שלום לכולם, אנחנו לומדים בדף כ' במסכת חולין,
באתר cni.org.il.
אנחנו מתחילים במשנה באמצע יט עמוד ב',
ונלמד עד אמצע כ' עמוד ב',
השיעור היום יהיה חמש עשרה דקות.
אחרי שאתמול דיברנו על מיקום השחיטה מבחינת איפה בקנה צריך לשחוט,
היום נדבר על מיקום השחיטה מבחינת זה שצריך לשחוט בצד הקדמי של הצוואר ולא בצד האחורי,
ואנחנו נשווה את זה למליקה,
שאת זה עושים דווקא בצד האחורי.
נזכיר מה זה מליקה, מליקה זה התחליף של שחיטה בקורבנות העוף במקדש.
במקום לשחוט על ידי סכין בצד הקדמי של הצוואר,
הכהן היה תוחב את הציפורן שלו לצד האחורי של הצוואר ושובר את המפרקת של העוף,
וגם חותך את הסימן או הסימנים, תלוי באיזה קורבן,
וזה מה שהיו עושים במקום שחיטה בקורבנות העוף במקדש.
עכשיו, כמו שעוד רגע נראה, המשנה תעסוק ביחס בין שחיטה למליקה לגבי המיקום,
ואפשר לומר שרוב הגמרא שנראה היום עוסקת יותר במליקה מאשר בשחיטה.
אז נחלק את הלימוד שלנו היום לחמש סוגיות,
שלוש מתוכן הן סוגיות שעוסקות ממש בנושא שלנו, עוד שתי סוגיות מובאות, אגב דברים שנראה.
אז זה עד כאן ההקדמה, ועכשיו נתחיל בסוגיה הראשונה.
הסוגיה הראשונה זה המשנה, וקצת גמרא שעליה, וזה בעצם הדין הבסיסי של ההבדל בין שחיטה לבין מליקה מבחינת המיקום.
אומרת המשנה, המיקום של שחיטה זה בצד הקדמי של הצוואר או בצדדין,
המיקום של מליקה,
כמו שאמרנו, זה בצד האחורי של הצוואר.
זה מה שכתוב במשנה, ועכשיו הקטע הראשון של הגמרא רוצה קודם כל להבין את הניסוח של המשנה לגבי מליקה,
וגם להביא למיקום של מליקה מקור.
אז מה הניסוח של המשנה?
אז כשהמשנה אמרה שמולקים בצד האחורי של הצוואר, היא קראה לזה עורף.
עכשיו, האמת היא שהפירוש המילולי של עורף זה לא הצד האחורי של הצוואר,
אלא הצד האחורי של הראש.
אז ממילא אומרת הגמרא שברור שכשהמשנה אמרה שמולקים בעורף, היא לא התכוונה לצד האחורי של הראש,
אלא של הצוואר. איך אנחנו יודעים את זה?
אז קודם כל, כי כך כתוב בתורה, אז ברור שהמשנה לא אומרת משהו נגד התורה.
ודבר שני, גם מהמשנה עצמה זה מדויק. מאיפה? כי כתוב שכל העורף כשר לשחיטה, ומסביר רש״י שאם מדובר בעורף של הראש, העורף של הראש מאוד קטן,
אז לא שייך לגבי זה לומר כל העורף אלא מדובר בחלק האחורי של הצוואר, שזה יותר רחב, ולגבי זה שייך לומר כל העורף.
אז ברור שהמשנה עצמה התכוונה לאחורי הצוואר.
עכשיו, שלב שני זה מה באמת המקור שמולקים מאחורי הצוואר, אז הגמרא מביאה ברייתא שיש בה שני שלבים.
בשלב הראשון קודם כל נבין מה זה עורף,
בשלב השני נבין מה זה ממול עורפו.
אז קודם כל מה זה עורף?
