Rešavanje prethodnog pitanja u vanparničnom postupku Republike Makedonije

civilno procesno pravo;pravdni postopek;nepravdni postopek;Makedonija;non-contentious proceedings;preliminary questions;referral to civil procedure;Macedonia;info:eu-repo/classification/udc/347.919.1(497.7)

<s>Avtorja analizirata pravila za reševanje vprašanja za predhodno odloanje v nepravdnem postopku v Republiki Makedoniji in navajata, da se režim reševanja teh vprašanj v nepravnih postopkih razlikuje od režima v pravdnem postopku.</s><s>Ker so nepravdni postopki zelo heterogeni, vsebuje Zakon o nepravdnem postopku Republike Makedonije iz leta 2008 poleg splošnih pravil za reševanje vprašanj za predhodno odloanje tudi posebna pravila v doloenih postopkih.</s><s>Splošno pravilo pooblaša nepravdno sodiše, da samo reši predhodno vprašanje, e o zadevnem vprašanju pristojni organ še ni dokonno odloil.</s><s>Lahko pa tudi prekine postopek in poaka, da se vprašanje reši v sodnem ali upravnem postopku.</s><s>Ker nepravdni postopek ni najbolj prilagojen reševanju sporov med strankami, je nepravdno sodiše v primeru spornih dejstev, povezanih s predhodnim vprašanjem, dolžno glede reševanje le-teh napotiti stranke na pravdo.</s><s>Avtorja prav tako analizirata še posebna pravila Zakona o nepravdnem postopku Republike Makedonije za rešitev vprašanja za predhodno odloanje v lastninskopravnih razmerjih.</s><s>Kljune besede: • nepravdni postopek • predhodna vprašanja • napotitev na civilni postopek</s>
<s>The authors state that the regime for resolving the preliminary question in non-contentious proceedings differs from the regime in litigation.</s><s>Since the non-contentious proceedings are very heterogeneous the Non-contentious Procedure Act of the Republic of Macedonia from 2008 contains, besides general rules, some special rules for resolving preliminary questions in certain procedures.</s><s>The general rule authorizes the non-contentious court to resolve the preliminary question itself in case that the question has not yet been finally decided by the competent authority; or it can suspend the procedure and wait until this question is resolved in litigation or in administrative proceeding.</s><s>The non-contentious proceeding is not adjusted to solve disputes between the parties.</s><s>Therefore, in cases of disputed facts, which are related to the preliminary question, non-contentious court is obliged to refer the participants to litigation.</s><s>Special rules of the Non-contentious Procedure Act of the Republic of Macedonia for resolving the preliminary question in cases regarding property relationships are also analyzed.</s><s>Keywords: • non-contentious proceedings • preliminary questions • referral to civil procedure</s>
<s>Prethodno (prejudicijalno, incidentno) pitanje je izgraen institut procesnog prava, kojeg susreemo u gotovo svim postupcima (sudskim i upravnim).</s><s>U procesnoj doktrini prethodno pitanje definiše se kao pitanje postojanja ili nepostojanja nekog prava ili pravnog odnosa od kojeg zavisi odluka o glavnoj stvari.</s><s>Sud može u pojedinim primerima sam, da donese odluku o prethodnom pitanju, pod uslovom, da o predmetu prethodnog pitanja nije još pravnosnažno odlueno od strane suda ili drugog organa, Prethodno pitanje naime predstavlja samostalnu pravnu celinu koja može biti glavni predmet meritornog rešavanja u postupku pred sudom ili drugim organom (u tom Prethodno pitanje predstavlja podlogu na kojoj sud gradi odluku o glavnoj stvari (tako Triva, Dika, 2004: 97; Rijavec, 2005a: 440, 441).</s><s>Samostalno rešavanje prethodnog pitanja javlja se kao incidentalni postupak u glavnom postupku.</s>
<s>Kada se u procesnoj doktrini definiše pojam prethodnog pitanja naglašava se njegova pravna priroda.</s><s>Prethodno pitanje je uvek pitanje pravne, a ne injenine prirode.</s><s>Ono se odnosi na postojanje ili nepostojanje nekog prava ili pravnog odnosa i postavlja se in concreto u odnosu na glavnu stvar.</s><s>Ipak, u doktrini se osnovano primeuje da prethodno pitanje, gledano kao pravo ili pravni odnos može da postoji samo na odreenom fondu (pravnih) injenica, iz kojih nastaje i kojem ga odreuju.</s><s>Zbog toga, rasprava o prethodnom pitanju može biti samo u oblasti prava, ako injenice iz kojih se to pravo ili pravni odnos izvodi ili se negira nisu sporne, ili i u oblasti injenica ako su i U razliitim postupcima postoje razliiti režimi rešavanja prethodnih pitanja koji su prilagoeni ciljevima pojedinih postupaka, a naroito njihovim procesnim naelima i karakteristikama (videti Rijavec, 2005a: 439–458).</s><s>Širok je spektar pitanja koja se kao prethodna pitanja mogu pojaviti i u domenu graanskog postupka.</s><s>U najveem broju sluajeva to su pitanja graanskopravne prirode, ali ne iskljuuje se i mogunost da prethodno 322 Arsen Janevski, Tatjana Zoroska – Kamilovska pitanje ima krivinopravni, upravnopravni ili drugi karakter.</s><s>Graanski postupak kao heterogeni metod zaštite graanskopravnih odnosa izgradio je svoja pravila rešavanja prethodnih pitanja.</s><s>Ova pravila variraju od jednog do drugog procesnopravnog sistema,1 ali i izmeu pojedinih graanskih postupaka u okviru jednog sistema.</s>
