Policijsko školstvo i reforma policije - slučaj Srbije

<s>Iako po relevatnim analizama predstavlja jedan od najboljih delova policijskog sistema u Srbiji policijsko školstvo u kontekstu ukupnih reformi MUP-a mora da pretrpi bitne izmene.</s><s>Radi se o podsticajima koji dolaze iz aktuelne reforme policije u kojoj će novi radni profili iziskivati i nove obrazovne profile i nov sistem vrednosti, kao i promenema koje su uslovljene novim bezbednosnim pretnjama i izazovima (organizovani kriminal, nove tehnologije i dr) i izmenama u prosvetnom sistemu (Bolonjski proces, doživotno učenje, nove nastavne tehnike i metode).</s><s>U referatu se opisuju slabosti postojećeg sistema u kontekstu ovih izazova i daje mogući model buduće organizacije sistema policijskog školstva.</s><s>Iako je formalno ušla u demokratski sistem usvajajući demokratske institucije, politički pluralizam i princip vladavine prava u Ustavu iz 1992. godine Srbije nije postala demokratska država.</s><s>Naprotiv, demokratske institucije (parlament, sudovi, izbori itd.) bili su samo paravan sistema lične vlasti koji je počivao na kontrolisanim medijima i policiji.</s><s>Izolacija zemlje iz međunarodne zajednice (isključivanje iz međunarodnih oranizacija, sankcije UN) samo je išla naruku autoritarnom režimu u kome su politički neistomišljenici proglašavani za neprijatelje i izdajnike.</s><s>Najznačajniji procesi koji su karakterisali policiju u periodu 1991-2001 bili su: deprofesionalizacija, centralizacija, politizacija, militarizacija i, delom, kriminalizacija i etnizacija.</s><s>Policiji koja je delovala izvan bilo kakve demokratske kontrole društva, bilo je bitno da u očima vladajuće političke elite bude viđena kao efikasan zaštitnik postojećeg poretka i njenih grupnih interesa koji su ideološkim mehanizmima proglašavani za nacinalne.</s><s>Zaštita lične i imovinske sigurnosti građana bila je od drugorazrednog značaja.</s><s>Posledice su bile tragične i po policijsku organizaciju i po stanje bezbednosti.</s><s>U ovom periodu u zemlji se javljaju i sve više jačaju organizovane kriminalne grupe koje se pod plaštom patriotizma i rodoljublja povezuju sa pojedincima u zvaničnim državnim strukturama uključujući i vojsku i policiju.</s><s>Od relativno mirnog i sigurnog Srbija postaje veoma opasno mesto za život.</s><s>Sa demokratskim promenama iz oktobra 2000. godine Srbija konačno ulazi u proces tranzicije sa ambicijom da nadoknadi izgubljeno istorijsko vreme i priključi se evropskim integracijama.</s><s>Temeljita reforma nasleđenog sistema državne uprave, a pre svega resora unutrašnjih poslova, predstavlja preduslov za ostvarenje tog cilja</s>
<s>Ministarstvo unutrašnjih poslova je, zbog hipoteke prošlosti ali i društvenog značaja poslova koje obavlja, među prvima krenulo sa reformama i to na dva paralelna koloseka operativnom - vršeći najurgentnije promene "u hodu" i strateškom - osmišljavajući dugoročno svoju viziju, misiju, vrednosti i organizaciju sa ciljem da se stvori profesionalni, depolitizovani policijski organ čiji je osnovni cilj sprovođenje zakona i zaštita sloboda i prava građana, koja je efikasna u sprečavanju i suzbijanju kriminala i drugih pojava koje ugrožavaju bezbednost, podvrgnuta efikasnoj unutrašnjoj i demokratskoj spoljnoj kontroli i nadzoru čime treba da da svoj doprinos konsolidovanju vrednosti demokratskog društva i uključivanju Srbije u evropske integeracije.</s><s>Treći pravac aktivnosti odnosi se na rad na reformi zakonodavstva, odnosno izgradnji pravnog ambijenta u kome policija može efikasno da obavlja poslove.</s>
<s>policijska sekcija borbu protiv organizovanog kriminala i korupcije efikasno rasvetljavnje najtežih krivičnih dela iz prethodnog perioda koja su izazvala uznemirenje javnosti</s>
<s>suzbijanje albanskog terorizma u KZB kadrovsku obnovu, depolitizaciju, dekriminalizaciju i materijalno-tahničku obnovu MUP javnost u radu i pretvaranje policije u moderan i efikasan servis građana, i saradnju sa stranim policijama</s>
<s>Rad na izradi strateškog dokumenta započeo je u septembru 2001. godine i u njemu su angažovani Liga eksperata- Lex - srpska nevladina organizacija, Danski centar za ljudska prava i Savetodavno telo Ministarstva unutrašnjih poslova koje je formirao ministar, a u kome su eksperti iz MUP, nevladinih organizacija i nezavisni eksperti.</s><s>U razradi određenih pitanja su angažovani i strani eskperti sa ciljem da se sveobuhvatno sagledaju ciljeve reforme i izradi strateški dokument za reformu.1</s>
<s>Prvi deo strateškog dokumenta reforme MUP "Vizija, misija, vrednosti i ključne oblasti rada" završen je sredinom 2002. godine, a nastavljen je rad na njegovoj operacionalizaciji po pojedinim grupama policijskih poslova.</s>
<s>U viziji Ministarstva ističe se da je ono državni organ koji se stara o bezbednosti Srbije i svih lica pod njenom jurisdikcijom, te da teži uspostavljanju društva u kome se pojedinac oseća sigurno i nesmetano ostvaruje svoja prava, dužnosti i interese, a na osnovu vladavine prava i poštovanja ljudskih prava garantovanih Ustavom.</s><s>Neophodni uslovi za ostvarivanje ovih ciljeva su kvalitetno rukovodstvo i ukupan kadrovski sastav i materijalno-tehnička opremljenost i sposobljenost, odgovarajuća saradnja sa građanima i njihovim zajednicama i udruženjima, efikasan mehanizam nadzora nad postupanjem pripadnika Ministarstva i adekvatan pravni ambijent.</s><s>Ovo je neodvojivo od odgovarajućeg školovanja i obuke policijskih kadrova, dobrih odnosa sa građanima koji pretpostavljaju veću otvorenost policije i njen proaktivan stav i osetljivost za probleme lokalne zajednice.</s><s>Osnovne vrednosti na kojima treba da se zasniva rad Ministarstva su poštovanje i zaštita ljudskih prava, poštovanje pravnog poretka, politička neutralnost, profesionalizam i nepristrasnost (nediskriminacija), reprezentativost sastava policije u odnosu na populaciju, upotreba, u skladu sa zakonom, proporcionalne sile kada je to apsolutno nužno, uz zabranu mučenja i surovih postupaka, saradnja sa građanima i njihovim udruženjima, transparentnost i odgovornost u radu uz efikasnu unutrašnju i spoljašnju kontrolu, ostvarivanje međunarodne policijske saradnje i harmonizaciju policijskog zakonodavstva sa evropskim i svetskim standardima.</s><s>3 AKTUELNO STANJE POLICIJSKOG ŠKOLSTVA</s>
<s>Policijsko obrazovanje u Srbiji postoji na nivou srednje škole, više škole i visokoškolske ustanove, uključujući i magistarske i doktorske studije.</s><s>Praktično svim ustanovama koje realizuju ove oblike obrazovanja upravlja, doduše posredno, Ministarstvo unutrašnjih poslova koje je i nadležno za donošenje, odnosno davanje saglasnosti za nastavne planove i programe.</s><s>3.1 Srednjoškolsko obrazovanje</s>
<s>Srednjoškolsko obrazovanje u trajanju od četiri godine ostvaruje se u Srednjoj školi unutrašnjih poslova u Sremskoj Kamenici. organizacionoj jedinici Ministarstva unutrašnjih poslovakoja postoji od 1967. godine.</s><s>U školu se primaju isključivo muškarci starosti 14 godina iz svih delova Republike, koji zadovolje odgovarajuće psihofizičke kriterijume.</s><s>Školu je do sada završilo preko 11.000 učenika.</s><s>Školovanje je internatskog tipa, što znači da kadeti pohađaju nastavu i provode svoje celokupno vreme u školskim objektima poštujući odgovarajuću dinamiku aktivnosti i kućni red, a za napuštanje objekata škole potrebna je posebna dozvola.</s><s>Školovanje, smeštaj i ishrana su besplatni.</s><s>Nastavni plan i program obuhvata ukupno 29 predmeta koji su podeljeni u tri grupe Želimir Kešetović, Momčilo Talijan</s>
<s>Nastavnim planom i programom je predviđena obuka i polaganje vozačkog ispita «A» i «B» kategorije i obuka plivanja.</s><s>Pored toga predviđena je i realizacija praktičnog rada učenika trećeg razreda u organizacionim jedinicama Ministarstva unutrašnjih poslova u trajanju od 20 dana.</s><s>Tokom obavljanja ove prakse za vreme letnjeg raspusta učenici se upoznaju sa načinom obavljanja osnovnih poslova u policijskim stanicama i radom na bezbednosnom sektoru.</s><s>Konačno, u okviru predmeta Odbrana i zaštita realizuje se vojno-policijska obuka u terenskim uslovima u trajanju od 20 radnih U realizaciji nastave, vaspitnog rada i vannastavnih aktivnosti učestvuje 131 radnik.</s><s>Jedan broj nastavnika, posebno iz užestručnih predmeta, čine istaknuti stručnjaci iz prakse, odnosno pripadnici policije sa višegodišnjim iskustvom.</s>