אומרת הברייתא שזה הצד האחורי של הראש,
כי כתוב,
כי פנו אלי עורף ולא פנים,
כלומר, עורף זה הפוך מהפנים.
זה שלב ראשון.
שלב שני, מה זה ממול עורפו?
אז כתוב, והוא ישב ממולי,
כלומר, במקום שבו הוא יכול לראות אותי,
אז ממילא ממול עורפו זה לא העורף עצמו,
אלא המקום שממנו רואים את העורף,
כלומר, אחורי הצוואר של העוף.
עד כאן הסוגיה הראשונה.
הגענו לארבע שורות מתחתית יט עמוד ב'.
בינתיים למדנו מהתורה שעורף זה אחורי הראש,
ממול עורפו זה אחורי הצוואר,
ושמה שהמשנה אמרה שמולקים בעורף,
היא התכוונה לאחורי הצוואר.
אז עד כאן השלב הראשון.
לסוגיה השנייה אנחנו נכנסים קצת יותר לעומק,
ואנחנו נלמד שבעצם אין הבדל גדול בין שחיטה לבין מליקה. מה הכוונה? הכוונה היא שבשניהם עיקר הדבר זה לחתוך את הסימנים.
כל ההבדל הוא מאיזה כיוון אתה בא. בשחיטה אתה חותך ישר את הסימנים,
במליקה קודם כל עוברים דרך המפרקת ורק אז חותכים את הסימנים.
עכשיו, כיוון שהעיקר הוא הסימנים,
אז באמת מה שאמרנו במשנה שבשחיטה זה מקדימה או מהצדדים, זה לאו דווקא,
אלא העיקרון הוא שקודם כל תחתוך את הסימנים.
אבל אם איכשהו תצליח להעביר בכוח את הסימנים אל אחורי הצוואר של העוף,
אז תוכל לשחוט גם שם, זה לא חייב להיות מקדימה.
זה דין בשחיטה וזה מוסכם.
השאלה היא, וזה הנושא של הסוגיה הזאת,
האם אפשר לעשות אותו דבר גם במליקה?
כלומר, לקחת את הסימנים או סימן אחד לאחורי הצוואר ולמלוק אותם שם,
בלי לחתוך בכלל את המפרקת,
האם זה ייחשב מליקה, כי עשיתי מאחורה,
או שחייבים קודם כל לחתוך את המפרקת,
אחרת זה לא מליקה?
אז בעניין הזה הגמרא מביאה את בני רבי חייא,
שאמרו את המשפט הבא,
מצוות מליקה,
מחזיר סימנים לאחורי העורף ומולק.
כלומר כן, אפשר לקחת את הסימנים אחורה ולחתוך אותם, וזה מליקה.
עכשיו שואלת הגמרא, האם כשהם אמרו שזאת מצוות מליקה, האם הם התכוונו שגם כך אפשר למלוק, אבל לכתחילה עדיף למלוק בדרך הרגילה,
או שהם התכוונו שזאת מצוות מליקה,
כלומר שבכל מליקה חייבים קודם לקחת את הסימנים אחורה?
אלה שתי אפשרויות להבין את הדין של בני רבי חייא, ועכשיו לגבי זה הגמרא תביא שני דיוקים מהמשנה.
דיוק אחד בא להוכיח כמו האפשרות הראשונה, כלומר שאם כבר אפשר להעביר את הסימנים, זה רק אפשר ולא חובה.
דיוק שני הוא עוד יותר חריף, והוא יוצא נגד עצם הדין, כלומר ננסה להוכיח שאי אפשר להעביר את הסימנים.
אז נתחיל בדיוק הראשון. הדיוק הראשון זה מזה שכתוב במשנה, מולק מן העורף כשרה,
אבל שוחט מן העורף פסולה.
אז יש פה מצב שאם עושים אותו במליקה זה כשר, ואם עושים אותו בשחיטה בעורף זה פסול.