<s>Ovaj rad je posveen rešavanju prethodnog pitanja u vanparninom postupku, kao jedan od metoda graanskopravne zaštite i to uglavnom na osnovi pozitivnopravnih rešenja vanparninog zakonodavstva Republike Makedonije.</s><s>U odreenoj meri, u rad je ukljueni i komparativni metod kojim emo se poslužiti radi poreenja našeg zakonodavstva sa austrijskim zakonodavstvom.</s>
<s>Prethodno pitanje u vanparninom postupku Poznato je da je predmet vanparninog postupka odreena vanparnina stvar.</s><s>U smislu Zakona o vanparninom postupku Republike Makedonije (ZVP RM),2 vanparnina stvar je lina, porodina, imovinska ili druga pravna stvar o kojoj prema izriitim zakonskim odreenjem sud odluuje prema pravilima vanparninog postupka (l. 1 ZVP RM).</s><s>Za razliku od parninog postupka, iji se predmet po pravilu svodi na rešavanje jednog graanskopravnog spora izmeu dve stranke, u vanparninom postupku sud se koncentriše na ureenje pravnih odnosa line, porodine, imovinske ili druge prirode, u kojima po pravilu ne postoji suprotstavljenost (nesaglasnost) interesa uesnika vanparninog postupka, ili ukoliko takva suprotstavljenost (nesaglasnost) postoji, ona nema isti karakter kao u parninom postupku.</s><s>I u toku vanparninog postupka može se postaviti pitanje da li postoji ili ne postoji neko pravo ili pravni odnos o kojem nije pravnosnažno odlueno od strane suda ili drugog organa kao glavno pitanje i od ijeg prethodnog rešavanja zavisi odluka u vanparninoj stvari povodom kojem se vodi vanparnini postupak.</s><s>U vanparninom postupku prethodno pitanje se može postaviti u dva sluaja: prvo, kada jedan od uesnika vanparninog postupka ospori drugom uesniku postojanje ili nepostojanje nekog prava ili pravnog odnosa prejudicielne prirode u odnosu na vanparninu stvar, i drugo, kada se postojanje ili nepostojanje nekog prava ili pravnog odnosa mora utvrditi po službenoj dužnosti, nezavisno od stava uesnika prema tom pitanju.</s><s>1 Na pr., u okviru evropskog kontinetalnog procesnog kruga postoje tri modela rešavanja prethodnih pitanja: francuski (ili sistem potpune vezanosti za odluku nadležnog organa o prethodnom pitanju), njemaki (ili sistem samostalnog rešavanja prethodnog pitanja) i austrijski ili mešoviti model.</s>
<s>Rešavanje prethodnog pitanja u vanparninom postupku Republike Makedonije 323 Rešavanje prethodnog pitanja u vanparninom postupku delimino se poklapa sa rešavanjem prethodnog pitanja u parninom postupku, ali delimino se i razlikuje.</s><s>Zbog heterogenosti vanparninog postupka, praktino je nemogue da na podruju vanparnine procedure postoji samo jedan režim rešavanja prethodnih pitanja, po primeru parninog postupka.</s><s>Mnogobrojnost i raznovrsnost vanparninih postupaka dovela je do toga da se u ovu oblast graanskopravne zaštite pored opšteg režima rešavanja prethodnih pitanja, profilišu i posebna pravila o rešavanju odreenih vrsta prethodnih pitanja.</s>
<s>ZVP RM sadrži opšta pravila o rešavanju prethodnog pitanja u vanparninom postupku (l. 26–28), ali i niz posebnih pravila o rešavanju prethodnih pitanja u posebnim vanparninim postupcima, koja su prilagoena specifinim zahtevima tih postupaka.</s>
<s>Važei ZVP RM, kao i njegov prethodnik3 prihvata mešoviti (tz. austrijski) model rešavanja prethodnog pitanja.</s><s>Suština ovog modela je da se prilikom rešavanja prethodnog pitanja postupa razliito prema tome da li je nadležni organ ve odluio o prethodnom pitanju kao o glavnom pitanju ili to nije sluaj.</s><s>Ako nadležni organ još nije doneo odluku o prethodnom pitanju kao o glavnom, svaki organ pred kojim se pojavi to pitanje može odluivati o njemu kao o prethodnom pitanju sa dejstvom samo na konkretni postupak.</s><s>Ukoliko postoji odluka nadležnog organa o prethodnom pitanju kao o glavnom pitanju, tom odlukom je vezan svaki organ pred kojim se to pitanje postavi kao prethodno pitanje.</s>
