Uloga turizma u uravnoteženju platnobilančih odnosa Republike Hrvatske

<s>Studentica Adriana Jelušić izjavljujem, da sam autorica ovog magistarskog rada, koji sam napisala pod mentorstvom prof.dr.Tanje Mihalič i sukladno sa 1.stavkom 21.člana Zakona o autorskim i srodnim pravima dozvoljavam objavu magistarskog rada na fakultetskim stranicama.</s>
<s>1.1.</s><s>POSTAVLJANJE PROBLEMA, ZADATAK I CILJ ISTRAŽIVANJA Pozicioniranje na svjetskom tržištu i uključivanje u međunarodne tijekove roba, usluga i kapitala preduvjeti su za ekonomski rast i razvoj svake zemlje.</s><s>U uvjetima rastuće globalizacije svjetske ekonomije svaka zemlja nastoji iskoristiti svoje komparativne i konkurentske prednosti, kako bi osigurala dugoročno povećanje životnog standarda stanovništva.</s><s>Posljednjih desetak godina izražena je rastuća važnost uslužnog sektora u međunarodnoj razmjeni, među kojima turizam zauzima istaknuto mjesto.</s><s>Ulazni trend turizma nakon drugog svjetskog rata najbolje pokazuju brojke o svjetskim turističkim kretanjima i prihodima od turizma.</s><s>Tako su se prihodi od turizma u posljednjih dvadeset godina povećali za više od četiri puta; broj turista u putovanjima širom svijeta povećao se od 25 milijuna ljudi u 1950. godini, na oko 692 milijuna ljudi u 2001. godini, a očekuje se da će u 2020. godini ta brojka narasti na 1500 milijuna ljudi (vidi Prilog 13, Sa ekonomskog stajališta turizam ostvaruje brojne pozitivne efekte, među kojima se ističe značaj deviznog priliva od turizma, koji u velikom broju zemalja služi za pokriće robnog deficita.</s><s>Receptivne turističke zemlje kroz potrošnju inozemnih turista dobivaju “novu” vrijednost u nacionalnom proizvodu, koja direktno utječe na vanjsku ravnotežu zemlje i stvara uvjete za brži ekonomski razvoj.</s><s>S druge strane, manja skupina emitivnih turističkih zemalja potiče povećanje turističke potrošnje domicilnog stanovništva, čime se smanjuje visoki suficit robne bilance i postiže vanjska ravnoteža.</s><s>Radi potrebe kontinuiranog praćenja i analize kretanja u svjetskoj ekonomiji, sve zemlje izrađuju platne bilance, u okviru koje se iskazuju podaci o prihodima i rashodima od putovanja-turizma.</s><s>Metodologija izrade platne bilance mijenjala se tijekom posljednjih desetljeća sukladno promjenama u svjetskom okruženju.</s><s>Podaci iz platne bilance značajan su instrument za vođenje makroekonomske analize i ekonomske politike zemlje.</s><s>Zadatak magistarskog rada je proučiti metodologiju izrade platne bilance s posebnim naglaskom na turizam i primijeniti metodologiju na primjeru Republike Hrvatske, uz kritički osvrt na platnobilančne pokazatelje Republike Hrvatske u odnosu na odabrane konkurentne turističke zemlje.</s><s>Primjenom teorijskih spoznaja, zadatak je formirati model turističkih prihoda i rashoda iz platne bilance i ispitati ga na primjeru Republike Hrvatske, Španjolske i Portugala.</s>
<s>Cilj rada je upoznati se sa teorijskim osnovama značenja međunarodne razmjene za ekonomski razvoj, s naglaskom na turizam, i definirati makroekonomske efekte međunarodnog turizma.</s><s>Iz toga slijedi potreba izrade platne bilance kao instrumenta za praćenje vanjske ravnoteže zemlje.</s><s>Cilj rada je i prikazati metodologiju platne bilance i primijeniti je na primjeru Republike Hrvatske.</s><s>Doprinos rada je u sistematiziranju turističkih i platnobilančnih pokazatelja na primjeru Republike Hrvatske, Španjolske i Portugala, te u izradi modela turističkih prihoda i rashoda koji se može koristiti za planiranje i predviđanje kretanja turizma u platnoj bilanci zemlje.</s><s>Vezano za predmet istraživanja i postavljene ciljeve u magistarskom radu postavljam slijedeće hipoteze:</s>
<s>1. Turistički prihodi u platnoj bilanci receptivne turističke zemlje ovise o životnom standardu na emitivnim turističkim tržištima, kretanju domicilnog deviznog tečaja i ostvarenim noćenjima stranih turista.</s>
<s>2. Viši životni standard stanovništva na emitivnim turističkim tržištima dovodi do povećanja turističke potrošnje i povećanja turističkih prihoda u receptivnim turističkim zemljama.</s>
<s>3. Turistički rashodi u platnoj bilanci određeni su visinom životnog standarda domaćeg stanovništva i kretanjem domicilnog deviznog tečaja.</s><s>4. Viši životni standard domaćeg stanovništva dovodi do povećanja turističke potrošnje i povećanja turističkih rashoda u platnoj bilanci.</s><s>1.2.</s><s>METODE ISTRAŽIVANJA</s>
<s>Za izučavanje tematskog područja i ostvarivanje ciljeva magistarskog rada korišten je metodološki pristup analize postojećih teorijskih ishodišta, te empirijska analiza dostupnih sekundarnih podataka.</s><s>Prikupljanje kvalitetnih sekundarnih podataka značajno je za tematiku ovog magistarskog rada, budući se radi o podacima koji se prate i objavljuju u brojnim nacionalnim i međunarodnim institucijama: centralne banke, državni zavodi za statistiku, Međunarodni monetarni fond (IMF), Svjetska banka, Europska unija (EU), Organizacija za ekonomsku suradnju i razvoj (OECD) i druge.</s><s>Veliki dio podataka prikupila sam preko Interneta, korištenjem dostupnih baza podataka.</s><s>Prilikom obrade naišla sam na različitosti u iskazivanju istih veličina, što proizlazi iz različitih metodoloških obrazaca koje koriste pojedine institucije.</s>
<s>U radu sam koristila slijedeće metode istraživanja: induktivna i deduktivna metoda, metoda analize i sinteze, komparativna metoda, metoda klasifikacije, metoda deskripcije, jednostavne statističke metode (analiza vremenskih nizova, stope rasta, grafički prikazi), te multivariantna metoda višestruke regresije.</s><s>1.3.</s><s>KOMPOZICIJA RADA</s>
<s>U uvodu rada postavljen je problem istraživanja, definiran zadatak i ciljevi magistarskog rada, te opisane metode istraživanja i struktura rada.</s><s>U drugoj cjelini rada obrađen je teorijski aspekt značenja međunarodne razmjene i otvorene privrede, s posebnim naglaskom na turizam.</s><s>Utjecaj međunarodne razmjene kvantitivno se izražava prikazanim makroekonomskim modelom otvorene privrede.</s><s>U nastavku je dan prikaz ekonomskih funkcija turizma, s naglaskom na multiplikativni utjecaj turizma na nacionalni proizvod i devizni učinak međunarodnog turizma.</s><s>Na kraju cjeline kvantificiran je značaj uslužnog sektora za globalnu ekonomiju, što je uvjetovalo uvođenje novih standarda u praćenju međunarodne razmjene usluga.</s><s>U trećoj cjelini obrađen je pojam i struktura platne bilance, te prikazan metodološki okvir za praćenje turizma u platnoj bilanci.</s><s>Prikazani makroekonomski model za uravnoteženu platnu bilancu navodi značajne elemente, koji utječu na uvozne i izvozne komponente platne bilance.</s>
<s>U četvrtoj cjelini aplicirat će se teorijski model platne bilance na primjeru Republike Hrvatske.</s><s>Nakon kratkog pregleda kretanja turizma i gospodarskih pokazatelja u Republici Hrvatskoj, biti će detaljno prikazana metodologija evidentiranja pozicije putovanja-turizma, koja se tijekom proteklog desetljeća mijenjala i nadograđivala.</s><s>Prikaz platnobilančnih podataka za Republiku Hrvatsku dostupan je od 1993. godine, od kada se platna bilanca sastavlja prema međunarodnom standardu, 5. izdanju Priručnika o platnim bilancama (BPM5).</s><s>Slijedi analiza turističkih podataka iz platne bilance Republike Hrvatske za razdoblje između 1993. i 2001. godine.</s><s>U idućoj cjelini rada navedene su specifičnosti u metodologiji evidentiranja pozicije putovanja-turizma u konkurentnim turističkim zemljama, Španjolskoj i Portugalu.</s><s>U radu sam koristila komparativnu analizu podataka za Španjolsku i Portugal zbog toga jer su te dvije mediteranske zemlje značajni konkurentni našoj zemlji na turističkom tržištu i imaju sličan turistički proizvod.</s><s>S druge strane, Španjolska i Portugal su zemlje članice Europske Unije, što je značajno i za razvoj i uzlazni trend rasta turizma u tim zemljama.</s><s>Slijedi komparativna analiza podataka iz platnih bilanci Republike Hrvatske, Španjolske i Portugala.</s>
<s>U šestoj cjelini rada formiran je model turističkih prihoda i rashoda iz platne bilance korištenjem metode višestruke regresijske analize.</s><s>Modeliranje je temeljeno na teorijskim spoznajama, a vršeno je u nekoliko koraka, te su definirani modeli koji statistički i ekonomski odgovaraju istraživanoj pojavi.</s><s>2. TEORIJSKE OSNOVE TURIZMA U MEĐUNARODNOJ RAZMJENI Važnost međunarodne razmjene počela se isticati u ekonomskim istraživanjima već u 15.stoljeću u doba merkantilizma.</s><s>Međunarodna razmjena je bila najvažnije sredstvo za postizanje osnovnih ciljeva merkantilističke politike: povećanja nacionalnog bogatstva i moći.</s><s>Već u doba merkantilizma isticala se važnost državne intervencije u smislu ograničavanja uvoza i poticanja izvoza, a sve da bi se osigurala pozitivna platna bilanca zemlje.</s><s>Među najvažnije mjere vanjskotrgovinske politike merkantilisti su ubrajali carine, čija je funkcija bila smanjivanje uvoza i ostvarivanje državnog prihoda.</s><s>Merkantilisti su zagovarali i uvođenje ograničenja izvoza, potičući izvoz proizvoda više faze obrade umjesto sirovina.</s><s>Ograničavajući izvoz sirovina država je utjecala na smanjivanje cijene proizvodnih inputa u zemlji, te na povećanje konkurentnosti domaćih proizvoda na stranim tržištima.</s><s>Bogatstvo i moć izražavalo se u količini zlata i dragocjenosti, a oni se mogu dobiti samo izvozom, ako zemlja nema prirodna nalazišta.</s><s>Zato je svaka zemlja nastojala što više izvoziti, kako bi izvozom dobila što više zlata, a time i moći i bogatstva.</s><s>Budući se količina zlata u svijetu smatrala konstantom, proizlazi da je jedna država mogla povećati svoje bogatstvo samo na račun osiromašivanja drugih zemalja.</s><s>To je nedostatak merkantilističke teorije, budući je međunarodna razmjena dovela do ekonomskog prosperiteta ukupne zajednice.</s>
<s>U vrijeme intenzivnijeg razvitka kapitalizma merkantilistička teorija je zamijenjena idejama klasičara Adama Smitha, koji je živio i stvarao tijekom druge polovice 18.stoljeća.</s><s>Osnovno polazište klasičara je laissez faire politika, a u okviru međunarodne razmjene razvili su poznatu teoriju apsolutnih troškova.</s><s>Njihova je postavka da jedna zemlja može proizvesti neki proizvod efikasnije od druge zemlje, ako ima apsolutnu prednost u proizvodnji tog proizvoda, koja se mjeri utroškom rada u proizvodnji jedinice proizvoda.</s><s>Neka zemlja ima apsolutnu prednost u proizvodnji proizvoda za čiju se proizvodnju troši manje rada.</s><s>U tom slučaju zemlja se mora specijalizirati za tu proizvodnju, jer ostvaruje najbolje efekte u međunarodnoj razmjeni.</s>
<s>Teoriju apsolutnih prednosti Adama Smitha modificirao je njegov sljedbenik David Ricardo, koji uvodi pojam komparativnih prednosti.</s><s>Prema Ricardu zemlja se mora specijalizirati za proizvod i usluge za koji ima komparativnu prednost tj. relativno niže troškove proizvodnje u odnosu na druga dobra i usluge.</s><s>Devedesetih godina ovog stoljeća Michael Porter je uveo pojam konkurentske prednosti.</s><s>Konkurentska prednost je neki aspekt dobra ili usluge koji ponuđaču tog dobra ili usluge daje tržišnu prednost pred njegovim konkurentima, a u kojima ga njegovi konkurenti ne mogu dostići ili prestići (Porter, 1990, str.26).</s><s>Ta se prednost prije svega postiže diferencijacijom proizvoda i usluga, koja je moguća individualnim pristupom potrošaču i uvođenjem suvremenih tehnologija.</s>
<s>U nacionalnim okvirima konkurentnost se definira kao stupanj do kojeg država, prema tržišnim uvjetima, proizvodi robu i usluge za međunarodno tržište, a to dugoročno povećava realne dohotke stanovništva (The World Competitiveness Yearbook 1999, 1999, str.25).</s><s>Veća konkurentnost na svjetskom tržištu ostvaruje se prvenstveno povećanjem produktivnosti, iako je osim toga potrebno i povećanje investicija, povećanje izdvajanja za istraživanje i razvoj, promjene u obrazovnom sistemu, promjene u okruženju i drugo.</s><s>Konkurentnost znači sposobnost države ili poduzeća da proizvede više bogatstva nego glavni konkurenti na svjetskom tržištu.</s><s>Konkurentnost se definira i kao produkt konkurentskih sredstava i radnog ciklusa u uvjetima rastuće internacionalizacije (The World Competitiveness Report 1993, 1993, str.33).</s><s>Konkurentska sredstva obuhvaćaju akumulirano bogatstvo iz prošlosti (prirodna bogatstva) ili proizvode koji su rezultat prethodnih proizvodnih procesa.</s><s>U radnom procesu se sredstva pretvaraju u ekonomski rezultat, koji je sinteza kvalitete, brzine rada, usluga i običaja.</s><s>Učinkovitim korištenjem sredstava u radnom procesu postajemo konkurenti u smislu većeg dobitka, većeg tržišnog udjela, rasta gospodarstva i dugotrajnog trajanja ekonomskih efekata.</s><s>Povezanost između međunarodne razmjene, otvorenosti gospodarstva i brzine gospodarskog rasta predmet je istraživanja brojnih ekonomista.</s><s>Zajedničko im je obilježje dokazivanje pozitivne veze između otvorenosti gospodarstva i dugoročnog ubrzanog rasta, odnosno superiornost liberalizacije u odnosu na protekcionizam.</s><s>Postoje međutim i suprotna mišljenja.</s><s>Tako List iznosi teorijske argumente za slučaj kad liberalizirana međunarodna trgovina može imati štetan utjecaj na rast gospodarstva.</s><s>On tvrdi da pozitivni efekti međunarodne razmjene vrijede u slučaju da se radi o trgovini između zemalja s jednakim stupnjem razvijenosti.</s><s>U suprotnom je slobodna trgovina korisna za zemlju na višoj razini tehnološkog napretka, dok je štetna za zemlju na nižoj razini tehnološkog napretka.</s><s>Unatoč ovakvim izdvojenim razmišljanjima, ekonomski pokazatelji razvijenih zemalja potvrđuju da je osnovni preduvjet za dugoročan rast nacionalnih ekonomija uključenost u međunarodne tokove roba, usluga i kapitala, odnosno razvijanje otvorene ekonomije (Gylfason, 1997; Koves, Marer, 1991, str.125).</s><s>Pojam otvorenosti ili otvorene ekonomije često se koristi i kao sinonim za razinu liberaliziranosti vanjskotrgovinske razmjene zemlje.</s><s>Znanstvena istraživanja pokazuju da su otvorene privrede u zadnjim desetljećima rasle mnogo brže od zatvorenijih privreda.</s><s>Zemlje sa razvijenom međunarodnom razmjenom imaju temeljne koristi na četiri područja (Knight, Scacciavillani, 1998, str.7): veliko međunarodno tržište omogućava prelijevanje tehnološkog znanja iz inozemstva; korištenje ekonomije opsega u području istraživanja i razvoja; poticaj za nove inovacije i nove proizvode; bolja informiranost i brži protok informacija.</s><s>Otvorenost neke privrede može se iskazati brojnim pokazateljima, prikazanim u tablici 1. Tablica 1. Pokazatelji otvorenosti privrede Pokazatelji otvorenosti</s>
<s>Odnos deviznih rezervi i vanjskog duga Devizne rezerve/vanjski dug Razvijanje otvorene ekonomije i porast značenja međunarodne razmjene imali su značajan utjecaj i na području turizma.</s><s>Promjene koje su se događale u proizvodnim djelatnostima tijekom dvadesetog stoljeća vrlo su slične promjenama u turizmu.</s><s>Početkom dvadesetog stoljeća u kapitalističkim društvima dolazi do velikih promjena uslijed razvoja tehnike i tehnologije, brojnih inovacija, novih proizvoda, znanstvenih otkrića, te uvođenja serijske proizvodnje.</s><s>Na tržištima se javljaju mala poduzeća, koja ubrzo povećavaju opseg svog poslovanja nastojeći sve više smanjiti fiksne troškove i osvojiti nova tržišta zahvaljujući cjenovnoj konkurenciji.</s><s>U posljednjih desetak godina ovog stoljeća se pored velikih monopolističkih poduzeća, pojavljuje sve više malih i srednjih poduzeća koja svojom učinkovitošću postaju konkurentna velikim poduzećima.</s><s>Zbog male tržišne veličine ona se lako i brzo prilagođavaju tržišnim promjenama, otvorena su za novosti, ulažu u tehnološki razvoj, otvaraju nova radna mjesta.</s><s>Cjenovna konkurencija je postala neučinkovita, te se javljaju novi oblici necjenovne konkurencije poput borbe za kupca pomoću reklame, diferencijacija proizvoda, naglasak na kvaliteti proizvoda i uslužnost prema individualnom kupcu.</s><s>Sličan razvojni koncept uočava se i na području turizma.</s><s>Tijekom sedamdesetih i osamdesetih godina ovog stoljeća naglašena je faza homogenizacije turističkog proizvoda i razvoja masovnog turizma.</s><s>Nastaju velika turistička poduzeća koja izlaze na međunarodno tržište, motivirana ostvarenjem viših profitnih stopa.</s><s>No kao i u ostalim djelatnostima, tako i u turizmu, u suvremenim uvjetima primarni naglasak mora biti na razvijanju konkurentskih prednosti zemlje i individualnom pristupu potrošaču diferenciranim turističkim proizvodom.</s><s>Pokazalo se da je to najuspješnija strategija za ostvarenje rasta turističkih pokazatelja, čime se pozitivno utječe na ukupni ekonomski rast zemlje.</s><s>U turističkoj literaturi dan je naglasak na komparativne i konkurentske prednosti koje potiču turistički razvoj zemlje.</s><s>Komparativne prednosti obuhvaćaju tzv. primarnu turističku ponudu, odnosno prirodne, kulturne i društvene privlačnosti zemlje.</s><s>Konkurentske prednosti obuhvaćaju tzv. sekundarnu turističku ponudu odnosno turističku infrastrukturu, te ljudske resurse i menadžment u turizmu.</s><s>Obje vrste turističke ponude su međuovisne; tako se bez turističke infrastrukture turističke privlačnosti ne mogu prodati na turističkom tržištu i obrnuto bez privlačnosti turistička infrastruktura nema turističke svrhe.</s><s>Komparativne i konkurentske turističke prednosti potiču turističku potražnju na globalnom tržištu.</s><s>Zahvaljujući njima turistička zemlja ostvaruje svoje mjesto u međunarodnoj turističkoj razmjeni.</s><s>Važno je naglasiti da se vrijednosti elemenata komparativne prednosti ne umanjuju korištenjem turizma ako se vodi računa o negativnim eksternalijama turizma.</s><s>Na konkurentnost zemlje utječe osam najznačajnijih faktora: domaće gospodarstvo, internacionalizacija, vlada, financije, infrastruktura, menadžment, znanost i tehnologija, te stanovništvo.</s><s>Sa stajališta turizma značenje ovih faktora se može objasniti kao: domaće gospodarstvo treba pratiti promjene na svjetskom turističkom tržištu i prilagođavati im se, čime se povećava konkurentnost domaćih poduzeća u turizmu; internacionalizacija kao faktor ima značenje za velika međunarodna poduzeća u turizmu koja posluju globalno, primjerice veliki hotelski lanci; vlade država značajne su za političko, ekonomsko i socijalno okruženje koje je značajno za kontinuirani i rastući dolazak stranih turista; financijski sustav zemlje mora biti razvijen i poticajan za ulazak stranih investicija na području turizma;</s>
<s>Vanjski dug/izvoz roba i usluga (%) infrastruktura je važan preduvjet za ukupan razvoj gospodarstva, a od velike je važnosti za razvoj turizma, ona obuhvaća ne samo prometnu infrastrukturu već i komunikacijsku infrastrukturu koja treba biti razvijena za pružanje brzih i točnih informacija turistima; uspješan menadžment je značajan faktor za razvoj turizma; to je osnova za povećanje kvalitete međunarodnog turizma;</s>
<s>Vanjski dug/izvoz roba i usluga (%) znanost i tehnologija su značajni za uvođenje novih tehnologija u turizmu, u smislu modernizacije tehnoloških procesa u hotelima i slično; stanovništvo je značajan faktor sa stajališta obrazovne strukture i razvijanja pozitivnog stava prema međunarodnom turizmu; čim je obrazovna struktura viša to je i veća vjerojatnost da će doći do povećanja konkurentnosti na međunarodnom turističkom tržištu zbog pružanja kvalitetnije turističke usluge.</s><s>2.1.</s><s>UTJECAJ MEĐUNARODNE RAZMJENE NA NACIONALNI PROIZVOD S NAGLASKOM NA TURIZAM</s>
<s>Ekonomski rast i međunarodna razmjena usko su povezani.</s><s>Međunarodna razmjena može ubrzati ekonomski rast, ako izvoz ima tendenciju bržeg rasta od uvoza ili ga, u suprotnom, kočiti.</s><s>Ako je izvoz veći od uvoza, znači da je domaća proizvodnja veća od domaće potrošnje.</s><s>Zbog toga svaka promjena neto izvoza ili neto uvoza rezultira u, ceteris paribus, odgovarajućim promjenama nacionalnog proizvoda.</s><s>Što god je veći udio neto izvoza ili neto uvoza u domaćem proizvodu, to su i fluktuacije domaćeg proizvoda veće.</s><s>Značenje međunarodne razmjene i kružni tijek procesa reprodukcije otvorene privrede prikazan je na Slika 1. Analiza kružnog tijeka privredne aktivnosti otvorene privrede Autonomno povećanje priliva od međunarodnog turizma, u uvjetima nepotpune zaposlenosti, ima direktne i multiplikativne efekte na nacionalni proizvod, kao i povećanje bilo koje druge komponente autonomne potrošnje i izvoza.</s><s>Povećanje agregatne potrošnje za priliv od međunarodnog turizma povećava ravnotežni nacionalni proizvod, što je prikazano na slici 2.</s>
<s>Uvoz robe i usluge nema multiplikativnih efekata na stvaranje nacionalnog proizvoda.</s><s>U situaciji nepotpune zaposlenosti, uvoz roba i usluga znači gubitak multiplikativnih efekata koji bi nastali eventualnom supstitucijom uvoza domaćom proizvodnjom.</s><s>Jedan dio uvoza, međutim, nije moguće supstituirati (iz ekonomskih, tehničkih ili drugih razloga) domaćom proizvodnjom.</s><s>To je tzv. nekonkurentni uvoz i on je funkcija domaće proizvodnje.</s><s>Odliv od međunarodnog turizma spada pod kategoriju uvoza robe i usluga.</s><s>Pretpostavimo li linearnu zavisnost ukupnog uvoza od domaćeg proizvoda, funkcija uvoza glasi:</s>
