze ili čak i negativnu.</s><s>U poslednje četiri decenije odnos između investicija u IKT i rasta produktivnosti je negativan.</s><s>Zatim postoje i autori kao što su (Melville, Kraemer i Gurbakani 2004, str. 284) koji je u literaturi utvrdio značajnu podršku tvrdnji da IKT poboljšava organizacione performanse.</s><s>Od njihovog pregleda na ovom naučnom telu znanja možemo da razumeo neke od uključenih pitanja: - Kako merimo vrednost IKT poslovanja?</s><s>Možemo odabrati teorijsku pozadinu iz mikroekonomske teorije, teorije organizacije, sociološkog i društveno-političke perspektive (nisu sve relevantne za javnu administraciju), od kojih svaka nudi nekoliko različitih alternativa.</s><s>Rezultati se mogu vema razlikovati za svaki slučaj, u zavisnosti od opcije koju smo odabrali. - Uticaj IKT-a posreduju poslovni procesi i praksa na radnom mestu. - Spoljno okruženje (zemlja i industrija - u našem slučaju filijala vlade - karakteristike) igra važnu ulogu i ne bi trebalo eliminisati iz analiza; - IKT je višedimenzionalni konstrukt - računati broj sistema ili IT potrošnja nije dovoljna.</s><s>Može se koristiti različite dimenzije, poput tehnologije (Hardver i softver), ljudskih resursa i IT organizacijskih resursa (od Strategija prema korisničkoj orijentaciji).</s><s>Zbunjujuće varijable.</s><s>Takođe, malo je zabrinutosti za ispravljanje vremenske sekvence - šta prvo dolazi, IT upotreba ili uspeh?</s><s>Iako podržavaju ovu vezu Beckers i Homburg (2005), navedeni su dve moguće Argumenti protiv braka između e-uprave i Novog javnog menadžmenta: (1) efikasnost na naglasak novog javnog menadžmenta može biti u sukobu sa zahtevima investiranja e-uprave (2) brige o javnoj odgovornosti nisu u skladu sa mogućim efektima ugovaranje usluga e-uprave.</s><s>Novija mišljenja (Lips and Schuppan, 2009) o povezanosti novog javnog menadžmenta i elektronske uprave, pokušava da pokaže da su razlozi zbog kojih nemamo puno primera njihove povezanosti sledeći:</s>
<s>- Potreban je veći vremenski period kako biste naučili kako da koristite nove tehnologije - tvrdnja zasnovana na prethodnim i mnogo sporijim tehnološkim promenama što je u suprotnosti sa brzim tehnološkim inovacijama i ostavlja otvoreno pitanje - koliko dodatnih godina je potrebno ?; - Ne gledamo kroz prava sočiva - umesto da vidimo IKT kao alat za specifični ishodi, trebamo se fokusirati na transformacije koje se javljaju u vladi uz korišćenje holističkog okvira analiza.</s><s>Ova tvrdrnja ima svoje zasluge, ali nema naznaka zašto ćemo promenom objektiva videti promene u javnom upravljanju koje nismo videli ranije.</s><s>Tehnološke promene se ne mogu ocijeniti van društvenog, ekonomskog i političkog okvira.</s><s>Velike promene u našem društvu ne mogu se objasniti samo tehnološkim faktorima (Posebno IKT).</s><s>Isključivanje drugih faktora može nam pomoći da predvidimo lakše (ali ne tačnije) buduću evoluciju, ali kao naučni napor, to je loša praksa.</s><s>Većina pretpostavki o tehnološkim promenama dolazila su iz brzih generalizacija.</s>
<s>Promena prirode nekih kolektivnih akcija, radnih mesta u pojedinim područjima ekonomije, organizacije su smatrane kao optimalne (i neophodne) puteve za celo društvo (Od individualnog do nacionalnog nivoa).</s><s>Posle više od trideset godina informativne revolucije možemo videti više transakcionih nego transformacionih promena.</s><s>Reforma javnog upravljanja, posebno NJM, izgubio je svoj podsticaj.</s><s>Neki od razloga mogu biti povezani sa pojednostavljivanjem faktora u akciji na društvenom nivou, drugi generalizujući uspeh nekih slučajeva kao pravilo.</s><s>Definitivno nedostatak značajnih uspeha doprinosi njenom gubitku popularnosti.</s><s>Reforme javne uprave su daleko od toga da su posledica novih tehnologija.</s><s>Štaviše, reforme javne uprave ne uključuju IKT i nemaju dobar odnos sa e-vladom.</s><s>Dobra implementacija novih tehnologija je jedna od uslova za uspešne reforme.</s><s>Buduća istraživanja odnosa između Javne administracije i IKT bi trebalo da pokušaju da izbegnu brzu generalizaciju I pojednostavljenja u korist strožijeg pristupa.</s><s>Takav teoretski doprinos može obogatiti polje i mora biti praćen empirijskim dokazima. (Sandor, S.D.).</s>
<s>Vlada investira u informacione sistene u javnom sektoru kako bi se povećala efikasnost i efektivnost.</s><s>NJM je pokrenuo te investicije širom sveta predlažući skup ideja i praksi koje propisuju korišćenje poskovnog pristupa privatnog sektora u javnom sektoru (Hood 1991).</s><s>Krajnji cilj je da se sistem javne administracije učini efikasnijim i doslednijim.</s><s>Reforme javnog sektora su kombinacija organizacionih promena i političkih reformi osmišljene kako bi transformisale organizaciju javnog sektora.</s><s>Još od kraja 90ih godina, usvajanja IKT u javnom sektoru podstaknuta su praćenjem iskustva privatnog sektora.</s><s>Uspešno usvajanje privatnog sektora u cilju racionalizacije organizacionih procedura i podrške elektronske trgovine je uticalo kao stimulans javnom sektoru da poveća angažovanje IKT u okviru reformi NJM (Novog javnog menadžmenta).</s><s>Široko usvajanje IKT u organizaciji javnog sektora prati tehnička i strateška rešenja I iskustva iz privatnog sektora, kako bi se poboljšala i racionalizovala administrativna i upravljačka praksa, uz usklađenost sa receptima NJM koji preporučuju iste ciljeve da modernizuju administraciju u javnom sektoru.</s><s>NJM nudi novu logiku koja bi vodila organizaciju i upravljanje javnim sektorom i povezana je sa fundamentalnom promjenom faktora koji se koriste za procjenu delovanja javne uprave, a ne samo promjena od efikasnosti do efikasnosti (Pollit & Bouchaert, 2004 ).</s><s>U praksi, program NJM-a potiskuje se kao idealan proces za stvaranje "mršave države" sa "mršavom vladom" kroz "tanko upravljanje".</s><s>Nivo politika i smernica koje pruža NJM zasnovana je na vrlo jasnoj ideji o prirodi problema sa kojima se suočava javna uprava i neophodna rešenja (Cordella, 2007).</s><s>Ograničeni fokus na efekte IKT na reformu javnog sektora dobro su rezimirali (Danziger i Andersen 2002).</s><s>NJM predlaže projekat reformi kako bi redefinisao menadžerske i upravljačke prakse u javnom sektoru u skladu sa ciljevima karakterističnim za tržišnu ekonomiju .</s><s>Pozicije naučnika se razlikuju u identifikaciji novog javnog mendzmenta kao nove paradigme u javnoj upravi ili kao specifična strategija upravljanja.</s><s>Ipak, uprkos otvorenoj raspravi o glavnim atributima NJM-a, pojavljivanje NM-a kao glavnog pokretača reformi u javnom sektoru dovelo je do nekoliko ambicioznih ciljeva, kako bi vlade postale odgovornije, transparentnije i rezultirale rezultatima, kao i decentralizovane , efikasan i orijentisan na kupce .</s><s>Pored toga, vlade moraju da postignu ove ciljeve sa mnogo tanjijom strukturom, s obzirom da je pritisak za smanjenje države bio još jedna nesporna karakteristika NJM-a (Gruening, 2001).</s><s>Ovi novi ciljevi uključuju ideje koje su u suprotnosti sa tradicionalnim administrativnim praksama, koje su istorijski vodile pretpostavke o birokratskoj efikasnosti, kao i o demokratiji: pružanje javnih usluga prema principima bezličnosti, jednakosti i pravičnosti.</s><s>1.2.</s><s>Mogućnosti primene IKT u javnoj upravi - e-uprava i elektronski servisi Jedna od definicija Informaciono-komunikacionih tehnologija je: "IKT je generički termin koji se odnosi na tehnologije koje se koriste za prikupljanje, čuvanje, uređivanje i prenošenje (komuniciranje) informacija u različitim oblicima.” Što se tiče definisanja e- uprave ne postoji univerzalno prihvaćena definicija koncepta e-uprave , e-uprava je, u stvari, generički korištena da definiše bilo koje usvajanje IKT kako bi se olakšala dnevna administracija vlade i / ili proizvodnja i pružanje državnih usluga građanima putem IKTa.