<s>U duhu mešovitog modela, ope pravilo o rešavanju prethodnog pitanja u vanparninom postupku Republike Makedonije, kojem važi za sve vanparnine postupke, glasi:</s>
<s>»Ako rešenje suda u vanparninom postupku zavisi od prethodnog pitanja da li postoji neko pravo ili pravni odnos, a o tom pitanju nije donesena odluka nadležnog suda ili drugog nadležnog organa, sud može u vanparninom postupku sam rešiti to pitanje, ako ZVP ili 3 Do stupanja na snagu ZVP iz 2008 godine, u Republici Makedoniji važio je i primenjivao se Zakon o vanparninom postupku iz 1979 godine - Zakon za vonprocesnata postapka (Služben 324 Arsen Janevski, Tatjana Zoroska – Kamilovska Citirana zakonska odredba jasno govori da je rešavanje prethodnog pitanja od strane vanparninog suda fakultativne prirode.4 Vanparnini sud može sam rešiti prethodno pitanje, ali može isto tako odluiti da prekine vanparnini postupak sve dok nadležni sud ili drugi organ pravnosnažno ne odlui o prethodnom pitanju kao o glavnom pitanju.</s><s>Odluka o nainu rešavanja prethodnog pitanja je stvar diskrecione ocene vanparninog suda, pri emu razlozi procesne ekonomije i celishodnosti imaju odluujui znaaj.</s><s>Kada se radi o složenom pravnom pitanju kojem se odnosi na rešavanje niza spornih odnosa meu uesnicima postupka, racionalno je da se vanparnini postupak prekine i da se saeka pravnosnažna odluka suda ili organa uprave.</s><s>A contrario trebalo bi, da sam vanparnini sud rešava jednostavna pravna pitanja, kako se ne bi odugovlaio vanparnini postupak ekanjem da se prethodno pitanje reši u nekom drugom postupku.</s><s>Takoe, ako pred nadležnim organom ve tee postupak u vezi sa prethodnim pitanjem kao glavnim pitanjem,5 ili ako se taj postupak još ne vodi, ali se može pokrenuti po službenoj dužnosti, racionalno je da vanparnini sud prekine vanparnini postupak i saeka da nadležni organ donese odluku o prethodnom pitanju.</s><s>Prilikom odluivanja o nainu rešavanja prethodnog pitanja, ako vanparnini sud izabere da sam zauzme stav o prethodnom pitanju, treba imati na umu to, da ako nadležni sud ili drugi organ donese meritornu odluku o tom pitanju kao o glavnom, koja se razlikuje od odluke vanparninog suda, pravnosnažna odluka nadležnog organa može biti osnova za ponavljanje vanparninog postupka.6 Vanparnini sud nije vezan svojom odlukom o nainu rešavanja prethodnog pitanja.</s><s>U tom smislu, ukoliko je vanparnini sud odluio da prekine vanparnini postupak, a naknadno stekne saznanja da e brže i efikasnije sam rešiti prethodno pitanje, može odluiti da nastavi vanparnini postupak i da ne eka okonanje drugog sudskog ili upravnog postupka.</s><s>4 Fakultativno rešavanje prethodnog pitanja u vanparninom postupku predviao je i ZVP iz 1979 godine.</s><s>Drugaija su bila rešenja Zakona o vanparninom sudskom postupku Kraljevine Jugoslavije (ZVP KJ) iz 24.7.1934 godine ije su se odredbe kao pravna pravila primenjivale u Republici Makedoniji do donošenja ZVP iz 1979 godine.</s><s>Prema § 10 ZVP KJ »ako odluka u vanparninoj stvari zavisi od utvrenja kojeg pravnog odnošaja (prethodno pitanje), ovo se utvrenje ima, ukoliko posebna nareenja što drugo ne propisuju, i onda kada je ovo pravo ili pravni odnošaj meu strankama sporan, izvesti na isto u vanparninom postupku, ali to utvrenje ima pravno dejstvo samo u tom postupku.« 5 Vanparnini postupak se ne može prekinuti ako se uslovljavajui pravni odnos u drugom postupku takoe rešava kao prethodno pitanje.</s><s>6 Pri tome, svakako treba imati na umu da je i ova mogunost ogranienog dometa jer se pravnosnažno okonani vanparnini postupak ne može ponoviti ako je uesnicima vanparninog postupka zakonom (ZVP ili drugim zakonom) priznato pravo da svoj zahtev o kojim je odlueno rešenjem vanparninog suda mogu ostvarivati u parnini, odnosno upravni Rešavanje prethodnog pitanja u vanparninom postupku Republike Makedonije 325 Ako vanparnini sud odlui da sam reši prethodno pitanje, rešenje suda o prethodnom pitanju ima pravno dejstvo samo u vanparninom postupku u kojem je to pitanje rešeno (l. 26, st. 2 ZVP RM).</s><s>Odluka vanparninog suda o prethodnom pitanju ima deklarativni karakter - odlukom se utvruje postojanje ili nepostojanje nekog prava ili pravnog odnosa.</s><s>Kada vanparnini sud sam rešava prethodno pitanje, ne donosi o tome posebnu odluku (rešenje) u procesnom smislu, niti svoju odluku o prethodnom pitanju unosi u dispozitiv rešenja o glavnoj vanparninoj stvari.</s><s>Svoj stav o prethodnom pitanju vanparnini sud unosi u obrazloženju rešenja o glavnoj vanparninoj stvari.