<s>Učenici koji završe školu obavezni su da u policiji provedu dvostruko vreme provedeno na školovanju nakon čega su trajno oslobođeni obaveze služenja vojnog roka.</s><s>Diploma škole je eksterno validna.</s><s>Kadeti koji završe ovu školu zapošljavaju se na osnovnim policijskim poslovima (pozornička i patrolna delatnost), ali su obavezni da nakon šestomesečnog pripravničkog staža koji predstavlja neku vrstu učenja, odnosno primene stečenih znanja u radu i uz rad polože državni ispit.</s><s>Završavanje ove škole, odnosno osnovnog policijskog kursa nakon završetka neke drge srednje škole predstavljaju načine ulaska u policijsku službu, odnosno uniformisani sastav MUP-a na osnovnu poziciju (poslove i zadatke uniformisanog policajca).</s><s>Učenici nakon zavšetka škole mogu konkurisati za upis na Višu školu unutrašnjih poslova i Policijsku akademiju.</s><s>3.2 Obrazovanje na nivou više škole</s>
<s>Obrazovanje za potrebe policije na nivou više škole ostvaruje se u Višoj školi unutrašnjih poslova u Beogradu.</s><s>Škola je osnovana posebnim zakonom 1972. godine, a od 1990. predstavlja organizacionu jedinicu Ministarstva unutrašnjih poslova van sastava resora.</s><s>Istovremeno, škola je deo zajednice viših škola, odnosno prosvetnog sistema Republike.</s><s>Školovanje traje pet semestara, odnosno 2,5 godine.</s><s>Pravo upisa imaju lica iz građanstva muškog i ženskog pola kao i pripadnici Ministarstva unutrašnjih poslova koji su završili četvorogodišnju srednju školu i koji zadovolje kriterijume koji se odnose na uspeh u prethodnom školovanju i psihofizičke performanse.</s><s>Moguća su dva režima studiranja: redovni (studenti koji se finansiraju iz budžeta) i vanredni (sufinansirajući).</s><s>U školu se do 2001. godine u proseku primalo 10-15% studenata ženskog pola, a sada je taj procenat neograničen.povećan na 25%.</s><s>Ovu školupohađali su studenti iz bivših republika SFRJ, a danas se prima jedan broj studenata iz Crne Gore.</s><s>Za razliku od drugih policijskih škola u Višoj školi unutrašnjih poslova nije obavezan internatski smeštaj tokom školovanja.</s><s>Nastavu u Višoj školi unutrašnjih poslova realizuje 14 doktora nauka, 16 magistara, 10 stručnih saradnika, 10 saradnika za obuku kadrova.</s><s>U realizaciju nastave uključuju se i istaknuti stručnjaci iz prakse, kao i predavači sa drugih fakulteta.</s><s>Škola ima i za lokalne prilike zavidne materijalno-tehničke potencijale (nastavni objekti i nastavna sredstva, kao i funkcionalna savremena informaciona i druga tehnologija).</s>
<s>Škola je inoviranim nastavnim planom i programom (krajem 2000. godine) unela nekoliko značajnih izmena i dopuna u organizacione i sadržajne aspekte nastave.</s><s>Uvedeni su novi oblici edukacije: specijalistička obuka, informativna praksa, izborna praktična nastava i stručna policijska sekcija</s>
<s>(profesionalna) praksa u sekretarijatima unutrašnjih poslova čiji je cilj približavanje obrazovnovaspitnog procesa potrebama i izvorima prakse.</s><s>Novina u edukaciji studenata VŠUP-a je i vojno-policijska obuka koja se organizuje počev od 2000. godine i ugrađena je u Nastavni plan i program studija.</s><s>Cilj ove obuke je osposobljavanje i ostručavanje studenata za izvršavanje najsloženijih službenih zadataka u ratu i miru, a realizuje se u ambijentu Škole (pripremni deo) i na terenu (logorovanje).</s><s>Škola od školske 2003-2004 prelazi na trogodišnji sistem studija što će je staviti u isti red sa evropskim (i svetskim) policijskim koledžima i tako pružiti mogućnost da kroz međunarodnu saradnju ostvari kvalitetnu integraciju i da se uklopi u globalne procese modernizacije školstva i policije.</s><s>Škola ozbiljno analizira svoje slabosti i nedostatke, ali sagledava i rezultate drugih analiza, razmatrajući načine da implementira najbolje metode kojima bi se uvrstilo neophodno i nedostajuće gradivo u nastavne sadržaje.</s><s>Ovi sadržaji se prvenstveno odnose na ljudska prava, policijsku etiku, usavršavanje rukovođenja (primena etike, psihologije, ljudskih prava itd.), nasilje u porodici, međuetničke odnose, odnosi policije sa medijima, mirno rešavanje sukoba, funkcionisanje lokalne zajednice i sl.</s><s>Preporučeni sadžaji već u ovoj školskoj godini ući će u edukativni proces u vidu tzv. obaveznih obrazovnih vannastavnih aktivnosti.</s><s>U VŠUP je posebna pažnja posvećena osavremenjavanju nastavnog procesa i poslova koji predstavljaju podršku nastavi.</s><s>Primena savremene informacione tehnologije u nastavi omogućuje izradu multimedijskih edukacionih materijala (elektronske prezentacije, elektronski udžbenici, nastavni filmovi, fotografije, animacije, zvučni zapisi) čime je formirana tehnološka osnova za modernizaciju klasične nastave (frontalne, timske i problemske), kao i za individualno učenje i trening studenata.</s><s>U toku je uvođenje u primenu druge faze sistema “Savremena edukacija” čime se stvaraju uslovi za uključenje virtuelne realnosti u nastavne procese, za distribuiranu edukaciju, kao i za učenje na daljinu, što će u značajnoj meri smanjiti troškovi školovanja.</s><s>Kao tehnička podrška ovim projektima izgrađena je lokalna mreža Škole, sa mogućnošću priključenja na intranet MUP-a.</s><s>Diploma škole je eksterno validna.</s><s>Pored zapošljavanja u Ministarstvu unutrašnjih poslova na složenim pa i najsloženijim bezbednosnim poslovima i upravljačkim pozicijama srednjeg nivoa (komandir policijske stanice 2 i 3 kategorije, pomoćnik komandira stanice 1. kategorije) diploma omogućava zapošljavanje i u drugim organima (bezbednosni poslovi u pravosuđu, penitencijarnim ustanovama i sl.) kao i u sistemima obezbeđenja privrednih subjekata.</s><s>Nakon diplomiranja studenti mogu da nastave školovanje na trećoj godini pojedinih fakulteta ( pravni fakulteti, Fakultet civilne odbrane, Defektološki fakultet) uz polaganje jednog broja diferencijalnih ispita.</s><s>Za sada ova vrsta obrazovanja ne nosi bodove, odnosno univerzitetski kredit, budući da u univerzitetskom školstvu Srbije još uvek ne postoji sistem bodova.</s><s>Diplomirani studenti nisu obavezni da rade u Ministarstvu unutrašnjih poslova, izuzev ako nisu bili njegovi stipendisti.</s><s>Ukoliko nakon završetka škole provedu četiri godine na radu u policiji studenti su oslobođeni obaveze služenja vojnog roka.</s><s>3.3.</s><s>Visoko obrazovanje</s>
<s>Četvorogodišnje visoko obrazovanje policajaca se realizuje na Policijskoj akademiji u Beogradu kao najvišoj policijskoj obrazovno-naučnoj ustanovi - najmlađoj u okviru policijskog obrazovnog sistema (osnovana 1993. godine) koja se nalazi van sastava Univerziteta u Beogradu, mada u svom radu primenjuje Zakon o univerzitetu i druge propise koji se odnose na visoko obrazovanje.</s><s>Njene osnovne delatnosti su obavljanje osnovnih (visoka stručna sprema), specijalističkih, magistarskih i doktorskih studija od značaja za bezbednost i policijske poslove.</s><s>Akademija je osnovana posebnim Zakonom o Policijskoj akademiji, pa formalno-pravno posmatrano, predstavlja posebnu ustanovu van sastava Ministarstva unutrašnjih poslova.</s><s>U praksi, međutim, kroz rad Upravnog odbora, finansiranje i na druge načine Ministarstvo veoma značajno utiče na sve aspekte njenog rada.</s><s>Do njenog osnivanja nije bilo moguće seći profesionalno obrazovanje iz oblasti policije na fakultetskom nivou.</s><s>Policijsku akademiju mogu upisati pripadnici policije i lica iz građanstva2 koja su završila Srednju školu unutrašnjih poslova ili drugu odgovarajuću srednju školu i koja zadovolje dosta stroge psihofizičke kriterijume selekcije.</s><s>Do školske 2001/2002 Akademija nije upisivala studente ženskog pola.</s><s>Diplomirani studenti Više škole unutrašnjih poslova formalno-pravno posmatrano imaju direktnu Želimir Kešetović, Momčilo Talijan</s>
<s>Specijalističko-sturčne (10 ili 43,47%) prohodnost na treću godinu studija, mada se ona u praksi ne realizuje zbeog velike razlike u programu vojno-policijske nastave, kao i razlike u redosledu i saržaju nastavnih predmeta.</s><s>Studije traju četiri godine, besplatne su i svi studenti tokom školovanja primaju stipendiju na nivou plate policajca-pripravnika.</s><s>Postoje samo redovni studenti koji po internatskom principu, većinom u uniformi, celokupno vreme studija provode u objektima Akademije poštujući storgo utvrđeni režim aktivnosti i ukupnog života i rada, nalik vojnom, a izlazak u grad i odlasci kući regulisani su posebnim pravilima.</s><s>Školovanje vanrednih studenata, odnosno studiranje uz rad nije moguće.</s><s>Student Akademije u toku studija može ponoviti jednu godinu.</s><s>Nastavnim planom i programom osnovnih studija predviđen je 41 nastavni predmet i to: Opšteobrazovne (ukupno 4 ili 9,76%)</s>