</s><s>Informaciono komunikacione tehnologije utiču na pobiljšanje životnog standard, mogu efikasno pomoći u smanenju digitalne podele i međunarodnim ekonomskim integracijama, ali pre svega pozitivno utiču na upravljanje i druge sektore privrede.</s><s>Implementacija IKT u javnom sektoru može se zamišljati kao sredstvo za izgradnju poverenja javnosti, povećanje poverenja i promovisanje odnosa građana i vlasti u većoj meri, kao i sredstvo za pravične ICT politike (Avgerou, Ciborra, Cordella, Kallinikos , & Smith, 2005).</s><s>Razvijene zemlje su u vidnoj prednosti kad su korišćenje i implementacija informacionih tehnologija u pitanju, jedan od problema pristupa informacijama u nerazvijenim zemljama je i kultura jezičke pismenosti, zato je potrebno uložiti napore da se naprave informaciono komunikacinone tehnologije dostupne na lokalnim jezicima, kako bi se usvojile i koristile.</s><s>Dominantni pristupi proceni uticaja informaciono-komunikacionih tehnologija na javnu upravu uglavnom se zasnivaju na razvijenim okvirima za procenu uticaja IKT u privatnom sektoru.</s><s>Većina ovih pristupa razmatra mere efikasnosti usmerene na efikasnost, kao što su smanjenje troškova i povraćaj investicija, kao i postignuća rukovodećeg cilja, kao što su transparentnost i odgovornost, koji su još jednom usko povezani sa ekonomskim standardima privatnog sektora (Moore, 1995).</s><s>Ovi pristupi, međutim, zanemaruju činjenicu da se strategije javnog sektora razlikuju od strategija privatnog sektora, pošto su prvi podstaknuti prevladavajućim ciljem stvaranja javne vriednosti, a drugi su usmereni ka stvaranju privatne vrednosti (Moore, 1995).</s><s>IKT su implementirane kako bi se povećalo učešće i demokratija, otvaranjem novih i inovativnih kanala učešća , kao što su slanje e-pošte, javno razmatranje na Internetu i sisteme elektronskog glasanja.</s>
<s>E-uprava predstavlja upotrebu Informaciono-komnunikacionih tehnologija i to kako bi olakšala procese, omogućila pristup građanima u procesu donošenja odluka, utiče na to da vlada bude efikasnija i transparentnija, ojačava upravljanje i pravni okvir, promoviše princip univerzionalnog pristupa, pomaže u održanju javnog reda i mira i u razvoju on-line projekata koji pružaju informacije o upravljanju na svim nivoima.</s><s>Može se definisatii kao kontinuirano optimizujuće pružanje državnih usluga, izborne jedinice učešća I upravlja transformaciom unutrašnjeg I eksternog odnosa,korz internet i nove tehnologije.</s><s>Slika 2. Komunikacija u elektronskoj vladi Razvoj e-uprave je usmeren ka sledećim ciljevima: 1) visoko zadovoljstvo korisnika javnim uslugama; 2) svi građani imaju koristi od e-uprave; 3) smanjenje tereta administracije za privredne subjekte i za građane; 4) povećanje efikasnosti organa uprave i imaoca javnih ovlašćenja upotrebom IKT; 5) prekogranična interoperabilnost, posebno sa zemljama EU; 6) pozitivan uticaj na slobodu kretanja ljudi, roba, kapitala i usluga; 7) uvećanje transparentnosti i odgovornosti kroz inovativnu upotrebu IKT; 8) jačanje participacije građana u demokratskom odlučivanju; 9) zaštita privatnosti i bezbednost.</s>
<s>Vlada širom sveta uvodi e-upravu kako bi se uklopila u informaciono doba, efekte i posledice globalizacije i revoluciju informaciono-komunikacionih tehnologija i internet.</s><s>E-uprava je evolucija vlade, čija upešnost zavisi od većeg programa reforme vlade.</s><s>Ona služi građanima i preduzećima upravljajući informacijama i unutrašnjim funkcijama.</s><s>E-vlada služi i za preispitivanje vlade, takođe je</s>
<s>Slika 3-Četiri faze razvoja e-vlade neophodna i za dalji razvoj i dobro upravljanje.</s><s>Dok drugi smatraju da e-vlada ne menja prirodu vlasti, nije prečica za ekonomski razvoj kroz pružanje javnih usluga, budžetske uštede i efikasne vlade.</s>
<s>E-uprava čini proces korišćenja informaciono-komunikacionih tehnologija u službi državne uprave kako bi približila njene usluge građanima.</s><s>Da bi se na pravi način u poslovanje neke uprave uvelo elektronsko poslovanje potrebna je adekvatna mrežna infrastruktura neophodan je preduslov za normalan rad aplikacija u samoj upravi, da bi se omogućio servis građana neophodno je postojanje intraneta, adekvatan softver i ljudski resursi (Trajković D., Mikarić B.2013.) E-uprava se može definisati i kao korišćenje Interneta i drugih elektronskih sistema da bi se pojednostavilo i olakšalo komuniciranje sa vladinim servisima (Vasković V., 2005).</s><s>Razvoj e-uprave nije zaseban cilj, već je u skolpu političkih, ekonomslih i socioloških ciljeva koji zajedno streme ka uređenju državne uprave, globalizaciji i modernizaciji postojećih sistema uprave, radi povećanja efikasnosti a sve to u cilju poboljšanja kvaliteta života građana.</s><s>Razvoj euprave nije ni malo jednostavan proces, veoma je kompleksan I podeljen je u vise faza.</s><s>Kao prva faza javlja se ona u kojoj građani ne mogu ostvariti komunikaciju sa državom, već samo koriste dostupne informacije, dok se u drugoj fazi omogućava unakrsna razmena poruka između građana i uprave, koristeći komunikaciono interaktivne servise.</s><s>U trećoj fazi su realizovane složene i specijalizovane višestepene transakcije između različitih državnih organa sa ciljem zadovoljenja pojedinačnih korisničkih zahteva primenom transakciono-integracionih servisa.</s><s>Administracija mora biti efikasna i maksimalno približena građanima, kako bi se ubrzali procesi, smanjili troškovi i obezbedile jasne i tačne informacije.</s><s>E uprava ima glavnu ulogu u tim reformama.</s>
<s>Modernizacija državne uprave, uvođenjem informaciono komunikacionih tehnologija ima za cilj da poboljša komunikaciju između građana i države i da ih uključi u proces odlučivanja, takođe da poboljša uticaj građana na rad javne uprave i da im omogući da iskažu svoje mišljenje, kao i da ubrza administrativne postupke.</s><s>Uvođenjem elektronske javne uprave podiže se kvalitet života građana, a smanjuju troškovi.</s>
<s>Reforme javnog sektora sadrže 5 glavnih komponenti: 1. Poboljšanje pružanja usluga koristeći decentralizaciju i institucionalnu rekionstrukciju 2. Jačanje procesa formulacije i praćenja politike 3. Unapređenje profesionalizma u javnom sektoru 4. Poboljšanje finansijskog upravljanja i borba protiv korupcije Informaciono-komunikacione tehnologije imaju šest prioritetnih oblasti, obrazovanje, razvoj ljudskih resursa, zdravlje, univerzalni pristup infrastrukturai i upravljanju.</s><s>Kako smo ranije već naveli IKT imaju uticaja na poboljšanje efikasnosti i efektivnosti rada uprave čime omogućuju i bolji kvalitet građana, takođe utiču na brži prezak na srvisno orijentisanu upravu i podstiču ekonomski rast i razvoj.</s>
<s>Prema podacima Republičkog zavoda za informatiku i Internet za 2009. godinu, stepen sofisticiranosti servisa e-uprave u Republici Srbiji je 46%, što čini rast od osam procentnih poena u odnosu na 2007. godinu.</s>
<s>Nivo navedenih pokazatelja znatno je niži od proseka zemalja EU.</s><s>Prema podacima Eurostata6 za 2009. godinu u zemljama EU ukupno 65% domaćinstava poseduje Internet priključak, što čini rast od pet procentnih poena u odnosu na 2008. godinu, a 56% domaćinstava ima širokopojasni pristup Internetu, što čini rast od sedam procentnih poena u odnosu na 2008. godinu.</s><s>Stepen sofisticiranosti servisa e-uprave za 2009. godinu u zemljama EU je ukupno 83%, što čini rast od sedam procentnih poena u odnosu na 2007. godinu.</s><s>Posebno je zabrinjavajući nedovoljan napredak u razvoju interneta i e-uprave u Republici Srbiji u odnosu na zemlje EU.</s>
<s>dostigne prosek EU. http://www.paragraf.rs/propisi/strategija_razvoja_informacionog_drustva_u_republici_srbiji.htm Kako bi javni sektor uspešno funkcionisao elektronska komunikacija je veoma bitna i od suštinske je važnosti za dalji razvoj i reformu.</s>