<s>M0….. autonomni uvoz m…… granična sklonost uvozu; gdje je 0<m<1 Makroekonomski model otvorene ekonomije glasi: Razlika između izvoza i uvoza (X-M) naziva se vanjskotrgovinska bilanca.</s><s>Ako je izvoz veći od uvoza ona je pozitivna; u slučaju da je X=M ona je u ravnoteži, odnosno u slučaju da je izvoz manji od uvoza vanjskotrgovinska bilanca je u deficitu.</s><s>Iz prethodne relacije slijedi da se eventualna razlika između narodnog proizvoda Y i domaćih komponenti autonomne potrošnje (C+I+G) pokriva saldom vanjskotrgovinske Prilikom formiranja makroekonomskog modela polazimo od pretpostavke male zemlje, te se izvoz tretira kao egzogena varijabla, čija veličina ovisi o mogućnosti plasiranja domaćih proizvoda na svjetsko tržište.</s>
<s>U slučaju da i komponentu uvoza tretiramo kao autonomnu komponentu, vanjskotrgovinska razmjena utjecat će na multiplikativno povećanje, odnosno smanjenje nacionalnog proizvoda zavisno od odnosa između X i M: autonomna potrošnja</s>
<s>Ako je jedan dio uvoza ovisan o domaćoj proizvodnji polazi se od pretpostavke da je autonomni uvoz nula, te funkcija uvoza glasi: Polazni model za izračun vanjskotrgovinskog multiplikatora tada glasi (Babić, 1995, Iz modela slijedi vrijednost multiplikatora: Povećanje bilo koje komponente autonomne potrošnje (α, I, G, X) za jednu jedinicu dovesti će do povećanja nacionalnog proizvoda za veličinu multiplikatora.</s><s>Multiplikator otvorene privrede manji je od multiplikatora zatvorene privrede, što znači da uvoz djeluje na smanjenje multiplikatora, a time i na smanjenje amplituda u cikličkom kretanju narodnog dohotka.</s><s>Na taj način uvoz smanjuje i mogući porast narodnog dohotka koji rezultira iz jediničnog povećanja bilo koje komponente autonomne potrošnje, ali i moguće opadanje narodnog dohotka uvjetovano smanjenjem bilo koje komponente autonomne potrošnje, primjerice u recesiji.</s>
<s>Ako se funkcija uvoza izrazi kao funcija raspoloživog nacionalnog dohotka slijedi vrijednost multiplikatora (Smeral, 1995, str.22): Budući je</s>
<s>β……. granična sklonost potrošnji slijedi da su multiplikativni efekti veći u slučaju izražavanja nekonkurentnog uvoza kao komponente raspoloživog nacionalnog proizvoda.</s>
<s>Zaključno, devizni priliv od turizma multiplikativno utječe na povećanje nacionalnog proizvoda i tretira se kao izvozna komponent, dok devizni odliv od turizma ili uvoz za potrebe turizma utječe na smanjenje nacionalnog proizvoda i tretira se kao uvozna komponenta u makroekonomskom modelu otvorene privrede.</s><s>2.2.</s><s>TURIZAM KAO SLOŽENA DRUŠTVENO-EKONOMSKA POJAVA Počeci razvoja turizma datiraju još iz perioda humanizma i renesanse, budući se u navikama putnika iz tog vremena može uočiti sličnost s željama i navikama suvremenog turiste.</s><s>Preteče suvremenih turista tijekom 17. i 18. stoljeća bili su i članovi plemstva, čija su djeca odlazila na obrazovanje u inozemstvo.</s><s>U doba romantizma u turističke tijekove se uključuju brojni pjesnici, književnici, filozofi, slikari i drugi umjetnici (neki od njih su J.J.Rousseau, Goethe, Chateaubriand, Byron, Heine, Dumas, Stendahl, Wagner, Ruskin, Nietsche i drugi).</s><s>O turizmu, u suvremenom smislu, se može govoriti tek kada je dostignut određeni stupanj društveno-ekonomskog razvitka, te se u turističke tijekove mogao uključiti veći broj ljudi, a zadovoljena su dva bitna preduvjeta: slobodno vrijeme i financijska sredstva.</s><s>Iz novonastalih potreba ljudi i navika putovanja razvila se sredinom 19. stoljeća, vrsta putovanja koja se može nazvati turizmom.</s><s>To je putovanje radi odmora, razonode, zabave, kulturnih i sličnih potreba, te rekreacije tijela duha.</s><s>Ljudske potrebe i navike su osnovne determinante obilježja turista i odrednice za kreiranje turističke ponude i potražnje u suvremenim uvjetima.</s>
<s>Od brojnih definicija turizma izdvajamo definiciju Waltera Hunzikera i Kurta Krapfa iz 1942.godine, koju je 1954.godine prihvatilo i Međunarodno udruženje znanstvenih turističkih eksperata AIEST, a koja glasi: “Turizam je skup odnosa i pojava koje proizlaze iz putovanja i boravka posjetilaca u nekom mjestu, ako se tim boravkom ne zasniva stalno prebivalište i ako s takvim boravkom nije povezana nikakva njihova privredna djelatnost” Kontinuirani ekonomski napredak i brzi turistički razvoj tijekom 20. stoljeća doveli su do potrebe za proširenjem definicije turizma, te su turistički stručnjaci i Svjetska turistička organizacija na Međunarodnoj konferenciji u Ottawi 1991. godine prihvatili dopunjenu definiciju turizma koja glasi: “Turizam je splet odnosa i pojava, povezanih sa aktivnošću osoba, koje putuju i borave izvan mjesta stalnog prebivališta neprekidno do najviše godine dana iz osobnog zadovoljstva, poslovnih i drugih razloga” (Recommendations on Tourism Statistics, 1994, str.40).</s>
<s>Time je otvorena mogućnost da se turizmom može proglasiti sve što je u funkciji podmirenja turističkih potreba, tj. skup djelatnosti na receptivnom području koje zadovoljavaju određenu potrebu potrošača1.</s><s>Pojam posjetitelja, putnika ili turista je drugi temeljni pojam u ekonomici turizma.</s><s>Definicija i njezin obuhvat, te termini koji su se koristili za navedeni pojam mijenjali su se i dopunjavali tijekom vremena.</s><s>Definicija pojma posjetitelj, prema međunarodnoj 1usporediti sa definicijama turizma Lundberg et al., 1995, str.4-9; Witt, Moutinho, 1994, str.1-7; Burkart, konferenciji Svjetske turističke organizacije u Ottawi iz 1991. godine glasi: “Posjetiteljima nazivamo sve vrste putnika koji putuju iz turističkih razloga.</s><s>Posjetitelj je osoba koja putuje u neko mjesto koje se razlikuje od njegove uobičajene sredine, na rok manji od 12 mjeseci, s bilo kojim ciljem putovanja, osim obavljanja djelatnosti koja mu se plaća iz izvora u posjećenom mjestu “ (Recommendations on Tourism Statistics, 1994, str.47).</s><s>Posjetitelji se dijele na dvije kategorije: turisti (posjetitelji koji prenoće u posjećenom mjestu) i jednodnevni posjetitelji (izletnici, ekskurzionisti).</s><s>Klasifikacija posjetitelja prikazana je na Turist je svaka osoba koja u mjestu izvan svoje uobičajene sredine provede najmanje jednu noć u ugostiteljskom ili drugom objektu za smještaj gostiju, radi odmora ili rekreacije, zdravlja,</s>
<s>(Recommendations on Tourism Statistics, 1994, str.50).</s><s>Turistima se ne smatraju (Recommendations on Tourism Statistics, 1994, str.53): osobe koje ulaze ili napuštaju zemlju kao migranti, uključujući uzdržavane osobe koje ih prate ili im se pridružuju;</s>
<s>datoj zemlji; diplomati, konzularni predstavnici i članovi vojnih snaga kada putuju iz svoje matične zemlje u zemlju gdje obavljaju posao i obratno, uključujući i kućansku poslugu i uzdržavane osobe koje ih prate ili im se pridružuju; osobe koje putuju kao prognanici;</s>
<s>nastane; rezidenti koji putuju na privremeni rad u podružnice poduzeća unutar date zemlje; rezidenti koji putuju u drugo mjesto s namjerom obavljanja aktivnosti koja je financirana iz mjesta prebivališta;</s>
<s>nastane; rezidenti koje redovito ili često putuju između susjednih mjesta na rad ili studij; nomadi i osobe bez stalnog prebivališta; vojnici na manevrima.</s>
<s>Strani turisti se klasificiraju prema zemlji prebivališta.</s><s>Zemlja prebivališta je zemlja u kojoj je osoba stalno nastanjena u posljednjoj godini, odnosno, u kojoj osoba živi kraći vremenski period i namjerava se vratiti unutar 12 mjeseci i nastaviti ondje živjeti.</s><s>Sa statističkog stajališta ovom se načelu daje prednost u odnosu na zemlju nacionalnosti ili državljanstva.</s><s>To znači da se državljani koji imaju prebivalište u inozemstvu i borave kraći period u svojoj rodnoj zemlji svrstavaju u strane turiste (Recommendations on Tourism Statistics, 1994, str.54; Methodological Giudelines in Basic Tourism and Travel Statistics, 1996, str.15).</s><s>Domaćim turistima se smatraju osobe koje putuju unutar svoje zemlje, ali izvan svoje uobičajene sredine tijekom vremenskog perioda koji ne prelazi 12 mjeseci i koji putuju iz turističkih razloga.</s><s>Izletnik je osoba koja putuje i boravi izvan svoje uobičajene sredine, ali ne noći u kolektivnim ili privatnim jedinicama za smještaj u mjestu boravka.</s><s>Slika 3. Statistička klasifikacija posjetitelja (1) Posjetitelji koji borave najmanje jednu noć u zemlji koju posjećuju, ali kraće od jedne godine. (2) Strane posade aviona ili brodova koje koriste smještaj u zemlji koju posjećuju (3) Posjetitelji koji ne noće u posjećenoj zemlji iako postoji mogućnost posjete tijekom dana ili više dana i koji se vraćaju na svoj brod ili vlak da bi prespavali</s>
<s>(4) Uobičajeno uključeni u ekskurzioniste, to su osobe na krstarenju koje noće na brodu a mogu biti i u više jednodnevnih izleta. (5) Posjetitelji koji dolaze i odlaze istog dana (6) Posade koje nisu rezidenti zemlje koju posjećuju i koji ostaju u zemlji samo za jedan dan (/) Putnici koji putuju iz zemlje domicila u drugu zemlju na dužnost i obratno (uključujući kućnu poslugu i uzdržavanu pratnju) (8) Putnici koji ne napuštaju tranzitno područje zračnih ili brodskih luka.</s><s>U određenoj zemlji, tranzit može uključivati i boravak od jednog ili više dana.</s><s>U tom slučaju oni trebaju biti uključeni u statistiku posjetitelja. (9) Glavni motivi posjeta prema definiciji Konferencija UN u Rimu 1963.</s><s>Izvor: Collection and Compilation of Tourism Statistics, 1995, str.21 2.3.</s><s>EKONOMSKE FUNKCIJE TURIZMA</s>
<s>Trendovi kretanja turizma uvjetovali su da se ovom ekonomskom i društvenom fenomenu pristupi sa velikom pozornošću i to sa različitih znanstvenih aspekata.</s><s>Za ekonomiste je najznačajnije istraživanje ekonomskih efekata turizma, a polazišna osnova istraživanja uvijek je turist potrošač.</s>
<s>konverziona funkcija; funkcija zapošljavanja u tercijarnim djelatnostima; funkcija u razvijanju privredno nerazvijenih područja; djelovanje turizma na uravnoteženje robno-novčanih odnosa; funkcija turizma u međunarodnoj ekonomskoj razmjeni, posebno s gledišta platne bilance.</s>
<s>Najuočljivije djelovanje turizma na ekonomsku aktivnost povezano je s turističkom potrošnjom, koju turisti ostvaruju na turističkom putovanju za vrijeme privremenog boravka (Wagner, 1997, str.600).</s><s>Podmirenje te potrošnje, u receptivnim turističkim zemljama, zahtijeva angažman više djelatnosti čijim proizvodima i uslugama turisti neposredno podmiruju svoje potrebe (Dwyer, Forsyth, 1997, str.230).</s><s>Posredno se za podmirenje te potrošnje, kroz složeni sistem međusektorskih odnosa, uključuje, s većim ili manjim intenzitetom, cjelokupna privredna struktura zemlje (Manente, Mingetti, 1998, str.53; Hitrec, 1999, str.3).</s><s>Turistički prihodi povećavaju ukupni domaći proizvod zemlje, kako prelijevanjem već stvorenog dohotka, kroz domaću i inozemnu turističku potrošnju, tako i stvaranjem novostvorene vrijednosti, zaposlenosti, osobne potrošnje i državnih prihoda Vezano za temu ovog magistarskog rada značajno je naglasiti da je problematika turističke potrošnje i njezinih posljedica na ekonomiju zemlje uvoznice i izvoznice turističkih usluga usko povezana sa problematikom platne bilance u kojoj se evidentiraju devizni prilivi i rashodi od turističke potrošnje.</s><s>Ovisno o komparativnim i konkurentskim prednostima za razvoj turizma, ekonomskoj politici zemlje i stanju pojedinih stavaka platne bilance, zemlje mogu ostvarivati pozitivan ili negativan devizni učinak od turizma.</s><s>Uobičajeno je da tradicionalne receptivne turističke zemlje ostvaruju pozitivan devizni učinak od turizma, što značajno doprinosi uravnoteženju njihove tekuće bilance i ukupne platne bilance.</s><s>S druge strane emitivne turističke zemlje, često su zbog ekonomskih razloga, motivirane za povećanje deviznog odliva od turizma, što također doprinosi uravnoteženju njihove platne bilance.</s>
<s>Iz navedenog slijedi, da je u analizi pojedinih ekonomskih funkcija turizma, pa tako i funkcija turizma u međunarodnoj ekonomskoj razmjeni, ograničavajuće ako se pristupi samo s tog aspekta, budući je ova funkcija direktno povezana sa multiplikativnom i induktivnom funkcijom, a posredno i sa svim ostalim funkcijama turizma.</s><s>S gledišta ekonomskih funkcija turizma, javlja se potreba redefiniranja pojma turizma, a veliki broj autora opredjeljuje turizam kao turističku industriju.</s><s>Pojam turistička industrija u tom slučaju obuhvaća sve djelatnosti koje proizvode proizvode i usluge za turiste.</s><s>U svjetskim i europskim okvirima postoje dvije temeljne klasificikacije djelatnosti u kojima turizam nema svoje samostalno područje.</s><s>Prva je klasificikacije Ujedinjenih naroda koju su izradili stručnjaci njihove statističke službe (UNSTAT) pod nazivom International Standard Industrial Classification of all Economic Activities (ISIC).</s><s>Druga je klasifikacija Europske unije koju su izradili stručnjaci statističke službe (EUROSTAT), pod nazivom Nomenclature Generale des Activites economiques dans le Communantees Europeenes Iz navedenih klasificikacija moguće je definirati dva područja za potrebe istraživanja turizma:</s>
<s>konverziona funkcija; sektor HORECA/TA (HOtels and similar establishements-područje H, REstaurants, CAfes and bars-područje H i Travel Agencies-područje I, razred 63.30); ostale djelatnosti direktno ili indirektno povezana s turizmom, koje nisu obuhvaćene u HORECA/TA.</s>
<s>Za potrebe analize turizma u Republici Hrvatskoj mogu se izdvojiti najznačajnije djelatnosti, iz Nacionalne klasifikacije djelatnosti (Zakon o nacionalnoj klasifikaciji djelatnosti, 1995):</s>
<s>konverziona funkcija; hoteli i restorani (područje H-uključuje djelatnost svih smještajnih jedinica: hoteli, moteli, kampovi, omladinski hoteli, učenički domovi, restorani, barovi, kantine, catering);</s>
<s>konverziona funkcija; djelatnosti putničkih agencija i turoperatora (područje I, podrazred 63.301); djelatnosti putničkih agencija posrednika (područje I, podrazred 60.302); djelatnosti turističkih vodiča i ostale usluge turistima (područje I, podrazred 60.303); djelatnosti medicinske i stomatološke prakse (područje N, razredi 85.12 i 85.13); upravljanje sportskim arenama i stadionima (područje O, razred 92.61); djelatnosti marina (područje O, podrazred 92.621); djelatnosti kockaranja i klađenja (područje O, razred 92.71).</s><s>Turizam multiplikativno utječe na sve druge djelatnosti, s većim ili manjim udjelom, no kvantitativno izračunavanje značenja turizma moguće je korištenjem određenih matematičkih metoda (input-output metoda), koje kao i sve metode imaju određene pretpostavke od kojih se polazi u istraživanju, a što ograničava primjenu rezultata istraživanja (Zhou, 1997, str.78).</s><s>Ispitivanje multiplikativnih ekefakata turizma česta je tema istraživanja na području turizma.</s><s>Sistematični pristup značenja metode da li su Archer i Fletcher (Archer, Fletcher, 1996, str.32; Archer, 1995, str.20), a aplikativni izračun multiplikatora izveden je za Južnu Koreju (Choong-Ki, Kwon, 1995), Izrael (Freeman, Sultan, 1997), Mauricius (Durbarry, 2002), Bermuda (Archer, 1995), Sejšele (Archer, Fletcher, 1996), Republiku Hrvatsku (Jurčić, 1998) i brojne druge zemlje.</s><s>Svjetska turistička organizacija je za potrebe praćenja turističke industrije početkom devedesetih ponudila metolodološki obrazac SICTA (Standard International Classification of Tourism Activities), koji predstavlja dopunu klasifikacija djelatnosti ISIC i NACE, gdje su sve nacionalne djelatnosti definirane ovisno o sudjelovanju u ponudi turističkih proizvoda i usluga.</s><s>No niti klasifikacijom SICTA nije uspostavljena sektorska osnova turističke djelatnosti, budući je središte istraživanja u turističkoj potrošnji i turističkom potrošaču, a ne u turističkoj proizvodnji.</s><s>Osim metodologije SICTA, za istraživanje ekonomskih funkcija turizma Svjetska turistička organizacija, u suradnji sa organizacijama OECD i UN, razvila je i metodologiju satelitskih turističkih računa (Tourism Satellite Account: Recommended Methodological Framework, 2001).</s><s>Ova metodologija ima polazišne elemente sukladne sa Sustavom društvenih računa Ujedinjenih naroda (1993 SNA).</s><s>Satelitski turistički račun temelji se na ravnoteži između potražnje za robom i uslugama od strane turista i njihove ponude, a s ciljem da se istraži kako ta ponuda utječe na sve ostale ekonomske aktivnosti (Frechtling, 1999).</s><s>Satelitski turistički račun za jednu zemlju treba dati slijedeće informacije: izračun makroekonomskih agregata za definiranje ekonomskog značenja turizma: dodana vrijednost od turizma, turistički bruto domaći proizvod; detaljne informacije o turističkoj potrošnji i kako se ona zadovoljava –iz domaćih izvora ili uvoza;</s>
<s>ekonomskim aktivnostima; informacije za ekonomske analize turizma na nacionalnoj i međunarodnoj razini; vezu između ekonomskih podataka i drugih baza podataka (migracijska statistika, broj Unatoč nastojanjima Svjetske turističke organizacije i turističkih djelatnika na unapređenju statističke metodologije i praćenja turizma, većina statističkih istraživanja iz područja turizma i dalje je usmjerena na prikupljanje, obradu i publiciranje podataka o broju turista i noćenja u smještajnim objektima.</s><s>Za potrebe sustavnog praćenja turizma od velike pomoći su i drugi statistički sustavi kao štu su migracijska statistika, statistika kućanstva, sustav nacionalnih računa, bilanca plaćanja i statistika prometa.</s><s>2.4.</s><s>ZNAČENJE USLUŽNOG SEKTORA ZA MEĐUNARODNU RAZMJENU S NAGLASKOM NA TURIZAM</s>
<s>Od početka 20.stoljeća ekonomski razvoj uzrokuje smanjenje značenja primarnih djelatnosti (poljoprivreda, šumarstvo, lov i ribolov, rudarstvo), uz tendenciju rasta značenja sekundarnog sektora.</s><s>U posljednjim desetljećima 20. stoljeća dolazi do izrazito dinamičkog razvoja svjetske ekonomije, a dominantan ekonomski sektor postaju uslužne djelatnosti.2 Temeljni pojam uslužnog sektora je pojam usluga.</s><s>Usluge obuhvaćaju heterogenu skupinu proizvoda i usluga koje je teško objediniti jednostavnom definicijom.</s><s>Definicija usluga prema Sustavu nacionalnih računa (1993 SNA) glasi: ”Usluge nisu odvojeni entiteti nad kojima mogu biti ustanovljena vlasnička pravila.</s><s>Njihova prodaja ne može biti odvojena od njihove proizvodnje.</s><s>Usluge su heterogeni outputi proizvedeni prema zahtjevu potrošača, a tipično za njih je da se sastoje od promjena u stanju potrošačke jedinice koje je rezultat aktivnosti proizvođača izvršene na traženje potrošača.</s><s>Do konačnog završetka njihove proizvodnje usluge moraju biti isporučene potrošačima" (Sustav nacionalnih računa 1993, Uslužni sektor ostvaruje rastuće stope rasta najviše zahvaljujući međunarodnoj razmjeni i trendu globalizacije svjetske ekonomije.</s><s>Globalizacija svjetske ekonomije direktno je potaknuta velikim napretkom u prijevoznoj i komunikacijskoj tehnologiji, liberalizaciji trgovine i investicijama, promjenama u organizaciji poduzeća i strategijama, te promjenama u ljudskim potrebama i navikama.</s>
<s>Konvencionalna definicija globalizacije podrazumijeva proces otvaranja i liberalizacije nacionalnih financijskih tržišta i njihova stapanja u globalno tržište kapitala.</s><s>Ponekad se pod tim pojmom podrazumijeva međunarodna integracija dobara, usluga, tehnologije, rada i kapitala, te se u tom slučaju govori o globalizaciji u širem smislu (Slaughter, Swagel, 1997, str.1).</s><s>U globalnim transformacijskim procesima uslužni sektor zauzima značajno mjesto kao jedno od najpropulzivnijih ekonomskih područja.</s><s>Zbog rastuće važnosti usluga, na inicijativu Ujedinjenih naroda, izrađena je metodologija statističkog praćenja međunarodne trgovine uslugama pod nazivom Manual on Statistics of International Trade in Services.</s><s>Poticaj izradi ovog priručnika dala je Svjetska trgovinska organizacija (World Trade Organization), koja je 1995. godine objavila pravila ponašanja zemalja u međunarodnoj razmjeni usluga, poznata pod nazivom GATS (General Agreement on Trade in Services)3.</s>
<s>3Osim navedenog dokumenta Svjetska trgovinska organizacije objavila je još dva značajna dokumenta za međunarodnu razmjenu: GATT (General Agreement on Tariffs and Trade) donešen 1994.godine za robnu razmjenu i TRIPS (Agreement on Trade-Related Aspects of Intellecutal Property Rights) iz 1995.godine.</s><s>Prema međunarodnim standardima GATS, pružanje usluga može se ostvariti na četiri načina (General Agreement on Trade in Services, 1995, str.35): 1. Usluga u inozemstvo (Cross Border Supply)-u ovom slučaju potrošač ostaje u svojoj domicilnoj zemlji, dok usluga prelazi iz jedne zemlje u drugu.</s><s>Isporuka usluge može biti preko telefona, faksa, Interneta, televizije ili slanjem dokumenta, diska ili trake preko granice;</s>
<s>2. Potrošnja u inozemstvu (Consumption Abroad)-u ovom slučaju potrošač odlazi u nerezidentnu zemlju, gdje konzumira uslugu.</s><s>Primjer su turističke usluge, zdravstvene usluge strancima, učenje stranih jezika, popravak brodova u stranim lukama; 3. Komercijalna prisutnost (Commercial Presence)-pružanje usluge u stranoj zemlji posredstvom stranog poduzeća registriranog u toj zemlji; 4. Prisutnost fizičke osobe (Presence of Natural Person)-pružanje usluge u stranoj zemlji posredstvom strane fizičke osobe u toj zemlji.</s><s>Praćenje i analiziranje međunarodne razmjene usluga slabije je razvijeno u odnosu na međunarodnu razmjenu roba, kako zbog složenosti obuhvata uslužnih djelatnosti, tako i zbog zaostajanja u primjeni metodoloških alata za praćenje uslužnih djelatnosti.</s><s>Statističko praćenje i iskazivanje podataka o međunarodnim uslugama temeljeno na zajedničkim standardima, treba biti cilj svake nacionalne ekonomije, a preporuka je Ujedinjenih naroda da se primjenjuju slijedeći postupci i metode (Manual on Statistics of International Trade in praćenje platne bilance prema metodologiji objavljenoj u petom izdanju Priručniku o platnim bilancama (Balance of Payments Manual); izraditi i pratiti proširenu platnu bilancu praćenja usluga (Extended Balance of Payments for Services) i to prvenstveno za uslužne djelatnosti koje su značajne za pojedinu zemlju;</s>