<s>Kriminalističko-bezbednosne (20 ili 48,78%) U okviru ostalih obaveznih programskih aktivnosti i praktičnog rada studenata predviđeno je logorovanje, (ukupno 45 dana odnosno 480 sati), različite vrste gađanja, uključujući i borbena, obuka u plivanju, policijska vožnja, obuka u skijanju i vojno-policijska taktika u zimskim uslovima i obuka u plivanju.</s><s>Ukupan fond ovih aktivnosti je 165 dana, odnosno 1299 časova.</s><s>U okviru njih predviđeno je i obavljanje praktičnih vežbi u organizacionim jedinicama policije, ali je očigledno da su vojni sadržaji prakse ipak dominantni.</s>
<s>Ako bi se, s obzirom na nastavni plan i program, pokušala klasifikacija Policijske akademije, moglo bi se konstatovati da on predstavlja jednu mešavinu, odnosno balans opštih i pravnih predmeta na jednoj i policijsko-vojnih znanja i veština na drugoj strani uz (pre)naglašenu dimenziju vojnih znanja i veština.</s><s>Kadar koji školuje ova ustanove pre svega je osposobljen za rukovođenje uniformisanom policijom opšte nadležnosti.</s><s>Nastavu realizuje oko 50 nastavnika i saradnika.</s><s>Oko 10% nastavnika angažovano je sa pravnog fakulteta.</s><s>U nastavi nema predavača iz prakse, odnosno iz policije, izuzev na predmetu Policijsko pravo.</s><s>Prostorije i ukupni kompleks Policijske akademije uništeni su u bombardovanju NATO tako da je Akademija sada privremeno smeštena na tri lokacije u Beogradu.</s><s>Nakon diplomiranja student dobija zvanje diplomiranog oficira policije, čin potporučnika i obavezan je da provede dvostruko vreme školovanja u policiji.</s><s>Kada je reč o eksternoj validnosti diplome Policijske akademije ona, formalno gledano, postoji, budući da je priznata Zakonom o Policijskoj akademiji.</s><s>Međutim, s obzirom na specifičnosti ove vrste edukacije realne mogućnosti zapošljenja njenih diplomiranih studenata van policije su praktično veoma sužene.3 Kada je reč o validnosti diplome ove ustanove u samoj policiji ona u startu obezbeđuje srednje (komandir policijske stanice prve kategorije), a može da obezbedi i visoke, odnosno najviše pozicije u policijskoj hijerarhiji.</s><s>Završetak ove škole i provođenje četiri godine u policiji oslobađaju obaveze služenja vojnog roka.</s>
<s>Policijska akademija obavlja i specijalističke, magistarske i doktorske studije.4 Kao i kad je reč o osnovnim studijama, Nastavni plan i program magistarskih i doktorskih studija Akademija donosi uz pribavljeno mišljenje Ministarstva unutrašnjih poslova i Ministarstva prosvete.</s><s>Zakonom o Policijskoj akademiji utvrđeno je da su akademski nazivi, odnosno naučni stepeni stečeni na Akademiji jednaki onima stečenim na fakultetu i univerzitetu.</s><s>Predviđeno je da specijalističke studije traju jednu godinu.</s><s>Lice koje odbrani specijalistički rad stiče tručni naziv specijaliste kriminalistike i bezbednosti.</s><s>Na magistarskim studijama koje traju dve godine izučava se ukupno 10 predmeta, a po položenim ispitima, napisanoj i uspšešno odbranjenoj magistarskoj tezi student stiče akademski naziv magistar kriminalističko-bezbednosnih nauka.</s><s>Na ovom obliku usavršavanja ne postoje smerovi, već se izvesna specijalizacija obezbeđuje izborom jednog opcionog predmeta i teme magistarskog rada.</s><s>Iskustva sa ovim oblicima naučnoistraživačkog rada na Policijskoj akademiji su relativno skromna.</s><s>Naime prva policijska sekcija</s>
<s>Pravo upisa magistarskih studija imaju i lica koja su sa visokom prosečnom ocenom završila Policijsku akdemiju i druge fakultete sa kojima se mogu obavljati kriminalističko-bezbednosni poslovi u MUP-u.</s><s>U školskoj 2001/2002. nije bilo upisa na magistarske studije jer se radi na redefinisanju ukupnog koncepta.</s><s>Do sada ni jedan kandidat nije prijavio i započeo izradu doktorske disertacije na Policijskoj akademiji.</s>
<s>U okviru policijske obuke postoje osnovni policijski kurs i ceo niz specijalističkih kurseva za stručno osposobljavanje i usavršavanje.</s><s>Takođe, postoji i redovna obuka u policijskim jedinicama Usled nedovoljnih kapaciteta i zainteresovanosti mladih za Srednju školu unutrašnjih poslova, stalne fluktuacije kadra, prirodnog osipanja i odlaska u penziju obnavljanje i popuna broja uniformisanih policajaca na osnovnim policijskim dužnostima obezbeđuju se organizovanjem osnovnog policijskog kursa za policajce pripravnike.</s><s>Na osnovni policijski kurs koji je do 1997. godine realizovala Viša, a sada realizuje Srednja škola unutrašnjih poslova primaju se kandidati sa završenom trogodišnjom i četvorogodišnjom srednjom školom.</s><s>Tokom pohađanja kursa polaznici su internatski smešteni.</s><s>Osnovni kurs za policajce traje 4 meseca za žene,5 a za muškarce 6 meseci.</s><s>Na ovom kursu uči se ukupno 13 uglavnom policijsko-stručnih predmeta.</s>
<s>Po uspešno završenom kursu kandidati se raspoređuju u policijske stanice na osnovne policjske dužnosti u svojstvu policajca pripravnika.</s><s>Nakon šestomesečnog pripravničnog staža u obavezi su da polože državni ispit.</s>
<s>Raznovrsnost poslova bezbednosti sa velikom nomenklaturom osnovnih i višestruko većom nomenklaturom užih specijalizovanih delatnosti, utiče na kadrovski sastav Ministarstva unutrašnjih poslova u kome su zaposleni stručnjaci najrazličitijih profila: pravnici, ekonomisti, informatičari, inženjeri, tehnolozi itd.</s><s>Osim toga bezbednosni poslovi su sve dinamičniji i sve složeniji, a obavljaju se u sve komleksnijim društvenim uslovima.</s><s>Ovi faktori uslovljavaju permanentu potrebu za različitim oblicima stručnog osposobljavanja i usavršavanja zaposlenih.</s><s>Stoga je tokom vremena postalo pravilo da ni jedan radnik Ministarstva unutrašnjih poslova, bez obzira na vrstu i stepen pethodne školeske spreme ne može da radi na poslovima i zadacima na koje je raspoređen ukoliko u toku rada i uz rad ne završi određeni oblik stručnog osposobljavanja i usavršavanja.</s><s>Ove kurseve i seminare, kao i kurseve za menadžere u policiji, realizuje Viša škola u tesnoj saranji sa operativnim organizacionim jedinicama Ministarstva unutrašnjih poslova, počev od koncipiranja nastavnih programa, pa do izvođenja nastave.</s><s>Ovi oblici obuke traju od jednog dana do jedne nedelje (seminari) i od jedne nedelje do šest meseci (kursevi).</s><s>Pohađaju ih pripadnici policije, a o istima se izdaje interno validna potvrda, odnosno sertifikat.</s><s>Na pojedinim od ovih oblika obuke predviđeno je i polaganje odgovarajućih ispita.</s><s>Do sada je Škola promovisala preko 40000 polaznika 30 različitih kurseva i seminara za stručno osposobljavanje i usavršavanje kadra policije.</s><s>Neke kurseve i seminare nametalo je vreme i političko bezbednosna situacija, pa su organizovani privremeno i povremeno, a drugi su uhodani i predstavljaju ustaljene oblike obuke koji se permanentno organizuju.</s><s>U najznačajnije kurseve i seminare koje škola redovno organizuje spadaju:</s>
<s>Kurs za kriminalističko-operativne radnike Kurs za suzbijanje privrednog kriminaliteta Kriminalističko-tehnički kurs</s>