<s>Komunikaciona infrastruktura se ističe kao prioritet kada je reč o realizaciji strategija razvoja informacionog društva u Srbiji.</s><s>U okviru strategije Vlada je usvojila Akcioni plan za efikasno korišćenje telekomunikacione infrastrukture za potrebe javnih telekomunikacionih operatora i državnih organa, dok je u Strategiji razvoja elektronske uprave za period od 2009. do 2013. godine ("Službeni glasnik RS", br. 83/09 i 5/10) istaknuta potreba uspostavljanja državne komunikacione mreže.</s>
<s>U okviru strategije plana je da do kraja 2020.godine građani svaki kontakt sa upravom, sudovima i zdrastvom obavljaju elektronskim putem, izuzev slučaja kad je neophodno fizičko prisustvo.</s><s>To će u velikoj meri uticati na ubrzavanje postupaka, ono za šta se sad čeka i po par sati u redovima će se završavati jednim klikom iz udobnosti fotelje.</s><s>Zakon o elektronskom potpisu i Zakon o elektronskom dokumentu su neophodni za utvrđivanje identiteta prilikom korišćenja e-usluga javnog sektora, kako u okviru Srbije, zako i van njenih granica posebno u zemljama EU.</s>
<s>Strategijom razvoja elektronske uprave za period od 2009. do 2013. godine ("Službeni glasnik RS", br. 83/09 i *+/+5/10) određena su načela, prioriteti, mere i aktivnosti za razvoj e-uprave.</s><s>U Srbiji je stanje upotrebe IKTa u upravi kao i u drugim zemljama u razvoju i dalje na niskom nivou, ali se teži približavanju evropskim standardima kroz niz reformi.</s><s>Jedan od glavnih problema može biti i to što građani u velikoj meri nisi kompjuterski pismeni niti poseduju računar.</s><s>Kako bi se poboljšalo stanje i kompjuterski opismenili građani jedan od načina je i usvajanje standarda obuke o kompjuterskoj pismenosti.</s><s>Evropska Komisija je aktom od 17.02.2003.god. br.</s><s>COM 796 donela Jedinstveni okvir transparentnosti kvalifikacija i kompetentnosti - Europass, tačka 1.2.5., kojim definiše ECDL kao standard koji nam omogućava široko prepoznatljivu obuku i kvalifikaciju za informatičko društvo.</s><s>ECDL - European Computer Driving Licence је opšti sertifikat poznavanja informaciono komunikacionih tehnologija - IКТ, nezavistan od platforme , zahtevan i široko primenjen u državnoj upravi evropskoh država.</s><s>U okviru istraživačkog rada „Reforma uprave u Srbiji“ (Vuksanov J. 2016) došlo je do zaključka da ukoliko želimo moderno uređenu državnu upravu, efikasnu i ekonomičnu, koja nije nazadna u odnosu na ostale države u regionu, jedan od koraka bi bio obučiti i sertifikovati sve zaposlene u državnoj upravi Srbije, odnosno uvesti evropske standarde digitalne pismenosti.</s><s>Može se zaključiti da iako se vidi pomak u približavanju EU standardima što se tiče rada uprave, Srbija je još uvek daleko od uređene države.</s>
<s>Zlostavljanje na radu nije pojava koja je karakteristična za savremeno doba u kome živimo.</s><s>Ljudi od uvek ispoljavaju neprijateljsko pvnašanje jedni prema drugima, pa je otuda logično da se nepvželjni oblici ponašanja javljaju i među pojedincima u organizacionom kontekstu.</s><s>Zlostavljanje na radu javlja se u različitim oblicima i uvek je vezano za zlostavljanje žrtve od strane kolega u vrganizaciji u kojoj radi.</s><s>U narednom delu rada biće data shvatanja pojma i oblika zlostavljanja na radu, sam proces zlostavljanja i njegovi uzroci, a zatim i posledice do kojih dovodi ova pojava.</s><s>Posebna pažnja u ovom delu rada biće posvećena analizi učestalosti i prevalencije zlostavljanja na radu u javnoj upravi.</s>
<s>2.1.</s><s>Definisanje i pojavni oblici zlostavljanja na radu U teoriji ne postoji opšta saglasnost oko definisanja pojma zlostavljanja na radu, pa čak ni oko toga koji će se termin upotrebljavati.</s><s>Literatura obiluje različitim izrazima koji se koriste za zlostavljanje na radu.</s><s>Tako se vrlo često susreće pojam mobinga (eng. mobbing), koji se na naš jezik prevodi kao psihičko maltretiranje, ali i zastrašivanje (eng. bullying), uznemiravanje (eng. harassment), neprijateljsko ili neprikladno ponašanje (engl. unacceptable behaviours) i td.</s><s>Kako navode pojedini autori, upotrebljava se čak 35 različitih termina da se opiše zlostavljanje na radu i pojedini njegovi oblici, usled čega je pristuna tendencija da se napravi kategorizacija u kojoj bi jedan pojam kao što je npr. zlostavljanje na radu, obuhvatao sve oblike ponašanja koji su štetni za zaposlene, a da se unutar ovog pojma izvrši klasifikacija na različite pojavne oblike zlostavljanja na radu, koje bi činili uži pojmovi, kao npr. mobing, uznemiravanje, zastrašivanje, fizičko nasilje i td. (Kordić, B., & Babić, L. 2014).</s><s>S obzirom na centralnu problematiku u ovom radu koja se odnosi na zlostavljanje na radu upotrebom IKT-a, koja isključuje fizičko nasilje i podrazumeva one oblike zlostavljanja koji su manje primetni i mvgu proći neopaženo, opredelićemo se za izlaganje o mobingu, tj. psihičkom zlostavljanju zaposlenih, jer se upravo mobing u punoj meri može sprovoditi upotrebom IKT-a.</s>
<s>Prvi naučnik koji se bavio izučavanjem pojave zlostavljanja i koji je reč mobing uveo u naučni rečnik je švedski psiholog nemačkog porekla dr Heinz Leymann.</s><s>Prema Leymannu mobing je: ( „Neprijateljski ili neetički vid komunikacije koji potiče od jedne ili više osoba, sistematski je usmeren protiv pojedinca koji se zbog toga nalazi u bespomoćnoj i nezaštićenoj poziciji, koje se ne može osloboditi zbog postupaka mobinga koji se neprestano ponavljaju.</s><s>Ovi postupci se ponavljaju učestalo (statistička definicija: jednom nedeljno) i tokom dužeg vremenskog perioda (statistička definicija: najmanje 6 meseci).</s><s>Zbog učestalog ponavljanja i dugog trajanja postupaka mobinga, dolazi do posledica psihološke, psihosomatske i socijalne prirode.“</s>
<s>Lubarda mobing definiše kao način ponašanja na radnom mestu , kojim jedno ili više lica: drugih zaposlenih, nadređenih (ređe podređenih) sistematski psihički zlostavlja ili zastrašuje drugo lice, u relativno dužem periodu (gotovo svakodnevno ili periodično više meseci), sa namerom osporavanja profesionalnog ugleda i moralnog integriteta zaposlenog – profesionalnog i ljudskog dostojanstva (svojevrsna stigmatizacija, “agresivna manipulacija”), i sa ciljem stvaranja nedpodnošljivih uslova rada (neprijateljskog i neetičkog okruženja, komunikacije), pri čemu se žrtva mobinga nalazi u gotovo bespomoćnom položaju.( Lubarda, B. 2008).</s><s>Krajnji cilj mobinga je prisiliti zaposlenog da napusti radno mesto, a u međuvremenu ga poniziti, psihološki razoriti i ekonomski više degradirati. (Ćučić, R., idr.</s><s>2013).</s><s>Einarsen sa saradnicima pod mobingom podruzmevaju uznemiravanje, vređanje ili socijalno isključivanje neke osobe ili negativan uticaj na nečiji rad. (Einarsen, S., idr.</s><s>2010) U poptunosti se slažu sa Leymannovim odrednicama takvog postupanja u pogledu učestalosti i dužine trajanja, ali dodaju da je mobing proces koji se vremenom intenzivira i dovodi osobu nad kojom se sprovodi u inferiornu poziciju u kojoj ona postaje meta sistematskih negativnih društvenih radnji.</s><s>Pored toga, ovi autori napominju da se mobingom ne mogu smatrati pojedinačni konflikti, kao ni oni konflikti u koje su uključene strane približno jednake snage i moći.</s>
<s>Mobing predstavlja glavni problem zaposlenih i ugrožava ljudska, pa i životna prava.</s><s>Reč mobing nastala je od engleskog glagola „ To mob“ ( nasrnuti u masi, bučno navaliti na nekog ) i imenice „mob“ u prevodu rulja, gomila i izraza „mobbish“ što znači prostački, vulgaran, grub.</s><s>Iz samog značenja reči okvirno nam je jasno šta mobbing predstavlja, ali kako bi ga što vise pojasnili daćemo i nekolikom definicija.</s><s>Mobing se može definisati kao specifičan oblik ponašanja u kom pojedinac ili grupa ljudi psihički zlostavlja drugu osobu, ugožavajući njen ugled, dostojanstvo i integritet.</s><s>Mobing se uglavnom vrši sistematično, jednom nedeljno i traje oko 6 meseci, a prođe i do 15 meseci pre nego što žrtva reaguje. ( dr Vidoje Stefanović, dr Boško Vojinović i Marija Stefanović) Osećanja</s>