עכשיו אם נאמר שבמליקה מדובר שהוא מעביר את הסימנים אחורה,
הרי דבר כזה כשר גם בשחיטה, כמו שאמרנו.
אלא חייבים לומר שהוא עשה מאחורה בלי להביא לשם את הסימנים, ואז באמת בשחיטה זה פסול, ובמליקה אומרת המשנה שזה כשר.
אז הנה אנחנו רואים שמליקה מאחורה זה גם בלי להעביר לשם את הסימנים. זאת הראיה הראשונה מהמשנה, שהם לא התכוונו שחייבים להעביר, אלא זה רק אפשרי.
הדיוק השני מהמשנה זה כבר יותר חריף כאמור,
וזה לא רק בא להוכיח שלא חייבים להעביר את הסימנים במליקה,
אלא שאסור להעביר את הסימנים, כלומר, נגד הדין של רבי חייא.
הראיה הזאת היא מהמשפט האחרון במשנה, שם המשנה חזרה עוד פעם על העיקרון של המשנה. כלומר, אחרי שהמשנה כבר אמרה ששחיטה זה מקדימה ומליקה זה מאחורה,
אמרה המשנה,
נמצא כשר בשחיטה פסול במליקה,
כשר במליקה פסול בשחיטה.
עכשיו, למה המשנה חזרה על זה עוד פעם? הרי כבר למדנו שהמיקום של שחיטה זה מקדימה ומליקה זה מאחורה.
אלא כנראה שהמשנה רצתה להדגיש לנו שאין דבר כזה שאפשר גם לשחוט וגם למלוק באותו מצב.
אז ממילא, כיוון שלגבי שחיטה כן מוסכם שאפשר לשחוט מאחורה עם הסימנים, אז כנראה שבמליקה אי אפשר לעשות את זה, וזה מה שהמשנה רצתה להדגיש במשפט האחרון.
אז זאת הראייה השנייה, שהיא נגד עצם הדין של בני רבי חייא,
אבל את הראייה הזאת הגמרא דוחה. איך היא דוחה? היא אומרת שאפשר לומר שהמשפט האחרון הזה במשנה לא בא להבדיל בין מליקה לשחיטה לגבי המיקום,
אלא זה מלמד על הבדל אחר שיש ביניהם. איזה הבדל? הבדל שקשור לתהליך השחיטה, והגמרא מביאה שתי הצעות.
ההצעה הראשונה זה לגבי שימוש בציפורן מחוברת, שבמליקה כמובן שזה כשר, כי כך מולקים,
ואילו בשחיטה אי אפשר לשחוט בציפורן מחוברת, אגב, גם לא בשן מחוברת. זאת ההצעה הראשונה, אבל את זה הגמרא דוחה, כי את זה כבר למדנו במשנה בדף ט״ו, לכן לא סביר שזה מה שהמשנה אצלנו באה להדגיש.
לכן הצעה שנייה זה לגבי הדין של מוליך ומביא, שבשחיטה חייבים לעשות מוליך ומביא, כלומר להזיז את הסכין קדימה ואחורה,
ואילו במליקה הוא צריך לתחוב את הציפורן ישר כלפי מטה.
זה מה שבני רבי חייא יאמרו שהמשנה באה ללמד בשביל שזה לא יסתור את הדין שלהם שלדעתם גם במליקה כמו בשחיטה אפשר לקחת את הסימנים אחורה ולחתוך רק אותם.
עד כאן הסוגיה השנייה, למדנו על הדין של בני רבי חייא, שאפשר למלוק מאחורה ולחתוך רק את הסימנים.
בזה הגענו לקצת אחרי השליש העליון של כף עמוד א',
ועכשיו נראה את הסוגיה השלישית שהיא מובאת כאן, אגב, מה שאמרנו הרגע.