<s>U nastavni na kursevima angažovani su nastavnici i saradnici više škole i preko 400 istaknutih eksperata iz prakse, odnosno iz Ministarstva unutrašnjih poslova i izvan sistema Ministarstva.</s><s>Proces stručnog usavršavanja i osposobljavanja je veoma dinamičan i da bi se obavljao na kvalitetan način potrebno je stalno praćenje potreba prakse, s jedne strane, i praćenje dostignuća nauke i struke, s druge strane.</s><s>To podrazumeva i često preispitivanje validnosti planova i programa na kursevima i seminarima.</s><s>Planirano je da se u skladu sa društvenim potrebama i aktuelnom bezbednosnom situacijom, postojećim kursevima dodaju i novi - posebni kursevi i seminari koji će obuhvatiti problematiku suzbijanja organizovanog kriminala, kompjuterskog kriminala, komercijalnog terorizma kao i obuku policije u komuniciranju sa medijima i javnošću.</s><s>Nakod demokratskih promena međunarodna zajednica se u okviru ukupne pomoći policiji Srbije angažovala i na obuci policije.</s><s>Pored kurseva u organizaciji OEBS (najznačajniji su Kursu multientičke policje na jugu Srbije, Moderni standardi policijskog rada i Edukacija edukatora) specijalističke seminare održali su fondacija Hans Zajdel, Creveni krst i dr. Viša škola unutrašnjih poslova obezbeđuje logističku podršku i/ili participira u organizaciji ovih oblika obuke.</s><s>3. 6 Neki elementi kritičke analize policijskog obrazovanja i obuke u Srbiji Na osnovu nastavno-predmetne strukture studija kao i na osnovu organizacije i metoda rada pojedinačno u svakoj ustanovi, mogu se jasno uočiti programski i funkcionalni nedostaci u njihovom radu i organizaciji.</s><s>Kratak osvrt na najznačajnije propuste i neadekvatnosti treba da pomogne uočavanju i iznalaženju boljih ili sasvim novih rešenja strukture, organizacije i sadržaja buduće edukacije policije kod nas.</s><s>Pored vlastitog promišljanja i obavljenih istraživanja u okviru Više škole unutrašnjih poslova, sagledavanju postojećih slabosti doprinele su i analize stranih policijskih eksperata, pre svega Ričarda Monka (Richard Monk) iz Organizacije za evropsku bezbednost i saradnju (OEBS) i Džona Slejtera (John Slater) iz Saveta Evrope (SE).</s><s>Generalno se može oceniti da je policijsko školstvo Republike Srbije previše teorijsko i neusklađeno sa potrebama konkretnih radnih mesta u policiji.</s><s>Naime, stečena znanja, veštine i navike uglavnom su odvojene od potreba radnih mesta.</s><s>Obuka na Višoj školi unutrašnjih poslova i posebno na Policijskoj akademiji, je obimna, zahtevna i rigorozna.</s><s>To pokazuje veliki broj teorijskih knjiga koje svaki student mora da pročita.</s><s>Pored toga, postoji preklapanje obuke na ovim institucijama.</s><s>U Srednjoj školi unutrašnjih poslova i na Policijskoj akademiji polaznici (učenici-kadeti, odnosno studenti) obavezno su smešteni u internate, što značajno utiče na formiranje pogleda na svet i usvajanje sistema vrednosti.</s><s>Većina obrazovnih ustanova podržala je svojim načinom edukacije izvesnu militarizaciju kako svojim programskim sadržajem tako i likom, što je bilo uslovljeno aktuelnom društvenom situacijom.</s><s>Od ovih obrazovnih ustanova jedino Viša škola unutrašnjih poslova školuje žene.</s><s>Uočeno je da se malo pažnje obraća na praktično i iskustveno učenje u odnosu na teorijsko učenje (ova zamerka može da se uputi generalno čitavom obrazovnom sistemu Republike U nastavnim planovima i programima uočava se potpuno odsustvo, ili pak nedovoljna zastupljenost pojedinih tematskih sadržaja koji su od naročitog značaja za policijski kadar, posebno u aktuelnim društvenim uslovima i nastojanjima naše zemlje da se približi (harmonizuje) standardima Evropske Unije.</s><s>Radi se pre svega o znanjima, veštinama, navikama i vrednostima koje se odnose na: ljudska prava, policijsku etiku, etiku rukovođenja, policijski menadžment, nasilje u porodici, međuetničke odnose, odnose policije sa medijima, mirno rešavanje sukoba u porodici i zajednici, odnosno upravljanje konfliktima (transakciona analiza), funkcionisanje lokalne zajednice, problematika organizovanog kriminala, kompjuterski kriminal, komercijalni terorizam, komuniciranje sa javnošću, prva pomoć itd.</s>
<s>Sva tri nivoa obuke ne ispunjavaju uslove međusobne kompatibilnosti i koordinacije.</s><s>Osim toga, u Ministarstvu unutrašnjih poslova ne postoji telo ili oprganizaciona jedinica koja bi se sistematski i policijska sekcija</s>
<s>Seminar iz borilačkih veština strateški bavila pitanjima obuke i obrazovanja policijskog kadra, razume se i naučno-istraživačkog rada, izdavačke delatnosti i drugih komplementarnih delatnosti sistemske podrške.6 Postojeći sistem obrazovanja policije u Republici Srbiji (postojanje više neintegrisanih ustanova) skup je i neracionalan u odnosu na društvene uslove i potrebe.</s><s>Postojanje tri ustanove (od čega su dve internatskog tipa) materijalno je opterećujuće.</s><s>I pored toga, taj sistem nije dovoljan, te se policija popunjava u velikom broju kadrom iz građanstva (oko 40%) od srednjeg pa do najvišeg obrazovnog profila.</s><s>Ovaj kadar prolazi dodatnu edukaciju koja se putem seminara i kurseva obavlja u Višoj školi unutrašnjih poslova.</s><s>Neracionalnost se ogleda i u postojanju dve visoko-obrazovne ustanove u policiji (naročito s obzirom na stepen preklapanja obuke na Višoj školi unutrašnjih poslova i Policijskoj akademiji).</s>
<s>Karakter prethodne vlasti, ekonomsko propadanje zemlje, ratovi u neposrednom okruženju i izolacija iz međunarodne zajednice odrazili su se na sve oblasti društvenog života, pa i na obrazovanje i obuku policije.</s><s>Nedostupnost najnovije literature, nedostatak kontakata i razmene mišljenja sa kolegama iz sveta svakako su ostavili traga i na ovoj oblasti.</s><s>Još uvek se edukatori i treneri ne šalju u inostranstvo, a strane donacije za unapređenje sistema policijske obuke i obrazovanja nisu počele da stižu mada su potencijalnim donatorima ponuđeni sasvim konkretni projekti.</s><s>4 REFORMA SISTEMA - JEDNA VIZIJA</s>
<s>Na osnovu uočenih slabosti, aktuelnih društvenih mogućnosti i bezbednosnih potreba, tendencija obrazovanja u Evropi i svetu (Bolonjska i druge deklaracije), i na osnovu preporuka stranih i domaćih eksperata započeto je osmišljavanje efikasnijeg, ekonomičnijeg (srazmerno veličini i ekonomskoj moći zemlje) i svrsishodnijeg sistema policijskog školstva.</s><s>Ovaj budući (redefinisan, ili još bolje nov) sistem edukacije policije treba da ispuni nekoliko uslova: ! da školuje sve potrebne nivoe kadrova policije; ! da obuhvati sve stručne profile kroz edukaciju; ! da ima mogućnost upisa ženskih i muških polaznika obuke; ! da pruži mogućnost stručne prekvalifikacije; ! da omogući permanentnu edukaciju (stručno obrazovanje i usavršavanje); ! da omogući participaciju u polaganju stručnog ispita kao i realizaciju stručne prakse; ! da stvori uslove koji omogućavaju bavljenje naučno-istraživačkim radom i sticanje naučnih zvanja na polju bezbednosti i unutrašnjih poslova; ! institucionalno fleksibilan prema tendencijama organizacije obrazovanja u svetu (otvoren za ! usklađen sa evropskim standardima;</s>
<s>! da obrazuje u duhu visoke profesionalne etike i društveno-poželjnih vrednosti.</s><s>Ključni momenti redefinisanja policijskog obrazovnog sistema vezani su za analizu svrsishodnosti postojanja Srednje škole unutrašnjih poslova i formiranje jedinstvenog obrazovnonaučnog centra (ustanove) MUP Republike Srbije.</s><s>Potrebno je ozbiljno preispitati svrsishodnost postojećeg srednjeg nivoa obrazovanja policijskog kadra.</s><s>Srednja škola unutrašnjih poslova u Sremskoj Kamenici ima dugu tradiciju u ovom poslu i na ovom nivou edukacije.</s><s>Međutim treba ispitati aktuelnu potrebu za njenim postojanjem s obzirom na iskustva drugih zemalja u regionu i svetu, i činjenicu da ova ustanova ne ispunjava potrebne kriterijume koji se odnose na metode edukacije (s obzirom da se radi o obuci zatvorenog internatskog tipa) i da se znatan deo gradiva predviđenog nastavnim planom i programom izučava i u drugim školama srednjeg nivoa obrazovanja.</s><s>Iskustva najvećeg broja zemalja govore da u okviru sistema obrazovanja policije ne postoji ustanova ovog tipa, već da se za najjednostavnije – osnovne policijske dužnosti osposobljavanje vrši putem osnovnog kursa čije je trajanje različito.</s>
<s>U skladu sa postavljenim evropskim standardima edukacije neophodno je obrazovati jedinstvenu obrazovno-naučnu ustanovu, u okviru koje bi trebalo omogućiti sledeće nivoe i oblike edukacije: 1. srednji nivo edukacije u trajanju od 6+6 meseci (šest meseci praktično-teorijske nastave i šest meseci prakse) koji bi pružao edukaciju policijskog kadra podoficirskog ranga.</s><s>Postojeći oblik edukacije (SŠUP) trajao bi u vremenskom periodu potrebnom dok se ne osmisli i ne reguliše način regrutacije kadrova iz građanstva sa srednjom stručnom spremom.</s><s>2. visoki nivo edukacije u trajanju od tri i četiri godine studija sa više stručnih usmerenja i mogućnosti preusmerenja u toku studija za oficirski policijski kadar 3. permanentna edukacija radnika unutrašnjih poslova putem seminara i kurseva u trajanju od nekoliko dana do nekoliko meseci, a u skladu sa potrebama službe, uključujući i mogućnost prekvalifikacije, odnosno preusmerenja.</s>
<s>4. naučni rad na nivou instituta u okviru koga bi se obrazovala lica radi sticanja magistarskih i doktorskih titula i organizovao i obavljao naučno-istraživački rad u oblasti kriminalističkobezbednosnih nauka.</s>
<s>Ovaj model je rezultanta postojećih mogućnosti našeg sistema edukacije policije, saznanja o stranim iskustvima sa posebnim osvrtom na zemlje - republike bivše Jugoslavije, i preduslova koje postavlja Bolonjski proces.</s>
