ואם איתא דמערבין שמחה בשמחה איבעי ליה למינטר עד החג, ומיעבד שבעה להכא ולהכא. ודלמא מינטר לא נטרינן, והיכא דאתרמי עבדינן. איבעי ליה לשיורי פורתא. שיורי בנין בית המקדש לא משיירינן. איבעי ליה לשיורי באמה כליא עורב. אמה כליא עורב צורך בנין הבית הוא. אלא

מדמייתר קרא, מכדי כתיב ארבעה עשר יום, שבעת ימים ושבעת ימים למה לי? שמע מינה הני לחוד והני לחוד. אמר רבי פרנך אמר רבי יוחנן. אותה שנה לא עשו ישראל את יום הכפורים. והיו דואגים ואומרים. שמא נתחייבו שונאיהן של ישראל כלייה, יצתה בת קול ואמרה להם. כולכם מזומנין לחיי העולם הבא.

מאי דרוש? אמרו, קל וחומר. ומה משכן, שאין קדושתו קדושת עולם וקרבן יחיד דוחה שבת דאיסור סקילה, מקדש, דקדושתו קדושת עולם, וקרבן צבור, ויום הכפורים דענוש כרת לא כל שכן?. אלא, אמאי היו דואגים? התם צורך גבוה, הכא צורך הדיוט.

יצתה בת קול ואמרה להם. כולכם מזומנין לחיי העולם הבא. ומנלן דאחיל להו? דתני תחליפא. ביום השמיני שלח את העם ויברכו את המלך וילכו לאהליהם שמחים וטובי לב על כל הטובה אשר עשה ה׳ לדוד עבדו ולישראל עמו. לאהליהם שהלכו ומצאו נשיהם בטהרה,

אמר רב יהודה אמר רב. בשעה שביקש שלמה להכניס ארון למקדש דבקו שערים זה לזה. אמר שלמה עשרים וארבע רננות ולא נענה, פתח ואמר שאו שערים ראשיכם וגו׳ ולא נענה,

וידעו הכל שמחל לו הקדוש ברוך הוא על אותו עון. רבי יונתן בן עסמיי ורבי יהודה בן גרים תנו פרשת נדרים בי רבי שמעון בן יוחי, איפטור מיניה באורתא. לצפרא הדור וקא מפטרי מיניה. אמר להו. ולאו איפטריתו מיני באורתא? אמרו ליה. למדתנו רבינו תלמיד שנפטר מרבו ולן באותה העיר,

צריך ליפטר ממנו פעם אחרת, שנאמר. ביום השמיני שלח את העם ויברכו את המלך, וכתיב. וביום עשרים ושלשה לחדש השביעי שלח את העם. אלא, מכאן לתלמיד הנפטר מרבו ולן באותה העיר, צריך ליפטר ממנו פעם אחרת. אמר ליה לבריה. בני אדם הללו אנשים של צורה הם, זיל גביהון דליברכוך.

כתיב. פלס מעגל רגלך וכל דרכיך יכונו, וכתיב. אורח חיים פן תפלס. לא קשיא. כאן במצוה שאפשר לעשותה על ידי אחרים, כאן במצוה שאי אפשר לעשותה על ידי אחרים. הדר יתבי וקא מבעי להו, כתיב. יקרה היא מפנינים וכל חפציך לא ישוו בה הא חפצי שמים ישוו בה,

תיפוק ולא תעייל, ליחרוב ביתך וליתוב אושפיזך, לבלבל פתורך, ולא תחזי שתא חדתא. כי אתא לגבי אבוה, אמר ליה. לא מבעיא דברוכי לא בירכן אבל צעורי צעורן. אמר ליה. מאי אמרו לך? הכי והכי אמרו לי. אמר ליה. הנך כולהו ברכתא נינהו. תזרע ולא תחצד.

תוליד בנים ולא ימותו. תעייל ולא תיפוק. תעייל כלתא ולא לימותו בנך דליפקון. תיפוק ולא תעייל. תוליד בנתא ולא ימותו גוברייהו וליהדרו לותיך. ליחרוב ביתך וליתוב אושפיזך דהאי עלמא אושפיזך, וההיא עלמא ביתא, דכתיב. קרבם בתימו לעולם. אל תקרי קרבם, אלא קברם.

אמר ליה. ברכך ברכתא דברכן קודשא בריך הוא לישראל ותנא בה, דכתיב. ואכלתם אכול ושבוע והללתם וגו׳ ולא יבושו עמי לעולם. וידעתם כי בקרב ישראל אני וגו׳ ולא יבושו עמי לעולם. ועושה אשה תכשיטיה. תנו רבנן, אלו הן תכשיטי נשים.

כוחלת ופוקסת ומעבירה סרק על פניה. ואיכא דאמרי מעברת סרק על פניה של מטה. דביתהו דרב חסדא מקשטא באנפי כלתה. יתיב רב הונא בר חיננא קמיה דרב חסדא ויתיב וקאמר. לא שנו אלא ילדה, אבל זקנה לא.

אמר ליה. האלהים. אפילו אמך ואפילו אימא דאימך, ואפילו עומדת על קברה. דאמרי אינשי. בת שיתין כבת שית, לקל טבלא רהטא. רבי יהודה אומר. לא תסוד. תניא, רבי יהודה אומר. אשה לא תסוד מפני שניוול הוא לה. ומודה רבי יהודה בסיד שיכולה לקפלו במועד, שטופלתו במועד.

אנפיקינון שמן זית שלא הביא שליש. ולמה סכין אותו? שמשיר את השער ומעדן את הבשר. רב ביבי הוה ליה ברתא, טפלה אבר אבר. שקל בה ארבע מאה זוזי. הוה ההוא גוי בשבבותיה דהוה ליה ברתא. טפלה בחד זמנא ומתה, אמר. קטלה ביבי לברתי. אמר רב נחמן.