</s><s>S obzirom na to, da je objekat pravnosnažnosti samo dispozitiv sudske odluke, a ne i njeno obrazloženje, odluka vanparninog suda o prethodnom pitanju ne proizvodi dejstvo materijalne pravnosnažnosti.</s><s>Zbog toga, incidentna odluka vanparninog suda o prethodnom pitanju nije prepreka da nadležni organ o tom pitanju samostalno odluuje kao o glavnom pitanju, odnosno ona »ne prejudicira odluku o tom pitanju na matinom podruju« Nadležnost vanparninog suda da sam reši prethodno pitanje odnosi se samo na situacije kada prethodno pitanje nije rešeno kao glavno pitanje od strane nadležnog organa.</s><s>Ukoliko je nadležni organ ve doneo pravnosnažnu (konanu) odluku o pravu ili pravnom odnosu kao o glavnom pitanju, onda to ne može biti predmet prethodnog odluivanja vanparninog suda.</s><s>Vanparnini sud je vezan pravnosnažnom (konanom) odlukom nadležnog organa u granicama njene subjektivne i objektivne pravnosnažnosti, odnosno konanosti.</s>
<s>Pored toga, ovlašenje vanparninog suda da sam odluuje o prethodnom pitanju važi samo ako ZVP ili drugim zakonom nije drukije odreeno.</s><s>Upravo sam ZVP RM nizom svojih odredaba propisuje odstupanje od pravila o fakultativnom rješavanju prethodnog pitanja u vanparninom postupku.</s><s>Kako smo ve napomenuli, iako je prethodno pitanje po svojoj prirodi pravno, a ne injenino pitanje, ono se ne može izdvojeti od odreenog injeninog kompleksa koji ga determiniše. injenini kompleks iz kojeg nastaje prethodno pitanje može biti nesporan i tada se rešavanje prethodnog pitanja svodi na rešavanje jednog pravnog pitanja.</s><s>U ovim situacijama, izmeu uesnika vanparninog postupka postoji neusaglašenost samo u pogledu pravnih posledica koje proizlaze iz odreenog nespornog injeninog kompleksa.</s><s>Opšte pravilo o rešavanju prethodnog pitanja u vanparninom postupku iz l. 26, st. 1 ZVP RM odnosi se upravo na ovakve situacije.</s><s>Ako se rešavanje prethodnog pitanja nalazi samo u oblasti prava, vanparnini sud može sam da reši prethodno pitanje ili da uesnike uputi na parnini, odnosno na upravni postupak.</s><s>Kada vanparnini sud sam rešava prethodno pravno pitanje služi se logikim postupkom bez potpunog dokazivanja injenica (Salma, 2009: 124).</s><s>326 Arsen Janevski, Tatjana Zoroska – Kamilovska Drugaije je kada su sporne injenice kojem odreuju prethodno pitanje.</s><s>U takvim sluajevima rešavanje prethodnog pitanja zahteva da se razjasne injenice od znaaja za postojanje prava ili pravnog odnosa, ili drugim reima rešavanje prethodnog pitanja u vanparninom postupku se nužno proteže i na utvrivanje injenica.</s><s>Ipak, nezavisno od toga što postoji spor o injenicama kojem determinišu prethodno pitanje, ono time ne gubi karakter pravnog pitanja.</s><s>Prethodno pitanje i u ovakvim situacijama i dalje se odnosi na postojanje ili nepostojanje nekog prava ili pravnog odnosa.7 Spornost injenica koja se odnose na prethodno pitanje ne menja pravni karakter prethodnog pitanja, ve samo zahteva drugaiji nain njegovog rješavanja.</s><s>ZVP RM propisuje kako vanparnini sud da postupi kada je sporan injenini kompleks koji se odnosi na prethodno pitanje.8 Osnovna ideja je da se sporne injenice koje se odnose na prethodno pitanje ne mogu raspravljati u vanparninom postupku.</s><s>Zbog toga, ako su meu uesnicima vanparninog postupka sporne injenice od kojih zavisi postojanje nekog prava ili pravnog odnosa, vanparnini sud nije ovlašen da sam raspravi i utvrdi sporni injenini kompleks i da sam reši prethodno pitanje.</s><s>Vanparnini sud je dužan posebnim rešenjem da prekine vanparnini postupak i uputi uesnike u odreenom roku da pokrenu parnini, odnosno upravni postupak radi utvrenja tog prava ili pravnog odnosa.</s><s>Obavezno upuivanje na parnini (ili na upravni) postupak proistie iz principijelno nesporne prirode vanparninog postupka i vanparnine stvari, dok je samo prethodno pitanje po svojoj prirodi i po zakonskoj definiciji sporno pitanje (u tom smislu Salma, 2009:123).</s><s>Zbog nespornosti vanparninog postupka, vei deo pravila o raspravljanju i dokazivanju koja važe za parnini postupak, ne nalaze primenu u vanparninom postupku.</s><s>U vanparninom postupku, dokazivanje nema tako formalni karakter kao u parninom postupku i po pravilu svodi se na izvianje.</s><s>Sve ovo nalaže da, kada se uslovljavajui pravni odnos ili pravo zasniva na spornim injenicama, sporno injenino stanje utvrdi putem kontradiktorne rasprave u parninom postupku.9 U rešenju o prekidu vanparninog postupka i upuivanju uesnika na parnicu, 7 Drugaije Georgievski: »za razlika od l. 26, odredbata od l. 27 se odnesuva na prethodno prašanje koga takvo se pojavi vo vonprocesnata postapka vo vrska so fakt (fakti) od koi zavisi postoenjeto na pravo ili praven odnos« (Georgievski, 1989: 60).