<s>Potrebno je da Ministarstvo unutrašnjih poslova u okviru realizacije novog modela školstva policije, a imajući iskustva aktuelnog stanja kadrovske strukture službe, gde je 40% kadrova sa zvanjem stečenim na drugim obrazovnim ustanovama, uspostavi saradnju sa drugim fakultetima (Saobraćajni fakultet, Pravni fakultet, Fakultet političkih nauka, Elektrotehnički fakultet, Fakultet civilne odbrane, i drugi) u cilju usklađivanja programskih sadržaja, odnosno daljeg doškolovanja jednog broja kadrova unutrašnjih poslova koji je zainteresovan za to.</s>
<s>Definitivno uobličavanje i uspostavljanje školskog sistema MUP Republike Srbije treba da teče uporedo sa reformom samog Ministarstva jer je njegov integralni deo i segment ukupne reforme, kao i analogno novoutvrđenom profilu radnih mesta u MUP-u.</s><s>Problematici kadrovske selekcije obrazovanja i obuke, kao i uspostavljanju sistema građenja karijere policajaca mora se ubuduće posvećivati neuporedivo veća pažnja.</s><s>U tom smislu potrebno je, pored novog rukovodećeg mesta pomoćnika ministra za oblast edukacije, istraživanja i izdavačke delatnosti, oformiti i odgovarajuću organizacionu jedinicu u MUP-a koja bi se bavila ovom problematikom i ukupno menadžementom ljudskih resursa.</s>
<s>1 Naročitu teškoću prilikom izrade ovog dokumenta predstavljali su neuređeni sistemski okviri, a pre svega nedefinisana situacija u vezi organizacije savezne države, nejasna razgraničenja ovlašćenja, savezne države, i republika Srbije i Crne Gore, ali i organičenja koja proističu iz važećeg ustava (funkcije države, političko-teritorijalna organizacija, nadležnost lokalne samouprave itd.) Srbije donetog u vreme nedemokratske vlasti.</s>
<s>3 Postoji mogućnost zapošljavanja u službama obezbeđenja velikih kompanija i privrednih sistema.</s><s>4 Do osnivanja Policijske akademije nije bilo sistemske mogućnosti za magistarske i doktorske studije iz oblasti policije i bezbednosti.</s><s>Pojedinačni magistarski i doktorski radovi mogli su se prijavljivati i braniti na pojedinim fakultetima (Pravni, Fakultet civilne odbrane, Fakultet političkih nauka).</s><s>5 Mogućnost da ovaj kurs pohađaju žene postoji tek od 1999. policijska sekcija</s>
<s>6 Na samom kraju 2001. godine postavljen je pomoćnik ministra unutrašnjih poslova zadužen za policijsko školstvo, naučno-istraživački rad i izdavačku delatnost.</s><s>U MUP-u ne postoji poseban rukovodilac ili organizacionajedinica za upravljanje ljudskim resursima.</s>
<s>9. Talijan, M. i Kešetović, Ž. (2002).«Všup izmedju tradicijeŠkolovanje kadrova u policiji», urednik Kešetović,Ž. Zbornik radova nastavnika VŠUP br. 3. Beograd:Viša škola unutrašnjih poslova.</s><s>Morić, Lj. et al.(1996).</s><s>Školovanje, stručno osposobljavanje i usavršavanje policijskih kadrova, istraživački projekat, Beograd:VŠUP.</s>
<s>Želimir Kešetović, dr,. naučni saradnik Instituta za političke studije, načelnik Istraživačko razvojne jedinice i profesor na predmetu Sociologija u Višoj školi unutrašnjih poslova.</s><s>Oblasti istraživačkog interesovanja: odnosi policije i javnosti, aspekti policijske profesije, policijska etika, policijsko obrazovanje i obuka</s>
<s>Momčilo Talijan, prof. dr., direktor Više škole unutrašnjih poslova i profesor na predmetima Osnovi javne bezbednosti i Organizacija i poslovi policije i profesor na Policijskoj akademiji i Fakultetu civilne odbrane u Beogradu i na Visokoj školi unutrašnjih poslova u Banja Luci.</s><s>Oblasti istraživačkog interesovanja: odnosi policijski menadžment, rukovodjenje i kontrola, policijsko obrazovanje i obuka.</s>


<s>University of Maribor, Faculty of Arts, Maribor, Slovenija gjoko.nikolovskiŽum.si, mihaela.koletnikŽum.si Rad se fokusira na konceptualizaciju ljubavi u srpskom i slovenačkom jeziku kroz prizmu kognitivne teorije metafore.</s><s>U tom cilju analiziran je srpski i slovenački frazeološki i nefrazeološki materijal, što znači duboku i intimnu emociju i snažnu naklonost prema drugoj osobi.</s><s>Prikupljena građa je klasifikovana prema 13 metafora koje predstavljaju različite aspekte kompleksnog fenomena sa ciljem da se identifikuju razlike i sličnosti u konceptualizaciji ljubavi u oba jezika.</s><s>Polazna hipoteza članka je da se konceptualizacija ljubavi može realizovati uz pomoć frazeološkog i nefrazeološkog materijala, čime se pruža širi pogled na definiciju ljubavi kao emocionalnog fenomena u oba jezika.</s>
<s>The focus of the paper is the conceptualization of love in Serbian and Slovene through the prism of the cognitive theory of metaphor.</s><s>To this end, phraseological and non-phraseological material expressing deep and intimate feelings and strong affection for the other person are analysed.</s><s>The collected material is arranged according to 13 metaphors representing different aspects of this complex phenomenon in order to identify differences and similarities in the conceptualization of love in all three languages.</s><s>The initial hypothesis of the article is that such a conceptualization of love can be realised with the help of phraseological and non-phraseological material that enables a broader view of the definition of love as an emotional phenomenon in Serbian and Slovene.</s>
<s>Ljubav je jedan od najosnovnijih i najuniverzalnijih emocionalnih fenomena koje doživljavamo kao ljudi.</s><s>U Hrvatskoj enciklopediji (2022) je pored definicije „složen intenzivan osjećaj (afekt) privrženosti” predstavljena i podela na dve vrste: (1) romantičnu ljubav, zaljubljenost uz seksualnu privlačnost, i (2) duboku prijateljsku ljubav i odanost (prema roditelju, djetetu, prijatelju, domovini, kućnom ljubimcu itd.) (Hrvatska enciklopedija 2023).</s><s>U Slovenačkom leksikonu (1997–1998) ljubav označava „različite oblike emotivnih i međusobnih veza ljudi, najviše izraženih u nastojanju da se ujedine ili u želji za posedovanjem i u spremnosti na predanost: 1. međuljudski odnos koji zasnovano na seksualnoj želji (libido; grčki eros, latinski amor), sa mnogo varijacija; 2. ljubav prema deci i roditeljima; 3. u širem smislu opšta i neseksualna ljubav prema ličnosti (bližnjemu) koja ima centralno značenje u hrišćanskoj etici (grč. agape, lat. caritas); 4. u izvedenom smislu duhovna ljubav prema vrednostima (npr. sloboda, istina).” I Jakop (2017: 11–19) na osnovu građe, prikupljene u rečnicima i korpusima slovenačkog jezika, sagledava slične vrste ljubavi: eros (fizička, erotska, seksualna), philia (naklonost prema nekome ili nečemu), agape (ljubav prema Bogu, odnosno Božja ljubav i dobrota) i stergo (ljubav između roditelja i deca).</s><s>From (2012) zastupa ideju da ljubav nije pasivno osećanje, već aktivan proces koji zahteva trud, posvećenost i negovanje.</s><s>Po njegovim rečima, ljubav je sposobnost koju treba razvijati, a ne samo emocija koju doživljavamo.</s><s>Takođe, naglašava da je ljubav jedan od najvažnijih zadataka u životu i ključ našeg ličnog zadovoljstva.</s><s>From (2012) opisuje kako se u savremenom svetu ljubav često meša sa strašću, privlačnošću ili opsesijom.</s><s>On se protivi ovom stavu i tvrdi da je ljubav duboka veza koju gradimo sa drugim ljudima tokom vremena i truda.</s><s>Osim toga, From (2012) skreće pažnju na razliku između različitih oblika ljubavi.</s><s>Govori o majčinskoj i očevoj ljubavi, a takođe ističe i prijateljsku ljubav zasnovanu na jednakosti, poštovanju i međusobnom razumevanju.</s><s>From (2012) takođe govori o ljubavi među polovima, gde ističe potrebu za jednakošću, autonomijom i reciprocitetom.</s><s>Ističe da ljubav može biti izvor sreće, ali to se može postići samo ako sami umemo da volimo i da budemo voljeni.</s><s>Da bismo dobili relativno standardizovanu predstavu ljubavi, analiziramo leksemu ljubav u rečnicima srpskog i slovenačkog jezika.</s><s>U Rečniku srpskoga jezika (2011) 1 Rad je nastao u okviru Istraživačkog programa P6-0156 (Slovenska lingvistika, književnost i proučavanje slovenačkog jezika – pod rukovodstvom akad. prof. dr Marka Jesenšeka), koji delom finansira Republička javna agencija za naučnoistraživačku delatnost Slovenije.</s>