<s>Mobing trajno remeti odnose među ljudima na radnom mestu, i ostavlja dugoročne posledice.</s><s>Zlostavljanja ima u svakoj sferi; počevši od javnog sektora, državnih i privatnih firmi, na fakultetima, u školama, pozorištima, koncertnim halama i svim profesijama.</s><s>Time je jasno da nasilje i šikaniranje trpe svi: nekvalifikovani radnici isto koliko i nepismeni, visoko obrazovani, umetnici, doktori, profesori, i tako dalje . (Ćučić, R., idr.</s><s>2013).</s><s>Mobing gotovo uvek počinje bezazlenim aktivnostima koje se vremenom intenziviraju.</s><s>Leymann sve aktivnosti mobinga deli u pet kategorija u zavisnosti od posledica koje te aktivonosti izazivaju kod žrtve: ( Leymann, H. 1996).</s><s>Dejstvo/napad na mogućnost adekvatnog komuniciranja – ukidanje mogućnosti komunikacije žrtvi, verbalne aktivnosti sa ciljem prekidanja žrtve kada govori, verbalni napadi na žrtvu u pogledu radnih zadataka.</s><s>Dejstvo/napad na mogućnost održavanja socijalnih kontakata – kolege ne razgovaraju sa žrtvom, žrtva se premešta u kancelariju udaljenu od ostalih i sl.</s><s>Dejstvo/napad na mogućnost održavanja lične reputacije – ogovaranje žrtve, ismevanje žrtve, zbijanje šala na račun hendikepa žrtve, etničkog porekla ili nčina na koji hoda, govori Dejstvo/napad na posao i kvalitet rada žrtve – žrtvi se dodeljuju besmisleni radni zadaci ili joj se uopšte ne dodeljuju radni zadaci.</s><s>Dejstvo/napad na psihičko zdravlje žrtve – žrtvi se dodeljuju opasni zadaci, fizički napadi na žrtvu, seksualno zlostavljanje i sl.</s>
<s>Mobing na radnom mestu je specifičan fenomen koji se identifikuje putem specifičnih karakteristika.</s><s>Lutgen–Sandvik je sa saradnicima identifikovao osnovne karakteristike mobinga, Ponavljanje – Maltretiranje se ponavlja i učestalo je, predstavlja uznemiravanje koje se javlja gotovo svakodnevno, u jednom ili različitim oblicima.</s><s>Karakteristika ponavljanja jeste ono što mbing razlikuje od pojedinačnih negativnih interakcija.</s><s>Trajanje – Dugoročna priroda mobinga je njegova izražena karakteristika koja mu daje „nagrizajući“ karakter.</s><s>Većina autora usvojila je period od minimum šest meseci, međutim, žrtve mobinga obično prijavljuju da je mobing trajao duže.</s><s>Eskalacija – Maltretiranje se intenzivira tokom vremena ako se ne kontroliše.</s><s>Tokom ranih faza mobinga, žrtve mogu da imaju poteškoća da definišu svoje iskustvo i da opišu osećaj nelagodnosti ili pojačane nelagodnosti.</s><s>U kasnijim fazama mobinga žrtve ne znaju pravi izraz za svoje iskustvo ali su nepogrešivo svesne da je na njih usmeren napad od strane mobera (osoba koja vrši mobing).</s>
<s>Povređivanje – Mobing je izuzetno destruktivan i povezan je sa pogoršanjem i poremećajima fizičkog, mentalnog, i profesionalnog zdravlja žrtve; pogoršanjem ličnih odnosa izvan radnog mesta; i ekonomskim štetom i ugrožavanjem.</s><s>Svedoci mobinga prijavljuju povećan stres i nameru davanja otkaza.</s><s>Postojanje namere – Žrtve mobinga kao i svedoci u istraživanjima prijavljuju postojanje namere od strane mobera, da tačno znaju šta rade i da na tome rade planski.</s><s>Nejednakost snaga – Mobing se karakteriše nejednakošću snaga između mobera i žrtve, koja postoji pre otpočinjanja mobinga, ili se javlja kao rezultat tekućeg uznemiravanja.</s><s>Veliko istraživanje prevalencije mobinga u članicama Evropske unije sprovedeno je tokom 2000. godine.</s><s>Evropska fondacija za poboljšanje uslova života i rada (eng. European Foundation for the Improvement of Living and Working Conditions) na uzorku od 21,500 zaposlenih u zemljama članicama Evropske unije, dobila je sledeće rezultate: 2% (3 miliona) radnika bilo je meta fizičkog nasilja od osoba na radnom mestu; 4% (6 miliona) radnika bilo je meta fizičkog nasilja od ljudi izvan radnog mesta; 2% (3 miliona) radnika bilo je meta seksualnog nasilja, a 9% (13 miliona) radnika bilo je meta mobinga. (Ćučić, R., idr.</s><s>2013).</s><s>Tokom 2011. godine sprovedeno je globalno istraživanje, anketiranjem radnika širom sveta. (Cobb, E. P. 2012).</s><s>Istraživanjem je obuhvaćeno 16, 517 koji su dali odgovor na pitanje „Da li ste ikada bili zlostavljani na poslu?“.</s><s>Od ukupnog broja ispitanika njih 64% je odgovorilo da je doživelo neki oblik mobinga, a 36% ispitanika da nije.</s><s>U kros-kulturnoj studiji spovedenoj od strane Komisije za ljuska prava Ujedninjenih Nacija, u kojoj je učestvovalo 7 zemalja (Brazil, Australija, Bugarska, Južna Afrika, Liban, Portugalija i Tajland), nalazi su pokazali sledeću prevalenciju mobinga: 30.9% u Bugarskoj, 20.6% U Južnoj Africi, susednoj Hrvatskoj je sprovedeno terensko istraživanje u Zagrebu, na uzorku od 700 zaposlenih, koje je pokazalo poražavajuće podatke, oko 53,4% ispitanika iskusilo je neki oblik mobinga. (Laklija, idr.</s><s>2010).</s><s>Istraživanje sprovedeno na jednom od sajtova za zapošljavanje, pokazalo je da je od 2.810 ispitanika, 12% biložrtve mobinga, dok je 60% posetilaca tog sajta smatralo da je mobing veoma prisutan.1</s>
<s>1 Naveden prema: http://www.dlums.rs/MOBING%20-%20stvarnost%20ili%20iluzija.pdf, pristupljeno 05.09.2017.</s><s>Iz navedenih istraživanja uočava se da je prevalencija mobinga visoka, te stoga ne čudi što je poslednjih godina fenomen mobnga na radnom mestu dospeo u centar interesovanja stručnjaka i istraživača koji nastoje pronaći odgovore na pitanja uzroka mobinga, njihovih odnosa i mogućnosti prevencije ovog fenomena.</s><s>Značajna karakteristika fenomena mobinga je što on pogađa kako razvijene tako i zemlje u razvoju.</s>
<s>2.2.</s><s>Uzroci i procesi zlostavljanja na radu U pogledu najčešćih uzroka zlostavljanja na radu u organzacijama, uglavnom postoji saglasnost među autorima, te se u tom smislu navode promene u organizaciji, disfunkcionalna organizaciona struktura i/ili kultura, nedostatak komunikacije, nedostatak adekvatnog treninga zaposlenih (komunikacijske veštine, rešavanje konflikata), loš protok informacija, autoritarni pristup kad je u pitanju razlika u mišljenjima, traženje „žrtvenog jarca“, nedostatak timskog rada, nedefinisani ciljevi i zadaci, te kontradiktorne radne uloge, iščekivanja i odgovornosti – što su najčešći aspekti lošeg rukovođenja koje navode žrtve i posmatrači mobinga u radnom kontekstu. (Stanar, S.Z. 2011).</s><s>Ukoliko se uzrocima zlostavljanja na radu pristupi sa nacionalnog stanovišta, onda se svakako moraju uzeti u obzir i društvena, ekonomska i politička kriza u kojoj se nalazi Republika Srbija duži niz godina, te tranzicioni procesi kroz koje prolazi na putu pridruživanja Evropskoj Uniji.</s><s>U pogledu načina na koji se odvijaju aktivnosti mobinga i onoga ko vrši mobing/zlostavljanje, postoje različite vrste, tj. oblici mobinga, koji opredeljuju na proces njegovog sprovođenja.</s><s>Tako se može govoriti o vertikalnom i horizontalnom mobingu. ( Pražetina, R. 2013).</s><s>Vertikalni mobing nastaje kada pretpostavljeni/nadređeni zlostavlja, tačnije vrši mobing nad jednim radnikom, ili zlostavlja jednog po jednog radnika dok ne uništi čitavu grupu zaposlenih.</s><s>Ovaj oblik mobinga postoji (iako u ređem broju slučajeva) i kada jedna grupa radnika zlostavlja pretpostavljenog.</s><s>Uništavanje čitave grupe zaposlenih, po sistemu jedan po jedan, naziva se strateški mobing.</s><s>Horizontalni mobing karakteriše pojava aktivnosti mobinga između radnika koji su u hijerarhijskoj strukturi na jednakom položaju.</s><s>Motivi za horizontalni mobing mogu da budu ljubomora ili zavist; a u cilju sopstvenog napredovanja u karijeri ili želja da se kolega eliminiše kako bi se sačuvalo radno mesto.</s><s>Ovaj oblik mobinga dešava se u situacijama kada se grupa zaposlenih udruži protiv jednog zaposlenog koji se „žrtvuje“ i služi kao ventil za frustracije ili osvetu.</s>
<s>Prema načinu vršenja odnosno izvršenja aktivnosti mobinga, Janković daje sledeću podelu Otvoreni mobing -koji je vidljiv i prepoznatljiv.</s><s>Kod njega se može prepoznati i mober i žrtva i mehanizmi vršenja mobinga.</s>