</s><s>8 Razliiti režimi rešavanja prethodnog pitanja zavisno od toga da li su izmeu uesnike vanparninog postupka sporne ili nesporne injenice kojem se odnose na prethodno pitanje nisu bili poznati u austrijskom vanparninom pravu do reforme sprovedene 2003 godine.</s><s>Prema ranijem tekstu austrijskog Zakona o vanparninom postupku »ako rešenje vanparninog suda u vanparninim stvarima zavisi od razjašnjenja spornih pravnih pitanja ili od injeninih pitanja koja se mogu pojasniti samo u dokaznom postupku, sud o pravima stranaka ne mora sam prethodno odluivati, ve e ili sam sprovesti sporni postupak, ili e uesnike uputiti na pravni put, s tim da e u skladu sa posebnim propisima brinuti do okonanju pravnog spora o merama sigurnosti ili o tome da se stanje stvari ne promeni« (par.</s><s>2, st. 2, ta.</s><s>7; prema Salma, 9 Noveliranim austrijskim Zakonom o vanparninom postupku uvodi se zabrana upuivanja na parnicu radi razjašnjenja spornih injeninih pitanja, ali se zato i u vanparninom postupku ugrauju iste postupovne garancije tako da je upuivanje na parnicu radi razjašnjenja spornih injenica nepotrebno (prema Magani, 2006: 491).</s><s>Rešavanje prethodnog pitanja u vanparninom postupku Republike Makedonije 327 vanparnini sud je dužan da precizno navede šta je predmet te parnice.</s><s>Praktino, vanparnini sud rešenjem o upuivanju na parnicu definiše tužbeni zahtev budue parnice.</s><s>U tom smislu, nejasna bi bila izreka rešenja u kojoj se navodi da se uesnik upiuje na parnicu da bi dokazao svoje tvrdnje.</s><s>Rok u kojem uesnici treba da pokrenu odgovarajui postupak sud odreuje rešenjem, ali je ZVP RM propisao maksimalnu dužinu tog roka:10 rok ne može biti duži od 30 dana od dana dostavljanja rešanja (l. 27, st. 1 ZVP Uesnik koji je pokrenuo parnini odnosno upravni postupak, dužan je da o tome odmah (a najkasnije u roku od 30 dana od dana dostavljanja rešanja o upuivanju) pismeno obavesti vanparnini sud.</s><s>Uz obaveštenje uesnik treba priložiti dokaz da je pokrenuo odgovarajui postupak (na pr., fotokopija tužbe koja ima prijemni peat suda ili ako se tužba podnosi preko pošte, uz tužbu treba priložiti potvrdu pošte o prijemu preporuene pošiljke i sl.).</s>
<s>Kada istekne odreeni rok za podnošenje tužbe ili za pokretanje upravnog postupka, a vanparnini sud ne primi obaveštenje i dokaz da je odgovarajui postupak pokrenut, vanparnini sud e nastaviti vanparnini postupak.</s><s>ZVP RM predvia nekoliko izuzetaka od ovog pravila, koja se odnose na posledice prekida postupka, o kojima e biti rei kasnije u ovom radu.</s><s>Propust upuenog uesnika da u odreenom roku pokrene parnini, odnosno upravni postupak nije smetnja da to uesnik uradi i kasnije u toku vanparninog postupka, odnosno najkasnije do okonenja vanparninog postupka.</s><s>Ukoliko uesnik vanparninog postupka do okonanja postupka ne dostavi vanparninom sudu dokaz da je pokrenuo parnini, odnosno upravni postupak, vanparnini sud e okonati postupak bez obzira na zahtev za kojeg je uesnik bio upuen na parnicu, odnosno na upravni postupak (l. 27, Postavlja se pitanje kojeg od uesnika vanparninog postupka e vanparnini sud uputiti na parnicu ili na upravni postupak.</s><s>ZVP RM izriito propisuje da e sud 10 ZVP iz 1979 godine nije propisivao maksimalnu granicu roka za pokretanje parninog, odnosno upravnog postupka, ali je u praksi taj rok redovno bio 30 dana od dostavljanja rešenja.</s><s>Radi ubrzavanja vanparninog postupka, ZVP RM iz 2008 godine propisao je da taj rok ne može biti duži od 30 dana od dana dostavljanja rješenja.</s><s>11 U sudskoj praksi Republike Makedonije, sudovi ponekad pogešno odreuju da upueni uesnik treba da pokrene parnini postupak u roku od 30 dana od pravnosnažnosti rešenja.</s><s>Ovakvo zaduženje je suprotno odredaba lan 27, st. 1 ZVP RM, pa je sasvim ispravan stav apelacionih sudova da je prvostepeni sud uinio bitnu povredu odredaba vanparninog postupka, što je razlog za ukidanje obžalenog rešenja.</s><s>Tako, Odluku Apelacionog suda u 328 Arsen Janevski, Tatjana Zoroska – Kamilovska uputiti da pokrene parnini, odnosno upravni postupak, onog uesnika vanparninog postupka ije pravo smatra manje verovatnim, pod uslovom da ZVP ili drugim verovatno ceni sam vanparnini sud imajui u vidu sve okolnosti konkretnog sluaja.12 U pojedinim sluajevima zakonom je precizno odreeno kog uesnika vanparninog postupka e sud uputiti da pokrene parnini postupak, i tada vanparnini sud nije ovlašen da ceni koga e uputiti na parnicu.