<s>naziv uslužne djelatnosti. pratiti statistiku investiranja u inozemstvo (Foreign Direct Investment Statistics); uvesti Statistiku međunarodne razmjene multinacionalnih kompanija (Foreign Affiliate Trade Statistics, FATS) i pratiti osnovne varijable: prodaja, output, zaposlenost, dodana vrijednost, izvoz i uvoz roba i usluga, broj poduzeća; uspoređivati podatke o međunarodnoj razmjeni usluga između partnerskih zemalja; razvrstati podatke o međunarodnoj razmjeni usluga prema navedena četiri oblika usluga.</s>
<s>Iskazano u brojkama međunarodna razmjena ima izrazitu tendenciju rasta.</s><s>Navedeni trend je posebno naglašen tijekom dvadesetog stoljeća.</s><s>Međunarodna razmjena i proizvodnja intenzivno rastu nakon II svjetskog rata.</s><s>U razdoblju između 1980-2001. godine međunarodna razmjena roba i usluga je rasla po stopi od 5,6% godišnje, dok je svjetska proizvodnja rasla po stopi od 4,8% godišnje (vidi Prilog 1).</s><s>U razdoblju između 1980-1985. godine stope rasta bile su znatno niže, oko 1% godišnje, a najveće stope rasta bile su u razdoblju 1986-1990.godine, kada je međunarodna razmjena rasla sa 13,3% godišnje, a svjetska proizvodnja 10,5% godišnje.</s><s>Posebno su uspješne bile 1986. i 1987. godina.</s><s>Nakon uspješne prve polovice devedesetih godina, slijedi usporenje ekonomskog rasta u drugoj polovici.</s><s>Tako je stopa rasta svjetske proizvodnje u razdoblju 1996-2001. godine iznosila svega 1% godišnje, budući je u 2001. godini došlo do usporavanja ekonomskog rasta.</s><s>Procjene kretanja međunarodne razmjene i svjetske proizvodnje za 2002. i 2003. godinu su pozitivne, te se očekuje daljnji uzlazni trend kretanja ovih ekonomskih veličina.</s><s>Međunarodna robna razmjena ima dominantno značenje u svjetskoj međunarodnoj razmjeni.</s><s>U razdoblju 1948-1973. godine svjetski izvoz robe povećao se godišnjom stopom od čak 9,64%, dok se svjetski uvoz robe povećavao stopom od 9,1% (vidi Prilog 2, Prilog 3).</s><s>Najznačajnija svjetska regija za robnu razmjenu je Europa i to posebno Zapadna Europa, koja ostvaruje oko 40% svjetske međunarodne razmjene.</s><s>Slijedi tržište Azije koje je u posljednjem desetljeću preuzelo drugu poziciju od Sjeverne Amerike, zahvaljujući brzoj prilagodbi globalnom svjetskom tržištu.</s><s>Najmanje udjele ostvaruju Latinska Amerika, Afrika i Bliski Istok.</s>
<s>Iako je međunarodna robna razmjena za oko četiri puta veća, izraženo u apsolutnim pokazateljima, u odnosu na razmjenu usluga, u posljednjim desetljećima dvadesetog stoljeća naglasak međunarodnih organizacija usmjeren je upravo na izučavanje i praćenje uslužnog sektora.</s><s>Primarni doprinos uslužnog sektora usmjeren je na uravnoteženje međunarodne razmjene, budući veliki broj zemlja sa izraženim robnim deficitom, koristi pozitivan saldo bilance usluga za uravnoteženje tekućih bilanci.</s><s>Dok je u razdoblju između 1990-2001.godine robni izvoz rastao po godišnjoj stopi od 5,5%, rast komercijalnih usluga je iznosio 4,9% godišnje (vidi Prilog 4).</s><s>Regionalna distribucija značenja komercijalnih usluga vrlo je nalik regionalnoj distribuciji robne razmjene.</s><s>Na prvom mjestu je područje Zapadne Europe gdje se ostvaruje oko 45% svjetskog izvoza i uvoza komercijalnih usluga (vidi Prilog 5, Prilog 6).</s><s>Slijede tržišta Sjeverne Amerike i Azije sa udjelom od oko 20%.</s><s>Azija je veći uvoznik (oko 25%) nego izvoznik komercijalnih usluga (oko 21%).</s><s>S druge strane Sjeverna Amerika je veći izvoznik (oko 22%) nego uvoznik komercijalnih usluga (oko 17%).</s>
<s>Za postizanje konkurentnosti na međunarodnom tržištu usluga značajni čimbenici su geografski položaj zemlje, te veličina i struktura domaće potražnje.</s><s>Malim zemljama pruža se mogućnost unapređenja konkurentnosti kako u “klasičnim” uslugama, kao što su turizam i prijevoz, to još više u čitavom nizu proizvodnih usluga, koje prate proizvodnju i prodaju tzv.nestandardiziranih, odnosno diferenciranih proizvoda i usluga.</s><s>Može se postaviti teza o relativno većem značenju usluga za male zemlje nego što je to slučaj u velikim zemljama, bez obzira na dostignuti stupanj razvoja.</s><s>Pritom se polazi od činjenice da male zemlje u pravilu raspolažu s nedovoljnom količinom i raznovrsnošću prirodnih resursa i kapitala neophodnih za razvoj sekundarnog sektora.</s><s>Osim toga, usko domaće tržište ograničava efekte ekonomije obujma.</s><s>Stoga se nameće zaključak da male zemlje imaju komparativne prednosti za razvoj uslužnog sektora.</s><s>Najbolja potvrda ovoj tezi je ekonomski razvoj azijskih zemalja, koje su se okrenule novim tehnologijama za globalno tržište.</s>
<s>Globalizacija pozitivno utječe i na međunarodni turizam.</s><s>Suvremeni turist ima na raspolaganju sve veći broj atraktivnih turističkih destinacija, što značajno utječe na turistički proizvod.</s><s>On se s jedne strane sve više individualizira, dok s druge strane dolazi do dodatne standardizacije turističkih usluga u međunarodnim okvirima (Keller, 1996, str.10).</s><s>Brojčani pokazatelji potvrđuju tezu o izrazitom značenju turizma u međunarodnoj razmjeni usluga.</s><s>U razdoblju nakon II svjetskog rata broj turista se povećao za oko 27 puta, dok su se prihodi od turizma povećali za čak 220 puta.</s><s>1950. godine u turizam se uključilo oko 25 milijarde turista, dok je taj broj 2001. godine iznosio više od 692 milijarde turista (vidi Prilog 12).</s><s>Intenzivne stope rasta svjetskog turizma sve do devedesetih godina iznosile su oko 8% godišnje.</s><s>U razdoblju između 1980-1990. godine iznose 4,8% godine, a tijekom devedesetih godina 4,0% godišnje.</s><s>Nakon izrazito uspješne turističke 2000. godine, zahvaljujući obilježavanju novog milenijuma, dolazi do turističke stagnacije u 2001. godini (vidi Prilog 13).</s><s>Pad od oko 1% potvrda je teze da politička nestabilnost i politički utjecaji (terorizam) značajno utječu na kretanje turizma.</s>
<s>Europa je najznačajnije turističko emitivno i receptivno tržište.</s><s>Prema udjelu stranih turista, udio europskog receptivnog tržišta se smanjuje od oko 70% tijekom pedesetih godina na oko 58% početkom 2001. godine.</s><s>S druge strane, prihodi od turizma u Europi ostvaruju oko 50% svjetskih turističkih prihoda, sa blagom tendencijom pada (vidi Prilog 12).</s><s>Prema dolascima stranih turista slijedi američko tržište i tržište Istočne Azija i Pacifika, čiji se udio od 7,5% u 1980. godini povećao na čak 16,6% u 2001. godini (vidi Prilog 14).</s><s>Najizrazitije stope rasta broja turističkih dolazaka, tijekom devedesetih godina, zabilježene su u 2000. godini.</s><s>Tako je stopa porasta broja dolazaka u Istočnoj Aziji te godine, u odnosnu na prethodnu, iznosila 14,7%, na Bliskom Istoku 12,9%, Južnoj Aziji 11% (vidi Prilog 15).</s><s>Predviđanja kretanja turističkih dolazaka za idućih dvadeset godina su izrazito optimistične, te se u 2020. godini očekuje više od 1500 milijuna turista u svjetskim turističkim kretanjima (vidi Prilog 16).</s><s>Uz Europu očekuje se porast značenja tržišta Istočne Azije i Pacifika, te porast putovanja u udaljene destinacije od 17,9% u 1995.godini, na 24,2% u 2020. godini.</s><s>Kompozicija vodećih turističkih destinacija u svijetu nije se značajnije mijenjala tijekom devedesetih godina.</s><s>Na prvom mjestu je Francuska, koja je ostvarila 76,5 milijardi turističkih dolazaka ili 11% svjetskog udjela.</s><s>Na drugom i trećem mjestu izmjenjuju se Španjolska i SAD, koje ostvaruju oko 7% svjetskog turističkog udjela.</s><s>Slijedi Italija, Kina sa ulaznim trendom posljednjih godina, Velika Britanija, Ruska Federacija kao sve atraktivnija destinacija, Meksiko i Kanada (vidi Prilog 20).</s><s>Smanjenje udjela Mađarske, Poljske i drugih europskih zemalja moguće je objasniti porastom interkontinentalnih putovanja u odnosu na intraregionalna putovanja.</s><s>3. METODOLOGIJA PLATNE BILANCE-OPĆA NAČELA Platna bilanca je statistički izvještaj sa sumarnim iskazom svih ekonomskih transakcija subjekata neke zemlje s inozemstvom u tijeku jedne godine (Balance of Payments Manual, 1993, str.3).</s><s>U platnoj bilanci evidentiraju se transakcije bez obzira da li je novčani tijek ostvaren ili nije ili možda do njega neće ni doći, kao što je slučaj kod poklona, pomoći i slično.</s><s>Platna bilanca je statističko-dokumentacijska osnova za dobivanje kvalitetnih podataka koji su potrebni za planiranje, definiranje i provođenje ekonomske politike zemlje, te izvođenje makroekonomskih analiza i istraživanja.</s><s>Međunarodni monetarni fond (International Monetary Fund, IMF) prati i objavljuje podatke o platnim bilancama zemalja članica već od 1948.godine, kada je objavljen prvi Priručnik o platnim bilancama (Balance of Payments Manual), koji sadrži metodološke upute za sastavljanje platne bilance.</s><s>Sukladno promjenama u nacionalnom i međunarodnom ekonomskom okruženje, Priručnik se metodološki dograđivao, te je 1995. godine objavljeno posljednje, peto izdanje Priručnika.</s><s>Ono danas predstavlja osnovu za sastavljanje platne bilance prema međunarodnim standardima.</s><s>Krajem 2000. godine Međunarodni monetarni fond izradio je studiju o potrebnim dopunama 5. izdanja Priručnika (Towards a 6th Edition of the Balance of Payments Manual, 2000), prvenstveno zbog nastalih promjena u međunarodnom okruženju i naglašenom značenju usluga, te financijskim krizama 1994, Prilikom sastavljanja platne bilance potrebno je voditi računa o dva temeljna pojma: transakcijama i rezidentnosti.</s><s>Transakcija se definira kao ekonomski tijek koji dovodi do stvaranja, transformacije, razmjene, transfera ili uništenja ekonomske vrijednosti i uključuje promjenu vlasništva nad robom i/ili financijskim sredstvima, te korištenje usluga, rada i kapitala (Balance of Payments Manual, 1993, str.13).</s><s>Definicija rezidentnosti identična je sa definicijom u Sistemu nacionalnih računa (1993 SNA) i temelji se na središtu ekonomskog interesa za izvršioca transakcije (Carson, Laliberte, 2001, str.2).</s><s>Kako političke granice ne odgovaraju uvijek za provođenje ekonomskih analiza, pojam ekonomskog teritorija zemlje tretira se kao dominantan kriterij za prikupljanje platnobilančnih podataka.</s><s>Ekonomski teritorij neke zemlje obuhvaća geografsko područje pod upravom države, unutar koje osobe, roba i kapital slobodno fluktuiraju.</s>
<s>Za evidentiranje i međunarodnu usporedivost podataka, nužno je da transakcije u platnoj bilanci zadovoljavaju slijedeća načela (Balance of Payments Manual, 1993, str.16): načelo dvojnog knjigovodstva;</s>
<s>načelo vrsta transakcija; načelo vrednovanja i vremenskog zapisa transakcija; načelo jedinice obračuna i preračunavanja transakcija.</s><s>Platna bilanca je sastavljena od tekućeg, kapitalnog i financijskog računa.</s><s>Standardna struktura platne bilance prikazana je u tablici 2. Sve ekonomske transakcije, pri kojima se ostvaruje razmjena dobara i usluga između rezidenata i nerezidenata neke zemlje evidentiraju se u tekućem dijelu platne bilance4.</s><s>Pored toga u tekućem dijelu evidentiraju se i dohoci i transferi.</s>
<s>Sve transakcije povezane sa tranferom financijskih sredstava, kao što su bankarski depoziti, vrijednosni papiri i drugo, evidentiraju se u kapitalnom i financijskom dijelu platne bilance.</s><s>U tom dijelu evidentiraju se kompenzatorne ili financijske transakcije kojima se financira saldo ekonomskih odnosa s inozemstvom.</s><s>Pozicija Neto pogreške i propusti statistički uravnotežuje platnu bilancu, a veličina ovih podataka, u platnim bilancama pojedinih zemalja, ovisi o točnosti prikupljanja i obrade podataka.</s><s>Statistički je platna bilanca svake zemlje uravnotežena.</s><s>Za potrebe ekonomske analize koriste se salda pojedinih dijelova platne bilance: vanjskotrgovinski (robni) saldo je razlika između izvoza i uvoza robe.</s><s>Ovaj podatak se često koristi kao pokazatelj tendencija razvoja tekuće bilance, budući je brže raspoloživ od podataka o izvozu i uvozu usluga;</s>
<s>načelo vrsta transakcija; saldo tekuće bilance je pokazatelj koji se najčešće koristi pri analizi vanjskotrgovinske (ne)ravnoteže.</s><s>U okviru tekućeg računa često se uspoređuje saldo roba i usluga sa servisiranjem dugova (otplata dugova i kamate).</s><s>Deficit tekuće bilance ne znači nužnost promjene mjera ekonomske politike, osim u slučaju ako je to trajnija pojava i ako se financira većim zaduživanjem u inozemstvu i snižavanjem deviznih rezervi; saldo ukupne bilance je saldo tekuće bilance, te kapitalne i financijske bilance, bez deviznih rezervi, koji je također značajan pokazatelj makroekonomskog stanja zemlje.</s><s>Deficit ove bilance se obično financira sa snižavanjem neto strane aktive i to financiranjem platnobilančne neravnoteže od strane centralne banke (u sistemu fiksnog deviznog tečaja) ili djelovanjem na deviznom tržištu (u sistemu fluktuirajućeg deviznog 4 Prema konceptu bruto nacionalnog proizvoda, prihvaćenom prema Sustavu nacionalnih računa (1993 SNA), platna bilanca na tekućem računu obuhvaća izvoz i uvoz robe i svih usluga.</s><s>Ranije su neke zemlje koristile koncept domaćeg proizvoda u društvenim računima, te su na tekućem računu praćene samo nefaktorske usluge.</s><s>Detaljnije Babić,1993, str.196-197.</s><s>Tablica 2. Standardna struktura platne bilance VRSTA TRANSAKCIJE</s>
<s>Izvor: Balance of Payments Manual, 1993, str.43-50.</s><s>Zbog naglašene važnosti usluga u međunarodnoj razmjeni pojavila se potreba daljnje raščlambe pozicije usluga u platnoj bilanci, prema detaljnijoj klasifikaciji usluga.</s><s>1991.godine Svjetska trgovinska organizacija objavila je klasifikaciju uslužnog sektora, poznatu pod nazivom GATS Services Sectoral Classification (GNS/W/120) prema kojoj se detaljno opisuje 12 uslužnih sektora (Manual on Statistics of International Trade in Services, 2001, str.221-226).</s><s>Organizacije OECD i statistički ured Europske Unije (EUROSTAT) su, u suradnji sa Međunarodnim monetarnim fondom, 1996.godine razvili proširenu klasificikaciju uslužnih djelatnosti u platnoj bilanci pod nazivom Proširena platna bilanca usluga (Extended Balance of Payments Services, EBOPS).</s><s>Na kraju Proširene platne bilance usluga navedene su tzv. memorandum stavke koje nisu nužno vezano za usluge, no njihovo prikupljanje daje dodatne informacije o uslužnim transakcijama.</s><s>Važno je naglasiti da su to preporuke međunarodnih institucija, no svaka zemlja, sukladno svojim specifičnim uvjetima, potrebama i mogućnostima, odlučuje o metodologiji prikupljanja podataka u platnoj bilanci (Balance of Payments Manual, 1993, str.52).</s><s>Iz tablice 3 je vidljivo da je relativno manji dio Proširene platne bilance usluge bio obuhvaćen standardnim komponentama prema metodologiji platne bilance (BPM5, metodologija platne bilance prema 5.izdanju priručnika Međunarodnog monetarnog fonda).</s><s>Tablica 3. Struktura proširene platne bilance usluga (EBOPS klasifikacija) EBOPS klasifikacija</s>
<s>9.3.</s><s>Različite poslovne, profesionalne i tehničke usluge 9.3.1.</s><s>Pravne, računovodstvene, upravljačke usluge 9.3.2.</s><s>Reklamiranje, istraživanje tržišta i javnog mišljenja</s>
<s>9.3.4.</s><s>Inžinjerske i ostale tehničke usluge 9.3.5.</s><s>Poljoprivredne usluge i usluge zaštite okoliša 9.3.6.</s><s>Ostale poslovne usluge</s>
<s>5. Usluge financijskog posredovanja (FISIM) 6. Financijske usluge uključujući usluge financijskog posredovanja</s>
<s>Izvor: Balance of Payments Manual, 1993, str.124-126 Stalne promjene u svjetskom globalnom okruženju dovode do potrebe promjena i dopuna pojedinih dijelova platne bilance, te se početkom ovog desetljeća očekuje novo 6.izdanje Priručnika o platnim bilancama.</s><s>Neke od očekivanih teoretskih dopuna u novom 6.izdanju priručnika su (Updating BPM5: Compendium of Issues, 2002): u sustav praćenja platne bilance uključiti makroekonomske statističke metode, tj. povezati sustav društvenih računa i metodologiju platne bilance; povezati metodologiju platne bilance i standarde za praćenje međunarodne robne razmjene;</s>
<s>894 revidirati kategorije roba i usluga u poziciji Robe i Usluge; revidirati definiciju ekonomskog teritorija i rezidentnosti.</s><s>3.1.</s><s>MAKROEKONOMSKI MODEL PLATNE BILANCE Vanjska ravnoteža definira se kao ravnoteža u platnoj bilanci.</s><s>Kako se platna bilanca sastoji od tekućeg računa, te kapitalnog i financijskog računa, vanjska ravnoteža znači ravnotežu između ta dva računa.</s>
<s>Pod izvozom X se podrazumijeva izvoz roba i usluga i ostale potražne stavke na tekućem računu: priljev dohotka i priljev tekućih transfera.</s><s>Izvoz je funkcija mnoštva varijabli od kojih su najvažnije odnos domaćih i inozemnih cijena pd/pf i devizni tečaj (Babić, 1995, Izvoz X se može izraziti kao funkcija:</s>
<s>izvoz domaća cijena međunarodno razmjenjivih dobara inozemna cijena međunarodno razmjenjivih dobara tečaj</s>
<s>Dakle ako se poveća domaća cijena međunarodno razmjenjivih dobara pd, smanjit će se interes izvoznika za izvozom i obratno.</s><s>Ako se povećaju inozemne cijene razmjenjivih dobara pf, povećat će se interes izvoznika za izvozom i obratno.</s><s>Ako tečaj T deprecira, povećava se interes izvoznika za izvozom i obratno.</s><s>Zato svaka deprecijacija (ili u sustavu fiksnih tečajeva devalvacija) poboljšava uvjete za izvoznike, a aprecijacija (ili u sustavu fiksnih tečajeva revalvacija) pogoršava.</s><s>Pod uvozom M se, osim uvoza roba i usluga smatraju i ostale odljevne stavke na tekućem računu: odljev dohotka i odljev tekućih transfera.</s><s>Uvoz je funkcija mnoštva varijabli od kojih su najvažnije domaći proizvod Y, odnos domaćih i inozemnih cijena pd/pf i devizni Uvoz M se može izraziti kao:</s>
<s>uvoz domaća cijena međunarodno razmjenjivih dobara inozemna cijena međunarodno razmjenjivih dobara tečaj</s>
<s>Ako se poveća domaći proizvod Y, povećat će se uvoz (zbog uvozne komponente finalne i intermedijarne potrošnje) i obratno.</s><s>Ako se poveća domaća cijena razmjenjivih dobara pd, povećat će se uvoz i obratno.</s><s>Ako se povećaju inozemne cijene razmjenjivih dobara pf, smanjit će se uvoz i obratno.</s><s>Ako tečaj T deprecira, smanjuje se interes uvoznika za uvozom i obratno.</s><s>Zato svaka deprecijacija (ili u sustavu fiksnih tečajeva devalvacija) pogoršava uvjete za uvoznike, a aprecijacija (ili u slučaju fiksnih tečajeva revalvacija) poboljšava.</s><s>Neto izvoz kapitala K je saldo kapitalnog i financijskog računa.</s><s>Iako se kapitalni i financijski račun sastoji od kapitalnih transfera, direktnih investicija, portfolio investicija i ostalih investicija, koje mogu biti dugoročne i kratkoročne, najveću mobilnost i promjenjivost ima kratkoročni kapital (kratkoročne portfolio i ostale investicije) (Babić, 1996, str.36).</s><s>Kratkoročni kapital privučen je zaradom tj. kamatnjakom, odnosno razlikom između svjetskog kamatnjaka i domaćeg kamatnjaka.</s><s>Budući da zemlja, u osnovi ne može utjecati na svjetski kamatnjak, to je neto izvoz kapitala opadajuća funkcija domaćeg kamatnjaka, što se može izraziti kao:</s>
<s>Dakle, ako se poveća domaći kamatnjak, uz nepromijenjenu razinu svjetskog kamatnjaka, smanjit će se neto izvoz kapitala i obratno.</s><s>Zaključno, uravnotežena platna bilanca može se izraziti modelom koji glasi: 3.2.</s><s>METODOLOGIJA PRAĆENJA TURIZMA U PLATNOJ BILANCI Praćenje prihoda i rashoda od turizma evidentira se u platnoj bilanci pod pozicijom Putovanja (Travel).</s><s>Pozicija Putovanje u platnoj bilanci obuhvaća potrošnju robe i usluga, uključujući zdravstvene i obrazovne usluge, od strane turista (uključujući izletnike) koji zbog poslovnih ili osobnih razloga borave u zemlji, kraće od jedne godine.</s><s>Pozicija Putovanje se razlikuje od drugih usluga u platnoj bilanci prvenstveno po tome jer je djelatnost turizma orijentirana prema potražnji i potrošaču.</s><s>Potrošač-turist ide prema turističkom proizvodu u receptivnoj zemlji, oblikujući ga prema vlastitim željama, potrebama i preferencijama.</s><s>Za razliku od drugih usluga u stavkama platne bilance, turističku uslugu čini skup usluga koje potrošač-turist potražuje i koristi tijekom boravka u receptivnoj zemlji.</s>
<s>Pod putovanjima se, prema definiciji Međunarodnog monetarnog fonda, podrazumijeva potrošnja robe i usluga od strane turista za vrijeme boravka u receptivnoj zemlji koja je trajala manje od godinu dana (Balance of Payments Manual, 1993, str.64).</s><s>Korištenu robu i usluge turist najčešće plaća osobno, no moguće je da njegova potrošnja bude financirana od strane neke druge pravne ili fizičke osobe, odnosno da je dobije besplatno (primjerice besplatna soba, smještaj kod prijatelja ili rodbine).</s><s>U posljednjem slučaju točne informacije o turističkoj potrošnji su izrazito teško dostupne.</s><s>Najčešće vrste turističke potrošnje koje se evidentiraju pod pozicijom Putovanja su smještaj, hrana i piće, zabava i usluge prijevoza unutar receptivne zemlje od strane domaćeg prijevoznika.</s><s>Tu su uključeni i pokloni, koje je turist nabavio za vrijeme svog boravka u datoj zemlji, bez obzira da li su oni potrošeni u toj zemlji za vrijeme boravka ili su izneseni iz zemlje.</s>
