ויגולו רחמיך על מדותיך, ותתנהג עם בניך במדת הרחמים, ותכנס להם לפנים משורת הדין. ונענע לי בראשו. וקמשמע לן, שלא תהא ברכת הדיוט קלה בעיניך. ואמר רבי יוחנן משום רבי יוסי. מנין שאין מרצין לו לאדם בשעת כעסו, דכתיב. פני ילכו והנחתי לך. אמר לו הקדוש ברוך הוא למשה. המתן לי עד שיעברו פנים של זעם ואניח לך.

עמי זכר נא מה יעץ בלק מלך מואב וגו׳. מאי למען דעת צדקות ה׳? אמר רבי אלעזר, אמר להם הקדוש ברוך הוא לישראל. דעו כמה צדקות עשיתי עמכם שלא כעסתי בימי בלעם הרשע, שאלמלי כעסתי לא נשתייר משונאיהם של ישראל שריד ופליט. והיינו דקאמר ליה בלעם לבלק.

מה אקב לא קבה אל ומה אזעם לא זעם ה׳, מלמד שכל אותן הימים לא זעם. וכמה זעמו רגע. וכמה רגע? אמר רבי אבין ואיתימא רבי אבינא. רגע כמימריה. ומנא לן דרגע רתח? שנאמר. כי רגע באפו חיים ברצונו. ואי בעית אימא מהכא. חבי כמעט רגע עד יעבר זעם. ואימת רתח?

ועיין ביה, סבר. כי מטא ההיא שעתא, אלטייה. כי מטא ההיא שעתא ניים. אמר. שמע מינה, לאו אורח ארעא למעבד הכי. ורחמיו על כל מעשיו כתיב. וכתיב. גם ענוש לצדיק לא טוב. תנא, משמיה דרבי מאיר. בשעה שהחמה זורחת, וכל מלכי מזרח ומערב מניחים כתריהם בראשיהם ומשתחוים לחמה, מיד כועס הקדוש ברוך הוא. ואמר רבי יוחנן משום רבי יוסי.

ופליגא דרבי מאיר, דאמר רבי מאיר. שתים נתנו לו ואחת לא נתנו לו, שנאמר. וחנתי את אשר אחון אף על פי שאינו הגון, ורחמתי את אשר ארחם אף על פי שאינו הגון. ויאמר לא תוכל לראות את פני, תנא משמיה דרבי יהושע בן קרחה, כך אמר לו הקדוש ברוך הוא למשה. כשרציתי לא רצית, עכשיו שאתה רוצה איני רוצה.

ופליגא דרבי שמואל בר נחמני אמר רבי יונתן, דאמר רבי שמואל בר נחמני, אמר רבי יונתן. בשכר שלש זכה לשלש. בשכר ויסתר משה פניו זכה לקלסתר פנים. בשכר כי ירא זכה לוייראו מגשת אליו. בשכר מהביט זכה לותמנת ה׳ יביט. והסרתי את כפי וראית את אחרי. אמר רב חנא בר ביזנא, אמר רבי שמעון חסידא. מלמד שהראה

ויהיו בני אליעזר רחביה הראש וגו׳ ובני רחביה רבו למעלה וגו׳. ותני רב יוסף. למעלה מששים רבוא, אתיא רביה רביה. כתיב הכא. רבו למעלה, וכתיב התם. ובני ישראל פרו וישרצו וירבו. אמר רבי יוחנן משום רבי שמעון בן יוחי. מיום שברא הקדוש ברוך הוא את העולם,

לא היה אדם שקראו להקדוש ברוך הוא אדון, עד שבא אברהם וקראו אדון, שנאמר. ויאמר אדני אלהים במה אדע כי אירשנה. אמר רב. אף דניאל לא נענה אלא בשביל אברהם, שנאמר. ועתה שמע אלהינו אל תפלת עבדך ואל תחנוניו והאר פניך על מקדשך השמם למען אדני, למענך מבעי ליה.

עד שבאתה לאה והודתו, שנאמר. הפעם אודה את ה׳. ראובן. אמר רבי אלעזר. אמרה לאה. ראו מה בין בני לבן חמי. דאילו בן חמי, אף על גב דמדעתיה זבניה לבכירותיה, דכתיב. וימכר את בכרתו ליעקב, חזו מה כתיב ביה. וישטם עשו את יעקב. וכתיב. ויאמר הכי קרא שמו יעקב ויעקבני זה פעמים וגו׳.

ואילו גבי מלחמת גוג ומגוג, כתיב. למה רגשו גוים ולאמים יהגו ריק. ואילו מה רבו צרי לא כתיב. מזמור לדוד בברחו מפני אבשלום בנו, מזמור לדוד?. קינה לדוד מיבעי ליה. אמר רבי שמעון בן אבישלום. משל למה הדבר דומה? לאדם שיצא עליו שטר חוב. קודם שפרעו היה עצב, לאחר שפרעו שמח.

אף כן דוד, כיון שאמר לו הקדוש ברוך הוא. הנני מקים עליך רעה מביתך, היה עצב, אמר. שמא עבד או ממזר הוא, דלא חייס עלי. כיון דחזא דאבשלום הוא שמח. משום הכי אמר מזמור. ואמר רבי יוחנן משום רבי שמעון בן יוחי. מותר להתגרות ברשעים בעולם הזה, שנאמר. עזבי תורה יהללו רשע ושמרי תורה יתגרו בם.

ואיבעית אימא הא והא במילי דשמיא, ולא קשיא. הא ברשע שהשעה משחקת לו, הא ברשע שאין השעה משחקת לו. ואיבעית אימא. הא והא, ברשע שהשעה משחקת לו, ולא קשיא, הא, בצדיק גמור, הא, בצדיק שאינו גמור. דאמר רב הונא. מאי דכתיב, למה תביט בוגדים תחריש בבלע רשע צדיק ממנו, וכי רשע בולע צדיק? והא כתיב. ה׳ לא יעזבנו בידו,

וכתיב. לא יאנה לצדיק כל און. אלא. צדיק ממנו בולע, צדיק גמור אינו בולע. ואיבעית אימא, שעה משחקת לו שאני. ואמר רבי יוחנן משום רבי שמעון בן יוחי. כל הקובע מקום לתפלתו אויביו נופלים תחתיו. שנאמר. ושמתי מקום לעמי לישראל ונטעתיו ושכן תחתיו ולא ירגז עוד ולא יסיפו בני עולה לענותו כאשר בראשונה.