<s>Teorijska polazišta i metodologija nalazimo sledeća značenja: »/…/ 1. a. osećanje velike naklonosti, nežnosti prema nekome, nečemu, osećajna, emocionalna vezanost za nekoga, nešto, koja proističe iz tog osećanja; želja, težnja, stremljenje. /…/ b. (obično u lok. „u ljubavi”, kao glagolska dopuna) dobri međusobni odnosi, prijateljstvo, sloga /…/ v. velika volja, interesovanje, zainteresovanost za se voli, ono što nekoga neodoljivo privlači, zaokuplja, što pobuđuje nečije stalno interesovanje, strast, pasija. /…/ 2. a. osećanje predanosti, privrženosti prema osobi suprotnog pola koje proističe iz prirodne uzajamne privlačnosti muškarca i žene. /…/ b. osoba koja se voli (žena ili muškarac), draga, voljena osoba (često kao naziv u obraćanju takvoj osobi). /…/ v. intimni, ljubavnički odnos. /…/ 3. prijateljski postupak koji je nekome od koristi, usluga; ljubaznost, pažnja uopšte. bledim osnovnim značenjem, kao ustaljena fraza za iskazivanje usrdne molbe, zaklinjanja i sl. da se nešto učini. /…/«.</s><s>U SSKJ2 ljubav ima pet značenja: »1. močno čustvo naklonjenosti kar je posledica teh čustev /.../ 4. navadno v zvezi z do močen pozitiven odnos do česa određene razlike, koje se pre svega svode na različiti broj, kombinaciju i raspored značenja.</s><s>Rečnici se preklapaju u odnosu na osnovni koncept pojma ljubavi kao fizičke, erotske i seksualne ljubavi tj. duboka emocionalna naklonost, snažno osećanje prema nekome, što koristimo kao osnovnu definiciju u ovom radu.</s><s>Analiza je sprovedena na frazeološkom i nefrazeološkom materijalu iz srpskog i slovenačkog jezika, za koji smatramo da omogućava sagledavanje različitih aspekata ljubavi i prodiranje u dubinu fenomena ljubavi.</s>
<s>Frazeološki materijal kao odgovarajući korpus Potvrdu da je frazeološki materijal odgovarajući korpus za analizu nalazimo kod Kržišnik i Smolič (1999: 61–80), Jemec (229–236) i Bedkowske-Kopczyk (Będkowska-Kopczyk 2004), koje frazeologiju i njene osnovne jedinice smatraju važnim izvorom za razumevanje pojmova u kojima živimo, jer se upravo u frazemima sintetišu najtipičniji i najustaljeniji pogledi na mnoge pojmove koji su prisutni u stvarnosti, uključujući i pojam ljubavi.</s><s>Kod Kržišnik (2005: 70) nalazimo dodatnu potvrdu da su „frazemi jezička sredstva kulture, zato se smatra da imaju takozvanu kulturnu referencu i u stanju su da odražavaju karakteristične osobine Gj.</s><s>Nikolovski, M. Koletnik: Konceptualizacija ljubavi u srpskom i slovenačkom jeziku kulture za datu jezičku zajednicu u obliku jezičkog znaka“.</s><s>Stramljič Breznik (2009: 63) primećuje da su frazemi „zasnovani na folklornim i nacionalnim motivima i da odražavaju informacije o kulturnom i materijalnom životu nacije”.</s><s>Navedeno se poklapa sa definicijom Fabčič i Bernjak (2014: 29), koje ističu da su frazemi nosioci kulturne konotacije, što znači da se „njihov denotativni ili figurativno motivisani aspekt značenja i njihova konotacija mogu tumačiti unutar kulturnih kategorija“.</s><s>Iz navedenih definicija proizilazi da frazemi omogućavaju dublje razumevanje veze jezika i kulture, što možemo videti i kod Jesenšek (2020: 12) koji smatra da je frazeologija važna za temeljno razumevanje jezika, kulture i mentaliteta ljudi.</s>
<s>U teorijskoj osnovi ovog istraživanja je teorija metafora2 Lejkofa (Lakoff 1987, 1990, 1993), Lejkofa i Džonsona (Lakoff, Johnson 1980; 2015) i Kevečeša (Kövecses 1986, 2003, 2005, 2010), koja je transcendirala tradicionalno razumevanje metafora kao jezičkih figura, šireći se na područje načina razmišljanja.</s><s>Prema pomenutim autorima, metafora nije samo jezički entitet, već kompleksna pojava koja duboko prožima našu percepciju sveta.</s><s>Ključna ideja ove teorije je da metafora nije ograničena samo na jezik nego je inherentno povezana i sa načinom na koji organizujemo i razumemo svet oko sebe.</s><s>Metafora omogućava da doživljavamo jedno iskustvo kroz prizmu drugog iskustva.</s><s>Centralna zamisao teorije metafora je konceptualna metafora koja povezuje dva različita konceptualna domena – izvorni domen i ciljni domen.</s><s>Izvorni domen predstavlja poznato područje koje koristimo kako bismo razumeli manje poznato područje ciljnog domena.</s><s>Jezički izrazi služe kao sredstvo preslikavanja između ova dva domena.</s><s>Ovaj pristup naglašava da je jezik odraz načina na koji razmišljamo, te da metafora nije samo estetski element, već ključ za dublje razumevanje ljudske percepcije i kognitivnih procesa (Lakoff 1987, 1990, 1993; Lakoff, Johnson 1980, 2015; Kövecses 1986, 2003, 2005, 2010).</s><s>U oblasti kognitivne lingvistike, Parizoska (2022: 18) dodaje da i formiranje frazema uključuje konceptualne domene, a ključni kognitivni mehanizam u tom procesu je konceptualna metafora koja služi kao veza između dva različita konceptualna domena, čime se omogućava da se jedno područje iskustva doživljava kroz prizmu drugog.</s><s>Ova koncepcija odražava se u jeziku kroz korišćenje reči iz određenog izvornog domena unutar frazema (Parizoska 2022: 18).</s><s>Drugim rečima, jezički izrazi 2 Detaljniji teorijski pregled metafore kod Čeh Steger (Čeh 2005: 75–85).</s><s>112</s>
<s>SLAVISTIČNA PREPLETANJA 5. u frazemima postaju sredstvo prenosa značenja iz jednog konceptualnog domena (izvorni domen) u drugi (ciljni domen).</s><s>Kroz ovaj proces, jezik postaje ogledalo naših kognitivnih mehanizama, prikazujući kako se naše razumevanje sveta oblikuje i prenosi kroz jezičke konstrukcije, kao što su frazemi.</s><s>Ovaj proces nam omogućava da koristimo već poznate obrasce razmišljanja i iskustava kako bismo bolje razumeli ili izrazili nešto manje poznato ili apstraktno.</s><s>Metaforičko strukturiranje pomaže nam povezati i artikulisati različite aspekte našeg iskustva, doprinoseći dubljem razumevanju i izražavanju složenih ideja ili osećaja.</s><s>Osim konceptualne metafore, frazeološko značenje takođe se oslanja na druge kognitivne mehanizme – kako tvrde Kevečeš (Kövecses 2010) i Parizoska (2022: 19), a to su konceptualna metonimija i konvencionalno znanje.</s><s>U konceptualnoj metonimiji, za razliku od metafore koja povezuje različite konceptualne domene, jedan entitet ili pojava omogućava mentalni pristup drugom entitetu ili pojavi unutar istog konceptualnog domena.</s><s>Drugim rečima, određeni element jednog područja koristi se za predstavljanje ili shvatanje drugog elementa unutar istog konteksta ili domena omogućavajući prenos značenja, što je svakako jedna od osnovnih karakteristika frazema.</s><s>Sličnu potvrdu nalazimo i kod Kržišnik (2001: 29–31) koja u kontekstu povezanosti konceptualne metafore sa frazemima napominje da su neki frazemi po svojoj strukturi metafore ili da sadrže metaforu.</s><s>Za takve frazeme uvodi termin frazeološka metafora, a za sve jedinice koje nisu frazemi – termin nefrazeološka metafora.</s><s>Sa druge strane konvencionalno znanje3 Kevečeš (Kövecses 2010) i Parizoska (2022: 19) definišu kao znanje koje je zajedničko nekoj grupi ljudi ili kolektivu i služi kao pozadina na temelju koje razumemo određene koncepte, a time i leksičke jedinice koje su njihova jezička manifestacija.</s><s>Parizoska (2022: 19) navodi da se za povezanost značenja sastavnica s frazeološkim značenjima na temelju kognitivnih mehanizama (metafore, metonimije i kulturnih modela) u kognitivnoj lingvistici koristi termin konceptualna motivacija.</s>
<s>Prethodna istraživanja o konceptualizaciji ljubavi O ljubavi su Lejkof i Džonson (Lakoff, Johnson 2003: 44, 49, 139) izdvojili sledećih 7 metafora u engleskom jeziku: LJUBAV JE PUTOVANJE, LJUBAV JE FIZIČKA SILA, LJUBAV JE BOLEST/PACIJENT, LJUBAV JE LUDILO, LJUBAV JE 3 U kognitivnoj lingvistici, ova pojava se opisuje različitim terminima, kao što su okviri (eng. frames; Fillmore 1985), idealizovani kognitivni modeli (eng. Idealized Cognitive Models, Lakoff 1987), kognitivni domeni (eng. cognitive domains; Langacker 1987), kulturni modeli (eng. cultural models, Kövecses 2005), jezička slika sveta (polj. językowy obraz świata;</s>
<s>U srpskom jeziku Klikovac (2006) analizira definicije ljubavi u rečnicima i navodi sledeće domene: VATRA, SKRIVENI PREDMET, SADRŽATELJ, SVETLOST, BOLEST.</s><s>Prodanović-Stankić (2009: 77–87) razmatra konceptualnu metaforu i metonimiju lekseme srce u srpskom jeziku, što je često povezano s LJUBAVLJU, iznoseći stav da je srce najčešće konceptualizovano kao POSUDA EMOCIJA I RASPOLOŽENJA, što obuhvata i ljubav.</s><s>Dragićević (2010) analizira pojmovne metafore LJUBAVI kroz metodu asocijacija, a neki od odgovora ispitanika na 114</s>
<s>SLAVISTIČNA PREPLETANJA 5. stimulans ljubav jesu MUZIKA, CVET, POEZIJA, VATRA, NEBO.</s><s>Šulović i Drobnjak (2013: 139–147) upoređuju koncept ljubavi u srpskom, francuskom i španskom jeziku i zaključuju da se ljubav u sva tri jezika konceptualizuje kao GRAĐEVINA,</s>