<s>Usluge vezane uz turizam u modelu platne bilance bilježe se u dvije pozicije: pod pozicijom Putovanja i pod pozicijom Prijevoz, gdje se registriraju putničke usluge, odnosno usluge kojima se pruža prijevoz putnika između zemalja, uključujući i usluge koje se pružaju unutar date zemlje od strane prijevoznika nerezidenta.</s><s>Pozicija Prijevoz u platnoj bilanci obuhvaća usluge prijevoza putnika u međunarodnom prometu i to prijevoz putnika nerezidenata od strane domaćih prijevoznika (priljevna stavka), prijevoz domaćih putnika od strane prijevoznika nerezidenta (odljevna stavka), te prijevoz unutar zemlje od strane prijevoznika nerezidenta (odljevna stavka).</s><s>Prijevoz nerezidenata domaćom prijevoznom kompanijom unutar receptivne zemlje, ulazi u poziciju Putovanja (priljevna stavka).</s>
<s>Ako su troškovi prijevoza uključeni u skupnu cijenu turističkog paketa uključuju se u poziciju Prijevoz, osim kada se radi o troškovima krstarenja, koji se uključuju u poziciju Putovanja-to obuhvaća usluge poput troškova za prtljagu, prijevoz automobila, troškovi za hranu i piće, te ostali troškovi učinjeni tijekom boravka na brodu (Balance of Payments Prema metodologiji Međunarodnog monetarnog fonda turist je pojedinac koji boravi manje od jedne godine u zemlji u kojoj nije rezident.</s><s>Turistima se ne smatraju osobe zaposlene u stranim vojnim bazama, te službenici i diplomati u stranim državnim predstavništvima u datoj zemlji, kao ni članovi njihovih obitelji.5 Isto tako turistima se ne smatraju strane osobe koje rade za domaće poduzeće, no njihova je potrošnja, uključujući sezonske i pogranične radnike, uključena u poziciju Putovanja.</s><s>Pojam putovanja, prema Međunarodnom monetarnom fondu, obuhvaća turistička putovanja, kada turist boravi najmanje jednu noć u receptivnoj zemlji, te izletnička putovanja, gdje posjetilac ostaje manje od 24 sata u zemlji bez noćenja.</s><s>Preporuka Međunarodnog monetarnog fonda je odvojeno praćenje ove dvije kategorije turističkih potrošača, posebno za zemlje u kojima značajnu kategoriju čine izletnici (Balance of Payments Manual, 1993, U prihode i rashode od putovanja uključuju se i prihodi i rashodi osoba koje su ostale duže od godine dana u zemlji, a pritom se misli na studente i bolesne.</s><s>Preporuka je metodologije da se svi izdaci za obrazovne svrhe (školarine, smještaj i hrana u obrazovnim institucijama i drugo), te izdaci za medicinske svrhe (troškovi bolnice, lječnika, lijekova i drugo) registriraju pod pozicijom Putovanja, ali odvojeno.</s><s>Prihodi koje ostvaruju doktori, profesori i drugi intelektualci za svoje usluge u inozemstvu, ne registriraju se pod pozicijom Putovanja, već u poziciji Osobne, kulturne i rekreacione usluge (Balance of Payments Preporuka je da se različito tretiraju poslovna od privatnih putovanja i da se ove kategorije iskazuju prema proširenoj platnoj bilanci usluga.</s><s>Pod poslovnim putovanjima uzimaju se one kategorije turista koji odlaze u inozemstvo radi obavljanja poslovnih aktivnosti: posade brodova koje se zaustavljaju u stranim lukama, državne službenike koji odlaze na službena putovanja, zaposlene koji obavljaju poslove za tvrtke koje nisu registrirane u tim zemljama, odnosno ukratko svi putnici koji dolaze u zemlju u kojoj nisu rezidenti, a radi obavljanja određene poslovne aktivnosti za stranog poslovnog subjekta.</s><s>Pozicija Putovanja obuhvaća osobnu potrošnju i usluge, bez obzira da li će poslovni turist dobiti naknadu sredstava od svog poduzeća, ali ne i kupnju ili prodaju koja je ostvarena temeljem poslovne aktivnosti u receptivnoj turističkoj zemlji.</s>
<s>Za razliku od poslovnih putovanja u privatna putovanja spadaju putovanja motivirana razlogom drukčijim od stjecanja profita.</s><s>U tu je stavku uključena potrošnja državnih službenika, ako se nalaze na godišnjim odmorima u zemlji u kojoj nisu rezidenti, te izdaci 5 Njihova potrošnja se vodi pod kategorijom Državnih usluga (Government services).</s><s>Balance of Payments putnika koji na putu do svoje krajnje destinacije prelaze preko teritorija druge zemlje (Balance of Payments Manual, 1993, str.65).</s><s>Iz navedenog je uočljiva razlika između metodologija Svjetske turističke organizacije i Međunarodnog monetarnog fonda oko definiranja sezonskih radnika i graničnog stanovništva, koji budući ostvaruju prihod u nerezidentnoj zemlji nisu turisti za Svjetsku turističku organizaciju, no budući ostaju u nerezidentnoj zemlji kraće od jedne godine njihova potrošnja se evidentira u poziciji Putovanja prema metodologiji Međunarodnog monetarnog fonda.</s>
<s>Druga različitost je u tretiranju studenata i bolesnih osoba u slučaju kojih Svjetska turistička organizacija navodi pravilo godine dana, dok Međunarodni monetarni fond njihovu potrošnju tretira turističkom i za period duži od godine dana.</s><s>Osnovne metode prikupljanja podataka o turističkoj potrošnji su (Balance of Payments sustav platnog prometa s inozemstvom (International Transactions Reporting Systems, ITRS).</s><s>Koriste se podaci iz platnog prometa domaćih banaka i prometa na računima u inozemstvu.</s><s>Instrumenti plaćanja su: putnički čekovi, kreditne kartice, plaćeni avansi za turistička putovanja, neto otkup strane valute i čekova u bankama i mjenjačnicama (putovanja-izvoz), kupnja domaće valute u inozemstvu (putovanjapodaci dobiveni od administrativnog sektora (vlada, državne institucije i zavodi); anketiranje domaćih poduzeća.</s><s>Odabrana ili sva poduzeća na ovaj način izvještavaju o poslovanju sa inozemstvom;</s>
<s>domaći kamatnjak anketiranje stranih i domaćih turista na graničnim prijelazima i/ili jedinicama smještajnih kapaciteta.</s><s>Relativno skupa metoda koja se ponavlja periodički; usporedba podataka sa partnerskim zemljama; mogućnost izrade podatkovnog modela za ocjenu turističke potrošnje preko podataka.</s>
<s>Sve zemlje članice Međunarodnog monetarnog fonda prihvatile su metodologiju prema 5.izdanju Priručnika o platnim bilancama.</s><s>No, metode kojima pojedine zemlje utvrđuju prihode i rashode od putovanja u svojim platnim bilancama ipak se razlikuju, što će biti obrađeno u nastavku rada.</s>
<s>3.3.</s><s>PLATNOBILANČNA ANALIZA ZNAČENJA TURIZMA Devizni prihodi i rashodi od turizma predstavljaju važan faktor za uravnoteženje platnih bilanci za mnoge zemlje.</s><s>Najveći broj zemalja ostvaruje deficit robne razmjene, koji je potrebno uravnotežiti nekom od prilivnih stavki deviznih sredstava.</s><s>Ukoliko postoje komparativne i konkurentske prednosti za razvoj receptivnog turizma, one su iskorištene za formiranje turističke ponude čime se ostvaruje devizni priliv od turizma.</s><s>S druge strane, znatno manji broj zemalja ostvaruje značajne suficite robne razmjene, te se za uravnoteženje platne bilance potiče razvoj emitivnog turističkog tržišta i stimulira povećanje deviznog odliva od turizma.</s>
<s>Ukupni devizni prihodi od turizma su se u posljednjih dvadeset godina povećali za oko 4 puta; dok su u 1980. godini iznosili 102 milijarde USD, u 2001. godini narasli su na oko 462 milijarde USD (vidi Prilog 17).</s><s>Najveći udio deviznih prihoda od turizma ostvaruje Europa od oko 50%, slijedi Amerika, Istočna Azija, Afrika, Bliski Istok i Južna Azija (vidi Prilog 18).</s><s>Iznad prosječno povećanje deviznih prihoda od turizma ostvarila je Istočna Azija i Amerika, dok su ispod prosjeka Južna Azija i Bliski Istok.</s><s>Na svjetskoj razini turistička bilanca je pozitivna.</s><s>U razdoblju 1992-2000. godine pozitivan rast se povećavao prosječnom godišnjom stopom od 11% (vidi Prilog 8).</s><s>U istom razdoblju devizni prihodi od turizma su rasli stopom od 4,4% godišnje, a devizni rashodi od turizma stopom od 3,92% godišnje.</s><s>Tržište Europske Unije također ostvaruje suficit turističke bilance, kao i ukupne bilance usluga (vidi Prilog 7).</s><s>Turizam u strukturi prihoda i rashoda ukupnih usluga predstavlja značajni udio.</s><s>Tako udio deviznih prihoda od turizma u ukupnom izvozu usluga iznosi visokih 30%, kako za svijet tako i za Europsku Uniju, koliki je i udio deviznih rashoda od turizma u ukupnom uvozu usluga (vidi Prilog 10).</s>
<s>Zemlje sa najvišom pozitivnom turističkom bilancom su ujedno i vodeće turističke destinacije prema broju dolazaka stranih turista (vidi Prilog 20).</s><s>To su Španjolska, SAD, Italija, Francuska i Kina.</s><s>Zemlje sa najvišom negativnom turističkom bilancom su najznačajnija emitivna tržišta, a to su Njemačka, Japan i Velika Britanija.</s><s>4. TURIZAM U GOSPODARSTVU REPUBLIKE HRVATSKE U ovom poglavlju biti će prikazan turistički razvoj Republike Hrvatske, s obzirom na specifične gospodarske uvjete razvoja.</s><s>Slijedi prikaz korištenih metodologija platne bilance, te analiza značenja turizma u platnoj bilanci Republike Hrvatske.</s><s>4.1.</s><s>KRETANJE TURISTIČKIH I EKONOMSKIH POKAZATELJA Suvremeni turizam u Republici Hrvatskoj se počeo razvijati, kao i u ostalom dijelu Europe, u drugoj polovici XIX stoljeća.</s><s>U početku se razvija turistički promet u kontinentalnom području u lječilištima s mineralnim izvorima, a potkraj prošlog stoljeća započinje interes za primorskim mjestima.</s><s>U razdoblju između dva svjetska rata turistički promet se kontinuirano povećava i postiže rekordne vrijednosti 1938. godine kada je u Republiku Hrvatsku stiglo 399.608 turista, od čega 51,2% stranih i 48,8% domaćih (Statistički ljetopis Republike Hrvatske 1992, 1991, str.255).</s><s>U razdoblju iza Drugog svjetskog rata započinje intenzivniji razvoj turizma i to posebno šezdesetih godina, koje su karakteristične po visokoj stopi rasta smještajnih kapaciteta.</s><s>U isto vrijeme izražena je tendencija smanjivanja značenja domaćeg turizma i porasta broja dolazaka stranih turista.</s>
<s>Tijekom sedamdesetih i osamdesetih godina kontinuirano se povećavao broj dolazaka domaćih i stranih turista, iako uz sve sporiju stopu rasta (vidi Tablicu 4).</s><s>Tako je do osamdesetih godina prosječna godišnja stopa rasta noćenja stranih turista iznosila 7,41%, dok je tijekom osamdesetih iznosila 3,28%.</s><s>Izrazito povoljne turističke godine bile su 1987. i 1988. godina, kada je u Republici Hrvatskoj ostvareno više od 68 milijuna noćenja (vidi Prilog 37).</s><s>Početak devedesetih godina za Republiku Hrvatsku značio je stagnaciju, kako u ekonomskom, tako i u turističkom smislu.</s><s>Zbog ratnih i političkih sukoba turistički promet je u razdoblju između 1990. i 1995. godine bio u izrazitom padu (vidi Tablicu 4) i smanjio se na 1/5 prometa iz 1988.godine.</s><s>Primjer Republike Hrvatske potvrđuje izraziti utjecaj ratnih sukoba i političke nestabilnosti na kretanje turističkih pokazatelja, o čemu je pisao velik broj autora (Clements, Georgion, 1998, str.284; Poirier, 1997, str.675; Sonmez, 1998, str.420; Ivandić, Radnić, 1996, str.10; Družić, 1998, str.4).</s><s>Nakon 1995. godine započinje turistički oporavak Republike Hrvatske, uz prosječnu godišnju stopu rasta dolazaka stranih turista od preko 28%.</s><s>Uočljivi trendovi u turističkim pokazateljima za razdoblje između 1995. i 2001. godine mogu se sumirati:</s>
<s>domaći kamatnjak visoka prosječna godišnja stopa dolazaka turista od 20,17%, a posebno za strane turiste od 28,04%.</s><s>Niska stopa dolazaka domaćih turista od 2,65% ne zadovoljava, što je primarno rezultat relativnog niskog životnog standarda domaćeg stanovništva i smanjenja domaćeg tržišta raspadom bivše Jugoslavije (vidi Prilog 37); visoka prosječna godišnja stopa noćenja turista od 22,02% (vidi Prilog 37); zadovoljavajući udio stranih turista u ukupnim dolascima.</s><s>U razdoblju do devedesetih godina iznosio je od 80 do 83%.</s><s>Početkom devedesetih smanjio se na oko 60%, uz postepeni rast na 83,26% u 2001.godini (vidi Prilog 37); preniska stopa rasta smještajnih kapaciteta u osnovnim i komplementarnim objektima.</s><s>Broj kreveta u osnovnim smještajnim objektima se u razdoblju između 1995. i 2001. godine smanjivao za 0,42% godišnje, prvenstveno zbog problema smještaja izbjeglica, što se negativno odrazilo na pad kvalitete hrvatskog turizma.</s><s>Isti zaključak izvodi se prema povećanju broja soba od 2,81%.</s>
<s>Tablica 4. Prosječne godišnje stope rasta/pada odabranih turističkih pokazatelja za Republiku Hrvatsku u razdoblju 1976-2001, u % PERIOD</s>
<s>Ukupan broj turista se u razdoblju između 1996. i 2001. godine povećao za 87,77%.</s><s>U 2001. godini u Republici Hrvatskoj je evidentirano 7.860.000 turista, od čega 6.544.000 stranih turista ili 1,47 turista po stanovniku.</s><s>U strukturi stranih turista najveći udio ostvaruju njemački turisti (oko 19%), slijede turisti iz Italije (oko 17%), Slovenije (oko 14%), Češke (oko 12%), te Austrije (oko 11%).</s><s>Udio ostalih stranih turista dan je u Prilogu 35.</s><s>Važno je zaključiti da se udio turista iz emitivnih tržišta Češke, Slovačke, Mađarske, Poljske i Slovenije povećao, dok se broj turista iz zapadnoeuropskih zemalja smanjio, što nepovoljno utječe na ukupnu turističku potrošnju.</s>
<s>Analizirajući prosječne godišnje stope dolazaka stranih turista prema emitivnim tržištima, najveće stope rasta ima tržište Poljske (61,21%), Mađarske (26,93%) i Velike Britanije (25,77%) što je djelomično razlog niskih apsolutnih vrijednosti u 1996. godini (vidi Prilog 34).</s><s>Istovjetni zaključci slijede i iz analize emitivnih tržišta prema ostvarenim noćenjima turista (vidi Prilog 36).</s>
<s>Potrošnja stranih turista u Republici Hrvatskoj predmet je istraživanja studije Tomas pod nazivom ”Stavovi i potrošnja turista u Hrvatskoj”, koju provodi Institut za turizam.</s><s>Do sada su provedene tri studije i to 1994., 1997. i 2001. godine.</s><s>Podaci o potrošnji stranih turista korišteni su prilikom sastavljanja platne bilance u fazi prijelazne metodologije, što će biti detaljnije objašnjeno.</s>
<s>Analiza podataka o prosječnoj dnevnoj potrošnji turista pokazuje da je ona relativno niska; u 1994. godini iznosila je 32,35 USD, u 1997. godini 33,2 USD, u 2001. godini 36,29 USD iz čega slijedi porast od 12,18% (vidi Prilog 38, Prilog 39, Prilog 40).</s><s>Najvišu dnevnu potrošnju u 2001. godini ostvarili su turisti iz Velike Britanije (60,64 USD), slijede Talijani sa 45,78 USD, Nijemci sa 41,15 USD, te Austrijanci sa 38,79 USD (vidi Prilog 38).</s><s>U razdoblju između 1994. i 2001. godine najviše je porasla potrošnja britanskih turista za 58,33%, mađarskih turista za 30,80% i talijanskih turista za 27,95% (vidi Prilog 39).</s><s>Iako je došlo do porasta prosječne dnevne potrošnje stranih turista, ne zadovoljavaju relativno niske apsolutne vrijednosti turističke potrošnje, koje su direktno povezane i sa kvalitetom turističkog proizvoda.</s>
<s>Potvrda gornjoj hipotezi je i u nezadovoljavajućoj strukturi prosječne dnevne potrošnje.</s><s>Najveći dio turističke potrošnje namijenjen je za osnovne usluge (smještaj, hranu, piće) i to oko 85%, dok je preostali dio namijenjen za ostale usluge (kupovina, izdaci za kulturu i zabavu, te ostalo).</s><s>U strukturi dnevne potrošnje za kupovinu se izdvaja svega oko 6%.</s><s>Hrvatski turizam je suočen s visokim očekivanjima hrvatske javnosti s obzirom na komparativne prednosti za razvoj turizma i blizine emitivnih tržišta.</s><s>No turistički pokazatelji potvrđuju hipotezu da to nije dovoljno za uspješno pozicioniranje na globalnom turističkom tržištu.</s><s>Hrvatski turizam nema zadovoljavajuće konkurentske prednosti u odnosu na ostala europska emitivna tržišta.</s><s>Udio Hrvatske u međunarodnom turizmu godini bilježi se porast na 0,9% svjetskog turističkog tržišta (vidi Prilog 13; Prilog 37).</s><s>Dok je na europskom turističkom tržištu u 1985. godini ostvarivala 3,9%, Republika Hrvatska se u 2000. godini nalazi iza svojih glavnih turističkih konkurenata Španjolske, Grčke, Portugala i Turske (vidi Prilog 21).</s>
<s>Posljednje dvije turističke godine ukazuju na zadovoljavajuće kretanje hrvatskog turizma.</s><s>Da bi se nastavio uzlazni trend potrebno je osuvremeniti hrvatski turistički proizvod i razvijati turizam prema svjetskim standardima.</s><s>Veliki naglasak mora se dati na investicije u nove smještajne kapacitete, infrastrukturu, kadrove, tehnologiju i diferencirani turistički proizvod uz veliki naglasak na očuvanje prirodnih ljepota.</s><s>Bruto nacionalni proizvod Republike Hrvatske je u 2001. godini iznosio 20.429 milijuna USD što je niže nego u 1990. godini.</s><s>Slično turističkim pokazateljima, tako je i ukupan ekonomski rast imao stagnaciju početkom devedesetih godina, da bi od 1995. godine započeo vrlo spori ulazni trend ekonomskog rasta.</s><s>Bruto nacionalni proizvod po stanovniku je u 2001. godini iznosio niskih 4.603,2 USD, što je za oko 12% niže nego u 1990. godini Kako je već navedeno, turizam se ne evidentira kao zasebna djelatnost u strukturi društvenih računa Republike Hrvatske, što značajno otežava praćenje turizma i vođenje odgovarajuće ekonomske politike prema turizmu.</s><s>U bivšoj Jugoslaviji primjenjivala se Jedinstvena klasifikacija djelatnosti u kojoj je bila djelatnost Ugostiteljstvo i turizam, što nije odgovaralo međunarodnim standardima (vidi tablicu 5).</s><s>Po osamostaljenju Republike Hrvatske, 1995.godine donesen je Zakon o nacionalnoj klasifikaciji djelatnosti koji je usklađen sa međunarodnim klasifikacijama djelatnosti6.</s><s>6 Na temelju Zakona o Nacionalnoj klasifikaciji djelatnosti (Narodne novine br.98/94), Odluke o Nacionalnoj klasifikaciji djelatnosti (Narodne novine br.3/97 i 7/97) i Pravilnika o razvrstavanju poslovnih subjekata prema Nacionalnoj klasifikaciji djelatnosti (Narodne novine br.22/95) Državni zavod za statistiku Republike Hrvatske prikuplja podatke o klasifikaciji djelatnosti prema europskoj klasifikaciji djelatnosti-NACE, Rev.1koja je obvezna za države članice Europske unije.</s><s>Poslovni se subjekti razvrstavaju prema djelatnosti koju Tablica 5. Usporedni prikaz klasifikacija djelatnosti NACIONALNA KLASIFIKACIJA DJELATNOSTI</s>
<s>P. Privatna kućanstva sa zaposlenim osobama Q. Izvanteritorijalne organizacije i tijela A. Industrija i rudarstvo</s>
<s>K. Financijske, tehničke i poslovne usluge L. Obrazovanje, znanost, kultura i informacije M. Zdravstvena zaštita i socijalna skrb</s>
<s>Najznačajnija djelatnost za turizam u Nacionalnoj klasifikaciji je djelatnost H-Hoteli i restorani.</s><s>Udio djelatnosti Hoteli i restorani u strukturi bruto nacionalnog proizvoda Republike Hrvatske iznosi oko 2,7% u razdoblju nakon 1997. godine.</s><s>Izrazito niske stope udjela djelatnosti H bile su početkom devedesetih i posebno 1995.godine zbog ratnih sukoba na području Republike Hrvatske.</s><s>Podaci pokazuju da ova djelatnost ima tendenciju bržeg prosječnog godišnjeg rasta u odnosu na ukupnu proizvodnju u Republici Hrvatskoj.</s><s>Dok je stopa rasta bruto nacionalnog proizvoda u razdoblju između 1993. i 2001.godine iznosila 8,17%, stopa rasta djelatnosti Hoteli i restorani iznosila je 10,60% (vidi Prilog 33).</s><s>No s obzirom na komparativne prednosti za razvoj turizma, Republika Hrvatska bi trebala ostvarivati znatno viši promet djelatnosti Hoteli i restorani.</s><s>Ne zadovoljava relativno niski udio ove djelatnosti u strukturi bruto nacionalnog proizvoda u odnosu na druge djelatnosti koje su znatno više od turizma.</s>
<s>Osim praćenja djelatnosti Hoteli i restorani, velika se pozornost pridaje praćenju prihoda od turizma kao pokazatelja značenja turizma za ukupnu ekonomiju zemlje.</s><s>Usporedba kretanja udjela prihoda od izvoza robe i inozemnog turizma u strukturi bruto nacionalnog proizvoda tijekom razdoblja od 1993.do 2001. godine, prikazana je slikom 4. Iako je udio prihoda od izvoza robe dvostruko viši u odnosu na udio prihoda od turizma u bruto nacionalnom pretežito obavljaju.</s><s>Danom stupanja na snagu Zakona o Nacionalnoj klasifikaciji djelatnosti prestao je važiti do tada primjenjivan Zakon o jedinstvenoj klasifikaciji djelatnosti. proizvodu, važno je uočiti trend kretanja ova dva pokazatelja.</s><s>Dok se udio robnog izvoza smanjio od 35,80% u 1993.godini na 23,26% u 2001.godini, u istom se razdoblju udio prihoda od turizma povećao od 12% na 16,3% (vidi Prilog 23).</s><s>Odnosno, prosječna godišnja stopa rasta robnog izvoza iznosila je u promatranom razdoblju 2,5%, a rast turističkih Slika 4. Udjeli prihoda od izvoza roba i inozemnog turizma u strukturi bruto nacionalnog proizvoda Republike Hrvatske</s>
<s>Prihodi od turizma evidentiraju se na tekućem računu platne bilance, na podračunu usluga, pozicija Putovanja-turizam.</s><s>Kako je Republika Hrvatska prvenstveno receptivno turističko tržište, tradicionalno ostvaruje pozitivan saldo na poziciji Putovanja-turizam u platnoj bilanci, što znači da je potrošnja inozemnih turista u Republici Hrvatskoj veća od turističke potrošnje hrvatskih građana u inozemstvu (vidi Prilog 22).</s><s>4.2.</s><s>METODOLOGIJA PRAĆENJA TURIZMA U PLATNOJ BILANCI REPUBLIKE HRVATSKE</s>
<s>Hrvatska narodna banka počela je samostalno sastavljati platnu bilancu nakon proglašenja neovisnosti i početka djelovanja Hrvatske narodne banke kao samostalne institucije izvan sustava bivše Narodne banke Jugoslavije.</s><s>Platna bilanca sastavlja se u skladu s metodologijom koju je preporučio Međunarodni monetarni fond u svom Priručniku iz 1993.godine.</s><s>Izvori podataka za sastavljanje su: izvješća Državnog zavoda za statistiku, Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje, Zavoda za platni promet, poslovnih banaka, poduzeća i Hrvatske narodne banke, te statistička istraživanja Instituta za turizam i Hrvatske narodne banke.</s>