</s><s>Tako, na pr. u postupku za ureenje naina upravljanja i korišenja zajednikih stvari ili imovine, kao i u postupku za deobu zajednikih stvari ili imovine propisano je da e sud uputiti U sluajevima kada je vanparnini sud uputio uesnika vanparninog postupka ije je pravo manje verovatno na parnini ili na upravni postupak, a uesnik postupi po rešenju suda i podnese dokaz da je u odreenom roku podneo tužbu, odnosno da je pokrenuo upravni postupak, sud e prekinuti vanparnini postupak.</s><s>Na prekid vanparninog postupak analogno se primenjuju pravila ZPP o prekidu postupka (ex l. 33 ZVP RM).</s><s>Prekid vanparninog postupka traje dok se parnini, odnosno upravni postupak pravnosnažno ne okona (l. 28 ZVP RM).</s><s>Opštim pravilima o nainu rešavanja prethodnog pitanja u vanparninom postupku ne propisuje se kojoj pravnoj oblasti pripada pravo ili pravni odnos ije se utvrenje javlja kao prethodno pitanje u vanparninom postupku, sem što je preko pravila o obaveznom upuivanju na parnini ili na upravni postupak propisan nain rešavanja prethodnog pitanja graanske (parnine) ili upravne prirode kada su sporne injenice kojem se odnose na to pitanje.</s><s>Zbog nedostatka izriite zakonske odredbe o nainu rešavanja prethodnog pitanja prema vrsti uslovljavajueg prava ili pravnog odnosa može se generalno zakljuiti da opšta pravila ZVP RM o rešavanju prethodnog pitanja odnose se na sve vrste prethodnih pitanja bez obzira na pravnu oblast kojoj ona pripadaju.</s>
<s>U doktrini je naroito problematizirovano pitanje mogunosti da vanparnini sud rešava i prethodna pitanja krivinopravne prirode.</s><s>Iz analize dostupne literature može se konstatovati da meu procesualistima, koji su se bavili ovim pitanjem postoje dva suprotna mišljenja.</s><s>Prvo mišljenje iskljuuje mogunost da se prethodno pitanje krivinopravne prirode riješi u vanparninom postupku u kojem se ono postavlja: vanparnini sud ne bi mogao razmatrati 12 Na pr. u konkretnom predmetu, vanparnini sud je prekinuo postupak raspravljanja zaostavštine i uputio je na parnicu uesnike S.I i J. protiv uesnice N., supruge pokojnog da dokažu da je ½ idealni deo zaostavštine opisane u rešenju imovina steena u braku s pokojnim S..</s><s>Naime, na roištu o raspravljanju zaostavštine, supruga ostavioca je zatražila da se iz ostavine izdvoji ½ idealni deo kao imovima steena u braku.</s><s>Uesnici S.I i J. su osporili ovoj zahtev, pa ostavinski sud ih je uputio na parnicu.</s><s>Uesnici S.I i J. su se žalili na ovo rešenje, jer su smatrali da je prvostepeni sud pogrešno postupio kada je njih uputio da pokrenu parnini postupak, umesto uesnika N., jer je njen punomonik tražio izdvajanje, a ne uesnici S.I i J..</s><s>Apelacioni sud je ovu žalbu odbio kao neosnovanu.</s><s>Odluka Apelacionog suda u Skoplju, Rešavanje prethodnog pitanja u vanparninom postupku Republike Makedonije 329 prethodno krivinopravno pitanje ni sa dejstvom unutar vanparninog postupka, pošto se ono u tom postupku uvek pojavljuje kao spor, te je u najmanju ruku razlog za upuivanje na parnicu (videti Salma, 2009: 122).</s><s>Prema drugom mišljenju, pošto rješavanje krivinopravnog pitanja nije regulirano posebnim pravilom, važi opšte pravilo o nainu rješavanja prethodnog pitanja, što znai da vanparnini sud može da izabere nain rješavanja svakog prethodnog krivinopravnog pitanja, što podrazumeva mogunost da ga sam riješi ili da stranku uputi na pokretanje krivinog postupka, odnosno na preduzimanje radnje kojom se inicira njegovo pokretanje (tako Bez pretenzije za dublju analizu ovog pitanja, skloni smo prihvatiti drugo mišljenje da vanparnini sud može rešavati uslovljavajue pitanje krivinopravne prirode, i to uglavno iz ovih razloga: prvo, jer ne postoji izriito pravilo o zabrani rešavanja prethodnog pitanja krivinopravne prirode,13 drugo, ta se zabrana ne može izvesti ni putem tumaenja postojeih pravila ZVP RM i tree, ta se zabrana ne može izvesti ni putem supsidijarne primene ZPP RM, jer je i parnini sud ovlašen da sam reši prethodno pitanje krivinopravne prirode sa dejstvom u konkretnu parnici (videti više Rijavec, Posebna pravila o rešavanju prethodnog pitanja u vanparninom postupk</s>
<s>Opšta pravila o rešavanju prethodnog pitanja odnose se na sve vanparnine postupke ureene ZVP RM ili drugim zakonom, bez obzira na to da li su oni line, porodine, imovinske prirode ili se odnose na pravnu važnost isprava.</s><s>U delu posebnih vanparninih postupaka, ZVP RM sadrži nekoliko posebnih odredaba o rešavanju prethodnog pitanja za pojedine vanparnine postupke.</s><s>U pitanju su pravila koja se uglavnom odnose na vanparnine postupke kojima se ureuju imovinski odnosi.</s>