אמרנו הרגע שלפחות לפי בני רבי חייא במליקה לא עושים מוליך ומביא, עכשיו אומרת הגמרא שבאמת זו מחלוקת,
והמחלוקת היא סביב מה שרב כהנא אמר. רב כהנא אמר שמצוות מליקה זה שהוא קוצץ ויורד, כלומר, כמו שאמרנו עד עכשיו, שהוא פשוט תוחבים את הציפורן כלפי מטה,
אבל רבי אבין ורב ירמיה נחלקו למה הוא התכוון. רבי אבין מבין שזה דווקא בקוצץ ויורד ולא במוליך ומביא, כלומר כמו בני רבי חייא,
אבל רב ירמיה אומר שמה שרב כהנא התכוון זה שגם אפשר ללחוץ כלפי מטה,
אבל כל שכן שאפשר כמו בשחיטה לעשות מוליך ומביא.
עד כאן הסוגיה השלישית,
עוד פעם ראינו מחלוקת האם במליקה חייבים דווקא ללחוץ כלפי מטה,
או שאפשר גם ללחוץ וכל שכן שאפשר גם לעשות מוליך ומביא.
הסוגיה הרביעית מתחילה בנקודותיים בערך בשליש התחתון של כף עמוד א',
והיא מחזירה אותנו לנושא שלנו של ההבדלים בין מליקה לשחיטה לגבי המיקום.
לגבי זה אומר רב ירמיה בשם שמואל את המשפט הבא,
כל הכשר בשחיטה, כנגדו בעורף, כשר במליקה.
כלומר מסבירה הגמרא שלמרות שבמשנה למדנו את ההבדל הבסיסי ששחיטה זה מקדימה ומליקה זה מאחורה,
לגבי שאר הדברים שקשורים למיקום אין הבדל,
ולכן מה שכשר מקדימה בשחיטה כשר מאחורה במליקה,
ולהפך כמובן,
וזה בעצם הדגש, מה שפסול בשחיטה מקדימה גם פסול במליקה מאחורה.
אז זה הכלל שאמר רב ירמיה, עוד פעם, שמה שפסול בשחיטה מקדימה פסול גם במליקה מאחורה,
ועכשיו צריך להבין לאיזה פסול רב ירמיה התכוון. כלומר איזה פסול יש שקשור למיקום של השחיטה שזה פסול בשחיטה מקדימה,
וממילא נאמץ את זה גם למליקה ונאמר שזה גם פסול למליקה מאחורה.
אז לזה הגמרא מביאה שתי הצעות כשאת הראשונה היא דוחה.
ההצעה הראשונה היא מה שנקרא עיקור סימנים.
כלומר, בשחיטה יש פסול שנקרא עיקור.
אמנם ברש״י באופן כללי במסכת יש לזה שני פירושים,
אבל כאן ברור שמדובר בפירוש הבא,
שהכוונה בעיקור סימנים זה שהסימנים פשוט נתלשו מהמקום.
כלומר, למשל שהקנה עדיין מחובר לריאות,
אבל בצד של הפה הוא כבר לא מחובר לגוף, הוא נתלש והוא בעצם רפוי בתוך הצוואר של הבהמה.
זה נקרא שהסימן עקור,
ואומנם זה לא עושה את הבהמה טרפה, אבל גם אי אפשר לשחוט. השחיטה הזאת תהיה פסולה.
זה הפסול של סימנים עקורים בשחיטה. עכשיו מציעה הגמרא שמה שרבי ירמיה רצה להשוות בין הפסולים של שחיטה למליקה זה לגבי זה.
כלומר, שכמו שבשחיטה יש את הפסול של סימן עקור, גם במליקה יהיה את הפסול של סימן עקור.
זאת ההצעה הראשונה, אבל הגמרא דוחה את זה, כי היא אומרת שבאמת בבהמה יש את הפסול הזה,
אבל בעוף אין את הפסול הזה אפילו בשחיטה.
ממילא לא יכול להיות שרב ירמיה התכוון לומר שכמו שבשחיטה יש את פסול גם במליקה יש את הפסול, כי בשחיטה עצמה אין את הפסול.