<s>Platna bilanca Republike Hrvatske iskazuje se u američkim dolarima (USD) i domicilnoj valuti (HRK).</s><s>Pri sastavljanju platne bilance u obje izvještajne valute koriste se identične skupine izvora podataka, te identična načela obuhvata transakcija i procedura sastavljanja pojedinih pozicija.</s><s>Ovisno o raspoloživim izvorima podataka, preračunavanje vrijednosti transakcija iz originalnih valuta u izvještajne valute obavlja se (Bilten Hrvatske narodne primjenom srednjih tečajeva Hrvatske narodne banke na dan transakcije; primjenom mjesečnih i tromjesečnih srednjih prosječnih tečajeva Hrvatske narodne banke;</s>
<s>Izvor: Prilog 23; vlastiti izračun pri procjeni transakcija koje čine razliku stanja vrednovanih prema tečaju na kraju razdoblja, promjene stanja u originalnim valutama pretvaraju se u dolarske i kunske valute korištenjem prosječnih mjesečnih tečajeva valuta u odnosu prema američkom dolaru.</s>
<s>Metodologija prikupljanja turističkih podataka u platnoj bilanci Republike Hrvatske kontinuirano se unapređuje, sukladno metodologiji, preporukama i zajedničkoj suradnji Hrvatske narodne banke i Međunarodnog monetarnog fonda.</s><s>Do sada su se koristile tri metodologije prikupljanja turističkih podataka u platnoj bilanci Republike Hrvatske: metodologija zasnovana na otkupu i prodaji deviza; prijelazna metodologija;</s>
<s>Izvor: Prilog 23; vlastiti izračun metodologija zasnovana na anketiranju na graničnim prijelazima.</s><s>4.2.1.</s><s>METODOLOGIJA ZASNOVANA NA OTKUPU I PRODAJI DEVIZA Ova se metodologija koristila od 1993.godine, odnosno početka izrade platne bilance Republike Hrvatske, do zaključno prvog polugodišta 1997.godine.</s><s>Priliv i odliv od turizma dobiveni su korištenjem podataka iz Izvještaja o ostvarenom platnom prometu s inozemstvom, koje su poslovne banke dostavljale Hrvatskoj narodnoj banci.</s>
<s>Hrvatske narodne banke, 1995, str.144): kupnja efektivnog stranog novca i čekova od stranaca (pozicija 701); doznake iz inozemstva na račune domaćih poduzeća koja se bave pružanjem turističkih usluga (pozicija 702);</s>
<s>Hrvatske narodne banke, 1995, str.144): bonovi za cestarinu i benzinski bonovi prodana nerezidentima (pozicija 710); 25% otkupa efektivnih stranih sredstava plaćanja od domaćih osoba (pozicija 796); 25% položenog efektivnog stranog novca na devizne račune građana (pozicija 797).</s><s>U rashode od turizma, na temelju korištenih turističkih usluga, uključeni su (Godišnje izvješće Hrvatske narodne banke, 1995, str.144): rashodi za službena putovanja (pozicija 340); rashodi za stipendije i specijalizacije (pozicija 812); rashodi za turistička putovanja u organizaciji domaćih putničkih agencija (pozicija 25% prodaje efektivnih stranih sredstava plaćanja domaćim osobama (pozicija 700); 20% podignutih efektivnih sredstava plaćanja s deviznih računa građana (pozicija 897).</s><s>Tablica 6. Prihodi i rashodi pozicije putovanja-turizma, korištenjem prve metodologije za razdoblje 1993-1997.godine, u milionima USD7 Godine</s>
<s>Izvor: Godišnje izvješće Hrvatske narodne banke, 1997, 162.</s><s>Ako se usporedi kretanje podataka deviznog priliva od putovanja sa kretanjem broja noćenja, u promatranom razdoblju, očekuje se usporedno kretanje ova dva vremenska niza.</s><s>Iz grafikona 3 je vidljivo značajno odstupanje kretanje podataka između broja noćenja inozemnih turista i prihoda od putovanja-turizma.</s><s>1995. godine prihodi od turizma su se povećali za 10,9%, dok se broj noćenja smanjio za čak 45%.</s><s>Te je godine zbog repatrijacije devizne štednje iz inozemnih u domaće banke i povećanja devizne štednje domaćeg stanovništva u domaćim poslovnim bankama, zabilježen izraziti rast inozemnih prihoda po osnovi turizma, dok je te iste godine, s druge strane, došlo do izraženog pada broja noćenja inozemnih turista, zbog političkih sukoba na području Republike Hrvatske.</s><s>Slika 5. Odnos prihoda od međunarodnog turizma i broja noćenja inozemnih turista Izvor: Godišnje izvješće Hrvatske narodne banke, 1995, str.152; Statistički ljetopis Republike Hrvatske 1998, 1998.</s>
<s>Glavni nedostatak ove metodologije proizlazi iz činjenice da se u Republici Hrvatskoj, zbog inflatornih iskustava iz prošlosti, koristila njemačka marka kao paralelna valuta u neslužbenom sektoru gospodarstva, te su devizne transakcije između rezidenata u stranoj valuti bile česte, a evidentirane su u izvještajima o ostvarenom platnom prometu s inozemstvom.</s><s>Isto tako nisu pouzdano definirani kriteriji rezidentnosti transaktora za 7 Za prvu metodologiju korištenu u Republici Hrvatskoj do 1997.godine nije moguće doći do razgraničenja platnobilančnih podataka unutar pozicije putovanja-turizam, a podaci ranije nisu nigdje objavljeni. alokaciju transakcija na rezidente i nerezidente, što je ostavljeno na proizvoljnu volju bankarskih i mjenjačkih službenika.</s>
<s>Budući preporuke Međunarodnog monetarnog fonda u 5.izdanju Priručnika o platnoj bilanci sugeriraju korištenje anketnih istraživanja za evidentiranje podataka u poziciji putovanja, Hrvatska narodna banka je krenula u reviziju metodologije sredinom 1997.godine uz pomoć Misije statističke tehničke pomoći Međunarodnog monetarnog fonda.</s><s>U prijelaznom razdoblju na novu metodologiju, do početka 1999. godine koristila se tzv. prijelazna metodologija.</s>
<s>Ova metodologija je kombinacija metodologije zasnovane na otkupu i prodaji deviza i anketnog istraživanja Instituta za turizam i Hrvatske narodne banke koje je započelo u 1997. godini.</s><s>Prijelazna metodologija koristila se kombinacijom podataka o ostvarenom platnom prometu s inozemstvom i izračuna na temelju množenja prosječne dnevne potrošnje i odgovarajućih fizičkih pokazatelja.</s><s>U tom razdoblju ispitivani su metodološki obrasci za prelazak na anketno istraživanje turističkih prihoda i rashoda.</s><s>Ova metodologija, između ostalog, obuhvaća istraživanje o potrošnji domaćih turista u inozemstvu prema motivima odlaska u inozemstvo i određuje veličinu domaće devizne potrošnje za kupovinu.</s><s>Kako metodologija platne bilance preporučuje reklasifikaciju individualne potrošnje za kupovinu u inozemstvu s računa uvoza turističkih usluga na račun uvoza roba, u okviru ove faze procijenjeni su prihodi i rashodi vezani uz putovanja-turizam, dok je procjena kupovina napravljena zasebno i tretirana kao prilagodba na računu roba.</s><s>Iako se u Priručniku o platnoj bilanci (Balance of Payments Manual, 1993, str.65) ne spominje odvajanje kupovine domaćih osoba u inozemstvu iz rashoda od putovanja-turizam, svaka zemlja ima na raspolaganju mogućnost prilagodbe u sastavljanju platne bilance sukladno svojim specifičnim uvjetima.</s><s>U Hrvatskoj je ranijih godina bio prisutan značajan odliv deviznih sredstava po osnovi kupovine domaćih osoba u inozemstvu, te je bitno da se ova kategorije iz rashoda od putovanja, uključi u poziciju uvoza roba.</s><s>Prema prijelaznoj metodologiji turistički se prihodi sastoje od pet pozicija (Godišnje izvješće Hrvatske narodne banke, 1998, str.146): podaci platnog prometa s inozemstvom po osnovi doznaka (pozicija 281), stipendija (pozicija 283), službenih putovanja (pozicija 285), ostalo (pozicija 288), neto prodaja kuna u inozemstvo (pozicija 289), neto otkup i prodaja efektive i čekova od stranaca, te otkup stranih čekova od domaćih osoba;</s>
<s>4.2.2.</s><s>PRIJELAZNA METODOLOGIJA podaci o prihodima zdravstvenih usluga pruženih nerezidentima (tromjesečni podaci od Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje); cestarine i slični izdaci plaćeni stranom efektivom (podaci od Devizne direkcije Hrvatske narodne banke);</s>
<s>4.2.2.</s><s>PRIJELAZNA METODOLOGIJA podatak o potrošnji u smještajnim kapacitetima (umnožak broja noćenja stranih turista, prema podacima Državnog zavoda za statistiku, i procijenjene turističke potrošnje, prema anketi Tomas 1997, u iznosu od 32,9 USD); podatak o ostaloj turističkoj potrošnji (umnožak broja putnika u vozilima sa stranom registracijom na ulazu u Republiku Hrvatsku, prema podacima Državnog zavoda za statistiku, i procijenjene potrošnje po turistu koji ulazi u Republiku Hrvatsku u vozilima strane registracije, prema anketi Tomas 1997, u iznosu od 37 USD.</s><s>Turističke rashode čine (Godišnje izvješće Hrvatske narodne banke, 1998, str.146): podaci o ostvarenom platnom prometu s inozemstvom po osnovi doznaka (pozicija 281), stipendija (pozicija 283), službenih putovanja (pozicija 285); podaci o rashodima za zdravstvene usluge pružene hrvatskim građanima u inozemstvu (tromjesečni podaci od Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje); potrošnja rezidenata na putovanju (procjenjuje se na temelju godišnjih procjena).</s><s>Prema navedenim kategorijama revidirani su prihodi i rashodi po osnovi putovanja-turizma za razdoblje od 1993. do 1998.godine.</s><s>Rezultati prijelazne metodologije dani su u tablici 7. Tablica 7. Prihodi i rashodi pozicije putovanja-turizma, korištenjem prijelazne metodologije za razdoblje 1993-1998.godine, u milionima USD8 Godine</s>
<s>Izvor: Interni dokumenti Hrvatske narodne banke (nisu javno objavljeni).</s><s>8 Za prijelaznu metodologiju dobiveni su strukturni podaci iz Internih dokumenata Hrvatske narodne banke.</s><s>U strukturi prihoda od putovanja najveći dio ostvaruju tri podkategorije: ostala turistička potrošnja, potrošnja u smještajnim kapacitetima, te neto otkup i prodaja efektive i čekova od stranaca, na što otpada oko 80% ukupnih turističkih prihoda.</s><s>Izraženo relativnim pokazateljima, najvišu prosječnu godišnju stopu rasta ostvarila je podkategorija Zdravstvene usluge pružene nerezidentima (od 373%), Putovanja-ostalo (od 66%), te Službena putovanja (od 55%).</s><s>Ukupan priliv od putovanja povećavao se prosječnom godišnjom stopom od Ukupni turistički rashodi u promatranom razdoblju povećavali su se prosječnom godišnjom stopom od 9,89% (vidi Prilog 42).</s><s>Ovaj podatak pokazuje pozitivnu tendenciju kretanja neto turističke bilance, budući je stopa rasta priliva od putovanja veća u odnosu na stopu rasta odliva od putovanja, čime turizam doprinosi uravnoteženju platnobilančnog deficita Republike Hrvatske.</s><s>U strukturi rashoda od putovanja, najveći udio otpada na potrošnju rezidenata na putovanju (oko 80%), iza čega slijede izdaci za službena putovanja (oko 15%) Usporedbom kretanja priliva od putovanja i broja noćenja inozemnih turista vidljivo je da je postignuta bolja korelacija ova dva niza podataka, u odnosu na prethodnu metodologiju, iako i ova metodologija ima određene nedostatke (vidi Slika 6).</s><s>Prvi nedostatak je korištenje kontantnih veličina od 32,9 USD i 37 USD za izvođenje Inozemne potrošnje u smještajnim kapacitetima i Ostale turističke potrošnje.</s><s>Osobito su upitni podaci o procjeni potrošnje domaćih građana u inozemstvu.</s><s>Ta je potrošnja procijenjena korištenjem tromjesečnih ekspertnih procjena za 1997.godinu, na temelju kojih su izvršene ponovne procjene serije, unazad i unaprijed, uzevši u obzir promjene realne bruto plaće i tečaja DEM/USD, iako to nisu jedine varijable koje utječu na potrošnju domaćih građana u inozemstvu.</s><s>Slika 6. Odnos prihoda od međunarodnog turizma i broja noćenja inozemnih turista, prijelazna metodologija</s>
<s>Pripreme za uvođenje ove metodologije započele su sredinom 1998.godine i to zajedničkim projektom Hrvatske narodne banke i Instituta za turizam pod nazivom ”Potrošnja inozemnih putnika u Hrvatskoj i domaćih putnika u inozemstvu u 1998.godini”.</s><s>Anketnom metodom prikupljeni su podaci za drugu polovicu 1998.godine, temeljem kojih su za čitavu 1998.godinu izvedeni procijenjeni podaci.</s><s>Prihodi od putovanja računaju se od prvog tromjesečja 1999.godine na temelju navedene ankete, a dopunjuju se podacima Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje o obavljenim zdravstvenim uslugama nerezidenata.</s><s>Rashodi od putovanja izračunavaju se od prvog tromjesečja 1999.godine na temelju iste ankete, a dopunjuju se podacima o deviznim rashodima Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje.</s>
<s>Anketno istraživanje provodilo se na graničnim prijelazima (cestovnim, pomorskim, željezničkim i u zračnim lukama) izravnim anketiranjem, a rezultati su se koristili za sastavljanje platne bilance od prvog tromjesečja 1999.godine.</s><s>Korištenje anketne metodologije prihvatile su mnoge zemlje, primjerice Njemačka (A Household Survey for Dana Collection on Travel in Germany, 2000).</s><s>Osnovne karakteristike ove metodologije su (Galinec, 1999, str.319): anketom utvrđena dnevna potrošnja nerezidenata nije konstantna veličina; ona se prilagođava mjesečno;</s>
<s>4.2.3.</s><s>ANKETNA METODOLOGIJA hrvatski građani na privremenom radu u inozemstvu u službenoj turističkoj statistici se tretiraju kao domaći turisti, dok se u statistici platne bilance tretiraju kao nerezidenti (po kriteriju boravka oni borave dulje od godine dana izvan Hrvatske).</s><s>Budući veći dio tih građana posjeduje kuće za odmor ili odsjeda kod rodbine ili prijatelja, njihova potrošnja se uopće nije evidentirala kao turistička potrošnja.</s><s>Anketnim istraživanjem oni se tretiraju kao nerezidenti, a njihova potrošnja se prati kao potrošnja inozemnih turista; u službenoj statistici evidentira se broj noćenja inozemnih turista u komercijalnom smještaju, dok nedostaju podaci o neprijavljenom ili djelomično prijavljenom smještaju, smještaju kod rodbine ili u vikendicama, podaci o kamperima i nautičarima, te jednodnevnim izletnicima.</s><s>Usporedba kretanja podataka o broju vozila stranih registracijskih tablica na ulazu u Republiku Hrvatsku i broja noćenja inozemnih turista ukazuje da je značajno prisutan problem neprijavljivanja ostvarenih noćenja inozemnih turista.</s>
<s>U strukturi prihoda od putovanja oko 9% se ostvaruje iz poslovnih putovanja inozemnih turista, a oko 91% od osobnih putovanja, sa tendencijom smanjivanja udjela poslovnih putovanja u 2001. godini (vidi Prilog 42).</s><s>Stopa rasta prihoda od osobnih putovanja iznosi 16,4% za razdoblje između 1999. i 2001. godine.</s><s>U strukturi rashoda od putovanja situacija je drukčija; ovdje je udio poslovnih i osobnih putovanja gotovo izjednačen na oko 50% (vidi Prilog 42).</s><s>Prosječne godišnje stope kretanja poslovnih i osobnih putovanja su opadajuće u promatranom razdoblju između 1999. i 2001. godine, s time da je smanjenje rashoda po osnovi poslovnih putovanja veće u odnosu na rashode za osobna putovanja (vidi Tablicu 8).</s><s>Pozitivna turistička bilanca ostvarena je zahvajujući pozitivnoj bilanci osobnih putovanja, čime je neutralizirana negativna bilanca poslovnih putovanja.</s><s>U strukturi osobnih putovanja negativna je bilanca obrazovnih usluga, dok su bilance ostalih i zdravstvenih usluga pozitivne (vidi Tablicu 8).</s>
<s>Razdioba prihoda od putovanja po osnovi osobnih putovanja pokazuje da je najznačajniji udio prihoda od ostalih usluga, u odnosu na pružene zdravstvene i obrazovne usluge i to čak od 98%.</s><s>Među ostalim uslugama najzačajniji su prihodi koji se ostvaruju pod kategorijom odmor i zabava (vidi Prilog 42).</s><s>U strukturi rashoda od putovanja po osnovi osobnih putovanja domaćih turista, 88% otpada na korištenje ostalih usluga i to više od 45% na rashode povezane uz posjete rodbini i prijateljima (vidi Prilog 42).</s><s>Tablica 8. Prihodi i rashodi pozicije putovanja-turizma, prema anketnoj metodologiji za razdoblje 1999-2001.godine, u milionima USD9 Godine</s>
<s>1.1.</s><s>Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje 1.2.</s><s>Istraživanje Institut za turizam/Hrvatske narodna banka</s>
<s>1.1.</s><s>Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje 1.2.</s><s>Istraživanje Institut za turizam/Hrvatske narodna banka</s>
<s>Izvor: Interni dokumenti Hrvatske narodne banke (nisu javno objavljeni).</s><s>4.3.</s><s>ZNAČENJE TURIZMA U PLATNOJ BILANCI REPUBLIKE HRVATSKE Platna bilanca je sumarni iskaz ekonomskih transakcija rezidenata neke ekonomije s inozemstvom u određenom vremenskom razdoblju.</s><s>Važnost pojedine pozicije unutar platne bilance varira između pojedinih zemalja što ovisi o strukturi ekonomije, dosegnutom stupnju ekonomskog razvoja, te uključenosti u međunarodne tokove roba, usluga, proizvodnih faktora i kapitala.</s>
<s>Izvor: Hrvatska narodna banka, baza podataka (URL: http://www.hnb.hr/publikac/bilten/statistički pregled/h1.xls) Saldo tekuće bilance koristi se kao jedan od pokazatelja ekonomskog stanja.</s><s>Dugotrajni deficit tekuće bilance ima negativne posljedice za ukupnu ekonomiju, budući se pokriva zaduživanjem u inozemstvu ili intervencijama na deviznom tržištu.</s><s>Tekuća bilanca Republike Hrvatske je u deficitu od 1995. godine, koji ne pokazuje tendenciju značajnijeg rasta i u 2001. godini je iznosio 3,05% bruto nacionalnog proizvoda.</s><s>U promatranom razdoblju najviši deficit je bio u 1997. godini u iznosu od 11,6% bruto nacionalnog proizvoda.</s><s>U strukturi tekuće bilance robna bilanca je u stalnom deficitu kao i bilanca dohodaka, dok su bilanca usluga i bilanca tekućih transfera u stalnom suficitu.</s><s>Uočava se izraziti rast rashoda po osnovi uvoza robe, koji se udvostručio u razdoblju između 1993. i 2001. godine i u 2001. godini iznosio 8.763,9 milijuna USD.</s><s>S druge strane prihodi po osnovi izvoza robe ostali su na približno istoj razini, te su u 2001. godini iznosili 4.752,1 milijuna USD.</s><s>Prosječna godišnja stopa rasta uvoza robe je iznosila 8,3%, dok je stopa rasta izvoza robe iznosila 2,5%.</s><s>Robni se deficit povećao u promatranom razdoblju za čak 5.5 puta, što je izrazito negativan trend, te je suficit bilance usluga još od 1995. godine nedovoljan za pokriće negativnog salda.</s>
<s>Bilanca usluga kroz čitav je period ostvarivala pozitivan saldo, koji se povećao za 2,6 puta uz prosječnu godišnju stopu rasta od 12,6%.</s><s>Pozitivan saldo bilance usluga služi pokriću robnog deficita.</s><s>U 1995. godini saldo bilance usluga služio je pokriću 32% robnog deficita, u 1998. godini 50%, a u 2001. godini 74% robnog deficita.</s><s>Kao i bilanca usluga, tako je i turistička bilanca u razdoblju između 1993. i 2001. godine u stalnom rastućem suficitu.</s><s>Prihodi od putovanja rasli su višom prosječnom godišnjom stopom, od 12,4%, u odnosu na rashode od putovanja koji su rasli stopom od 6,2%.</s><s>Saldo turističke bilance povećavao se godišnjom stopom od 14,3%.</s><s>Prihodi od putovanja su u 1996. godini pokrivali 56% robnog deficita, a u 2001. godini čak 83% robnog deficita.</s><s>Isplaćeni dohoci prelazili su vrijednosti priliva po osnovi dohotka u promatranom razdoblju.</s><s>Bilanca dohodaka je negativna sa godišnjom stopom rasta od 20,4%.</s><s>Udio negativne bilance usluga u prihodima od putovanja iznosio je za 2001. godinu 15,8%.</s><s>Prihodi od transfera bili su viši od rashoda uz stopu rasta pozitivne bilance tranfera od 14,5%.</s>
<s>REPUBLIKE HRVATSKE, ŠPANJOLSKE I PORTUGALA Za komparativnu analizu turističkih kretanja s aspekta platne bilance odabrane su, uz Republiku Hrvatsku, dvije značajne europske turističke zemlje: Španjolska i Portugal.</s><s>Osnovni razlog odabira ove dvije zemlje je želja da se hrvatski turizam usporedi, prema odabranim pokazateljima, sa dva značajna europska tržišta koja su, prema komparativnim prednostima za razvoj turizma, slična hrvatskom tržištu.</s><s>Za razvoj turizma i ekonomski razvoj od velikog je značenja bio ulazak zemalja u Europsku uniju 1.1.1986. godine.</s><s>Danas ove zemlje, prvenstveno zahvaljujući značajnom porastu stranih investicija, povećanju međunarodne trgovine i strukturnim promjenama, konvergiraju prema standardima Europske unije u svim područjima ekonomije.</s><s>5.1.</s><s>ZNAČAJKE TURIZMA ZA ŠPANJOLSKU S ASPEKTA PLATNE BILANCE Španjolska se prostire na površini od 504.782 km2 i ima oko 40 miliona stanovnika.</s><s>Tijekom ekonomskog razvoja Španjolska je imala fazu autarhije (1950-1959), fazu postupnog otvaranja (1960-1973), fazu demokratizacije i strukturnih reformi (1973-1985), te fazu ubrzanog ekonomskog rasta nakon 1986. godine i ulaska u Europsku uniju.</s><s>Bruto nacionalni proizvod se u razdoblju između 1990. i 2001. godine povećavao prosječnom godišnjom stopom od 1,18% i iznosio u 2001. godini 582.225 milijuna USD.</s><s>Tijekom devedesetih godina, bruto nacionalni proizvod se mijenjao ovisno o recesiji na domaćem i europskom tržištu.</s><s>Tako je nakon uspješne 1991. godine ostvaren pad od 16,62% bruto nacionalnog proizvoda u 1992. godini; slijedi faza oporavka kada je bruto nacionalni proizvod ostvario najvišu vrijednost od 610.035 milijuna USD u 1996. godini; nakon smanjenja od 7,83% u 1997. godini, bruto nacionalni proizvod se ponovno povećao u 1999. godini, da bi u se u 2000. godini ponovno smanjio za 6,77% (vidi Prilog 44).</s><s>Bruto nacionalni proizvod po stanovniku iznosio je u promatranom razdoblju između 13 i 15 tisuća USD.</s>
<s>U strukturi bruto nacionalnog proizvoda Španjolske najznačajnije su djelatnosti uslužnog sektora koje ostvaruju više od 60% ukupnog bruto nacionalnog proizvoda; slijedi industrija sa oko 18% udjela, građevinarstvo sa oko 8% udjela; poljoprivreda i ribarstvo sa oko 5% udjela, opskrba električnom energijom sa oko 4%, koliko ostvaruju zajedno i sve ostale djelatnosti (vidi Slika 7).</s>
<s>Izvor: Instituto Nacional de Estadistica, baza podataka; vlastiti izračun Između uslužnih djelatnosti, turizam ima primarni značaj za ekonomski razvoj Španjolske.</s><s>Španjolska je poznata turistička destinacija, čiji se turistički razvoj može ukratko opisati, kako slijedi :</s>