<s>Specifina pravila o rešavanju prethodnog pitanja propisana su u postupku raspravljanja zaostavštine (slino u Slovenij, videti Rijavec, 1999: 211 i nasl.).</s><s>Pored toga, posebna pravila o prethodnom pitanju propisana su i za: postupak ureenja naina upravljanja i korišenja zajednike stvari, postupak deobe zajednike stvari ili imovine i za postupak ureenja mea. Za razliku od opštog pravila kojem ustanovljava fakultativno rešavanje prethodnog pitanja od strane vanparninog suda, ovim se odredabama utemeljuju sledea pravila: obligatorno rešavanje prethodnog pitanja od strane vanparninog 13 Takvo pravilo na pr., postoji u noveliranom austrijskom Zakonu o vanparninom postupku, prema kojem ako se radi o prethodnom pitanju krivinopravne prirode, vanparnini sud je dužan da prekine postupak i da saeka odluku krivinog suda (prema Salma, 2009: 122).</s><s>330 Arsen Janevski, Tatjana Zoroska – Kamilovska suda, zabrana odluivanja o prethodnom pitanju u vanparninom postupku, obavezno rešavanje prethodnog pitanja pod uslovom i fakultativno rešavanje prethodnog pitanja pod uslovom.</s>
<s>U postupku raspravljanja zaostavštine, sud e prekinuti raspravljanje zaostavštine i uputie uesnike da pokrenu parnini, odnosno upravni postupak, ako meu uesnicima nastane spor o injenicama od kojih zavisi neko njihovo pravo (obavezno upuivanje na parnini ili upravni postupak).</s><s>ZVP RM taksativno ne odreuje sve situacije postojanja spora o injenicama od kojih zavisi neko pravo uesnika postupka raspravljanja zaostavštine, ve exempli causa navodi sledee injenice: 1) od kojih zavisi pravo na naslee, punovažnost ili sadržina testamenta ili odnos naslednika i ostavioca na osnovu koga se po zakonu nasleuje; 2) od kojih zavisi osnovanost zahteva nadživelog branog druga i lica koja su živela sa ostaviocem u trajnoj zajednici, da im se iz zaostavštine izdvoje predmeti domainstva koji služe za zadovoljavanje svakodnevnih potreba; 3) od kojih zavisi veliina naslednog dela, naroito uraunavanje naslednog dela; 4) od kojih zavisi osnovanost iskljuenja nužnih naslednika ili osnovanost razloga za nedostojnost; i 5) o vanparninog (ostavinskog) suda o upuivanju na parnicu mora se precizno formulisati šta je predmet spora, odnosno kako treba da glasi tužbeni zahtev u buduoj parnici.</s>
<s>Prema l. 173, st. 3 ZVP RM, ako u navedenim sluajevima ne postoji spor o injenicama, ve se uesnici spore o primeni prava, sporna pravna pitanja raspravie ostavinski sud u postupku raspravljanja zaostavštine.</s><s>To znai je da u ovom sluaju vanparnini sud dužan da sam reši prethodno pitanje (obavezno rešavanje prethodnog pitanja od strane vanparninog suda).14 U drugoj situaciji, ako u postupku raspravljanja zaostavštine meu uesnicima postoji spor o pravu na legat ili o drugom pravu iz zaostavštine, ostavinski sud e takoe uputiti uesnike da pokrenu parnini odnosno upravni postupak (obavezno upuivanje na parnini ili upravni postupak), ali nee prekidati raspravljanje zaostavštine (l. 174 ZVP RM).</s><s>U treoj situaciji, ako meu naslednicima nastane spor o injenicama ili o primeni prava, ostavinski sud e prekinuti raspravljanje zaostavštine, a uesnike e uputiti da pokrenu parnini, odnosno upravni postupak u 14 Tako, na pr., spor o opozivanju naslednike izjave o odstupanju zakonskog naslednog dela u korist drugog naslednika zbog toga što on nije ispunio neke ugovorne obaveze, predstavlja spor o primeni prava, a ne spor o injeninom pitanju, pa sporno pravno pitanje treba da reši ostavinski sud.</s><s>Videti, Odluku Apelacionog suda u Skoplju, Gž.</s><s>Br. 574/09, 23.12.2009, http://www.asskopje.mk.</s>
<s>Rešavanje prethodnog pitanja u vanparninom postupku Republike Makedonije 331 sledeim sluajevima: 1) ako izmeu naslednika postoji spor o tome da li neka imovina ulazi u zaostavštinu i 2) ako izmeu naslednika postoji spor povodom zahteva lica koja su sa ostaviocem zivela u zajednici da im se iz zaostavštine izdvoji deo koji odgovara njihovom doprinosu u poveanju vrednosti ostavioeve imovine (l. 175 ZVP RM).</s><s>I u postupku raspravljanja zaostavštine, sud e uputiti da pokrene parnini, odnosno upravni postupak onog uesnika ije pravo smatra manje verovatnim, a rešenjem o prekidu postupka odredie rok u kojem upueni uesnik treba da pokrene odgovarajui postupak.</s><s>Kada upueni uesnik postupi po rešenju suda, prekid postupka traje do pravnosnažnog okonanja odgovarajueg postupka.