אז את ההצעה הראשונה דחינו, בסוגריים נעיר שעוד מעט בסוגיה הבאה נדבר על זה האם באמת בשחיטה,
בעוף, אין את הפסול הזה.
בכל אופן כאן אנחנו עוברים להצעה השנייה.
ההצעה השנייה היא של רב פפא והוא אומר שהפסול שעליו רב ירמיה דיבר שיש אותו גם במליקה זה הפסול של הגרמה.
מה זה הגרמה?
נזכיר שלמדנו אתמול שיש שני סוגים של הגרמה.
יש הגרמה שזה פשוט לשחוט שלא במקום,
ויש הגרמה שזה להתחיל במקום הנכון,
ואז לצאת תוך כדי מהמקום הנכון.
אז אם הוא התחיל את הרוב במקום הנכון, ואז יצא רק במיעוט,
אז לפי רוב הדעות שראינו אתמול זה בסדר, כי הולכים לפי הרוב.
אבל אם זה היה הפוך,
כלומר שהוא עשה שליש במקום הלא נכון, ואז הוא עשה שני שליש במקום הנכון,
אז בזה ראינו אתמול מחלוקת בין רב חסדא לרב הונא,
אבל בכל אופן רב הונא סבר שזה פסול לפי כולם.
אז מסביר עכשיו רב פפא שבהנחה שרב ירמיה סובר בזה כמו רב הונא,
אז זה מה שהוא התכוון לחדש,
שכמו שבשחיטה אם הוא עושה שליש בחוץ שני שליש בפנים זה פסול,
אותו דבר גם במליקה.
אז אלה היו שתי הצעות להסביר על איזה פסול רב ירמיה התכוון לחדש,
שכמו שיש אותו בשחיטה יש אותו גם במליקה, כלומר אם הוא יעשה שליש מאחורי הראש ואז שני שליש מאחורי הצוואר זה יהיה פסול.
בזה סיימנו את הסוגיה הרביעית והגענו לשלוש שורות לפני סוף עמוד א' ואנחנו עוברים לסוגיה החמישית והאחרונה שהנושא שלה זה מה שהזכרנו מקודם לגבי עיקור סימנים בעוף.
אז נזכיר שלפני רגע בסוגיה הקודמת אמרנו שגם לגבי שחיטה בעוף אין את הפסול של עיקור סימנים.
זה מה שאמרנו מקודם, אבל עכשיו נראה לגבי הקביעה הזאת שתי הסתייגויות.
ההסתייגות הראשונה זה שהאמוראים מציעים שהשאלה הזאת האם יש את הפסול של עיקור סימנים בעוף או שלא תלויה במחלוקת אחרת וזה האם שחיטת עוף היא מדאורייתא או מדרבנן.
מה הכוונה מדאורייתא או דרבנן? אז באמת שחיטת עוף לא כתובה במפורש בתורה ויש מחלוקת בכז עמוד א' האם שחיטת עוף היא מהתורה או לא.
עכשיו רש״י שם מדגיש שברור לפי כולם שעצם הדין שצריך לשחוט עוף זה כן מהתורה, זה הלכה למשה מסיני.
הדעה ששם אומרת שזה לא מהתורה היא לא
מתכוונת לומר שמהתורה אפשר להרוג עוף במכה על הראש או בחנק למשל,
אלא גם היא מודה שיש הלכה למשה מסיני שגם בעוף צריך לעשות משהו לסימנים,
אלא שלא צריך לחתוך את זה לפי הדינים של בהמה, כלומר לא צריך להקפיד על החלדה,
דריסה וכו', אפשר מהתורה לחתוך איך שרוצים. באו רבנן ואמרו שצריך לחתוך בעוף כמו שעושים בבהמה.
אז זאת המחלוקת בדף כז, עוד פעם האם הדינים של חלדה, דריסה וכו' נכונים בעוף מהתורה או רק מדרבנן?
