וכן הוא אומר אל תזכרו ראשנות וקדמניות אל תתבננו.

פגע בו נחש וניצל ממנו, שכח מעשה שניהם, והיה מספר והולך מעשה נחש. אף כך ישראל צרות אחרונות משכחות את הראשונות. אברם הוא אברהם. בתחלה נעשה אב לארם, ולבסוף נעשה אב לכל העולם כולו. שרי היא שרה. בתחלה נעשית שרי לאומתה, ולבסוף נעשית שרה לכל העולם כולו.

תני בר קפרא. כל הקורא לאברהם אברם עובר בעשה. שנאמר. והיה שמך אברהם. רבי אליעזר אומר. עובר בלאו, שנאמר. ולא יקרא עוד [את] שמך אברם. אלא מעתה הקורא לשרה שרי הכי נמי? התם, קודשא בריך הוא אמר לאברהם. שרי אשתך לא תקרא את שמה שרי כי שרה שמה.

אלא מעתה הקורא ליעקב יעקב הכי נמי?. שאני התם דהדר אהדריה קרא, דכתיב. ויאמר אלהים לישראל במראות הלילה ויאמר יעקב יעקב. מתיב רבי יוסי בר אבין, ואיתימא רבי יוסי בר זבידא. אתה הוא ה׳ האלהים אשר בחרת באברם.

בפרקים, שואל מפני הכבוד ומשיב. ובאמצע, שואל מפני היראה ומשיב, דברי רבי מאיר. רבי יהודה אומר. באמצע, שואל מפני היראה ומשיב מפני הכבוד. ובפרקים, שואל מפני הכבוד ומשיב שלום לכל אדם. אלו הן בין הפרקים. בין ברכה ראשונה לשניה, בין שניה לשמע, בין שמע לוהיה אם שמוע, בין והיה אם שמוע לויאמר, בין ויאמר לאמת ויציב. רבי יהודה אומר. בין ויאמר לאמת ויציב לא יפסיק. אמר רבי יהושע בן קרחה.

תנו רבנן. והיו שלא יקרא למפרע. הדברים … על לבבך יכול תהא כל הפרשה צריכה כוונה? תלמוד לומר האלה. עד כאן צריכה כוונה, מכאן ואילך אין צריכה כוונה. דברי רבי אליעזר. אמר לו רבי עקיבא. הרי הוא אומר. אשר אנכי מצוך היום על לבבך.

הקורא את שמע צריך שיכוין את לבו, רבי אחא משום רבי יהודה אומר. כיון שכוון לבו בפרק ראשון שוב אינו צריך. אמר רבה בר בר חנה אמר רבי יוחנן. הלכה כרבי אחא שאמר משום רבי יהודה. תניא אידך. והיו שלא יקרא למפרע. על לבבך רב זוטרא אומר עד כאן מצות כוונה, מכאן ואילך מצות קריאה.

רבי יאשיה אומר. עד כאן מצות קריאה, מכאן ואילך מצות כוונה. מאי שנא מכאן ואילך מצות קריאה דכתיב. לדבר בם? הכא נמי הא כתיב ודברת בם. הכי קאמר. עד כאן מצות כוונה וקריאה, מכאן ואילך קריאה בלא כוונה. ומאי שנא עד כאן מצות כוונה וקריאה דכתיב על לבבך … ודברת בם. התם נמי הא כתיב על לבבכם … לדבר בם.

ומאי שנא עד כאן מצות קריאה וכוונה דכתיב על לבבך ודברת בם, התם נמי הא כתיב על לבבכם … לדבר בם. ההוא בדברי תורה כתיב. והכי קאמר רחמנא. אגמירו בנייכו תורה, כי היכי דליגרסו בהו. תנו רבנן. שמע ישראל ה׳ אלהינו ה׳ אחד עד כאן צריכה כוונת הלב, דברי רבי מאיר.

אמר רב נתן בר מר עוקבא אמר רב יהודה. על לבבך בעמידה. על לבבך סלקא דעתך?. אלא אימא עד על לבבך בעמידה. מכאן ואילך לא. ורבי יוחנן אמר כל הפרשה כולה בעמידה. ואזדא רבי יוחנן לטעמיה, דאמר רבה בר בר חנה אמר רבי יוחנן. הלכה כרבי אחא שאמר משום רבי יהודה.

אמר שמע ישראל ה׳ אלהינו ה׳ אחד ונאנס בשינה יצא. אמר ליה רב נחמן לדרו עבדיה. בפסוקא קמא צערן, טפי לא תצערן. אמר ליה רב יוסף לרב יוסף בריה דרבה. אבוך היכי הוה עביד? אמר ליה. בפסוקא קמא הוה קא מצער נפשיה, טפי לא הוה מצער נפשיה.

משיב מחמת מאי? אילימא מפני הכבוד, השתא משאל שאיל, אהדורי מבעיא?. אלא. שואל מפני הכבוד, ומשיב שלום לכל אדם. אימא סיפא. ובאמצע שואל מפני היראה, ומשיב. משיב מחמת מאי? אילימא מפני היראה השתא משאל שאיל, אהדורי מבעיא? אלא מפני הכבוד.

היינו דרבי יהודה. דתנן, רבי יהודה אומר. באמצע שואל מפני היראה ומשיב מפני הכבוד, ובפרקים שואל מפני הכבוד ומשיב שלום לכל אדם? חסורי מחסרא, והכי קתני. בפרקים שואל מפני הכבוד, ואין צריך לומר שהוא משיב. ובאמצע שואל מפני היראה, ואין צריך לומר שהוא משיב, דברי רבי מאיר. רבי יהודה אומר. באמצע שואל מפני היראה ומשיב מפני הכבוד,

ובפרקים שואל מפני הכבוד ומשיב שלום לכל אדם. תניא נמי הכי. הקורא את שמע ופגע בו רבו או גדול הימנו, בפרקים שואל מפני הכבוד ואין צריך לומר שהוא משיב, ובאמצע שואל מפני היראה ואין צריך לומר שהוא משיב. דברי רבי מאיר. רבי יהודה אומר. באמצע שואל מפני היראה ומשיב מפני הכבוד, ובפרקים שואל מפני הכבוד ומשיב שלום לכל