<s>Ostale djelatnosti prvi turistički uzlet tijekom šezdesetih godina nakon godina političke izolacije.</s><s>Uz niske cijene i prirodne ljepote započinje razvoj masovnog inozemnog turizma; stagnacija razvoja turizma tijekom ekonomske krize ranih sedamdesetih, prvenstveno zbog recesije na glavnim emitivnim turističkim tržištima; oporavak turizma zahvaljujući ulasku stranih direktnih investicija krajem sedamdesetih; drugi turistički uzlet tijekom osamdesetih godina uz daljnji razvoj masovnog turizma; nove smjernice razvoja u devedesetim godinama.</s><s>Naglasak na razvoj diferenciranog turističkog proizvoda.</s>
<s>Španjolska je značajna turistička destinacija koja je u posljednjih desetak godina ostvarivala oko 8% svjetskog i 12% europskog turističkog prometa (vidi Prilog 13, Prilog 24).</s><s>U strukturi inozemnih turista najveći udio čine turisti iz Njemačke, koji ostvaruju oko 35% ukupnog prometa, slijede Britanci sa oko 28% udjela, Francuzi sa oko 6% udjela, Talijani i Nizozemci sa oko 4% udjela (vidi Slika 8).</s><s>Iz navedenog slijedi, da je struktura inozemnih turista zadovoljavajuća, budući se radi o turistima iz zapadnoeuropskih zemalja sa visokom razinom bruto nacionalnog proizvoda po stanovniku.</s><s>Slika 8. Struktura noćenja turista u Španjolskoj prema nacionalnosti za period 19952001.godine</s>
<s>Platnu bilancu prikuplja i objavljuje centralna banka Španjolske (Banco de Espana) prema metodologiji iz 5. izdanja Priručnika o platnoj bilanci (Balance of Payments Manual, 1993) i to od 1991. godine10.</s><s>U platnoj bilanci se evidentiraju sve transakcije između rezidenata i nerezidenata, a transakcije se evidentiraju bez obzira da li je plaćanje izvršeno u domaćim ili inozemnim financijskim institucijama ili se radi o poslovanju multinacionalnih kompanija.</s><s>Metodologija iz 5. izdanja Priručnika o platnoj bilanci koristi se od 1993. godine, s time da su podaci za razdoblje od 1990. do 1992. godine revidirani prema toj metodologiji, prvenstveno radi međunarodne usporedbe platnobilančnih podataka.</s><s>Dva osnovna izvora informacija za sastavljanje platne bilance su podaci o robnoj razmjeni i tzv. zatvoreni sustav platnog prometa s inozemstvom (The Spanish Balance of Payments 10 Europska centralna banka (European Central Bank, ECB) je 1999.godine započela sa projektom harmonizacije metodologije platne bilance radi lakšeg agregiranja podataka na razini Europske unije i donošenja kvalitetnijih odluka na području monetarne politike.</s><s>2001, 2001, str.21).</s><s>Podaci se temelje na informacijama dobivenim od domaćih poslovnih banaka za domaće i inozemne devizne transakcije, a koriste se i dodatni izvori koji su namijenjeni kontroli kvalitete informacija bankarskog sustava.</s><s>Podaci o poziciji putovanja-turizam prikupljaju se na bazi informacija iz bankarskih izvještaja o kupnji i prodaji deviza (novčanica i putničkih čekova) od rezidenata i domaće valute od nerezidenata, te na bazi bankarskih izvještaja o transakcijama turista i turističkih agencija (uključujući transakcije kreditnim karticama).</s><s>Podaci u poziciji putovanje-turizam nisu strukturirana prema preporuci Međunarodnog monetarnog fonda na poslovna i osobna putovanja (The Spanish Balance of Payments 2001, 2001, str.22).</s><s>Saldo tekuće bilance Španjolske je u stalnom deficitu, koji je sredinom devedesetih godina smanjen, dok je u posljednje tri godine u stalnom rastu i u 2001. godini je iznosio 2,6% bruto nacionalnog proizvoda.</s><s>U promatranom razdoblju najviši deficit je bio u 2000. godini kada je iznosio 3,5% bruto nacionalnog proizvoda.</s><s>Robni izvoz ostvaruje visoke stope rasta, u apsolutnim i relativnim iznosima.</s><s>Ipak se robni deficit povećava, budući da raste i robni uvoz, u apsolutnim iznosima.</s><s>Zadovoljavajuće je da je prosječna godišnja stopa rasta robnog izvoza od 7,03% veća od stope rasta uvoza od Bilanca usluga je kontinuirano pozitivna sa stopom rasta od 6,8%, a u strukturi usluga najznačajnije mjesto ostvaruju prihodi od putovanja koji su rasli stopom od 5,37%.</s><s>Iako su rashodi od putovanja rasli stopom od 3,15%, izraženo u apsolutnim brojkama, oni iznose oko 20% prihoda od putovanja.</s><s>Važno je naglasiti da su prihodi od turizma u čitavom razdoblju bili dovoljni za pokriće robnog deficita (vidi Prilog 45).</s><s>5.2.</s><s>ZNAČAJKE TURIZMA ZA PORTUGAL S ASPEKTA PLATNE BILANCE Portugal zauzima teritorij od 91.985 km2 i ima oko 10 miliona stanovnika.</s><s>U turističkom razvoju Portugala značajni nedostatak je u blizini španjolskog turističkog tržišta, te je turistička politika Portugala usmjerena na razvijanje diverzificiranog i prepoznatljivog turističkog proizvoda.</s>
<s>Bruto nacionalni proizvod se u razdoblju između 1990. i 2001. godine povećavao prosječnom godišnjom stopom od 4,25% i iznosio u 2001. godini 109.483 milijuna USD, što je za oko 5,4 puta više od Republike Hrvatske.</s><s>U razdoblju između 1990. i 2001. godine bilježi se najviša vrijednost ukupne proizvodnje u 1999. godini u vrijednosti od 115.923 milijuna USD.</s><s>Nakon lošije 2000. godine, u 2001. godini je vidljivo poboljšanje, kako bruto nacionalnog proizvoda, tako i turističkih pokazatelja.</s><s>Bruto nacionalni proizvod po stanovniku iznosio je u promatranom razdoblju između 8-11 tisuća USD.</s><s>Portugal je značajno emitivno tržište koje ostvaruje oko 1,6% svjetskog i 3,1% europskog turističkog tržišta (vidi Prilog 13, Prilog 26).</s><s>Broj dolazaka stranih turista se u promatranom razdoblju povećavao godišnjom stopom od 4,08%.</s><s>U strukturi gostiju najveći broj turista je iz Španjolske, oko 50%, gosti iz Velike Britanije čine 15%, slijedi Njemačka sa 9%, te Francuska i Nizozemska sa oko 5% udjela.</s><s>Podatke o platnoj bilanci prikuplja i objavljuje centralna banka Portugala (Banco de Portugal) već od 1963. godine.</s><s>Uslijed liberalizacije deviznih tržišta i procesa statističke harmonizacije na europskoj razini, 1993. godine je uveden izmijenjen sistem evidentiranja platne bilance.</s><s>Nova metodologija usklađena sa uputama iz 5. izdanja Priručnika o platnim bilanacma počela se primjenjivati od 1999. godine (New Presentation of the Balance of Payments Statistics).</s><s>Prema posebnom zakonu, centralna banka ima pravo da traži podatke od javnih i privatnih osoba za statističke svrhe, tako da su izvori informacija za platnu bilancu bankarski i nebankarski sektor.</s><s>Podaci se prikupljanju na bazi tzv. zatvorenog sistema izvještavanja (closed settlements system), gdje se transakcije evidentiraju putem posebnih izvještaja i to od strane banaka, direktnih izvjestitelja i poduzeća.</s><s>Osim toga, koriste se i drugi izvori podataka: podaci za robnu statistiku, procjene pozicije putovanja na bazi turističke statistike Državnog</s>
<s>Izvor: Prilog 43. zavoda za statistiku (INE) i Direkcije za turizam (Direccao-General do Turismo), podaci sa burze, statistika poslovanja banaka i drugo.</s><s>Podaci o poziciji putovanja-turizam prikupljaju se na temelju izvještaja o bankarskim transferima, putničkim čekovima, kreditnim karticama i valuti; informacijama dobivenim od putničkih agencija i procjenama centralne banke na bazi realnih indikatora (broja turista, stopa iskorištenosti hotela) i cijena turističkih usluga (Annual Report 2000, 2001, str. 54).</s><s>Tekuća bilanca Portugala je u deficitu koji se povećava od 1995. godine, te je u 2001. godini iznosio 9,1% bruto nacionalnog proizvoda.</s><s>Osnovni razlog rastućem deficitu nalazi se u stopi rasta robnog uvoza od 6,22%, dok je stopa rasta robnog izvoza preniska i iznosi 4,52%.</s><s>Negativno kretanje robne bilance pokriva se suficitom uslužne bilance koja u 2001. godini pokrivala svega 20% robnog deficita (vidi Prilog 45).</s><s>Iako prihodi od putovanja-turizma rastu zadovoljavajućom stopom od 5,13%, oni pokrivaju manje od 50% robnog deficita u 2001. godini.</s><s>U čitavom razdoblju između 1990. i 2001. godine prihodi od putovanja služili su za pokriće oko 50% robnog deficita.</s><s>Važno je naglasiti da su i rashodi od turizma relativno visoki, izraženo u apsolutnim i relativnim veličinama.</s><s>U 2001. godini iznosili su 1/3 turističkih prihoda, a u razdoblju između 1990. i 2001. godine rasli su godišnjom stopom od 9,82% (vidi Prilog 45).</s><s>5.3.</s><s>KOMPARATIVNA ANALIZA PLATNOBILANČNIH POKAZATELJA ZA ODABRANE ZEMLJE</s>
<s>Koristeći veličinu bruto nacionalnog proizvoda, kao pokazatelja ekonomske razvijenosti, izvodi se zaključak da je među promatranim zemljama najrazvijenija Španjolska, čiji je bruto nacionalni proizvod u 2001. godini bio pet puta veći u odnosu na Portugal i 28 puta veći u odnosu na Republiku Hrvatsku.</s><s>Španjolska je ujedno i najveća zemlja prema broju stanovnika.</s><s>Uspoređujući pokazatelj bruto nacionalni proizvod po stanovniku, dolazi se do sličnih zaključaka.</s><s>Životni standard stanovništva, prema ovom pokazatelju, najviši je u Španjolskoj i kreće se na razini između 13 i 15 tisuća USD godišnje, dok je u Republici Hrvatskoj trostruko niži i kreće se ispod pet tisuća USD u promatranom razdoblju (vidi Slika 9. Kretanje bruto nacionalnog proizvoda po stanovniku 1990-2001 5000</s>
<s>Sve promatrane zemlje ostvaruju deficit tekuće bilance koji je izražen u apsolutnim veličinama najviši u Španjolskoj, no s obzirom na ukupnu ekonomsku razvijenost on predstavlja značajniji problem za Portugal i Republiku Hrvatsku.</s><s>Dok se udio deficita tekuće bilance u bruto nacionalnom proizvodu pozitivno smanjuje u Republici Hrvatskoj, u Portugalu je prisutan negativan trend povećanja (vidi Slika 10).</s><s>Slika 10.</s><s>Udio deficita tekuće bilance u bruto nacionalnom proizvodu 1990-2001 1990</s>
<s>Deficit tekuće bilance najvećim je dijelom posljedica višeg robnog uvoza u odnosu na robni izvoz, budući sve zemlje ostvaruju deficite robne bilance i suficite u uslužnom sektoru.</s><s>Devizni priliv po osnovi robnog izvoza je dovoljan za pokriće oko 50% deviznog odliva po osnovi robnog uvoza za Republiku Hrvatsku, dok se za Španjolsku taj podatak kreće oko Slika 11.</s><s>Pokrivenost uvoza izvozom robe 1990-2001 100</s>
<s>Pokazatelj pokrivenosti robnog deficita turističkom bilancom pokazuje da je najbolja situacija u Španjolskoj gdje je pokazatelj na razini iznad ili blizu 100.</s><s>Najlošija situacija je u Portugalu, gdje turistički suficit pokriva relativno mali dio robnog deficita (vidi Slika 12).</s><s>Slika 12.</s><s>Pokrivenost robne bilance turističkom bilancom 1990-2001 100</s>
<s>Turistički prihodi po stanovniku imaju ulazni trend u svim zemljama osim u 2001. godini kada dolazi do smanjenja (vidi Slika 13).</s><s>Slika 13.</s><s>Godišnje stope rasta/pada turističkih prihoda 1990-2001 100</s>
<s>Prema veličini turističkih prihoda po stanovniku najbolji je pokazatelj u Republici Hrvatskoj, gdje se ostvaruje najviši prihod po stanovniku, slijedi Španjolska, pa Portugal Slika 14.</s><s>Kretanje turističkih prihoda po stanovniku 1990-2001 500</s>
<s>Prema kretanju turističkih rashoda po stanovniku na prvom je mjestu Portugal, sa oko 250 USD turističkih rashoda po stanovniku, a najmanji je turistički odliv u Republici Hrvatskoj.</s><s>Ovaj pokazatelj može se koristititi i kao pokazatelj životnog standarda domicilnog stanovništva (vidi Slika 15).</s>
<s>Udio turističkih prihoda u bruto nacionalnom proizvodu najviši je u Republici Hrvatskoj na prosječnoj razini oko 15%, dok je znatno niži u Španjolskoj i Portugalu, oko 5% (vidi Slika 16).</s><s>Ovaj pokazatelj ukazuje na veliko značenje turizma za hrvatsko gospodarstvo i zavisnost od ukupnih turističkih rezultata.</s><s>Iz navedenog slijedi, da se hrvatski turizam mora prilagoditi zahtjevima svjetskog turističkog tržišta, kako bi se očekivani turistički rezultati i ostvarili.</s><s>S druge strane, ovaj podatak je rezultat loše gospodarske situacije u značajnijim djelatnostima Republike Hrvatske, koje posljednjih godina bilježe manji promet i nezadovoljavajuće stope rasta.</s>
<s>Sve se ekonomske pojave i procesi manifestiraju u obliku količina, kvantiteta, koje se tijekom vremena u procesu privrednog razvoja mijenjaju.</s><s>Istodobno sve su ekonomske pojave i procesi, međusobno zavisni tj. promjena jedne od njih utječe u određenoj mjeri i na promjene ostalih.</s><s>S porastom stupnja privrednog razvoja raste i broj ekonomskih varijabli i stupanj međuzavisnosti među njima.</s><s>Osnovna je zadaća ekonomske analize utvrđivanje međuzavisnosti koje postoje među ekonomskim pojavama i procesima radi njihova objašnjavanja i predviđanja.</s>
<s>Međunarodni turizam predstavlja značajan segment u međunarodnoj razmjeni na svjetskoj razini, što pokazuju i podaci o turističkim prihodima i rashodima u platnim bilancama mnogih zemalja.</s><s>Analiziranje i predviđanje međunarodnih turističkih tijekova značajno je za sve zemlje, a posebno za one koji pomoću turizma uravnotežuju platnobilančne deficite.</s><s>Najveći broj istraživanja iz tog područja odnosi se na modeliranje turističke potražnje.</s><s>Analizirane veličine, koje se tretiraju kao zavisne varijable u tim modelima, su turistička potrošnja, prihodi od turizma, broj dolazaka turista i dužina njihova boravka, dok se kao nezavisne varijable koriste: dohodak (platežna moć/nezaposlenost/ekonomska aktivnost), relativne cijene, relativne cijene unazad pomaknute, devizni tečaj, devizni tečaj unazad pomaknut, troškovi prijevoza, troškovi prijevoza unazad pomaknuti, trendovi, binarna varijabla (dummy varijabla), troškovi marketinga, indeks vremena, stanovništvo, kulturne privlačnosti, udaljenost/trajanje putovanja, ukupna turistička potrošnja, faktori ponude, ograničenja putovanja, poziv turistima, demografski faktori, prethodna iskustva i posjete (Crouch, Shaw, 1992, str.177-179).</s><s>Temeljne postavke modeliranja turističke potražnje postavio je Artus (Artus, 1972), a sumarni pregled i analizu izvršenih studija na tom Modeli su aplicirani na primjeru mnogih zemalja, primjerice Kanade (Qui, Zhang, 1995), Sjedinjenih Američkih Država (Loeb, 1982), Danske (Jensen, 1998), Turske (Uysal, Crompton, 1984), Grčke (Lathiras, Siriopoulos, 1998) i drugih zemalja.</s><s>Rezultati studija variraju ovisno o specifičnim uvjetima, promatranim zemljama i korištenoj metodologiji.</s><s>Crouch je utvrdio da se u modeliranju najčešće koristi regresijska metoda i da najveći broj studija analizira fizički pokazatelj, broj dolazaka turista (Crouch, 1994a, str.42).</s><s>Iz studija slijedi da je najznačajnija nezavisna varijabla u modelima dohodak na emitivnim turističkim tržištima, slijedi utjecaj relativnih cijena i deviznog tečaja (Ghosh, 1995; Lane, Milesi-Ferretti, 2002; Dubravčić, 1999, str.1440), dok troškovi prijevoza imaju manje značenje u modelu (Lee, Var, Blaine, 1996, str.527).</s><s>Binarne varijable koje označavaju političke utjecaje, posebne događaje, restrikcije i slično, pokazuju se također kao značajne varijable (Crouch, 1994, str.43).</s>
<s>Na primjeru Republike Hrvatske modeliranjem turističkih pokazatelja bave se autori Kolić, Bahovec i Erjavec.</s><s>Oni modeliraju fizičke pokazatelje prometa hrvatskog turizma korištenjem kratkoročnih prognostičkih modela (Kolić, 1996, str.15; Bahovec, Erjavec, 1999, str.35).</s><s>Ovi univarijantni modeli su se osobito koristili sedamdesetih godinama kada se smatralo da su oni superiorniji u odnosu na ekonometrijske modele.</s><s>Za dugoročnije predviđanje ekonometrijski modeli postižu bolje rezultate od nekauzalnih modela (Maddali, Osnovni cilj modeliranja u ovom radu je definiranje i testiranje modela turističkih prihoda i rashoda iz platne bilance.</s><s>Ova problematika je mnogo manje istraživana u odnosu na modeliranje turističke potražnje.</s><s>Dok se modeliranje turističkih tokova u receptivnoj turističkoj destinaciji najčešće vrši segmentiranjem po emitivnim tržištima, odnosno ispitivanjem modela na primjeru značajnijih emitivnih turističkih tržišta, model turističkih prihoda i rashoda iz platne bilance je agregirani model za receptivnu turističku zemlju.</s><s>Tako je Bole na primjeru Republike Slovenije ponudio razrađen model turističkih prihoda u platnoj bilanci, s obzirom na trošenje stranih turista, koji borave u turističkim smještajnim kapacitetima i trošenje stranih izletnika.</s><s>Model je prilagodio specifičnostima turističke potrošnje u Slovenije i u model uključio slijedeće varijable: prodaja deviza u mjenjačnicama, otkup deviza, otkup deviza od stranaca u mjenjačnicama, promet u restoranima, promet u trgovinama na malo, polozi na devizne račune, podizanje s deviznih računa, zdravstvene usluge strancima, noćenja stranaca, dolasci stranaca, odlasci stranaca i cestovni promet stranih osobnih automobila (Bole, 1997).</s><s>Markič je na primjeru Republike Slovenije oblikovao model platne bilance, navodeći kao ključne varijable količinski uvoz na emitivnim turističkim tržištima, cijenu benzina, tečaj i utjecaj sezone (Markič, 2000, str.30).</s><s>Postavljeni model turističkih prihoda i rashoda, u ovom radu, proizlazi iz ekonomske teorije, Valjanost teorijskih zakonitosti potrebno je provjeriti na primjeru Portugala, Republike Hrvatske i Španjolske.</s><s>Model turističkih prihoda i rashoda iz platne bilance formiran je korištenjem višestruke regresijske analize, uz pomoć kompjuterskog programa SPSS za Windows.</s>
<s>Modeliranje je vršeno u nekoliko koraka: − oblikovanje modela na podlozi ekonomske teorije; − prikupljanje podataka i priprema podataka za obradu; − analiza i interpretacija podataka;</s>
<s>− oblikovanje korigiranog modela prema statističkim pokazateljima.</s><s>Ako statistički testovi potvrde prihvatljivost modela, moguća je njegova aplikacija za predviđanje i planiranje (Witt, Witt, 1992, str.2).</s><s>Modeli i izračunati koeficijenti regresije mogu se koristiti u predviđanju kretanja turističkih prihoda i rashoda u budućnosti, te izračunavanju zavisnih varijabli, ako su poznate ostale varijable iz modela.</s><s>Modeli mogu imati svoju primjenu u istraživanju turizma, te koristiti nosiocima ekonomske politike za donošenje bržih i kvalitetnijih odluka.</s>
<s>6.1.</s><s>VIŠESTRUKA REGRESIJSKA ANALIZA-TEORIJSKE POSTAVKE Kvantitativno utvrđivanje međuovisnosti ekonomskih varijabli, tj. procjena parametara u ekonomskim modelima obavlja se pomoću regresijske analize.</s>
<s>Budući se izračunavanje parametara regresijskog modela i procjene kretanja zavisne varijable vrše na temelju uzorka uobičajeno je da se gore navedena jednadžba izražava u obliku:</s>
<s>Svakoj vrijednosti egzogene varijable xik odgovara čitava distribucija vjerojatnosti vrijednosti endogene varijable Yi.</s><s>To znači da se vrijednost endogene varijable Yi ne može predvidjeti kretanjem egzogene varijable xik s potpunom sigurnošću.</s><s>Distribuciju vjerojatnosti varijable Yi određuju varijabla xik i stohastička varijabla ui.</s><s>Budući se vrijednosti stohastičke varijable ne mogu promatrati, nužno je napraviti određene pretpostavke razdioble stohastičkih pogrešaka.</s><s>Temeljne pretpostavke su: 1. slučajno odstupanje</s>
<s>: Svojstvo odsutnosti autokorelacije stohastičkih odstupanja među kojima ne postoji nikakva korelacija.</s><s>To znači da veličina odstupanja u jednom promatranju ne utječe na veličinu odstupanja u nekom drugom promatranju; 5. nestohastički karakter nezavisne varijable xik.</s><s>Korištena metoda za ocjenu parametara regresijske jednadžbe zove se metoda najmanjih kvadrata (OLS, Ordinary Least Squares).</s><s>Nakon izračunavanja procijenjenih parametara potrebno je izvršiti testiranje hipoteza o ekonomskoj, statističkoj i ekonometrijskoj prihvatljivosti</s>
<s>Multikolinearnost proizlazi iz pretpostavki modela da niti jedna nezavisna varijabla xik ne smije biti savršeno korelirana s bilo kojom drugom nezavisnom varijablom xik ili s bilo kojom linearnom kombinacijom ostalih objasnidbenih varijabli.</s><s>Najčešće je slučaj da imamo visok stupanj multikolinearnosti, koji treba prepoznati i izdvojiti varijable koje su međusobno korelirane.</s><s>Postoji više mjera multikolinearnosti, od kojih ću u radu koristiti izračunavanje parcijalnih koeficijenata regresije, toleracije i faktora VIF (Variance Inflatory Factor), te proporcije varijance.</s>
<s>Problem heteroskedastičnosti se javlja kada su varijance odstupanja različite, a jedna od metoda utvrđivanja ovog problema je pomoću grafikona rasipanja standardiziranih procijenjenih vrijednosti i standardiziranih reziduala.</s><s>Prisutnost autokorelacije znači da elementi u vremenskom nizu nisu međusobno nezavisni i da se pojava u vremenu ne mijenja slučajno.</s><s>To je česta pojava u vremenskim nizovima.</s><s>Prisutnost autokorelacije se izračunava pomoću Durbin-Watsonove d-statistike, čija se vrijednost kreće između 0 i 4. Što je koeficijent d bliže vrijednosti 2, to je veća vjerojatnost da nema autokorelacije i da se prihvaća nulta hipoteza da nema autokorelacije (Dillon, Goldstein, 1984, str.296).</s><s>Prema tabličnim vrijednostima za Durbin-Watsonovu d-statistiku koriste se gornje i donje kritične vrijednosti, te prihvaća nulta ili alternativna hipoteza sa 5% ili 1% signifikantnosti.</s><s>Durbin-Watsonov test je ovisan o veličini uzorka, koji mora biti veći od 15, i broja nezavisnih varijabli (Dillon, Goldstein, 1984, str.298).</s><s>Za provjeravanje primjerenosti i pouzdanosti regresijskog modela, koriste se slijedeća mjerila i testovi:</s>