ועכשיו נחזור אלינו, הגמרא אצלנו תולה את השאלה האם יש גם את הפסול של עיקור סימנים בעוף באותה מחלוקת בדף כז.
איך זה תלוי בזה? אז בזה יש שתי שיטות, רב אחא בריה דרבא מול רב אשי.
רב אחא אומר שברמה של דאורייתא לא יכול להיות שיש הבדל בין הפסול של עיקור סימנים לבין שאר הפסולים כמו דריסה וחלדה.
וממילא אם אנחנו אומרים שיש שחיטה בעוף מהתורה,
כלומר שצריך להקפיד על שאר הפסולים,
אז גם מהתורה צריך להקפיד על הפסול של עיקור סימנים.
רק אם נאמר שמהתורה אין שחיטה בעוף והקפדה על הפסולים בעוף זה רק מדרבנן,
רק אז אפשר לקבל שרבנן חילקו בין שאר הפסולים לבין עיקור סימנים,
שבשאר הפסולים הם הקפידו ובעיקור סימנים הם לא הקפידו ואין את הפסול הזה בעוף,
אפילו לא מדרבנן.
זו דעת רב אחא בריה דרבא שמה שאמרנו שאין עיקור סימנים בעוף זה רק בתנאי שכל שחיטת עוף זה רק מדרבנן.
לעומת זאת רב אשי אומר בדיוק להפך אם אתה אומר שהדינים בשחיטת עוף זה רק מדרבנן אז אין סיבה שרבנן יחלקו בין הפסולים השונים וכמו שהם גזרו על דריסה וחלדה כי הם רוצים שזה יהיה כמו בהמה אז הם גם גזרו על עיקור סימנים גם כן בשביל שזה יהיה כמו בהמה אין סיבה לחלק.
רק אם נאמר שגם הפסולים של שחיטת עוף הם מדאורייתא כלומר
שהם היו כלולים בהלכה למשה מסיני,
דווקא אז כן אפשר לחלק,
כי אפשר לומר שהלכה למשה מסיני אמרה ששאר הפסולים שייכים בעוף, ועיקור סימנים לא שייך בעוף.
למה? לא יודעים. הלכה למשה מסיני.
אלה שתי הדעות בהסתייגות הראשונה מהכלל שאמרנו שאין עיקור סימנים בעוף,
שלפי רב אחא זה דווקא אם שחיטת עוף מדרבנן,
לפי רב אשי זה דווקא אם זה מהתורה,
כלומר הלכה למשה מסיני.
ההסתייגות השנייה זה של רבינא,
זה נמצא בערך ברבע העליון של כף עמוד ב',
הוא מגביל את הכלל ואומר שכל הכלל הזה שאין את הפסול של עיקור סימנים בעוף זה רק במליקה,
אבל בשחיטה יש את הפסול.
עכשיו, בסוגריים נעיר שבזה רבינא חולק על מה שרב ירמיה אמר בסוגיה הקודמת.
נזכיר שרב ירמיה אמר שלגבי המיקום יש הקבלה בין הפסולים של שחיטה לפסולים של מליקה,
וממילא שם אמרנו שאם היינו סוברים שבשחיטה בעוף יש פסול של עיקור סימנים,
אז אותו פסול יהיה גם במליקה,
אמנם בפועל שם אמרנו שאין את הפסול לא כאן ולא כאן,
אבל אם יש אותו,
יש אותו בשניהם,
אי אפשר לחלק.
לעומת זאת רבינא אצלנו אומר שאפשר לחלק, ויש את הפסול רק בשחיטה ואין אותו במליקה.
בזה הגענו לשורה השנייה בשורות הרחבות בכף עמוד ב', נעצור כאן, נחזור על מה שראינו היום.
הנושא שלנו היום היה המיקום של השחיטה מול המיקום של מליקה, בנושא הזה ראינו שלוש סוגיות ועוד שתי סוגיות נספחות.
