portal-daf-yomi/daf-yomi-talmud-whisper-training huggingface dataset:
וקרבו ופרשו והוציא מלמד שמוציאו שלם. יכול ישרפנו שלם? נאמר כאן. ראשו וכרעיו, ונאמר להלן. (ראש וכרעים), מה להלן על ידי ניתוח, אף כאן על ידי ניתוח. אי מה להלן על ידי הפשט, אף כאן על ידי הפשט, תלמוד לומר. וקרבו ופרשו. מאי תלמודא? אמר רב פפא. כשם שפרשו בקרבו, כך בשרו בעורו.

רבי יוסי אומר. אבית הדשן נשרפין. אמר רבא. מאן תנא דפליג עליה דרבי יוסי רבי אליעזר בן יעקב הוא. דתניא. אל שפך הדשן ישרף, שיהא לשם דשן, רבי אליעזר בן יעקב אומר. שיהא מקומו משופך. אמר ליה אביי. ודילמא במקומו משופך הוא דפליגי.

ואי זהו השורף? זה המסייע בשעת שריפה. יכול אף משנעשו אפר מטמאין בגדים תלמוד לומר. אותם, אותם מטמאין בגדים, ולא משנעשו אפר מטמאין בגדים. רבי אלעזר ברבי שמעון אומר. הפר מטמא, ניתך הבשר אינו מטמא בגדים. מאי בינייהו?
אין בהן ארבעה רבי מאיר פוסל ורבי יהודה מכשיר. ומודה רבי מאיר שאם יש בין נסר לנסר כמלא נסר שמניח פסל ביניהם וכשרה.

בשלמא למאן דאמר בין באמצע בין מן הצד בארבע אמות משום הכי כשרה. אלא למאן דאמר באמצע בארבעה, אמאי כשרה? אמר רב הונא בריה דרב יהושע. הכא בסוכה דלא הויא אלא שמנה מצומצמות עסקינן, ויהיב נסר ופסל ונסר ופסל ונסר ופסל מהאי גיסא, ונסר ופסל ונסר ופסל ונסר ופסל מהאי גיסא,

רבא אמר פסולה לא אמרינן פי תקרה יורד וסותם. אמר ליה רבא. אביי, לדידך דאמרת פי תקרה יורד וסותם, אפילו הפחית דופן אמצעי. אמר ליה. מודינא לך בההיא, דהוה ליה כמבוי המפולש. לימא אביי ורבא בפלוגתא דרב ושמואל קמיפלגי. דאתמר. אכסדרה בבקעה, רב אמר. מותר לטלטל בכולו, דאמרינן פי תקרה יורד וסותם. ושמואל אמר. אין מטלטלין בה אלא בארבע אמות,

דלא אמרינן פי תקרה יורד וסותם. אליבא דשמואל, כולי עלמא לא פליגי. כי פליגי אליבא דרב. אביי כרב, ורבא אמר לך. עד כאן לא אמר רב התם אלא דמחיצות לאכסדרה הוא דעבידי, אבל הכא דלאו להכי עבידי, לא. תנן. וכן חצר המוקפת אכסדרה. ואמאי? נימא פי תקרה יורד וסותם.

תרגמה רבא אליבא דאביי. כשהשוה
תנו רבנן. חפי פותחת טהורין, קבען בפותחת טמאין. ושל גל, אף על פי שחיברן בדלת וקבען במסמרים טהורין שכל המחובר לקרקע הרי הוא כקרקע. זכוכית כדי לגרור בה. תנא. סכוכית כדי לפצוע בה שני נימין כאחת. צרור או אבן כדי לזרוק בעוף. רבי אלעזר כו׳.

אמר רבי יעקב אמר רבי יוחנן. והוא שמרגשת בה. וכמה שיעורו? תניא, רבי אלעזר בן יעקב אומר. משקל עשרה זוז. זונין על לבי מדרשא, אמר להו. רבותי, אבנים של בית הכסא שיעורן בכמה? אמרו לו. כזית כאגוז וכביצה. אמר להו. וכי טורטני יכניס? נמנו וגמרו מלא היד.

תניא, רבי יוסי אומר. כזית כאגוז וכביצה. רבי שמעון ברבי יוסי אומר משום אביו. מלא היד. תנו רבנן בשבת. שלש אבנים מקורזלות מותר להכניס לבית הכסא. וכמה שיעורן? רבי מאיר אומר. כאגוז. רבי יהודה אומר. כביצה. אמר רפרם בר פפא אמר רב חסדא. כמחלוקת כאן כך מחלוקת באתרוג. התם מתניתין, הכא ברייתא.