<s>− pravilni predznaci: upotrebljivost modela pokazuju ispravni predznaci regresijskih koeficijenata, koji moraju biti u skladu sa ekonomskom teorijom; − determinacijski koeficijent: izražava udio varijance zavisne varijable, koja je objašnjena svim nezavisnim varijablama koje su uključene u regresijski model.</s><s>Vrijednost determinacijskog koeficijenta se kreće između 0 i 1. Ako je koeficijent 1 to znači da je zavisnu varijablu moguće u cjelosti objasniti pomoću nezavisnih varijabli.</s><s>Najčešće se koristi korigirani determinacijski koeficijent koji realnije prikazuje korelativnu vezu između zavisne i nezavisnih varijabli; − t-statistika: pomoću nje se određuje statističko značenje pojedinih regresijskih koeficijenata.</s><s>Naime, na osnovi ocjene regresijskih koeficijenata, koju smo dobili na podlozi samo jednog uzorka, nije moguće sa sigurnošću zaključiti da li nezavisna varijabla utječe na zavisnu varijablu.</s><s>Ocjena regresijskih koeficijenata se razlikuje od uzorka do uzorka, te se mora potvrditi da prava vrijednost regresijskog koeficijenta nije nula.</s><s>Zato se koristi t-test pomoću kojega se za svaki parametar u regresijskoj jednadžbi postavlja nulta hipoteza ( ) i alternativna hipoteza</s>
<s>).</s><s>Ako je izračunata t vrijednost veća od kritičke vrijednosti iz tablice, moguće je odbaciti nultu hipotezu i prihvatiti alternativnu hipotezu, što znači da je regresijski koeficijent statistički značajan uz odgovarajuću stopu pouzdanosti; − F-statistika: služi za ocjenu pouzdanosti regresijskog modela kao cjeline.</s><s>Nulta hipoteza glasi da su svi regresijski koeficijenti jednaki nuli što znači da nezavisne varijable ne utječu na kretanje zavisne varijable ( izračunata vrijednost F-statistike jednaka ili veća od tablične vrijednosti, možemo uz određenu stopu pouzdanosti, odbaciti nultu hipotezu i prihvatiti alternativnu hipotezu da je barem jedan od regresijskih koeficijenata različit od nule i da nezavisne varijable u modelu utječu na kretanje zavisne varijable.</s><s>6.2.</s><s>MODEL TURISTIČKIH PRIHODA</s>
<s>Značaj pozicije turizma u platnoj bilanci pojedine zemlje može se analizirati iz objavljenih podataka u platnim bilancama.</s><s>Radi se o korištenju povijesne metode za analizu proteklog stanja, temeljem čega se mogu izvesti odgovarajući ekonomski zaključci o značenju turizma i deviznih priliva za tu zemlju.</s><s>Prihodi od turizma u platnoj bilanci prikupljaju se prema metodologiji Međunarodnog monetarnog fonda, što je polazišna točka za definiranje modela turističkih prihoda.</s>
<s>Polaznu bazu podataka za formiranje modela turističkih prihod iz platne bilance, u ovom radu, čine slijedeće nezavisne varijable: kretanje intervalutarnog tečaja, dolasci stranih turista, noćenja stranih turista, kretanje bruto domaćeg proizvoda na pet glavnih emitivnih tržišta za receptivnu turističku zemlju, kretanje uvoza na pet glavnih emitivnih tržišta za receptivnu turističku zemlju, registrirani broj vozila na pet glavnih emitivnih tržišta za receptivnu turističku zemlju, otkup deviza od stranih fizičkih osoba, promet sektora H (Hoteli i restorani) u ukupnom bruto domaćem proizvodu za receptivnu turističku zemlju i utjecaj sezone.</s>
<s>Na osnovi parcijalnih korelacijskih koeficijenata među navedenim nezavisnim varijablama uočena je međuzavisnost podataka, te su u polazni model za ocjenu kretanja turističkih prihoda uključene slijedeće varijable: kretanje intervalutarnog tečaja (TEČi), noćenja stranih turista (NOCTURi), kretanje bruto domaćeg proizvoda na pet glavnih emitivnih tržišta za receptivnu turističku zemlju (BDPINDi), kretanje uvoza na pet glavnih emitivnih tržišta za receptivnu turističku zemlju (UVINDi) i utjecaj sezone (Di).</s><s>Polazni model turističkih prihoda izveden je u obliku potencijske funkcije, koja je obično statistički značajnija od linearne funkcije i češće se koristi u ekonomskim analizama, budući su regresijski koeficijenti ujedno i koeficijenti elastičnosti (Crouch, 1994, str.42).</s><s>Polazni model turističkih prihoda glasi:</s>
<s>POT - turistički prihodi od inozemnog turizma; TEČ - intervalutarni odnos američkog dolara i domicilne valute; NOCTUR - noćenje stranih turista u svim smještajnim jedinicama; BDPIND - ukupni bruto domaći proizvod na pet glavnih emitivnih turističkih zemalja za pojedinu receptivnu turističku zemlju; izražen prema udjelu noćenja na pet glavnih emitivnih tržišta u ukupnom broju noćenja za 1999. godinu.</s><s>Ova varijabla se koristi kao pokazatelj životnog standarda u emitivnoj turističkoj zemlji, uz pretpostavku da viši standard u emitivnoj turističkoj zemlji pozitivno utječe na porast turističkih prihoda u receptivnoj turističkoj zemlji;</s>
<s>UVIND - ukupni robni uvoz na pet glavnih emitivnih turističkih zemalja za pojedinu receptivnu turističku zemlju; izražen prema udjelu noćenja na pet glavnih emitivnih tržišta u ukupnom broju noćenja za 1999. godinu.</s><s>Ova varijabla se koristi kao pokazatelj životnog standarda u emitivnoj turističkoj zemlji, uz pretpostavku da viši standard u emitivnoj turističkoj zemlji pozitivno utječe na porast turističkih prihoda u receptivnoj turističkoj zemlji;</s>
<s>- regresijski koeficijenti koji govore za koliko se postotaka u prosjeku promijeni zavisna varijabla, ako se pojedina nezavisna varijabla poveća za 1%, uz ostale nepromijenjene varijable;</s>
<s>Da bi se zadržala linearna zavisnost među varijablama potencijska se funkcija transformira u logaritamski oblik, te polazni model glasi: UVIND</s>
<s>Iz navedenog slijede osnovne zakonitosti modela: ako tečaj domicilne valute aprecira smanjuju se turistički prihodi, ako se poveća broj noćenja i broj dolazaka turista povećavaju se turistički prihodi, ako se poboljša životni standard na emitivnim turističkih tržištima povećavaju se turistički prihodi.</s><s>Binarne varijable D2, D3 i D4 , koje su uključene u polazni model, prema teoriji, imaju za cilj da vrše desezoniranje kvartalnih podataka (Gujarati, Izvođenje i testiranje polaznog modela na primjeru Republike Hrvatske, Španjolske i Portugala potvrditi će ili odbaciti postavljene hipoteze.</s><s>Daljnjim modeliranjem dobiveni su korigirani modeli, koji su statistički prihvatljiviji za promatranu pojavu.</s><s>6.2.1.</s><s>IZBOR PODATAKA ZA MODEL TURISTIČKIH PRIHODA Za potrebe regresijske analize prikupila sam kvartalne podatke za razdoblje od 1995. do 2001.godine i to za tri konkurentne turističke zemlje Portugal, Republiku Hrvatsku i Španjolsku.</s><s>Odabrala sam navedeno razdoblje prvenstveno zbog podataka za Republiku Hrvatsku, koji su od 1995. godine usklađeni sa međunarodnim standardima, dok je za razdoblje prije 1995. godine značajna prisutnost političkog rizika i ratnih zbivanja.</s><s>Upravo zbog kratkoće razdoblja bilo je nužno korištenje kvartalnih podataka.</s><s>Kako je cilj ovog istraživanja definirati varijable i model za ocjenu turističkih prihoda iz platne bilance, za sve tri zemlje vršena je paralelna ocjena modela kako bi se potvrdile ili odbacile određene zakonitosti i formirao najprihvatljiviji model.</s><s>Podatkovna baza za sve tri zemlje sastoji se od slijedećih varijabli: 1. POTi - prihodi od turizma, tekuće cijene, u milionima USD.</s><s>Kvartalni podaci su preuzeti iz publiciranih platnih bilanci zemalja; 2. TEČi (USDKNi, USDESCi i USDESPi) - intervalutarni odnosi američkog dolara (USD) i domicilne valute (KN-hrvatska kuna; ESC-portugalski escudo; ESP- španjolska peseta); 3. DOLTURi - dolasci inozemnih turista u receptivnu turističku zemlju, podaci u tisućama turista;</s>
<s>5. BDPINDi – ovo je strukturirani podatak, pomoću kojeg će se ispitivati hipoteza o važnosti bruto domaćeg proizvoda kao pokazatelja životnog standarda, o čemu ovisi turistička potrošnja na receptivnom turističkom tržištu.</s><s>Što je bruto domaći proizvod emitivnih turističkih zemalja viši, to je veća turistička potrošnja na receptivnom turističkom tržištu.</s><s>U radu se polazi od pretpostavke da najznačajniji utjecaj ima pet emitivnih turističkih tržišta, čiji bruto domaći proizvodi ulaze u strukturirani pokazatelj BDPINDi.</s><s>BDPINDi sam izračunala za svaku zemlju prema udjelu noćenja pet glavnih emitivnih tržišta u ukupnom broju noćenja te zemlje za 1999.godinu.</s><s>Struktura za Španjolsku glasi: 45,96% njemački turisti, 35,60% britanski turisti, 7,30% francuski turisti, 5,82% talijanski turisti i 5,32% nizozemski turisti.</s><s>Struktura za Portugal glasi: 59,35% španjolski turisti, 19,13% britanski turisti, 9,20% njemački turisti, 7,52% francuski turisti, te 4,80% nizozemski turisti.</s><s>Struktura za Republiku Hrvatsku glasi: 25,23% njemački turisti, 13,91% češki turisti, 13,34% slovenski turisti, 12,31% talijanski turisti i 11,59% austrijski turisti.</s><s>Podaci u tekućim cijenama, milionima USD; 6. UVINDi - ovo je strukturirani podatak, pomoću kojeg će se ispitivati hipoteza o važnosti robnog uvoza kao pokazatelja životnog standarda, o čemu ovisi turistička potrošnja na receptivnom turističkom tržištu.</s><s>Što je robni uvoz emitivnih turističkih zemalja viši, to je veća turistička potrošnja na receptivnom turističkom tržištu.</s><s>U radu se polazi od pretpostavke da najznačajniji utjecaj ima pet emitivnih turističkih tržišta, čiji robni uvoz ulazi u strukturirani pokazatelj UVINDi.</s><s>UVINDi sam izračunala za svaku zemlju prema udjelu noćenja pet glavnih emitivnih tržišta u ukupnom broju noćenja te zemlje za 1999.godinu.</s><s>Struktura za Španjolsku glasi: 45,96% njemački turisti, 35,60% britanski turisti, 7,30% francuski turisti, 5,82% talijanski turisti i 5,32% nizozemski turisti.</s><s>Struktura za Portugal glasi: 59,35% španjolski turisti, 19,13% britanski turisti, 9,20% njemački turisti, 7,52% francuski turisti, te 4,80% nizozemski turisti.</s><s>Struktura za Republiku Hrvatsku glasi: 25,23% njemački turisti, 13,91% češki turisti, 13,34% slovenski turisti, 12,31% talijanski turisti i 11,59% austrijski turisti.</s><s>Podaci u tekućim cijenama, milionima USD;</s>
<s>7. AUTOINDi - broj registriranih automobila na pet glavnih emitivnih tržišta za receptivnu turističku zemlju.</s><s>I ova varijabla se koristi kao pokazatelj životnog standarda, te sam i za nju prikupila podatke u strukturiranom obliku; podaci su u tisućama automobila; 8. DEVSTi – otkup deviza od stranih fizičkih osoba; ova varijabla ispitivana je na primjeru Republike Hrvatske; podaci u tekućim cijenama, milionima USD; 9. SEKHi - promet sektora Hoteli i restorani (sektor H) u strukturi bruto domaćeg proizvoda; podaci u tekućim cijenama, milionima USD.</s><s>U gore navedenoj podatkovnoj bazi najviše je vrijednosnih podataka, a oni su izraženi u tekućim cijenama, u milionima USD.</s><s>Ova pretpostavka se može prihvatiti, budući su u pitanju različiti vrijednosni podaci, koje bi za izračunavanje u stalnim cijenama trebalo deflacionirati različitim indeksima cijena.</s><s>Preračunavanjem svih podataka u američke dolare (USD) u značajnoj je mjeri praćeno kretanje rasta cijena u promatranim zemljama.</s><s>Tako je koeficijent korelacije kretanja inflacije i deviznog tečaja ESC/USD iznosio za Portugal 0.97; koeficijent korelacije kretanja inflacije i deviznog tečaja ESP/USD iznosio je za Španjolsku 0.98; dok je koeficijent korelacije kretanja inflacije i deviznog tečaja KN/USD iznosio za Republiku Hrvatsku 0.99 (vidi Prilog 49).</s><s>Za prikupljanje podataka koristila sam publikacije nacionalnih centralnih banaka i državnih zavoda za statistiku:</s>
<s>− Republika Hrvatska - publikacije Hrvatske narodne banke i Državnog zavoda za statistiku: Bilten Hrvatske narodne banke, različiti brojevi; Statistički ljetopis Republike Hrvatske, različiti brojevi, Priopćenja Državnog zavoda za statistiku; − Španjolska – publikacije Državnog zavoda za statistiku (INE) i baza podataka Tempus, publikacije centralne banke ;</s>
<s>− Portugal – publikacije Državnog zavoda za statistiku (INE), publikacije centralne banke.</s><s>6.2.2.</s><s>ANALIZA MODELA TURISTIČKIH PRIHODA Prvi korak u analizi bio je izračun korelacijske matrice za varijable POTi, TEČi, DOLTURi, NOCTURi, BDPINDi, UVINDi, AUTIINDi, DEVSTi i SEKHi.</s><s>Prema očekivanju korelacijske matrice su pokazale veliku međusobnu zavisnost pojedinih varijabli, što je potrebno ispitati prije uključivanja nezavisnih varijabli u jednadžbu višestruke regresije.</s><s>Izdvajam značajnije koeficijente korelacije koje je potrebno uzeti u obzir prilikom formiranja modela (vidi Tablicu 10).</s><s>Iz podataka slijedi da su varijable pokazatelji životnog standarda stanovništva u emitivnim turističkim zemljama međusobno jako korelirani, te je potrebno odabrati jednu od varijabla između BDPINDi, UVINDi ili AUTIINDi , koja će se uključiti u model.</s><s>Varijabla AUTIINDi ima slabiju korelacijsku vezu sa varijablom POTi, u odnosu na BDPINDi i UVINDi te se stoga neće uključiti u polazni regresijski model.</s><s>Jaka korelacijska veza između varijabli DOLTURi i NOCTURi, DEVSTi i SEKHi, ukazuje da su te varijable međusobno izrazito zavisne, te je potrebno uključiti samo jednu od varijabli u model.</s><s>S obzirom na cilj istraživanja u model ću uključiti varijablu NOCTURi.</s><s>Tablica 10.</s><s>Parcijalni koeficijenti korelacije Parcijalni koeficijent korelacije</s>
<s>Pojašnjenost turističkih prihoda u platnoj bilanci pomoću varijabli TEČi, NOCTURi, BDPINDi i UVINDi, te binarnih varijabli D2, D3 i D4 je jako dobra.</s><s>Sve varijable u modelu pojašnjavaju oko 96% varijabilnosti turističkih prihoda na primjeru Republike Hrvatske.</s><s>Visok udio pojašnjene varijance zavisne varijable pomoću nezavisnih varijabli potvrđuje i korigirani koeficijent determinacije (0,94233).</s><s>Izračunati koeficijenti regresije su koeficijenti elastičnosti i govore o relativnom značenju pojedine varijable na kretanje turističkih prihoda.</s><s>Koeficijent regresije b1 govori ako tečaj hrvatske valute u odnosu na američki dolar aprecira za 1%, uz ostale nepromijenjene varijable, prihodi od turizma će se u prosjeku smanjiti za 0,734%, što je očekivana tendencija koja ima neelastični karakter.</s><s>Utjecaj tečaja na kretanje turističkih prihoda najistaknutiji je u Republici Hrvatskoj, u odnosu na Španjolsku i Portugal.</s><s>Koeficijent regresije b2 govori ako se broj noćenja turista poveća za 1%, uz ostale nepromijenjene varijable, prihodi od turizma će se povećati za 0,370%.</s><s>I ovdje je riječ o neelastičnom odnosu, budući je koeficijent elastičnosti manji od 1. Slični zaključci, s obzirom na tendenciju i elastičnost, vrijede i za Španjolsku i Portugal.</s><s>Što se tiče povezanosti kretanja životnog standarda na emitivnim turističkim tržištima i turističkih prihoda na receptivnim turističkim tržištima, tendencije kretanja i elastičnost je različita za promatrane zemlje.</s><s>To se može objasniti različitom strukturom emitivnih turističkih tržišta, prema životnom standardu, za Republiku Hrvatsku, te Španjolsku i Portugal.</s><s>Glavna emitivna turistička tržišta za Španjolsku i Portugal su razvijene zemlje Europske Unije (Njemačka, Velika Britanija, Francuska, Nizozemska, Italija) u kojima se turistički proizvod uključuje u proizvod široke potrošnje (dohodovni koeficijent –0,7 do 0,5).</s><s>U Republici Hrvatskoj glavna emitivna tržišta, osim Njemačke, Italije i Austrije, su Slovenija i Češka Republika kod kojih turistički proizvod spada u kategoriju luksuznih roba (dohodovni koeficijent 1 do 1,8).</s>
<s>Iz analize regresijskog koeficijenta b3 za Republiku Hrvatsku slijedi, ako se bruto domaći proizvodi na glavnih pet emitivnih turističkih tržišta povećaju za 1%, uz ostale nepromijenjene varijable, dolazi do smanjenja turističkih prihoda u Republici Hrvatskoj u prosjeku za 0,261%.</s><s>Predznak ovog koeficijenta nije u skladu sa teorijskom postavkom modela, a može se objasniti pretpostavkom da će turisti sa emitivnih tržišta sa nižim životnim standardom u tom slučaju odabrati neku drugu turističku destinaciju.</s><s>Slični zaključci vrijede i kod objašnjenja koeficijenta regresije b4, koji govori ako se uvoz na pet glavnih emitivnih turističkih tržišta za Republiku Hrvatsku poveća za 1%, što ujedno znači da je došlo do povećanja životnog standarda, uz ostale nepromijenjene varijable, dolazi do smanjenje turističkih prihoda u Republici Hrvatskoj prosječno za oko 2,042%.</s><s>Iz t vrijednosti, na primjeru Republike Hrvatske, se vidi da su parcijalni koeficijenti regresije za varijable NOCTURi i D4 statistički značajno različiti od nule na razini 5% signifikantnosti.</s><s>Koeficijenti za varijable USDKNi, BDPINDi, UVINDi, D2 i D3 nisu statistički značajni, što znači da ovi koeficijenti zasebno nemaju utjecaj na kretanje turističkih prihoda.</s><s>Budući je vrijednost izračunatog F testa veća od tablične vrijednosti, sve nezavisne varijable zajednički utječu na kretanje turističkih prihoda, te se odbija nulta hipoteza da je R2=0.</s>
<s>Na primjeru Španjolske svi parcijalni koeficijenti regresije imaju ispravne predznake, s obzirom na teorijske pretpostavke modela.</s><s>Iz t vrijednosti slijedi da su parcijalni koeficijenti regresije statistički značajno različiti od nule za varijable NOCTURi, BDPINDi, D3 i D4, dok ostali koeficijenti nemaju utjecaj na kretanje turističkih prihoda.</s><s>I za Španjolsku je vrijednost F testa visoka, što znači da sve nezavisne varijable zajednički utječu na kretanje turističkih prihoda.</s><s>Slični zaključci vrijede i za Portugal.</s><s>S obzirom na multikolinearnost može se izvesti zaključak da postoji multikolinearnost između nezavisnih varijabli.</s><s>Ovaj zaključak slijedi iz relativno visokih parcijalnih koeficijenata korelacije između varijabli u modelu, relativno visokog koeficijenta determinacije uz mali broj značajnih nezavisnih varijabli prema t-testu, te visokim apsolutnim vrijednostima VIF pokazatelja multikolinearnosti.</s><s>Jedan od mogućih pristupa rješenju ovog problema je u smanjenju broja varijabli u modelu, što će biti učinjeno u idućim koracima modeliranja (Gujarati, 1992, str.303).</s><s>Iz dijagrama rasipanja standardiziranih reziduala i procijenjenih vrijednosti slijedi da se točke nalaze unutar horizontalnog pojasa, što upućuje da je zadovoljena pretpostavka homoskedastičnosti.</s>
<s>Za Republiku Hrvatsku i Portugal prema Durbin-Watsonovom d-testu nije prisutna autokorelacija, dok je u modelu Španjolske prisutna (d=0,83513) Iz analize modela slijedi da je potrebno isključiti jednu od varijabli pokazatelja životnog standarda BDPINDi ili UVINDi.</s><s>Iz rezultata polaznog modela je vidljivo da je u modelu potrebno zadržati varijablu BDPINDi, a isključiti varijablu UVINDi.</s>
<s>Rezutlati ovog koraka modeliranja dani su u tablici 12.</s><s>Tablica 12.</s><s>Rezultati modela regresijske analize turističkih prihoda (2. korak) REPUBLIKA</s>
<s>Izvor podataka: Prilog 46, Prilog 47, Prilog 48.</s><s>Pojašnjenost turističkih prihoda u platnoj bilanci isključenjem jedne nezavisne varijable minimalno se smanjila za sve tri zemlje.</s><s>Varijable TEČi, NOCTURi, BDPINDi i binarne varijable D2, D3 i D4 pojašnjavaju oko 95% varijabilnosti turističkih prihoda Republike Hrvatske, te oko 99% varijabilnosti turističkih prihoda u Španjolskoj i Portugalu.</s><s>Izračunati koeficijenti regresije su prema predznacima i veličinama u skladu sa zaključcima početnog modela.</s><s>Tako koeficijenti regresije b1 govore ako tečaj nacionalne valute u odnosu na američki dolar aprecira za 1%, uz ostale nepromijenjene varijable, prihodi od turizma će se u prosjeku smanjiti najviše u Republici Hrvatskoj (za oko 0,493%), a najmanje u Portugalu (za oko 0,376%).</s>
<s>Najznačajniji utjecaj noćenja turista na turističke prihode je u Portugalu.</s><s>Ako se broj noćenja turista poveća za 1%, uz ostale nepromijenjene varijable, doći će do povećanja turističkih prihoda u prosjeku za oko 0,485%.</s><s>Utjecaj životnog standarda na kretanje turističkih prihoda je u Španjolskoj i Portugalu elastičan i pozitivnog predznaka, dok je u Republici Hrvatskoj neelastičan i negativnog predznaka.</s><s>Najznačajniji utjecaj uočava se na primjeru Španjolske; ako se bruto domaći proizvod na glavnim emitivnim turističkim tržištima poveća za 1%, uz ostale nepromijenjene varijable, doći će do povećanja turističkih prihoda u prosjeku za oko Iz t vrijednosti, na primjeru Republike Hrvatske, se vidi da su parcijalni koeficijenti regresije za varijable NOCTURi i D4 statistički značajno različiti od nule na razini 5% signifikantnosti.</s><s>Koeficijenti za varijable USDKNi, D2 i D3 nisu statistički značajni, što znači da ovi koeficijenti zasebno nemaju utjecaj na kretanje turističkih prihoda.</s><s>Budući je vrijednost izračunatog F testa veća od tablične vrijednosti, sve nezavisne varijable zajednički utječu na kretanje turističkih prihoda, te se odbija nulta hipoteza da je R2=0. Na primjeru Španjolske svi parcijalni koeficijenti regresije imaju ispravne predznake, s obzirom na teorijske pretpostavke modela.</s><s>Iz t vrijednosti slijedi da su parcijalni koeficijenti regresije statistički značajno različiti od nule za varijable NOCTURi, BDPINDi, D3 i D4, dok ostali koeficijenti nemaju utjecaj na kretanje turističkih prihoda.</s><s>I za Španjolsku je vrijednost F testa visoka, što znači da sve nezavisne varijable zajednički utječu na kretanje turističkih prihoda.</s>
<s>Na primjeru Portugala svi parcijalni koeficijenti regresije također imaju ispravne predznake, a iz t vrijednosti slijedi zasebno statističko značenje za varijable NOCTURi i BDPINDi.</s><s>Vrijednost F testa je za Portugal visoka.</s><s>Za Republiku Hrvatsku i Portugal prema Durbin-Watsonovom d-testu nije prisutna autokorelacija, dok je u modelu Španjolske i dalje prisutna (d=0,794).</s><s>U modelu je i dalje prisutna multikolinearnost.</s>