בסוגיה הראשונה דיברנו על הדין הבסיסי, ששחיטה זה מקדימה ובצדדים, ומליקה זה מאחורה.
דיברנו על הניסוח של המשנה שקוראת לאחורי הצוואר עורף,
אבל באמת היא מתכוונת לאחורי הצוואר,
והבאנו את המקור מהפסוקים שבפסוקים כתוב ממול עורפו,
למדנו שעורף זה אחורי הראש כי כתוב כי פנו אלי עורף ולא פנים,
וממול עורפו זה הצוואר כי זה המקום שממנו רואים את העורף כמו שכתוב והוא ישב ממולי.
זאת הסוגיה הראשונה. בסוגיה השנייה דיברנו על המרכזיות של הסימנים, אמרנו שגם בשחיטה אפשר לקחת את הסימנים אחורה ואז לשחוט מאחורה,
וראינו שבני רבי חייא אמרו שגם במליקה אפשר לעשות את זה,
ושאלנו האם הם מתכוונים שחייבים לעשות את זה או שאפשר לעשות את זה, והוכחנו מהמשנה שזה רק אפשר.
אחר כך ניסינו להוכיח מהמשפט האחרון במשנה שבאמת אי אפשר, כי כתוב שם שמה שכשר בשחיטה פסול במליקה,
אבל דחינו שזה בא ללמד על דין אחר.
על איזה דין? אז הצעה ראשונה על ציפורן מחוברת, שזה כשר במליקה ופסול בשחיטה. את זה דחינו כי זה כבר כתוב בט״ו עמוד ב״ת.
אז הצעה שנייה, שזה מלמד על מוליך ומביא, שזה כשר בשחיטה ופסול במליקה.
זאת הסוגיה השנייה. הסוגיה השלישית זה בסוגריים לגבי מוליך ומביא, שרבי אבין אומר שזה פסול במליקה ורבי ירמיה אומר שכל שכן שזה כשר. בסוגיה הרביעית ראינו משפט של רב ירמיה שאומר שהפסולים של שחיטה לגבי המיקום שייכים גם במליקה, ושאלנו לאיזה פסול הוא התכוון.
אז ההצעה הראשונה הייתה שהוא מדבר על עיקור סימנים, אבל דחינו כי בעוף אפילו בשחיטה אין את הפסול הזה של עיקור סימנים, ונדבר על זה עוד בסוגיה הבאה.
ההצעה השנייה הייתה שהוא מדבר על הגרמה שכמו שבשחיטה אם עשו שליש בחוץ שני שליש בפנים לפי רב הונא זה פסול, אז אותו דבר גם במליקה.
זאת הסוגיה הרביעית. בסוגיה החמישית דיברנו על הכלל שאמרנו מקודם שאין את הפסול של עיקור סימנים בעוף.
לגבי זה ראינו שתי הסתייגויות. ההסתייגות הראשונה זה שזה תלוי האם יש שחיטת עוף מהתורה או שלא. רב אחא אמר שרק אם זה מדרבנן אפשר לומר שאין את הפסול של עיקור סימנים כי הם לא גזרו.
רב אשי אמר שלהפך דווקא אם זה מדרבנן אין סיבה שיחלקו בין הפסול הזה לבין שאר הפסולים כמו דריסה וחלדה,
אלא דווקא אם זה הלכה למשה מסיני אפשר לומר שמהתורה ככה קבעו שיש את שאר הפסולים ואין את הפסול של עיקור סימנים.
זאת הייתה ההסתייגות הראשונה,
ההסתייגות השנייה זה של רבינא שהוא אמר שצריך לחלק בין מליקה לשחיטה שבמליקה אין את הפסול אבל בשחיטה יש והערנו שזה חולק על רב ירמיה שאמר שאי אפשר לחלק בפסולים האלו בין שחיטה לבין מליקה. כל טוב.