<s>Prikriveni mobing - mobing „u rukavicama”.</s><s>Modaliteti ovog mobinga mogu biti raznovrsni, ali je u suštini ponašanje mobera prikriveno tako da okruženje ne uočava namere mobera, a nekada ni sama žrtva mobinga ne može prepoznati ko nad njom vrši mobing, sa kojim namerama, pa ni činjenicu da je onasama žrtva mobinga.</s><s>2.3.</s><s>Individualne, organizacione i društvene posledice zlostavljanja na radu Zbog nakupljanja negativnih emocija i trpljenja aktivnosti zlostavljanja, kod žrtava zlostavljanja na radu se javljaju brojne negativne posledice koje se ogledaju u pojavi različitih psihičkih i psihosomatskih smetnji.</s><s>Reakcije na teškoće i konflikte na poslu su veoma različite, jer svaki čovek drugačije reaguje na probleme.</s><s>Psihičke i psihosomatske smetnje koje se javljaju kod žrtve zlostavljanja, nastaju kao rezultat jakog stresa kome je žrtva svakodnevno izložena, usled čega se − Fiziološki problemi - najčeće se javljaju visok krvni pritisak, promene u metobolizmu, poremećaji u radu srca, glavobolje, migrene, oboljenja imunog sistema, oboljenja disajnih puteva i sl.</s>
<s>− Psihološki problemi - najčšeće se ispoljavaju u vidu pojave nervoza, razdražljivost, depresija, strah, nezadovoljstvo i anksioznost, depresija, i sl. − Problemi u ponašanju - ogledaju se u smanjenju produktivnosti zaposlenog, čestim odsustvovanjima sa posla/bolovanjima, konzumiranju alkohola i droga, poremećaju Usled problema koji nastaju kao posledica zlostavljanja, žrtva često odsustvuje sa posla usled bolovanja.</s><s>Određena istraživanja pokazuju da u pojedinim zemljama uzroci bolovanja u oko 1015% slučajeva jesu posledica mobinga na radu, što ima značajne posledice ne samo po zdravlje zaposlenih već i po fondove zadravstvenog osiguranja, ali i organizaciju u kojoj žrtva zlostavljanja radi. (Lubarda, B. 2008).</s><s>Odsustvovanje žrtava zlostavljanja sa posla usled bolovanja proizvodi direktne finansijske troškove u organizaciji, zbog čega se posledice stresa moraju posmatrati i sa finansijske i ekonomske tačke gledišta.</s><s>Pored toga, žrtva mobinga neće se osećati prijatno u radnom okruženju što je može dovesti do odluke da napusti svoje radno mesto kako bi izbegla stresne situacije.</s><s>Dugotrajna izloženost aktivnostima zlostavljanja vodi smanjenju predanosti poslu, padu koncetracije i motivacije, manjkavostima u izvršavanju radnih zadataka, probijanju rokova, - zaposleni ne radi na optimalnom nivou.</s><s>Ovo dovodi do opadanja kvaliteta i kvaniteta posla koji zaposleni obavlja a samim tim direktno utiče na pad produktivnosti organizacije.</s><s>Ne treba izgubiti iz vida da zlostavljanje na radu trajno remeti odnose među ljudima na radnom mestu, i ostavlja dugoročne posledice i na druge pojedince u organizaciji , usled čega se stvaraju konliktne situacije i narušava se organizaciona kultura i klima.</s><s>Šira perspektiva posledica mobinga ogleda se kroz gubitak socijalnog statusa žrtve zlostavljanja, promene u ponašanju i promene socijalnoemotivne ravnoteže , što se direktno odražava na kvalitet života žrtve, njegove porodične i privatne 2.4.</s><s>Zlostavljanje na radu u javnoj upravi - specifične karakteristike i prevalencija</s>
<s>Zlostavljanje na radu u javnoj upravi je u fokusu interesovanja istraživača i teoretičara širom sveta, upravo zbog činjenice da je zaposlenima u javnoj upravi znatno teže da nađu novo zaposlenje ili radno mesto nego zaposlenima u privatnom sektoru, usled čega izloženost aktivnostima zlostavljanja duže traje i proizvodi ozbiljnije posledice. (Hirigoyen, M.F. 2002).</s><s>Pored toga, pojedini autori ukazuju na činjenicu da su organizacije u javnoj upravi pod uticajem šireg konteksta upravljanja i vlade u čijem sastavu posluju, te da birokratija i kultura koje uglavnom vladaju u javnoj upravi olakšavaju zlostavljačima da zloupotrebljavaju legitimne organizacione procese za zlostavljanje žrtve. (Shallcross, L., idr.</s><s>2008).</s><s>Istraživanje sprovedeno u agencijama javne uprave u Australiji pokazuje da je 24% ispitanika u trenutku sproveđanja istraživanja bilo žrtva nekog oblika zlostavljanja na radu i trpelo aktivnosti mobinga. (Hutchinson, M., Jackson, D. 2015).</s><s>Mnogo viša prevalencija zlostavljanja na radu u javnoj upravi utvrđena je u Turskoj, gde je čak 50% ispitanika izjavilo da je doživelo neki oblik zlostavljanja na radu u svojoj karijeri. (Bilgel, N., idr.</s><s>2006) Slični nalazi dolaze i iz studije sprovedene u organizacijama javnog sektora u Maleziji, gde je 21,8% zaposlenih kategorisano da doživljava redovno zlostavljanje na radu, a čak 34,5% zapvslenih trpi ozbiljno zlostavljanje na radu. (Omar, Z., idr.</s><s>2015).</s><s>Sa druge strane, Japan je jedna od zemalja sa niskom prevalencijom zlostavljanja na radu u javnoj upravi.</s><s>Naime, prema rezultatima studija sprovedenim u Japanu, prevalencija zlostavljanja na radu u javnom sektoru se kreće između 4% i 9%, u zavisnosti od upotrebljene metodologije za merenje prevalnecije zlostavljanja na radu. (Tsuno, K., idr.</s><s>2010) Kada su u pitanju zemlje Evrope, postoje značajne razlike između pojedinih zemalja, iako nedavni izveštaj Eurofund-a o nasilju i zlostavljanju na radu pokazuje opšti trend rasta zlostavljanja na radnom mestu u zemljama EU u 1990.-im i 2000.-im godinama. (Eurofound 2015).</s><s>Carter je sa saradnicima sproveo istraživanje u Nacionalnom zdravstvenom centru Velike Britanije, a nalazi istraživanja pokazuju trend rasta prevalencije zlostavljanja na radu sa 15% na 24% u toku jedne decenije. (Carter, M., idr.</s><s>2013).</s><s>U Italiji i Španiji se stope zlostavljanja na radu kreću na sličnom godine u Hrvatskoj pokazuje da je 22,4% učitelja i nastavnika iz javnog školskog sistema trpelo neki oblik zlostavljanja na radu u periodu od 12 meseci koji su predhvdihili istraživanju. (Russo, A., idr.</s><s>2008) Istraživanja prevalencije zlostavljanja na radu u javnoj upravi u našoj zemlji su retka, usled čega se nameće jasna potreba za temeljnim istraživanjem ovog negativnog fenomena u javnoj upravi u Republici Srbiji.</s>
<s>Prikaz rezultata navedenih studija ukazuje na alarmantnost problema u po gledu postojećih stopa zlostavljanja na radu u organizacijama u javnoj upravi u različitim zemljama, a polazeći od specifičnih karakteristika zlostavljanja na radu u javnoj upravi, o kojima je bilo reči na početku ovog poglavlja, problem dobija još veće dimenzije.</s><s>Stoga su pažljivo formulisane politike i mere prevencije zlostavljanja na radu u javnoj upravi od ključnog značaja.</s><s>3. KORIŠĆENE IKT ZA ZLOSTAVLJANJE U OKVIRU UPRAVE</s>
<s>Živimo u modenom društvu koje je zasnovano na informacino komunikacionim tehnologijama, kako su postale deo svih sfera našeg života tako su deo i poslovanja.</s><s>Dok je mobing nažalost, u raznim oblicima bio oduvek prisutan u radu, sada je aktuelan i novi vid zlostavljanja, putem informacionih tehnologija.</s><s>Iako je zlostavljanje na poslu prisutno oduvek, zadnjih 20 godina se pojavljuje sam termin mobing, a tek poslednjih nekoliko godina se aktuelno bavi ovim problemom i pokušava se iskoreniti.</s><s>Pretpostavlja se da je nastao iz želje da se strahom nateraju zaposleni na veću produktivnist, međutim vremenom se širio i dostigao zabrinjavajuće razmere i zato je sad jedna od bitnijih tema proučavanja i smišljanja načina suzbijanja.</s><s>U prošlom poglavlju smo pojasnili pojam mobinga, a u ovom će biti više reči o korišćenju novih tehnologija za vršenje mobinga.</s><s>Upravljanje komunikacijom je osnov uspešnog poslovanja, međutim komunikacione veštine se koriste i za manipulisanje drugima i granica između ova dva načina korišćenja komunikacija je često veoma mala.</s><s>Iako je prvobitno mobing nastao sa zeljom povećanja uspešnosti poslovanja, činjenica je da je efekat upravo suprotan, jer u takvom okruženju vlada nezadovoljstvo, strah i gubitak volje za rad, čime se produktivnost drastično smanjuje, a troškovi poslovanja povećavaju. (Čurčić r. I dr. 2013) Mobing se javlja u svim sferama poslovanja, i u javnom i u privatnom sektoru, državnim i privatnim kompanijama, školama, zdrastvu itd…</s><s>U ovom radu akcenat je na izučavanju mobinga u javnoj upravi.</s><s>Iako ima puno članaka o novim tehnologijama kao što je i mobing vrlo zastupljena i obrađivana tema, ali korišćenje IKTa za zlostavljanje nije dovoljno obrađena s obzirom na to koliko je česta pojava.</s><s>Kako se komunikacija pojavom novih tehnologija potpuno promenila, tako su i zaposleni promenili način komuniciranja između sebe, čime su omogućeni i novi načini zlostavljanja na poslu.</s><s>Svaki zaposleni na svom stolu ima kompjuter i obavezan je da ga koristi, što omogućava zlostavljaču direktan I konstantan pristup žrtvama.</s><s>Žrtva nije više bezbedna ni kad završi sa poslom, jre zbog obaveze korišćenja elektronske pošte, zlostavljač lako dolazi do nje I dok nije u poslovnom okruženju.</s>