</s><s>Opšta pravila ZVP RM o posledicama nepridržavanja upuenog uesnika prema uputstvima suda primenjuju se i u ovom postupku.</s><s>Ukoliko upueni uesnik do završetka raspravljanja zaostavštine ne postupi po rešenju suda i ne dostavi dokaz da je pokrenuo odgovarajui postupak, ostavinski sud e okonati postupak bez obzira na zahtev zbog kojeg je uesnik bio upuen na parnicu, odnosno na upravni postupak.</s><s>U ovom vanparninom postupku specifino je i to što u sluajevima kada je sud raspravio zaostavštinu, a upueni uesnik nije pokrenuo parnini, odnosno upravni postupak, ili kada je sud raspravio zaostavštinu, ali je propustio da uputi uesnike na parnici, ili na upravni postupak, pravnosnažno rešenje ostavinskog suda nije prepreka da se o tom zahtevu pokrene parnini postupak (l. 176 ZVP RM).</s><s>U nekim vanparninim postupcima sud uopšte nije ovlašen da sam reši prethodno pitanje, ve je dužan da uputi predlagaa da povede parnini postupak u odreenom roku.</s><s>Zabrana za odluivanje o prethodnom pitanju u vanparninom postupku na pr. propisana je u postupku ureenja naina upravljanja i korišenja zajednike stvari: ako po podnošenja predloga kojim se pokree ovaj postupak, vanparnini sud nae da je sporno vlasništvo ili veliina vlasnikih delova na zajednikoj stvari, sud je dužan da prekine vanparnini postupak i da uputi predlagaa da pokrene parnini postupak u odreenom roku.</s><s>Za razliku od postupka raspravljanja zaostavštine, propust predlagaa da pokrene parnini postupak u odreenom roku nema za posledicu produženje vanparninog postupka, ve je ZVP RM propisana fikcija o povlaenju predloga - smatra se da je predlaga povukao predlog (l. 195, st. 1 ZVP RM).</s><s>Ista pravila o obaveznom upuivanju na parnini postupak, kao i o posledicama propusta da se parnica pokrene, ZVP RM propisao je i u postupku deobe zajednine stvari ili imovine, ukoliko se utvrdi da je meu uesnicima sporno pravo na zajednikim stvarima ili veliina vlasnikog dela ili je sporni predmet deobe (l. 217 ZVP RM).</s><s>332 Arsen Janevski, Tatjana Zoroska – Kamilovska Modaliteti u rešavanju prethodnog pitanja u vanparninom postupku idu dotamo da je vanparnini sud ponekad dužan da reši prethodno pitanje, ako se sa tim suglase uesnici vanparninog postupka.</s><s>Tako na pr., u postupku ureenja mea, spor o pravu na graninu površinu (meaške površine), ija vrednost prelazi zakonom odreen iznos (150.000 denara) rešava vanparnini sud,15 ako postoji saglasnost uesnika vanparninog postupka (l. 236, st. 1 ZVP RM).</s><s>Ako uslov nije ispunjen - ne postoji saglasnost uesnika da vanparnini sud reši spor o spornoj meaškoj površini - spor može da reši vanparnini sud, ali se time dira u prava uesnika koji nije zadovoljan odlukom vanparninog suda, da po pravnosnažnosti rešenja o vanparninoj stvari, svoje pravo ostvaruje u parninom postupku.</s><s>Uesnik može pokrenuti parnini postupak najkasnije u roku od tri meseca od pravnosnažnosti vanparninog rešenja.</s>
<s>Analiza sistema rešavanja prethodnog pitanja u vanparninom postupku u Republici Makedoniji pokazuje da je institut prethodnog pitanja u vanparninom postupku znatno složeniji i osetljiviji problem u odnosu na odgovarajui institut parnine procedure.</s><s>Heterogenost vanparninog postupaka, sa jedne strane, i principijelno nesporna priroda vanparninog postupka i vanparnine stvari sa druge strane, dovelo je do toga da postoji nekoliko režima rešavanja prethodnog pitanja, koji nisu suštinski promenjeni tokom višedecenijskog postojanja vanparnine procedure Republike Makedonije.</s>
<s>Razliiti režimi rešavanja prethodnog pitanja, zavisno od toga da li su izmeu uesnika vanparninog postupka sporne ili nesporne injenice kojem se odnose na prethodno pitanje, iako u svojoj osnovi imaju racionalnu pravnopolitiku i pravnotehniku argumentaciju, mogu ipak pokrenuti neka razmišljanja o mogunosti uvienja drugaijih pravila o nainu rešavanja prethodnih pitanja u vanpravninom postupku, po primeru na neka strana zakonodavstva.</s><s>Ipak, sve dok vanparnini postupku ne daje iste postupovne garancije kao i parnini postupak, upuivanje na parnicu radi razjašnjenja spornih injeninih pitanja bie neophodan nain rešavanja prethodnog pitanja u vanparninom postupku.</s>
<s>15 Spor o meaškoj površini ija vrednost ne prelazi 150.000 denara rešava vanparnini sud (obligatorno rešavanje u vanparninom postupku) - l. 235 ZVP RM.</s><s>Rešavanje prethodnog pitanja u vanparninom postupku Republike Makedonije 333 Literatura / References</s>