למדתי שאין נפנין מזרח ומערב אלא צפון ודרום, ולמדתי שאין נפרעין מעומד אלא מיושב, ולמדתי שאין מקנחין בימין אלא בשמאל. אמר לו רבי יהודה. עד כאן העזת פניך ברבך?. אמר לו. תורה היא, וללמוד אני צריך. רב כהנא על, גנא תותיה פורייה דרב. שמעיה דשח ושחק ועשה צרכיו. אמר ליה. דמי פומיה דאבא כדלא שריף תבשילא. אמר ליה. כהנא, הכא את? פוק, דלאו ארח ארעא.

אמר ליה. תורה היא, וללמוד אני צריך. מפני מה אין מקנחין בימין אלא בשמאל? אמר רבא. מפני שהתורה ניתנה בימין, שנאמר. מימינו אש דת למו. רבה בר בר חנה אמר. מפני שהיא קרובה לפה. ורבי שמעון בן לקיש אמר. מפני שקושר בה תפילין. רב נחמן בר יצחק אמר. מפני שמראה בה טעמי תורה. כתנאי. רבי אליעזר אומר. מפני שאוכל בה. רבי יהושע אומר. מפני שכותב בה.

רבי עקיבא אומר. מפני שמראה בה טעמי תורה. אמר רבי תנחום בר חנילאי. כל הצנוע בבית הכסא נצול משלשה דברים מן הנחשים, ומן העקרבים, ומן המזיקין. ויש אומרים אף חלומותיו מיושבים עליו. ההוא בית הכסא דהוה בטבריא, כי הוו עיילי ביה בי תרי אפילו ביממא מתזקי. רבי אמי ורבי אסי הוו עיילי ביה חד וחד לחודיה ולא מתזקי.

עבדא ליה כוותא, ומנחא ליה ידא ארישיה. אמר עולא. אחורי הגדר נפנה מיד. ובבקעה, כל זמן שמתעטש ואין חברו שומע. איסי בר נתן מתני הכי. אחורי הגדר, כל זמן שמתעטש ואין חברו שומע, ובבקעה כל זמן שאין חברו רואהו. מיתיבי. יוצאין מפתח בית הבד, ונפנין לאחורי הגדר,

והן טהורין. בטהרות הקלו. תא שמע. כמה ירחקו ויהיו טהורין כדי שיהא רואהו. שאני אוכלי טהרות, דאקילו בהו רבנן. רב אשי אמר. מאי כל זמן שאין חברו רואה דקאמר איסי בר נתן כל זמן שאין חברו רואה את פרועו, אבל לדידיה חזי ליה.

השכם וצא, הערב וצא, כדי שלא תתרחק. משמש ושב, ואל תשב ותמשמש, שכל היושב וממשמש אפילו עושין כשפים באספמיא, באין עליו. ואי אנשי ויתיב ואחר כך משמש, מאי תקנתיה? כי קאי, לימא הכי. לא לי לא לי, לא תחים ולא תחתים, לא הני ולא מהני, לא חרשי דחרשא ולא חרשי דחרשתא.

עד השתא לא עיילת לשעיר, וגמרת לך מילי דשעיר. לאו הכי תנן. מדורה היתה שם ובית הכסא של כבוד. וזה היה כבודו. מצאו נעול בידוע שיש שם אדם, מצאו פתוח בידוע שאין שם אדם. אלמא לאו אורח ארעא הוא. והוא סבר מסוכן הוא. דתניא, רבן שמעון בן גמליאל אומר. עמוד החוזר מביא את האדם לידי הדרוקן.

סילון החוזר מביא את האדם לידי ירקון. רבי אלעזר על לבית הכסא. אתא ההוא רומאה דחקיה. קם רבי אלעזר ונפק. אתא דרקונא שמטיה לכרכשיה. קרי עליה רבי אלעזר. ואתן אדם תחתיך, אל תקרי אדם אלא אדום. ואמר להרגך ותחס עליך. ואמר, ואמרתי מיבעי ליה.

ותחס, וחסתי מיבעי ליה. אמר רבי אלעזר. אמר לו דוד לשאול. מן התורה בן הריגה אתה, שהרי רודף אתה, והתורה אמרה. בא להרגך השכם להרגו, אלא צניעות שהיתה בך, היא חסה עליך. ומאי היא? דכתיב. ויבא אל גדרות הצאן על הדרך ושם מערה ויבא שאול להסך את רגליו.

מיד, ויעמד שטן על ישראל, וכתיב. ויסת את דוד בהם לאמר לך מנה את ישראל. וכיון דמנינהו לא שקל מינייהו כופר. דכתיב. ויתן ה׳ דבר בישראל מהבקר ועד עת מועד. מאי עת מועד? אמר שמואל סבא חתניה דרבי חנינא משמיה דרבי חנינא. משעת שחיטת התמיד עד שעת זריקתו.

חד אמר כסף הכפורים ראה, וחד אמר בית המקדש ראה. ומסתברא כמאן דאמר בית המקדש ראה, שנאמר. אשר יאמר היום בהר ה׳ יראה. לא יכנס אדם להר הבית במקלו וכו׳. מאי קפנדריא? אמר רבא. קפנדריא כשמה. ורב חנא בר אדא משמיה דרב סמא בריה דרב מרי אמר. כמאן דאמר אינש. אדמקיפנא אדרי, איעול בהא.

וגו׳. ורקיקה מקל וחומר. אמר רב ביבי אמר רבי יהושע בן לוי. כל הרוקק בהר הבית בזמן הזה, כאילו רוקק בבת עינו, שנאמר. והיו עיני ולבי שם כל הימים. אמר רבא.

מה מנעל בהר הבית אסור, בבית הכנסת מותר. אף רקיקה, בהר הבית הוא דאסור, בבית הכנסת שרי. אמר ליה רב פפא לרבא, ואמרי לה רבינא לרבא, ואמרי לה רב אדא בר מתנא לרבא. אדיליף ממנעל, נילף מקפנדריא. אמר ליה. תנא יליף ממנעל, ואת אמרת מקפנדריא?. מאי היא? דתניא לא יכנס אדם להר הבית לא במקלו שבידו,

רקיקה, שהיא מאוסה, לפני מלך מלכי המלכים לא כל שכן?. אמר ליה. אנא הכי קאמינא. נימא הכא לחומרא והכא לחומרא, ואימא. הר הבית דאסור במנעל לילפה ממנעל. אבל בית הכנסת דשרי במנעל, אדיליף ממנעל ולהיתר, נילף מקפנדריא ולאסור.