<s>3.1.</s><s>Sajber zlostavljanje kao novi oblik zlostavljanja na radu Kako je u prethodnom poglavlju bilo reči o zlostavljanju na radnom mestu upotrebom IKT ovde ćemo bliže pojasniti novi oblik zlostavljanja koje se naziva sajber zlostavljanje.</s><s>U modernom poslovnom okruženju, javljaju se i novi oblici zlostavljanja i sve je češći slučaj sajber zlostavljanja.</s><s>Iako je osnova rada i uznemiravanje ostala ista, tehnologija menja način vršenja oba. (Borstorff, Graham i Marker, 2007) konkretno, nedavni nalazi sugerišu povećanje sajbera žrtava nasilja na radnom mestu i predstavljaju ozbiljan problem koji je direktno povezan sa povećanom upotrebom IKT-a.</s><s>Sajber zlostavljanje na radnom mestu može se definisati kao izloženost negativnom tretmanu od strane kolega, u elektronskom obliku koje se ponavlja tokom dužeg vremenskog perioda. ( Halit Keskin 2016) Sajber kriminal je takođe nastao pojavom kompjutera,” Krivičnim zakonikom Republike Srbije 2005 godine, u naš pravni sistem uvedena su kompjuterska krivična dela.</s><s>U Glavi XXVII pomenutog Zakonika predviđena su krivična dela protiv bezbednosti računarskih podataka.</s><s>Time se ujedno i naša zemlja pridružila nizu zemalja koje se odgovarajućim preventivnim i represivnim merama pokušavaju suprotstaviti različitim oblicima i vidovima zloupotrebe kompjutera.</s><s>Nije isključeno da se stres javlja veoma često u radnom okruženju, kao rezultat pritiska, izazova i svakodnevnih poslovnih obaveza, a prekomerna količina stresa utiče nepovoljno na zdravlje, a samim tim i na produktivnost zaposlenih. (Zhang i Leidner 2014) definisali su radno mesto ciberbulliing kao "prilike u kojima je zaposleni sistematski izložen ponovljenom negativnom tretmanu supervizorima, kolegama ili podređenima putem elektronskih oblika kontakta tokom dužeg vremenskog perioda, u situaciji u koji počinilac ima više moći od cilja.</s><s>Organizacije ne tretiraju sajber zlostavljanje kao korporativni kriminal iako one izazivaju neprijateljsku klimu u random okruženju i mogu prekršiti oragnizacionu politiku i norme.</s><s>Pošto nema dogovora o definiciji i komponentama sajber-zlostavljanja, istraživanja do sada nisu išla dalje od napora da sastave komade ove slagalice.</s><s>Sa druge strane, studija koje uključuju sajber zlostavljanje na radnom mestu je vrlo malo i uglavnom su konceptualne, zato postoji potreba da se sprovedu empirijska istraživanja kako bi osvetlila ovaj pojam. (Halit Keskin, 2016).</s><s>3.2.</s><s>Sličnosti i razlike sajber i klasičnog zlostavljanja na radu Iako postoji velika sličnost izmedju tradicionalnog i modernog tj sajber zlostavljanja na poslu, u oba slučaja reč je o zlostavljanju, profil zlotavljača a ni žrtve se ne menja, kao ni posledice koje ono ostavlja na žrtvu, jedino što se u startu menja je način izvođenja kao I ne ograničenost mestom I vremenom.</s><s>Sajber zlostavljanje može desiti u bilo koje doba dana i na bilo kom mesto.</s><s>Žrtvama sajber zlostavljanja je veoma teško ili gotovo nemoguće da izbegnu teror, jer moraju da čitaju e-mail ili tekstualne poruke koje su vezane za posao.</s><s>Žrtvama je teško izbeći počinioce bez napuštanja IKT.</s><s>Kao rezultat, sajber zlostavljanje traje čak i kada su žrtve daleko od svog rada (Zhang i Leidner, 2014).</s><s>Brzina razmena informacija je mnogo brža nego kod tradicionalnog oblika zlostavljanja i samim tim više šteti žrtvama.</s><s>Primer za to bi bilo postavljanje fotografije ne primerenog karaktara na društvenim mrežama koja postaje dostupna velikom broju čljudi i širi se velikom brzinom.</s><s>Većina istraživača koristi definicije sajber zlostavljanja koje su slične klasičnom, licem u lice nasilju, odnosno akt agresije koji je namerno, ponavljajući prema pojedincu koji je slabiji, ali ga proširuju na elektronske oblike kontakta, konkretno mobilne telefone ili internet .</s><s>Veoma je bitno da oslodavci vode računa o zaposlenima I da se oni osećaju bezbedno I zastićeno..</s><s>U svakoj kompaniji postoje menadžeri, supervizori I zaposleni koji su veoma dobri u svom poslu, međutim ne znaju kakon da se nose sa konfliktima među ljudima.</s><s>1996.</s><s>Godine osnovan je ABC Centar (Anti-Bullying Research and</s>
<s>Resource Centre) osnovao ga je profesor Mona O Moore.</s><s>2014.</s><s>Godine ABC je ponovo aktiviran kao the National Anti-Bullying Research and Resource Centre i lociran je u školi edukativnih studija, DCU.</s><s>Od svog osnivanja bavi se istraživanjem nasilja u školama I na poslu u Irskoj, ali je prihvaćen I kao internacionalni centar istraživanja zlostavljanja.</s><s>Ovaj centar obezbeđujuje istraživanja I treninge onima koji hoće da prijave zlostavljanje u školama I na poslu.</s><s>Muraina navodi u svom radu jedan primer shvatanja incidenta kao dužnosti rukovodioca da brine za svoje zaposlene.</s><s>U primeru se navodi da je poslodavac primio žalbu o sajber zlostavljanju od zaposlenog i veoma su ozbiljno tome pristuili, iako se desilo preko fejsbuka i van radnog vremena.</s><s>Sigurno ima dosta primera gde su poslodavci ispravno postupili, međutim nažalost ima pujno i onih gde se tome ne pridaje veliki značaj.</s><s>U zemljama u tranziciji veliki je problem strah od gubitka polsla, jer su zbog straha zaposleni spremni da trpe sve, pa čak i zlostavljanje kako bi zadržali posao.</s><s>4. ISTRAŽIVANJE</s>
<s>Pojam informaciono doba se javlja 1950. godine i označava globalno širenje multimedijalnih izvora.</s><s>U okviru informacionog doba razvijaju se informaciono-komunikacione tehnologije koje se rapidno šire donoseći promene u svim sferama života, kako u privatnim, tako i u poslovnim.</s><s>Možemo reći da pored svih tehnoloških promena, razvoj informaciono komunikacionih trehnologija je uneo najviše promena u život i rad ljudi.</s><s>Nove tehnologije ubrzale su i poboljšale protok i dostupnost informacija.</s><s>One podstiču efikasnost, efektivnost, razmenu informacija, čine komunikaciju bržom, informacije dostupnije i time utiču na akumulaciju znanja.</s><s>Informacione tehnologije su osnov za dalji razvoj i opstanak , zato je potrebno stalno ih unapredjivati kako bi se obezbedila komunikacija u realnom vremenu, koja nije uslovljena prostorom.</s><s>IKT služe za poboljšanje svih sfera poslovanja, kako državnih tako i privatnih.</s><s>Javna uprava je direktna veza između građana i države, zato je njena efikasnost i efktivnost, kao i dostupnost od krucijalne važnosti za kvalitet života ljudi, a samim tim i za razvoj države.</s><s>Informaciono-komunikacione tehnologije imaju veliki doprinos kad je razvoj rada javne uprave u pitanju.</s><s>Upravo iz tog razloga je početkom 21.</s><s>Veka, usvojena „Strategija razvoja elektronske uprave u Republici Srbiji za period od 2009 do 2013.</s><s>Godine“ Implementacija IKT rešenja u javnoj upravi olakšava pristup građanima i zaposlenima svim potrebnim informacijama, čime se stiče poverenje građana i povoljno utiče na njihov odnos sa državom.