לא קשיא. הא בלח, הא ביבש. ואיבעית אימא. כאן מצד אחד, וכאן משני צדדין. ואיבעית אימא. הא דידיה, הא דחבריה. אמר ליה אביי לרב יוסף. ירדו עליה גשמים ונטשטשו מהו? אמר ליה. אם היה רישומן ניכר מותר. בעא מיניה רבה בר רב שילא מרב חסדא. מהו להעלותם אחריו לגג? אמר ליה.

בשדה חייב משום חורש. גופא, אמר ריש לקיש. צרור שעלו בו עשבים מותר לקנח בו. והתולש ממנה בשבת חייב חטאת. אמר רב פפי. שמע מינה מדריש לקיש, האי פרפיסא שרי לטלטוליה. מתקיף לה רב כהנא. אם אמרו לצורך, יאמרו שלא לצורך?. אמר אביי. פרפיסא, הואיל ואתא לידן לימא ביה מילתא.

היה מונח על גבי קרקע והניחו על גבי יתידות חייב משום תולש. היה מונח על גבי יתידות והניחו על גבי קרקע חייב משום נוטע. אמר רבי יוחנן. אסור לקנח בחרס בשבת. מאי טעמא? אילימא משום סכנה אפילו בחול נמי. ואלא משום כשפים אפילו בחול נמי לא. ואלא משום השרת נימין דבר שאין מתכוין הוא.

דלא מקנח לכו בחספא, ולא קטיל לכו כינא אמנייכו, ולא שליף לכו ירקא ואכיל לכו מכישא דאסר גינאה.
לא מיתחזי כלישנא בישא דכתיב. העיני האנשים ההם תנקר. ומנלן דמשמתינן דכתיב. אורו מרוז. דהכי סברא דגברא רבה דכתיב. אמר מלאך ה׳. ומנלן דמחרמינן דכתיב. אורו ארור. דאכיל ושתי בהדיה וקאי בארבע אמות דידיה דכתיב. יושביה.

אמר אדא מרי אמר נחמיה בר ברוך אמר רב חייא בר אבין אמר רב יהודה. הרדפה. מאי הרדפה? אמר רב יהודה בריה דרב שמואל בר שילת משמיה דרב. מנדין לאלתר, ושונין לאחר שלשים, ומחרימין לאחר ששים. אמר ליה רב הונא בר חיננא, הכי אמר רב חסדא. מתרין ביה שני וחמישי ושני.

אמר ליה. הכי אמר רב תחליפא בר אבימי אמר שמואל. טוט אסר וטוט שרי. אמר ליה. הני מילי לממונא, אבל לאפקירותא עד דחיילא שמתא עליה תלתין יומין. אלמא קסבר אביי. הני בי תלתא דשמיתו לא אתו תלתא אחריני ושרו ליה. דאיבעיא להו. הני בי תלתא דשמיתו, מהו למיתי תלתא אחריני ושרו ליה?

איקפד. אתא בר קפרא לאיתחזויי ליה, אמר ליה. בר קפרא, איני מכירך מעולם. ידע דנקט מילתא בדעתיה, נהג נזיפותא בנפשיה תלתין יומין. שוב פעם אחד גזר רבי שלא ישנו לתלמידים בשוק, מאי דרש חמוקי ירכיך כמו חלאים. מה ירך בסתר, אף דברי תורה בסתר.

זה ראיתי, וזה לא ראיתי. קרי עליה. ברצות ה׳ דרכי איש גם אויביו ישלים אתו. מאי טעמא עבד מר הכי? אמר ליה, דכתיב. חכמות בחוץ תרונה. אמר ליה. אם קרית לא שנית, ואם שנית לא שילשת, ואם שילשת לא פירשו לך. חכמות בחוץ תרונה, כדרבא.

ידע דנקט מילתא בדעתיה, נהג נזיפותא בנפשיה חד יומא. ההיא איתתא דהוות יתבה בשבילא, הוות פשטה כרעה וקא מניפה חושלאי, והוה חליף ואזיל צורבא מרבנן ולא איכנעה מקמיה. אמר. כמה חציפא ההיא איתתא. אתאי לקמיה דרב נחמן. אמר לה. מי שמעת שמתא מפומיה? אמרה ליה.