<s>Iz analize modela slijedi da je, zbog rezultata modeliranja, potrebno isključiti još jednu varijablu i to TEČi.</s><s>Razlog isključenju ove varijable je u relativno visokoj koreliranosti sa varijablom BDPINDi, što je vidljivo u Tablici 10.</s>
<s>Pojašnjenost turističkih prihoda u platnoj bilanci isključenjem još jedne nezavisne varijable minimalno se smanjila za sve tri zemlje.</s><s>Varijable NOCTURi, BDPINDi i binarne varijable D2, D3 i D4 pojašnjavaju i dalje oko 95% varijabilnosti turističkih prihoda Republike Hrvatske, te oko 99% varijabilnosti turističkih prihoda u Španjolskoj i Portugalu.</s><s>Visok udio pojašnjene varijance zavisne varijable pomoću nezavisnih varijabli potvrđuju i korigirani koeficijenti determinacije.</s>
<s>Iz t vrijednosti, na primjeru Republike Hrvatske, se vidi da su parcijalni koeficijenti regresije za varijable NOCTURi i D4 statistički značajno različiti od nule na razini 5% signifikantnosti.</s><s>Koeficijenti za varijable BDPINDi, D2 i D3 nisu statistički značajni, što znači da ovi koeficijenti zasebno nemaju utjecaj na kretanje turističkih prihoda.</s><s>Budući je vrijednost izračunatog F testa veća od tablične vrijednosti, sve nezavisne varijable zajednički utječu na kretanje turističkih prihoda.</s><s>Na primjeru Španjolske svi parcijalni koeficijenti regresije imaju ispravne predznake, s obzirom na teorijske pretpostavke modela.</s><s>Iz t vrijednosti slijedi da su parcijalni koeficijenti regresije statistički značajno različiti od nule za varijable NOCTURi, BDPINDi, D3 i D4, dok ostali koeficijenti nemaju utjecaj na kretanje turističkih prihoda.</s><s>I za Španjolsku je vrijednost F testa visoka, što znači da sve nezavisne varijable zajednički utječu na kretanje turističkih prihoda.</s>
<s>Na primjeru Portugala svi parcijalni koeficijenti regresije imaju ispravne predznake, a iz t vrijednosti slijedi zasebno statističko značenje za varijable NOCTURi i BDPINDi.</s><s>Vrijednost F testa je i za Portugal visoka.</s><s>Za Republiku Hrvatsku i Portugal prema Durbin-Watsonovom d-testu nije prisutna autokorelacija, dok je u modelu Španjolske i dalje prisutna (d=0,67201).</s><s>Početni model turističkih prihoda modeliranjem je pokazao najbolje statističke rezultate dodatnim isključenjem varijable NOCTURi.</s><s>Završni model glasi: BDPIND</s>
<s>Rezultati statističkog provjeravanja modela prikazani su u tablici 14.</s><s>Tablica 14.</s><s>Rezultati modela regresijske analize turističkih prihoda (4. korak) REPUBLIKA</s>
<s>Završni model turističkih prihoda sadrži varijablu BDPINDi i binarne varijable D2, D3 i D4.</s><s>Iz tablice je vidljivo da su t vrijednosti za sve parcijalne koeficijente regresije veći od tabličnih t vrijednosti, što znači da sve varijable, za sve tri zemlje, imaju značajan zasebni utjecaj na zavisnu varijablu, turističke prihode.</s><s>Isto tako iz F testa slijedi, da zajednički sve nezavisne varijable utječu na kretanje turističkih prihoda.</s><s>Iz parcijalnih koeficijenata regresije je vidljivo da je relativni utjecaj životnog standarda na turističke prihode najizraženiji u Španjolskoj.</s><s>Ako se životni standard poveća za 1%, uz ostale nepromijenjene varijable, turistički prihodi se u prosjeku povećaju za oko 2%.</s><s>Nedostatak ovog modela za analizu i predviđanje turističkih prihoda je svakako u malom broju varijabli i izraženom problemu autokorelacije, unatoč ostalim statističkim ocjenama.</s><s>Podaci dokazuju da životni standard na emitivnim turističkim tržištima ima najznačajniji utjecaj na kretanje turističkih prihoda između promatranih varijabli.</s><s>6.3.</s><s>MODEL TURISTIČKIH RASHODA</s>
<s>Polaznu bazu podataka za formiranje modela turističkih rashoda iz platne bilance, u ovom radu, čine slijedeće nezavisne varijable: kretanje bruto domaćeg proizvoda (BDPi), intervalutarnog tečaja američkog dolara i nacionalne valute (TEČi), te utjecaj sezone (Di).</s><s>Model turističkih rashoda dan je u obliku potencijske funkcije i glasi: BDP</s>
<s>ROT - turistički rashodi domicilnog stanovništva od turizma; TEČ - intervalutarni odnos američkog dolara i domicilne valute;</s>
<s>- regresijski koeficijenti koji govore za koliko se postotaka promijeni zavisna varijabla, ako se pojedina nezavisna varijabla poveća za 1%, uz ostale nepromijenjene varijable;</s>
<s>Iz navedenog slijede osnovne zakonitosti modela: ako tečaj domicilne valute, aprecira povećavaju se turistički rashodi; ako se poboljša životni standard na domaćem tržištu sve se veći broj stanovnika uključuje u turistička putovanja i povećavaju se turistički rashodi.</s><s>Izvođenjem i testiranjem polaznog modela, na primjeru Portugala, Republike Hrvatske i Španjolske dobiti će se finalni model iz kojeg će neke od varijabli biti isključene, budući da utječu na pogrešne statističke zaključke i uzrokuju pojavu statističkih pogrešaka.</s><s>6.3.1.</s><s>IZBOR PODATAKA ZA MODEL TURISTIČKIH RASHODA Za potrebe regresijske analize prikupila sam kvartalne podatke za razdoblje od 1995. do 2001.godine za sve tri konkurentne turističke zemlje Portugal, Republiku Hrvatsku i Španjolsku.</s>
<s>Podatkovna baza za sve tri zemlje sastoji se od slijedećih varijabli: 1. ROTi - rashodi od turizma, tekuće cijene, u milionima USD.</s><s>Kvartalni podaci su preuzeti iz publiciranih platnih bilanci dotičnih zemalja; 2. TEČi (USDKNi, USDESCi i USDESPi) - intervalutarni odnosi američkog dolara (USD) i domicilne valute (KN-hrvatska kuna; ESC-portugalski escudo; ESP- španjolska peseta).</s><s>3. BDPi – bruto domaći proizvod na domaćem tržištu; podaci u tekućim cijenama, milionima USD.</s>
<s>Pojašnjenost turističkih rashoda u platnoj bilanci pomoću varijabli TEČi, BDPi i binarnih varijabli D2, D3 i D4 je dobra.</s><s>Sve varijable u modelu pojašnjavaju oko 62% varijabilnosti turističkih rashoda Republike Hrvatske, 99% varijabilnosti turističkih rashoda Španjolske i 97% varijabilnosti turističkih rashoda Portugala.</s><s>Izračunati koeficijenti regresije su koeficijenti elastičnosti i govore o relativnom značenju pojedine varijable na kretanje turističkih rashoda.</s><s>Koeficijent regresije b1 govori o značenju bruto domaćeg proizvoda, kao pokazatelja životnog standarda domicilnog stanovništva, na kretanje turističkih rashoda.</s><s>Iz analize slijedi ako se bruto domaći proizvod Republike Hrvatske poveća za 1%, uz ostale nepromijenjene varijable, turistički rashodi će se u prosjeku povećati za 1.365%, u Španjolskoj za 1.795%, a u Portugalu za 1.012%.</s><s>Ovi podaci potvrđuju tezu da u svim promatranim zemljama turistički proizvod spada u kategoriju luksuznih roba.</s>
<s>Koeficijent regresije b2 govori ako tečaj hrvatske valute u odnosu na američki dolar aprecira za 1%, uz ostale nepromijenjene varijable, rashodi od turizma će se u prosjeku smanjiti za 0.577%.</s><s>Očekivani trend kretanja međuovisnosti tečaja i turističkih rashoda potvrđen je na primjeru Španjolske, dok je u Republici Hrvatskoj i Portugalu negativan.</s><s>Iz t vrijednosti, na primjeru Republike Hrvatske, se vidi da su svi parcijalni koeficijenti regresije za varijable BDPi, USDKNi, D2, D3 i D4 statistički značajno različiti od nule na razini 5% signifikantnosti.</s><s>Budući je vrijednost izračunatog F testa veća od tablične vrijednosti, sve nezavisne varijable zajednički utječu na kretanje turističkih rashoda s 5% signifikatnosti, te se odbija nulta hipoteza da je R2=0. Na primjeru Španjolske svi parcijalni koeficijenti regresije osim USDESPi su statistički značajno različiti od nule.</s><s>I za Španjolsku je vrijednosti F testa visoka, što znači da sve nezavisne varijable zajednički utječu na kretanje turističkih rashoda.</s><s>Na primjeru Portugala svi parcijalni koeficijenti regresije osim USDESCi i D2 su statistički značajno različiti od nule.</s><s>I za Portugal je vrijednosti F testa visoka, što znači da sve nezavisne varijable zajednički utječu na kretanje turističkih rashoda.</s><s>Za Republiku Hrvatsku i Španjolsku prema Durbin-Watsonovom d-testu nije prisutna autokorelacija, dok je u modelu Portugala prisutna (d=0.92425).</s><s>U modelu nije prisutan problem heteroskedastičnosti.</s><s>S obzirom na visoke pojedinačne vrijednosti t-statistike i F vrijednosti, može se pretpostaviti da u modelu nije prisutan problem multikolinearnosti.</s><s>U idućem koraku modeliranja iz analize je isključena varijabla TEČi, kako bi se ispitala prihvatljivost pojednostavljenog modela, te su ponovljeni koraci izračuna i analize bitnih parametara.</s>
<s>Rezutati modeliranja za sve tri konkurentne zemlje dani su u tablici 16.</s><s>Tablica 16.</s><s>Rezultati modela regresijske analize turističkih rashoda (2.korak) REPUBLIKA</s>
<s>Pojašnjenost turističkih rashoda u platnoj bilanci pomoću varijabli BDPi i binarnih varijabli D2, D3 i D4 je i dalje dobra, osim za Republiku Hrvatsku.</s><s>Sve varijable u modelu pojašnjavaju oko 40% varijabilnosti turističkih rashoda Republike Hrvatske, 99% varijabilnosti turističkih rashoda Španjolske i 97% varijabilnosti turističkih rashoda Portugala.</s>
<s>Koeficijent regresije b1 govori o značenju bruto domaćeg proizvoda, kao pokazatelja životnog standarda domicilnog stanovništva, na kretanje turističkih rashoda.</s><s>Iz analize slijedi ako se bruto domaći proizvod Republike Hrvatske poveća za 1%, uz ostale nepromijenjene varijable, turistički rashodi će se u prosjeku povećati za 1.448%, u Španjolskoj za 1,387%, a u Portugalu za 1,021%.</s><s>I ovi podaci potvrđuju tezu da u svim promatranim zemljama turistički proizvod spada u kategoriju luksuznih roba.</s><s>Iz t vrijednosti, na primjeru Republike Hrvatske, se vidi da su svi parcijalni koeficijenti regresije za varijable BDPi, D2 i D4 statistički značajno različiti od nule na razini 5% signifikantnosti.</s><s>Budući je vrijednost izračunatog F testa veća od tablične vrijednosti, sve nezavisne varijable zajednički utječu na kretanje turističkih rashoda s 5% signifikantnosti.</s><s>Na primjeru Španjolske svi parcijalni koeficijenti regresije su statistički značajno različiti od nule.</s><s>I za Španjolsku je vrijednosti F testa visoka, što znači da sve nezavisne varijable zajednički utječu na kretanje turističkih rashoda.</s><s>Na primjeru Portugala svi parcijalni koeficijenti regresije osim D2 su statistički značajno različiti od nule.</s><s>I za Portugal je vrijednosti F testa visoka, što znači da sve nezavisne varijable zajednički utječu na kretanje turističkih rashoda.</s>
<s>Modeli turističkih prihoda i rashoda dokazuju da je ključna varijabla za turizam, u suvremenim uvjetima, kretanje životnog standarda stanovništva.</s><s>Pri tome je potrebno upozoriti da su zaključci izvedeni na primjeru mediteranskih turističkih zemalja Portugala, Republike Hrvatske i Španjolske, i da bi testirane hipoteze bile drukčije za zemlje koje razvijaju različite oblike turizma i koje se nalaze na različitom stupnju ekonomskog razvoja.</s><s>Na primjeru odabranih zemalja je dokazano da poboljšanje općih ekonomskih uvjeta i ekonomske stabilnosti u svijetu predstavljaju siguran pokazatelj za povećanje turističke potrošnje i povećanje turističkih prihoda u platnoj bilanci.</s><s>S druge strane, očekivanje ekonomskih kriza i recesije predstavljaju siguran pokazatelj za opadanje turističke potrošnje i smanjenje turističkih prihoda u platnoj bilanci.</s><s>Nosioci ekonomske politike moraju voditi računa o ovim zakonitosti za ukupnu ekonomsku stabilnost nacionalne ekonomije.</s><s>7. ZAKLJUČAK</s>
<s>Značaj, karakteristike i posljedice međunarodne razmjene tematika je koja zaokuplja pažnju ekonomista već stoljećima.</s><s>Evolucijom uvjeta poslovanja, razvijaju se i dopunjavaju spoznaje vezane uz poslovanja u nacionalnim i globalnim okvirima.</s><s>U suvremenim uvjetima globalizacije ističe se značaj svjetskog tržišta roba, usluga i kapitala.</s><s>Brojna istraživanja dokazuju da otvorene privrede, prilagođene globalnim uvjetima poslovanja, ostvaruju brži rast bruto nacionalnog proizvoda i više stope rasta.</s><s>To ujedno znači povećanje životnog standarda stanovništva, što pozitivno utječe na povećanje turističkih pokazatelja, a posebno turističke potrošnje.</s><s>Područje usluga sve se više nameće kao jedan od ključnih faktora u svjetskoj ekonomskoj razmjeni.</s><s>Dominacijom usluga postepeno se napušta koncept koncentracije i stvaraju široke mogućnosti dekoncentracije razvoja, kao prevladavajućeg načela u novom svjetskom ekonomskom poretku.</s><s>Globalizacija mijenja prirodu međunarodne razmjene robe i usluga, pa tako i međunarodnog turizma.</s>
<s>Turizam predstavlja značajan “kanal”, koji poboljšava otvorenost ekonomije.</s><s>Priliv i odliv od međunarodnog turizma kategorije su koje imaju direktne i multiplikativne efekte na nacionalni proizvod.</s><s>Povećanje priliva od međunarodnog turizma utječe na povećanje nacionalnog proizvoda, dok povećanje odliva od međunarodnog turizma utječe na njegovo smanjenje.</s><s>Iz navedenog proizlazi da receptivne i emitivne turističke zemlje koriste turizam i turističku potrošnju kao instrument za uravnotežavanje osnovnih makroekonomskih kategorija: bruto nacionalnog proizvoda, zaposlenosti, cijena i međunarodne razmjene.</s><s>U platnoj bilanci turizam se prikazuje unutar pozicije putovanja-turizam i obuhvaća ukupnu potrošnju nerezidenata tijekom boravka u turističkoj zemlji, za period kraći od jedne godine.</s><s>Slijedi da je podatak o deviznom prilivu od putovanja povezan sa pojmom turističke potrošnje, što je korišteno prilikom izrade modela turističkih prihoda.</s><s>Većina zemalja prihvatila je metodologiju platne bilance prema 5. izdanju Priručnika o platnim bilancama.</s><s>Na primjeru Republike Hrvatske, Španjolske i Portugala je prikazano da ove zemlje koriste navedenu metodologiju, koju su prilagodile vlastitim potrebama i mogućnostima prikupljanja podataka.</s><s>Razlike proizlaze prvenstveno u načinu prikupljanja podataka i primjenjenom obrascu dezagregiranja turističkih podataka.</s><s>Na primjeru Republike Hrvatske i odabranih turističkih zemalja Španjolske i Portugala je dokazano da devizni priliv od turizma predstavlja značajan faktor uravnoteženja deficita robne razmjene, što vrijedi i za većinu drugih receptivnih turističkih zemalja.</s><s>Zemlje sa najvišim neto deviznim prilivom od turizma su značajne turističke receptivne zemlje.</s><s>Što su zemlje na nižem stupnju gospodarskog razvoja, to pozitivan neto devizni efekt od turizma značajnije doprinosi pokrivanju robnog deficita.</s><s>Zemlje sa najvećim negativnim neto deviznim efektom od turizma su značajne turističke emitivne zemlje, koje uglavnom imaju suficite u bilanci robne razmjene.</s>
<s>Suvremeni turizam u Republici Hrvatskoj razvija se od druge polovice prošlog stoljeća sukladno političkim, gospodarskim i kulturnim uvjetima u kojima se nalazila Republika Hrvatska.</s><s>Kretanje turističkih i gospodarskih pokazatelja Republike Hrvatske potvrđuje hipotezu o značajnom utjecaju političkog rizika na kretanje turističkih tijekova.</s><s>Tako se razdoblje između 1990-1995. godine može nazvati atipičnim razdoblje za razvoj turizma, zbog ratnih sukoba, što je značajno smanjilo turistički promet i utjecalo na pad svih makroekonomskih pokazatelja.</s><s>To je i razlog što je u komparativnoj analizi dan naglasak na razdoblje od 1995-2001. godine.</s>
<s>Ekonomska situacija u Republici Hrvatskoj ukazuje da temeljni problemi hrvatskog gospodarstva proizlaze prvenstveno iz nedovoljne konkurentnosti nacionalne ekonomije, koja generira povećanje inozemne zadužnosti, rast deficita platne bilance, rast unutarnje nelikvidnosti i gubitaka, te rast nezaposlenosti.</s><s>Navedeni problemi velikim dijelom proizlaze iz akumuliranja efekata neučinkovite privatizacije i restrukturiranja poduzeća, visoke etatizacije ekonomskih odnosa, te ekonomske i političke izoliranosti Republike Hrvatske do sredine devedesetih godina.</s><s>Rješenje se nalazi u globalizaciji i povećanju stupnja otvorenosti hrvatskog gospodarstva i to kroz smanjenje ekonomskog i neekonomskog rizika za strana ulaganja, povećanje otvorenosti i transparentnosti ekonomije.</s><s>Prihvaćanje, odnosno prilagodba ovih promjena nužna je za Hrvatsku u približavanju jedinstvenom europskom ekonomskom prostoru.</s><s>U dolazećem razdoblju potrebno je staviti veći naglasak na dinamičan razvoj tercijarnim djelatnosti, pri čemu bi turizam zbog svojih komparativnih prednosti u odnosu na ostale sektore hrvatskog gospodarstva, trebao zauzeti istaknuto mjesto.</s><s>Pozicija Putovanja-turizma evidentira se u platnoj bilanci Republike Hrvatske, koja se objavljuje od 1993. godine i to u mjesečnim, kvartalnim i godišnjim podacima.</s><s>Hrvatska narodna banka, u suradnji sa stručnjacima iz Međunarodnog monetarnog fonda, kontinuirano radi na usklađivanju i unapređenju metodologije praćenja turističkih podataka.</s><s>Do sada su korištene tri metodologije: metodologija zasnovana na otkupu i prodaji deviza, prijelazna metodologija i metodologija zasnovana na anketiranju.</s><s>Metodologija zasnovana na anketiranju pokazala je najveću obuhvatnost pri prikupljanju podataka, čime su značajno smanjeni efekti “sive ekonomije” u međunarodnom turizmu.</s><s>Na tom području Republika Hrvatska je unaprijedila platnobilančnu metodologiju u odnosu na Španjolsku i Portugal.</s><s>Hrvatska je receptivna turistička zemlje i neto prihodi od turizma predstavljaju značajan doprinos za uravnoteženje salda tekuće bilance.</s><s>U platnoj bilanci Republike Hrvatske izražen je negativan trend povećanja rashoda od uvoza robe, koji rastu uz 6% višu godišnju stopu u odnosu na izvoz robe.</s><s>Iz strukturne analize platne bilance Republike Hrvatske proizlazi značenje uslužnog sektora i turizma za postizanje vanjske ravnoteže.</s><s>Komparativna analiza gospodarskih i turističkih pokazatelja s aspekta platne bilance za Republiku Hrvatsku i konkurentne turističke zemlje Španjolsku i Portugal potvrdila je hipotezu da je turizam značajan izvor deviznih sredstava za receptivne turističke zemlje.</s><s>Isto tako turizam značajno doprinosi uravnoteženju platne bilance promatranih zemalja, te postizanju makroekonomske stabilnosti.</s>
<s>Među konkurentnim zemljama najrazvijena je Španjolska, prema turističkim i ekonomskim pokazateljima; sljedi Portugal, dok je Republika Hrvatska najslabije razvijena.</s><s>S aspekta turizma, Republika Hrvatska mora povećati devizni priliv od turizma i to prvenstveno povećanjem potrošnje stranih turista za kvalitetniji turistički proizvod.</s><s>Korištenjem višestruke regresijske analize formiran je model turističkih prihoda i rashoda iz platne bilance, koji su aplicirani na primjeru Republike Hrvatske, Španjolske i Portugala.</s><s>Iz analize slijedi prihvaćanje hipoteze o značenju varijable životnog standarda stanovništva na emitivnom turističkom tržištu za povećanje turističke potrošnje i turističkih prihoda u platnim bilancama receptivnih turističkih zemalja.</s><s>Na primjeru odabranih zemalja je dokazano da poboljšanje općih ekonomskih uvjeta i ekonomske stabilnosti u svijetu predstavljaju siguran pokazatelj za povećanje turističke potrošnje i povećanje turističkih prihoda u platnoj bilanci.</s><s>S druge strane, očekivanje ekonomskih kriza i recesije predstavljaju siguran pokazatelj za opadanje turističke potrošnje i smanjenje turističkih prihoda u platnoj bilanci.</s><s>Nosioci ekonomske politike moraju voditi računa o ovim zakonitostima prilikom planiranja i predviđanja kretanja turističkih prihoda i rashoda u platnoj bilanci.</s>
<s>Izvor: World Economic Outlook 2001, 2001; vlastiti izračun URL: http://www.imf.org/external/pubs/ft/weo/2002/01/dana/w1.csv PRILOG 2. Svijet, robna razmjena - izvoz, regionalna distribucija, u bilionima USD Godine</s>
<s>Izvor: International Trade Statistics, 2001, str.44 PRILOG 4. Vrijednost i stope rasta svjetskog izvoza roba, komercijalnih usluga i ukupnog svjetskog izvoza za razdoblje 1989-2000.</s>
<s>Izvor: Statistics on International Trade in Services, OECD, Eurostat, 2001, 51 str., (URL: http://www.oecd.org/xls/M00017000/M00017036.xls); vlastiti izračun PRILOG 9. Kretanje stavke robe i usluge u platnim bilancama za svijet i EU, u milionima USD Godina</s>
<s>Izvor: Statistics on International Trade in Services, OECD, Eurostat, 2001, 51 str., (URL: http://www.oecd.org/xls/M00017000/M00017036.xls); vlastiti izračun PRILOG 10.</s><s>Odnos turističke bilance, bilance usluga i robne bilance za svijet i EU Godina</s>
<s>Izvor: International Trade Statistics, 2001, str.175 PRILOG 29.</s><s>Robni izvoz i uvoz po stanovniku za odabrane zemlje Španjolska</s>
<s>Izvor: International Trade Statistics, 2001, str.175 PRILOG 31.</s><s>Izvoz i uvoz po stanovniku komercijalnih usluga za odabrane zemlje Godina</s>
<s>Izvor: Hrvatska narodna banka, baza podataka PRILOG 33.</s><s>Udio sektora Hoteli i restorani u bruto nacionalnom proizvodu Hrvatske, u milionima USD Godina</s>
<s>Izvor: Tomas 94-Stavovi i potrošnja turista u Hrvatskoj, 1994, str.42; vlastiti izračun PRILOG 39.</s><s>Prosječna dnevna potrošnja turista – Tomas 97 Pokazatelj</s>
<s>Izvor: Tomas 97-Stavovi i potrošnja turista u Hrvatskoj, 1997, str.50; vlastiti izračun PRILOG 40.</s><s>Prosječna dnevna potrošnja turista – Tomas 2001 Pokazatelj</s>
<s>Izvor: Interni podaci Hrvatske narodne banke PRILOG 42.</s><s>Strukturna analiza prihoda i rashoda od putovanja-anketna metoda, % Prihodi i rashodi od putovanja</s>
<s>Nomenclature Generale des Activities economiques dans le Communaritees Europeenes (Međunarodna klasifikacija svih ekonomskih aktivnosti za EU) OECD</s>