</s><s>IKT neminovno doprinose poboljšanju i razvoju društva na globalnom nivou, međutim imaju i svoje loše strane.</s><s>Gubitak privatnosti, ugrožavanje bezbednosti i zloupotreba ličnih podataka su takođe olakšane upotrebom novih tehnologija.</s><s>Sa promenama koje su nastale na radu upotrebom IKTa dolazi i do novih oblika zlostavljanja, pa se klasičan mobing sad javlja i u vidu sajber zlostavljanja.</s><s>Novi oblik zlostavljanja izučava se tek poslednjih godina iako je sve zastupljeniji u primeni o njemu se još uvek ne zna dovoljno, zato je sa željom da se istraži ova problematika zlostavljanja na radu upotrebom IK tehnologija i nastao ovaj rad.</s><s>Rad ima za cilj da istraži zloupotrebe na radu u upravi i da kroz istraživanje koje će se sprovesti ukaže na načine na koje se informaciono komunikacione tehnologije koriste za zloupotrebe, čiji je jedan oblik i zlostavljanje.</s><s>IKT su popularna i obrađivana tema, takođe se može reći i da je zlostavljanje na radu-mobing veoma popularna tematika, pogotovo zadnjih godina, ali iako se sve češće javlja upravo ovaj oblik zlostavljanja, putem informaciono.komunikacionih tehnologija ne postoji dovoljno istraživanja koja bi prikazala realno stanje u Republici Srbiji na tu temu.</s><s>4.2 Predmet istraživanja</s>
<s>Pregled i sistematizacija dosadašnjih saznanja o zlostavljanju na radu upotrebom IKT; identifikacija pojavnih oblika i načina zlostavljanja na radu upotrebom IKT; identifikacija stavova zaposlenih u javnoj upravi RS o zlostavljanju na radu upotrebom IKT, kako bi se stekao uvid u percepciju i dosadašnja iskustva zaposlenih u upravi sa zlostavljanjem na radu upotrebom IKT, te procenu rizika od ovog oblika zlostavljanja na radu.</s><s>4.4 Istraživačka pitanja</s>
<s>Šta je to zlostavljanje na radu upotrebom IKT?</s><s>Na koji način se sproodi zlostavljanje na radu upotrebom IKT?</s><s>Kakve su razlike između klasičnog i zlostavljanja na radu upotrebom IKT?</s><s>Kakva su iskustva zapolsenih u upravi RS o zlostavljanju na radu upotrebom IKT?</s><s>Kako zaposleni u upravi RS percipiraju rizik od zlostavljanja na radu upotrebom IKT?</s><s>Kako procenjuju posledice?</s><s>4.5 Naučne metode</s>
<s>Za terorijsko istraživanje pregled literature i predhodnih istraživanja ispitivane problematike, na temelju čega će biti razvijen i konstuisan uputnik za empirijsko istraživanje.</s><s>Istraživanje će biti sprovedeno upotrebom metode ispitivanja, tehnikom ankete na uzorku od 50 zaposlenih u javnoj upravi RS.</s><s>Statističke metode će biti primenjene za obradu, analizu i interpretaciju rezultata dobijenih istraživanjem.</s>
<s>4.6 Očekivani doprinos istraživanja/značaj istraživanja: Rezultati istraživanja će doprineti sagledavanju trenutne situacije u upravi RS u pogledu zlostavljanja na radu upotrebom IKT kao i percepcije zapolsenih u upravi o rizicima od ovog oblika zlostavljanja na radu.</s><s>Nalazi istraživanja će omogućiti formulisanje preporuka za preduzimanje mera prevencije i izgradnju politika za postupanje u slučaju zlostavljanja na radu upotrebom IKT.</s>
<s>Svaka varijabla koja je korišćena je pročićena, tako da su izbačene sve vrednosti bez odgovora.</s><s>Skale su napravljene metodom sabiranja varijabli: Skala zadovoljstva organizacijom posla je napravljena tako što su sabrani odgovori pitanja od 46.1 do 46.8, s tim da je isključeno pitanje 46.4.</s><s>Rezultat je skala sa visokim stepenom puzdanosti od 0,790 merena Kronbah alfom (mera pouzdanosti skale; da bi skala bila uzeta kao pouzdana, ova mera mora da pređe 0,700) Skala zdravlja je napravljena tako što su sabrani svi odgovori na pitanja 50.1 do 50.9, s tim da je isključeno pitanje 50.6.</s><s>Skala je rekodovana sa sedmostepene na petostepepnu.</s><s>To znači da su vrednosti malo se slažem, odnosno malo se ne slažem spojene sa kategorijama slažem se i ne slažem se.</s><s>Rezultat je skala sa visokim stepenom puzdanosti od 0,916 merena Kronbah alfom (mera pouzdanosti skale; da bi skala bila uzeta kao pouzdana, ova mera mora da pređe 0,700) Prilikom prilagođavanja varijabli pitanje 11, pitanje 18 i pitanje 23 za korelacionu analizu, od ovih varijabli su pravljene dihotomne varijable.</s><s>To znači da je u slučaju varijable pitanje_18 (koja meri obavljanje posla od kuće) vrednost 1 (da često) i 2 (da ponekad) sklopljene u jednu varijablu (da).</s><s>U slučaju varijabli pitanje_11 (pokazuje ko zna password elektronske pošte) i pitanje_23 (ko ima privatan broj telefona) kategorije odgovora su slične i uključuju rukovodioce, kolege i slučajeve kada niko nema password elektronske pošte, odnosno privatan broj.</s><s>U prvom slučaju obe varijable su rekodovane tako da isključene isključene kolege, te je dihotomna varijabla pokazivala samo slučajeve kada rukovodioci ili niko nema password elektronske pošte, odnosno privatan broj, a u drugom slučaju su isključeni rukovodioci, pa su dihotomne varijable pokazivale slučajeve kada samo kolege ili niko nema password, odnosno privatan broj telefona.</s>
<s>Tabela 6: Učestalost korišćenja računara na poslu Sa kim najviše komunicirate putem elektronske pošte i socijalnih medija?</s>
<s>Vidljivost profila na društvenim medijima Tabela 8: Podaci koji se dele preko društvenih mreža Slika 9: Podaci koji se dele preko društvenih mreza Podaci koji se dele preko društvenih mreža: Ime, prezime i datum rođenja</s>
<s>Podaci koji se dele preko društvenih mreža Tabela 9: Korišćenje računara kod kuće za obavljanje posla Slika 10: Korišćenje računara kod kuće za obavljanje posla Da li kod kuće koristite računar za obavljanje posla?</s>
<s>Korišćenje računra kod kuće za obavljanje posla Tabela 10: Korišćenje računara na poslu u privatne svrhe Slika 11: Korišćenje računara na poslu u private svrhe Korišćenje računara na poslu u privatne svrhe: Uvek</s>
<s>Korišćenje računra na poslu u privatne svrhe Tabela 11: Komunikacija sa kolegama rukovodiocem putem elektronske pošte Slika 12: Komunikacija sa kolegama i rukovodiocem putem elektronske pošte Komunikacija sa kolegama i rukovodiocima putem elektronske pošte: Stalno</s>
<s>Tabela 12: Mišljenje o zloupotrebi računara Slika 13: Mišljenje o zloupotrebi računara Mišljenje o zloupotrebi računara</s>
<s>Koja od sledećih konstatacija govori najbolje o tome kako mislite na promenu svog posla: Odmah bih napustio/la ovaj posao, ako bih mogao/mogla; Prešao/la bih na bilo koji drugi posao na kom bih mogao zaraditi koliko i sada; Žele/la bih da promenim i svoj posao i zanimanje; Želeo/la bih da zamenim svoj posao za bilo koji drugi; Ne želim da promenim svoj posao, ali bih to učinio/la, kada bih mogao/la da dobijem bolji;</s>
<s>Ne mogu da zamislim bilo koji drugi posao; Ne bih razmenio/la svoj posao za bilo koji drugi;</s>
<s>Odmah bih napustio/la ovaj posao, ako bih mogao/mogla; Prešao/la bih na bilo koji drugi posao na kom bih mogao zaraditi koliko i sada; Žele/la bih da promenim i svoj posao i zanimanje; Želeo/la bih da zamenim svoj posao za bilo koji drugi; Ne želim da promenim svoj posao, ali bih to učinio/la, kada bih mogao/la da dobijem bolji; Ne mogu da zamislim bilo koji drugi posao; Ne bih razmenio/la svoj posao za bilo koji drugi;</s>
<s>Tabela 15: Da li poznajete nekoga ko zloupotrebljava računar Slika 16: Da li poznajete nekoga ko zloupotrebljava računar Poznanstvo sa nekim ko zloupotrebljava računar Nekoliko ljudi</s>
<s>Dobijanje neprikladnih poruka putem interneta: Dobijanje neprikladnih poruka od kolega: Bez odgovora</s>
<s>Tabela 17: Dobijanje neprikladnih poruka od kolega Slika 18: Dobijanje neprijatnih poruka od kolega Dobijanje nepristojnih poruka od kolega</s>
<s>Tabela 18.</s><s>Da li ste nekada bili žrtva mobinga Slika 19: Da li ste nekada bili zrtva mobinga Da li ste prijavili zlostavljanje na poslu?</s>
<s>Slika 20: Da li ste prijavili zlostavljanje na poslu Da li ste prijavili zlostavljanje na poslu?</s>