<s>MATERIJA, RAT, NEPRIJATELJ, MUČITELJ, TAMNIČAR, BOL/BOLEST i NASILNA FIZIČKA SILA.</s><s>Lukić (2021: 125–142) sagledava metaforičku konceptualizaciju LJUBAVI u tekstovima pesama izvođača pop muzike (po jednog muškog i jednog ženskog izvođača na srpskom i engleskom jeziku) i uočava da su najfrekventniji izvorni domeni BOL/BOLEST, IGRA/KOCKA, LUDILO/ MENTALNI POREMEĆAJ i PUTOVANJE.</s><s>Pomenuta istraživanja u srpskom jeziku nisu uključila frazeološku građu, stoga smo odlučili da u ovom istraživanju pored različitih srpskih sintagmi, izraza i primera uključimo i srpske frazeme.</s><s>Slovenački jezik je već bio uključen u slično istraživanje u kojem Nikolovski i Mirchevska-Bosheva (2022: 172–189) analiziraju konceptualizaciju ljubavi u ruskom, makedonskom i slovenačkom jeziku kroz prizmu kognitivne teorije metafore, dolazeći do zaključka da se kao domeni pojavljuju RAT, VATRA, LUDILO, ŽIVO BIĆE, PREDMET, BOLEST, FIZIČKA SILA, HRANA/PIĆE, KULT, MAGIJA, VODA, PUTOVANJE i PRIČA.</s>
<s>Za potrebe analize prikupljene frazeološke građe, Kržišnik (2008: 33–34) izdvaja tri međusobno povezana, ali različita metodološka pristupa u istraživanju povezanosti između jezičkih sredstava i kulture: (1) tradicionalni etnolingvistički pristup, koji dijahronijskom analizom otkriva nastanak kulturnih slojeva u nastanku frazema; (2) jezičko-kulturološki, koji proučava sposobnost frazeoloških sredstava da odražavaju aktuelnu kulturnu samosvest jedne jezičke zajednice, njen mentalitet, njene vrednosti itd.; i (3) kontrastivni,4 koji je usmeren na sinhronijski opis, a upoređivanjem frazeoloških sistema različitih jezika pokušava da otkrije sličnosti i razlike među njima.</s><s>U tom pravcu Jesenšek (2000: 242–243) smatra da kontrastivna frazeološka istraživanja u različitim jezicima pokazuju da u frazeološkom sastavu dva ili više jezika često postoje sličnosti koje se ogledaju u procesu frazeologizacije i imaju univerzalne karakteristike.</s><s>S obzirom na klasifikaciju pristupa kod Kržišnik (2008: 33–34) i pogled Jesenšek (2000: 242–243), odabrali smo kontrastivni pristup 4 Novija istraživanja s kontrastivnim pristupom: Mirchevska-Bosheva, Nikolovski (2020: 315–337); Koletnik, Nikolovski (2020: 83–99); Varga, Keglević (2020: 40–51); Horoz (2021: 20–36); Nikolovski, Mirchevska-Bosheva Gj.</s><s>Nikolovski, M. Koletnik: Konceptualizacija ljubavi u srpskom i slovenačkom jeziku za analizu građe iz semantičkog polja ljubavi, kako bismo uočili sličnosti i razlike u jezičkoj realizaciji ovog koncepta u oba jezika.</s><s>U radu je analizirano gradivo sastavljeno iz frazeoloških i nefrazeoloških metafora (Kržišnik 2001: 29–31).</s><s>Frazeološko izražene metafore obuhvataju samo frazeme, a nefrazeološke metafore uključuju različite sintagme, izraze i primere (npr. srp. ljubavni odnos – sl. ljubezenska zveza).</s><s>U metodološkom i analitičkom smislu ograničavamo se na materijal dobijen iz Rečnika srpskoga jezika (2011), Frazeološkog rečnika srpskog jezika (Otašević 2012), srpskog korpusa Serbian Web Corpus PDRS 1.0 i slovenačkih rečnika Slovar slovenskih frazemov (SSF 2015), Slovar slovenskega knjižnega jezika (SSKJ2) in Slovar slovenskega knjižnega jezika.</s><s>Rastoči slovar (eSSKJ)5 i slovenačkog korpusa Gigafida 2.0.</s><s>Pojedine jedinice iz građe nisu nužno podjednako aktuelne u savremenom srpskom i slovenačkom jeziku.</s><s>Jedinice su navedene po abecednom redu, dok su njihovi izborni elementi navedeni u zagradama.</s><s>Kontrastivna analiza koncepta ljubavi u srpskom i slovenačkom jeziku</s>
<s>U materijalu je registrovano nekoliko jedinica koje spadaju pod metaforu LJUBAV JE BAJKA.</s><s>U osnovi ove metafore je predstava idealne ljubavi, u kojoj je subjekt prikazan kao princ ili princeza (često u raznim šaljivim konotacijama) (Marinić, Živić 2009: 272).</s><s>U srpskom jeziku opazili smo sledeće jedinice: čekati princa na belom konju, princ iz bajke, živeti kao u bajci, dok su u slovenačkom: čakati <na> princa na belem konju, princ iz pravljice, najti princa svojih sanj, živeti kot v pravljici.</s><s>U osnovi ovog materijala je bajkovita veza između partnera koji su savršeni i koji žive srećno do kraja života.</s>
<s>Metafora LJUBAV JE BOLEST (Lakoff, Johnson 2003: 49) koja leži u osnovi sledećeg materijala u srpskom jeziku: biti slep od ljubavi, biti zavisan od nekoga, biti bolestan od ljubavi, biti zaslepljen ljubavlju, biti zaslepljen od ljubavi, bolovati od ljubavi, ljubav boli, ljubav je slepa, slepa ljubav, umirati od ljubavi, venuti od ljubavi, ima svoju 5 O frazeološkoj praksi i traženju najboljih frazeoloških i frazeografskih rešenja u pripremi eSSKJ kod Jakop (2022: 116</s>
<s>LJUBAV JE FIZIČKA SILA/BLISKA VEZA produktivnost i u slovenačkom jeziku: biti odvisen od ljubezni,6 biti slepo zaljubljen, biti slep od ljubezni, ljubezen je slepa, ljubezen boli, ljubezen je bolezen, ljubezenske bolečine, ljubezenske muke, patološka ljubezen, slepa ljubezen, umirati/umreti od ljubezni, veneti zaradi nesrečne ljubezni.</s><s>U oba jezika, ljubavnici osećaju bol, kao i pacijenti, suočavaju se sa zdravstvenim problemima ili slabljenjem nekih vitalnih funkcija (npr. gubitak vida), čiji je uzrok ljubav (Lakoff, Johnson 2003: 49).</s>
<s>Osećajući ljubav, osoba oseća želju da bude stalno u blizini objekta svojih osećanja.</s><s>U njihovoj osnovi leži ideja da je LJUBAV FIZIČKA SILA (Lakoff, Johnson 2003: 49) ili da je LJUBAV BLISKA VEZA (Kövecses 2010: 85, 333).</s><s>Ova metafora proizilazi iz svesti o spoljašnjem svetu, o prirodnim silama (magnetizmu, elektricitetu, gravitaciji itd.).</s><s>Dakle, biti zaljubljen znači biti vezan za nekoga.</s><s>Ova konceptualizacija ljubavi predstavljena je kroz sledeći frazeološki i nefrazeološki materijal u srpskom jeziku: biti srcu prirastao, biti u ljubavi, ljubav preko telefona, ljubav preko žice, ostati u ljubavi, prirasti /komu/ srcu, prirasti /komu/ k srcu, prirasti /komu/ uz srce, prirasti /komu/ za srce, privlačiti kao magnet, a produktivnost pokazuje i u slovenačkom jeziku: biti komu pri srcu, biti magnet za koga, intimno razmerje, ljubezen na daljavo, ljubezen po telefonu, ljubezen vleče koga kam/h komu, ljubezenska nit, ljubezenska zveza, ljubezenski okovi, ljubezensko razmerje, navezati se na koga z vsem srcem, prirasti k srcu komu, okovi ljubezni, spolno razmerje, srce vleče koga kam/h komu, vezala ju je velika ljubezen.</s><s>U ovoj metafori je ljubav predstavljena kao fizička sila koja privlači ili vezuje oba subjekta.</s>
<s>U metafori LJUBAV JE HRANA/PIĆE (Kövecses 2010: 52, 93–94) ljubav se često doživljava kao hranljiva materija.</s><s>U ovom kontekstu, ljubav se može posmatrati kao hrana za život, što je vidljivo iz sledećeg materijala u srpskom jeziku: biti gladan ljubavi, gutati koga očima, gutati koga pogledom, ljubavni napitak, pijan od ljubavi, živeti od ljubavi, a ima sličnu jezičku sliku i u slovenačkom jeziku: biti lačen ljubezni, ljubezen gre skozi želodec, pojesti koga od ljubezni, požirati koga s pogledi, živeti od ljubezni.</s><s>U ovoj metafori ljubavnici su gladni jedno drugog, gladni naklonosti ili je njihova strast sita.</s><s>6 U slučaju frazema biti odvisen od ljubezni kognitivno gledano možemo govoriti i o metafori LJUBAV JE DROGA/ZAVISNOST.</s>
<s>Kao posebna grupa izdvaja se materijal koji pripada metafori LJUBAV JE IGRA (Kövecses 2010: 20; Лепихина 2009: 58).</s><s>U osnovi igre kao izvora za ovu metaforu su nagrada, takmičenje i pravila.</s><s>Ova metafora je prisutna u oba jezika, ali nije mnogo produktivna.</s><s>U srpskom jeziku našli smo sledeće jedinice: ljubavna igra, pravila ljubavi, nesreća u ljubavi, dok u slovenačkom: ljubezenska igra, pravilo ljubezni, sreča v igri, nesreča v ljubezni.</s><s>Iz priloženog materijala je jasno da se ovom metaforom poredi često proces zaljubljivanja sa igrom, njenim pravilima i strategijama, te potencijalom za pobedu ili poraz.</s>