<s>Tabela 22: Da li ste prevazišli zlostavljanje Slika 23: Da li ste prevazišli zlostavljanje Da li ste prevazišli zlostavljanje?</s>
<s>Tabela 23: Na koji način ste prevazišli zlostavljanje Slika 24: Na koji način ste prevazišli zlostavljanje Uz pomoć</s>
<s>Modus je statistička mera koja pokazuje najčešću vrednost u nekom nizu.</s><s>To znači da je najviše ispitanika dalo ove odgovore koji su modalna vrednosti.</s><s>Za pitanje 46 vidimo da ispitanici najčešće misle da je njihov posao dobro definisan i da imaju jasne zadatke.</s><s>Naravno svi uviđaju da imaju mnogo nepotrebnog posla.</s><s>Za pitanje 47 vidimo da većina ispitanika smatra da se zapravo nije nalazila u situacijama mobinga.</s><s>Jer je najčesća ocena datih iskaza negativna.</s><s>Za pitanje 50 vidimo da se iz modalne vrednosti odgovora vidi da većina ispitanika smatra da im posao ne utiče na zdravlje.</s>
<s>Korelacija skale zadovoljstva organizacijom rada i obavljanje posla kod kuće Pirsonov stepen: -0,380' slaba veza i to inverzna sig. (stepen značajnosti) 0,014 statistički značjana jer je sig. > 0,05 Ovakav rezultat nam govori da sto je veći stepen rada od kuće, ljudi će misliti da je posao lošije organizovan.</s>
<s>Korelacija skale zdravlja i toga da li rukovodioci imaju password od službenog emaila.</s><s>Pretpostavka je da bi oni koji su mobingovani sigurno prikazali to kroz viđenje posla kao stresova i ovim pokušavamo da ispitamo da li ima neke veze između posedovanja šifre službenog emaila od strane rukovodioca i stresa na poslu kroz skalu zdravlja .</s><s>Pirsonov koeficijent 0,341 sig.</s><s>0,454 veza nema statističu značajnost Dakle, između posedovanja službene šifre od strane rukovodioca i stresa na poslu ne postoji statistički značajna veza.</s>
<s>Korelacija skale zdravlja i toga da li rukovodioci imaju privatan broj telefona.</s><s>Pretpostavka je da će se mobing ovim putem iskazati tako što će postojati statistički značajna veza između toga da rukovodioci imaju privatan broj i stava da posao ugrožava zdravlje.</s><s>Pirsonov koeficijent korelacije 0,411 srednje jaka veza (po kriterijumima za društvene nauke) *ovu korelaciju smo izveli i tako što smo kontrolisali rod, ali nikakvog efekta nije bilo. sig.</s><s>0,041 statistički značajna veza.</s><s>Dakle, zaključak je da postoji statistički značajna veza između toga da ispitanici smatraju da im je zbog posla ugroženo zdravlje i toga da rukovodioci imaju privatan broj telefona.</s>
<s>Pirsonov koeficijent korelacije 0,401 srednje jaka veza sig.</s><s>0,005 statistički značajna veza Isti zaključak kao i u prethodnom slučaju, samo što su u pitanju kolege.</s><s>Opšti zaključak korelacije 4 i 5 jeste da među radnicima javne uprave u Srbiji mobing predstavlja više mešanje u privatnost nego nadzor rukovodilaca ili međusobni nadzor kolega na poslu.</s>
<s>Korelacija skale zdravlja i obavljanja posla od kuće.</s><s>Pretpostavljamo da je onima koji su mobingovani posao izvor stresa, a da zbog mobinga moraju da rade više od kuće jer dobijaju mnogo više posla usled mobinga ili ne mogu da se skoncentrišu da rade svoj posao Pirsonov koeficijent korelacije -0,430' srednje jaka veza, ali inverzna *i kod ove smo kontrolisali pol i isto nema nekog efekta, što bi reklo da nema nekih rodnih razlika u slučaju ove veze, a to jeste značajno jer su većina ispitanika ispitanice.</s><s>0,006 statistički značajna</s>
<s>U ovom slučaju, s obzirom na to kako su postavljene varijable (veće vrednosti na skali zdravlja znače da posao ugrožava zdravlje, a veća vrednost kod obavljanja posla od kuće znači da se posao ne obavlja od kuće) inverzija veze podrazumeva da postoji statistički značajna veza između rada od kuće i posmatranja posla kao izvora stresa koji ugrožava zdravlje.</s>
<s>Razvojem novih tehnologija omogućen je brz protok informacija , čime je promenjena I komunikacija među zaposlenima, što je omogućilo i novi načini zlostavljanja na poslu.</s><s>Kakos u I rezultati ankete pokazali svi zapolseni u upravi koriste računar za obavljanje posla kako na poslu tako i kod kuće, što omogućava zlostavljaču direktan i konstantan pristup žrtvama.</s><s>Žrtva nije više bezbedna ni kad završi sa poslom, jer zbog obaveze korišćenja elektronske pošte, zlostavljač lako dolazi do nje i dok nije u poslovnom okruženju Ovim istaživanjem i pregledom dosadašnjih podataka o mobingu u javnoj upravi putem IKT pokušano je da se odgovori na pitanja o tome koliko često se zaposleni u upravi sa tim susreću, da li imaju kome da se obrate i kakvi su mehanizmi odbrane i zaštite od ovog oblika zlostavljanja. korišćenje IKTa za zlostavljanje nije dovoljno obrađena s obzirom na to koliko je česta pojava.</s><s>Analizom rezultata ukazano je na na čestu pojavu mobinga u upravi, kako je anketa pokazala od 50 ispitanka 9 se susrelo sa nekim oblikom mobinga.</s><s>Polovina ispitanika koji su se susreli sa mobingom su prijavili mobera i time je zlostavljanje zaustavljeno promenom posla mobera ali bez većih sankcija, dok druga polovina nije prijavila mobera već je sama napustila posao zbog velikog pritiska.</s><s>Prema dobijenim rezultatima možemo zaključiti da mehanizmi kontrole mobinga nemaju dovoljno efekta što ima za posledicu da žrtve mobinga nemaju poverenja da prijave mobing.</s><s>Zaključak istraživanja uticaja posla na zdravlje je da postoji statistički značajna korelacija između toga da ispitanici smatraju da im je zbog posla ugroženo zdravlje i toga da rukovodioci imaju privatan broj telefona.</s><s>Ovaj nalaz ukazuje na to da među radnicima javne uprave u Srbiji mobing predstavlja više mešanje u privatnost nego nadzor rukovodilaca ili međusobni nadzor kolega na poslu.</s>
<s>Istraživanje je takođe pokazalo da postoji statistički značajna korelacija između rada od kuće i posmatranja posla kao izvora stresa koji ugrožava zdravlje.</s><s>Kako nam je istaživanje pokazalo svi ispitanici koriste kompjutere za obavljanje posla i u svakodnevnoj su komunikaciji sa kolegama i rukovodiocima.</s><s>Nove tehnologije su omogućile stalni pristup rukovodioca zaposlenima, čak i van radnog vremena i time se pospešio razvoj novog oblika mobinga kroz konstantnu dostupnost zaposlenih.</s><s>U poslednjih nekoliko godina razvijen je i softver za nadzor zaposlenih koji omogućava rukovodiocima potpun uvid u to šta rade zaposleni na svojim računarima, time je ukinuta privatnost i omogućena potpuna kontrola zaposlenih.</s><s>Mobing utiče na zrdavlje i kvalitet života zato je zabrinjavajuć podatak to da je 8 ispitanika reklo da nije prevazišlo zlostavljanje dok je samo jedan rekao da jeste uz pomoć psihijatra.</s><s>Što ukazuje na to da se na mehanizmima zaštite i podrške zaposlenima mora poraditi kako bi se našlo rešenje za prevazilaženje ovog problema.</s>
<s>Nove tehnologije su omogućile efikasno poslovanje i brz protok informacija ali su poslovno okruženje učinile stresnijim i pospešile su razvoj sajber zlostavljanje.</s><s>Ovo istraživanje je ukazalo na postojanje problema mobinga u javnoj upravi kao i na neefikasne sisteme odbrane i zaštite zaposlenih.</s><s>Pitanje razrešenja IKT induced mobinga je sledeći korak ovih studija, odnosno smišljanje rešenja za prevazilaženje ovih formi zlostavljanja.</s>
<s>31.</s><s>Kiiski S. and Pohjola M., (2001).</s><s>Cross-country Diffusion of the Internet 33.</s><s>Laklija, M., & Janković, J. (2010).</s><s>Mobbing-osobni, obiteljski i radni problem i njegova prevencija.</s><s>Kriminologija i socijalna integracija, 18(1), 65-77. 34.</s><s>Leymann, H. (1996).</s><s>The content and development of mobbing at work.“ European journal of work and organizational psychology, 5(2), 165-184. 35.</s><s>Lubarda, B. (2008).</s><s>Mobing/buling na radu-zlostavljanje/zastrašivanje na radupravni aspekti, uz osvrt na medicinske, psiho-socijalne i ekonomske aspekte.</s><s>ABC-časopis urgentne medicine, 8, 133-142.</s>