<s>Prema Lejkofu i Džonsonu (Lakoff, Johnson 2003: 49) metafora LJUBAV JE LUDILO sugeriše da se ljubav doživljava kao intenzivno emocionalno stanje koje može izazvati nepredvidljivo i neobično ponašanje, ponekad i izvan okvira zdravog razuma ili racionalnosti.</s><s>Za ovu metaforu nalazimo sledeću jezičku sliku biti lud od ljubavi, biti lud za nekim, izgubiti glavu za nekim, luda ljubav, ljubavno ludilo, odneti (pomešati, pomeriti, pomutiti, uzeti, zaneti, zavrteti) kome pamet, poludeti od ljubavi, poludeti za kim, zavrteti glavu (glavom) nekome (srpski) i biti noro zaljubljen, izgubiti glavo za kom, ponoreti od ljubezni, (po)noreti za kom, spraviti/spravljati koga ob pamet, zadet od ljubezni, zmešati komu glavo, zmešati komu pamet, znoreti zaradi koga (slovenački).</s><s>Lepihina (Лепихина 2009: 64) u kontekstu gubljenja razuma i sposobnosti rasuđivanja, poredi zaljubljenog čoveka sa pijanim čovekom koji ne razmišlja trezveno pod dejstvom alkohola, što se može videti iz jedinica pijan od ljubavi (srpski) i pijan od ljubezni, opit od ljubezni (slovenački).</s><s>Predstava o zaljubljenom čoveku zasnovana je na mišljenju da je zaljubljenost stanje u kome subjekt, zbog osećanja, ne može racionalno da razmišlja i često čini nepromišljene stvari.</s>
<s>Metafora LJUBAV JE MAGIJA prema Lejkofu (Lakoff 1980: 49) naglašava postojanje magične veze koja vezuje ljubavnike.</s><s>Kako se ljubav tretira gotovo kao magična i neobjašnjiva pojava, nije teško razumeti zašto se ljubav povezuje s magijom.</s><s>U srpskom jeziku sledeći materijal prikazuje ovu sliku: baciti čari na koga, čar ljubavi, očarati nekoga, opčiniti nekoga, dok u slovenačkom: čar ljubezni, očarati nekoga.</s><s>Nestanak ljubavi (magije) je takođe prisutan u oba jezika: nema više magije među njima, 118</s>
<s>Težnja da se apstraktno osećanje prenese kroz moguće ljudske postupke sa materijalnim predmetima omogućava da se ljubav predstavi kao materijalni predmet.</s><s>Na osnovu ovih primera dolazimo do metafore LJUBAV JE PREDMET (Лепихина 2009: 58).</s><s>U srpskom jeziku imamo sledeću sliku: čuvati (paziti, gledati, voleti) kao zenicu oka (očnu zenicu), pokloniti kome svoje srce, ponuditi ruku i srce, pukla je ljubav, razbiti kome srce, slomiti kome srce, smekšati kome srce, tražiti ljubav, uzvraćati/uzvratiti/vratiti ljubav za ljubav, zabranjena ljubav, zaprositi nečiju ruku.</s><s>U slovenačkom jeziku takođe pronalazimo slične paralele: čuvati koga kot punčico svojega očesa, dati komu srce, iskati ljubezen, izgubiti ljubezen, izgubiti srce, kupljena ljubezen, najti (pravo) ljubezen, podariti komu srce, potrkati na srce koga, prepovedana ljubezen, prodajati ljubezen, stara ljubezen ne zarjavi, vračati komu ljubezen, (za)prositi za čigavo roko, zlomiti komu srce, zlomljeno srce.</s><s>U navedenim jedinicama radi se o shvatanju ljubavi kao o materijalnom predmetu koji se može tražiti, naći, čuvati, izgubiti, dati, kupiti itd.</s>
<s>U osnovi ove metafore leži predstava ljubavnika kao putnika, koji imaju zajedničku krajnju destinaciju, dok ljubav predstavlja samo putovanje (Kövecses 1986: 82).</s><s>Primeri ove metafore su registrovani kako u srpskom (dovesti koga pred oltar, nagaziti na ludi kamen, stati na ludi kamen, uploviti u novu vezu, uploviti u bračnu luku, životni saputnik, životna saputnica), tako i u slovenačkom jeziku (hoditi s kom, iti pred matičarja, odpeljati koga pred matičarja, popeljati koga pred matičarja, stopiti na nori kamen, stopiti pred matičarja, stopiti pred oltar, zapluti v zakonske vode, zapluti v zakonski (pri)stan, zapluti v zakonsko življenje, življenjski sopotnik, življenjska sopotnica).</s><s>Kraj veze (putovanja) je prisutan i u srpskom i u slovenačkom jeziku: bračni brodolom – zakonski brodolom, putevi su im se razdvojili – raziti se.</s>
<s>S obzirom da je suština metafore razumevanje jedne pojave kroz prizmu druge pojave (Lakoff, Johnson 2003: 5), može se reći da pojam ljubavi može biti shvaćen kroz pojam rata.</s><s>Ljubav se poredi sa ratnim aktivnostima jer može da rani, ubije, Gj.</s><s>Nikolovski, M. Koletnik: Konceptualizacija ljubavi u srpskom i slovenačkom jeziku osvaja.</s><s>To se vidi u sledećem materijalu iz srpskog jezika: biti rob ljubavi, biti slobodan od ljubavi, ginuti od ljubavi, ljubavna strela, osvajati/osvojiti čije srce, osvajati/osvojiti ženska srca, pepeo (zgarište) ljubavi, pogoditi koga u srce, raniti koga u srce.</s><s>Slične paralele su prisutne i u slovenačkom jeziku: Amorjeva puščica zadane koga, biti prevzet od ljubezni, ljubezenska puščica, ljubezenske rane, osvajalec ženskih src, osvojiti čigavo srce, prebadati srce, rana ljubezni, rane srca, raniti srce, srčne rane, ujetnik ljubezni.</s><s>Iz materijala zaključujemo da ljubav može imati slične karakteristike kao i rat, pri čemu se koriste pojmovi i koncepti iz domena rata kako bi se opisala dinamika i izazovi u ljubavnom odnosu.</s>
<s>Prema Kevečešu (Kövecses 2010: 146) u metafori LJUBAV JE VATRA, slikom vatre prenose se osećaji, povezani s ljubavlju.</s><s>Vatra često simbolizuje strast, toplinu i intenzitet emocija u ljubavnom odnosu.</s><s>Ova analogija leži u osnovi sledećeg materijala u srpskom jeziku: buknula je ljubav, goreti od ljubavi, goruća ljubav, iskra ljubavi, izgarati od ljubavi, ljubavni žar, (na)ložiti se na koga, (na)paliti se na koga, plamen ljubavi, planula je (planu) ljubav, rasplamsala se ljubav, topiti se od ljubavi, zapaliti ljubav, (za)paliti se na koga, žar ljubavi, žarka ljubav.</s><s>Građa koja odgovara ovoj metafori registrovana je i u slovenačkom jeziku: biti ves v plamenu, goreti od ljubezni, goreti v ognju ljubezni, ljubezen gori, ljubezen se vname, ogenj ljubezni, plamen ljubezni, prižgati komu plamen v srcu, srce gorи <komu> za koga, vneti se za koga, vroča ljubezen, zagret za koga, žar ljubezni, žareti od ljubezni.</s><s>U osnovi ovog materijala leži poređenje osećanja ljubavi s uzavrelom tečnošću ili vatrom, plamenom, gorenjem.</s><s>Shodno tome, prestanak ili slabljenje osećaja aktuelizuje se po analogiji sa gašenjem požara, hlađenjem, snižavanjem temperature, što je prikazano u sledećim jedinicama: pukla je ljubav, ugasila se ljubav (srpski) i ljubezen ugasne, plamen ljubezni pojenja, pogorišče ljubezni (slovenački).</s>
<s>Metaforu LJUBAV JE VODA nalazimo kod Lepihine (2009: 58), dok Kevečeš (Kövecses 1986: 82) daje sveobuhvatniju formulaciju LJUBAV JE PRIRODNA SILA.</s><s>Prema ekscerpiranim primerima, voda se ističe kao posebno produktivna sila.</s><s>To se uočava u sledećim primerima u srpskom jeziku duboka ljubav, more ljubavi, okean ljubavi, dok u slovenačkom jeziku globoka ljubezen, morje ljubezni, ocean ljubezni, prekipevati/kipeti od ljubezni.</s><s>U ovoj metafori ljubav je opisana kao prirodna sila ili voda koja svojom dubinom i širinom održava tu ljubav.</s><s>120</s>
<s>U pokušaju da se ljubav objasni kao pojam, često joj se daju antropomorfne karakteristike.</s><s>Tako dolazimo do metafore LJUBAV JE ŽIVO BIĆE (Лепихина 2009: 58), prema kojoj se ljubav predstavlja kao živo biće koje se rađa, razvija i umire.</s><s>Ova metafora je zastupljena u sledećem materijalu iz srpskog jezika: ljubav cveta, ljubav raste, ljubav se rađa, ljubav vene, ljubav umire, dok i u slovenačkom jeziku ima slične realizacije: ljubezen cveti, ljubezen raste, ljubezen se rodi, ljubezen umre.</s><s>Ova slika sugeriše da ljubav ima svoj život, svoje ritmove, evoluciju i sposobnost rasta.</s>
<s>Teorijska polazišta su pokazala da je izabrana građa pogodan korpus za opisivanje koncepta ljubavi u srpskom i slovenačkom jeziku, jer su jezici sa svojim jezičnim elementima (frazemima, sintagmama, izrazima i sl.) nosioci kulturnih sadržaja, kulturnog nasleđa i kolektivne svesti, koji se mogu iskoristiti za opisivanje različitih kolektivnih pogleda na određene koncepte, kao što je fenomen ljubavi.</s><s>Materijal obuhvata frazeološke i nefrazeološke jedinice koje su analizirane na osnovu kognitivne teorije metafore.</s><s>Materijal je pregledan i analiziran kroz prizmu 13 različitih metafora: LJUBAV JE BAJKA/PRIČA, LJUBAV JE BOLEST, LJUBAV JE FIZIČKA SILA/BLISKA VEZA, LJUBAV JE HRANA/PIĆE, LJUBAV JE IGRA, LJUBAV JE LUDILO, LJUBAV JE MAGIJA, LJUBAV JE PREDMET, LJUBAV JE PUTOVANJE, LJUBAV JE RAT, LJUBAV JE VATRA, LJUBAV JE VODA, LJUBAV JE ŽIV ORGANIZAM/BILJKA/ČOVEK.</s><s>Analiza je pokazala da oba jezika imaju iste metafore sa malim razlikama u pogledu produktivnosti metafora, što se može objasniti kulturnim specifičnostima ili razlikama u istorijskom razvoju jezika, kao i različitim načinom tretiranja stvarnosti od strane govornika.</s>
<s>Analiza je pokazala da je, kognitivno gledano, ljubav osećanje koje: (1) podseća na bajku, (2) izaziva bolest, (3) snažno privlači, (4) zasićuje ili dovodi do gladi ili žeđi, poseduje, čuva, gubi, kupuje, (9) ima krajnje odredište, (10) pobeđuje, boli, ranjava, (11) izaziva toplinu, ali i opekotine, (12) ima snagu vode ili (13) se rađa, razvija i umire.</s>