אלא. מה כושי משונה בעורו אף ישראל משונין במעשיהן מכל האומות. אמר רבי שמואל בר נחמני אמר רבי יונתן, מאי דכתיב. נאם דוד בן ישי ונאם הגבר הוקם על נאם דוד בן ישי שהקים עולה של תשובה. אמר אלהי ישראל לי דבר צור ישראל מושל באדם צדיק מושל יראת אלהים.

על שמונה מאות חלל בפעם אחת. שהיה זורק חץ, ומפיל שמונה מאות חלל בפעם אחת, והיה מתאנח על מאתים, דכתיב. איכה ירדף אחד אלף.
תרתי?. אלא אימא. עד שיעור ויעלה עמוד השחר. משל למה הדבר דומה. איבעיא להו. מי שפך למי? תא שמע דתניא. שפך לו רבו קיתון על פניו, ואמר לו. אי אפשי בשמושך. תנו רבנן. בזמן שהחמה לוקה סימן רע לכל העולם כולו. משל למה הדבר דומה? למלך בשר ודם שעשה סעודה לעבדיו והניח פנס לפניהם,

לזו ולזו חרב וחיצי רעב באין לעולם. לקה בכניסתו פורענות שוהה לבא. ביציאתו ממהרת לבא. ויש אומרים חילוף הדברים. ואין לך כל אומה ואומה שלוקה, שאין אלהיה לוקה עמה, שנאמר. ובכל אלהי מצרים אעשה שפטים. ובזמן שישראל עושין רצונו של מקום אין מתיראין מכל אלו,

ועל נערה המאורסה שצעקה בעיר ואין מושיע לה, ועל משכב זכור, ועל שני אחין שנשפך דמן כאחד. ובשביל ארבעה דברים מאורות לוקין. על כותבי פלסתר, ועל מעידי עדות שקר, ועל מגדלי בהמה דקה בארץ ישראל, ועל קוצצי אילנות טובות. ובשביל ארבעה דברים נכסי בעלי בתים נמסרין למלכות. על משהי שטרות פרועים,

ועל מלוי ברבית, ועל שהיה ספק בידם למחות ולא מיחו, ועל שפוסקים צדקה ברבים ואינן נותנין. אמר רב. בשביל ארבעה דברים נכסי בעלי בתים יוצאין לטמיון. על כובשי שכר שכיר, ועל עושקי שכר שכיר, ועל שפורקין עול מעל צואריהן ונותנין על חבריהן, ועל גסות הרוח. וגסות הרוח כנגד כולן.
גמ׳ תנו רבנן. ככל חוקת הפסח יעשו אותו במצוה שבגופו הכתוב מדבר. מצוה שעל גופו, מנין? תלמוד לומר. על מצות ומרורים יאכלוהו. יכול אפילו מצות שלא על גופו תלמוד לומר. ועצם לא ישברו בו, מה שבירת העצם מיוחד מצוה שבגופו אף כל מצוה שבגופו. איסי בן יהודה אומר. יעשו אותו,

השתא דאמרת על מצות ומרורים יאכלוהו, אלמא יעשו אותו לאו דוקא הוא. אימא הוה ליה כפרט וכלל, ונעשה כלל מוסיף על הפרט, ואפילו כל מילי נמי, קא משמע לן. איסי בן יהודה, האי עצם מאי עביד ליה? מיבעי ליה לאחד עצם שיש בו מוח, ואחד עצם שאין בו מוח. ורבנן, האי יעשו אתו מאי עבדי ליה?

והאי אינו לוקה דהוה ליה לאו שניתק לעשה). איפוך אנא. מצוה דגופיה עדיף. בכלליה דעצם לא ישברו בו מאי קא מרבה? אל תאכלו ממנו נא. בפרטיה מאי קא ממעטי? לא תשחט על חמץ דם זבחי. איפוך אנא. מצוה דגופיה עדיף. הראשון טעון הלל באכילתו וכו׳.

אף דוחה את הטומאה. מאי טעמא דתנא קמא. מפני טומאה דחיתיו יחזור ויעשה בטומאה?. ורבי יהודה. התורה חזרה עליו לעשותו בטהרה, לא זכה יעשה בטומאה. תנו רבנן. פסח ראשון דוחה את השבת, פסח שני דוחה את השבת. פסח ראשון דוחה את הטומאה, פסח שני דוחה את הטומאה. פסח ראשון טעון לינה, פסח שני טעון לינה.

לא יאכלו ממנו זבין וזבות נדות ויולדות. ואם אכלו פטורין מכרת. ורבי אליעזר פוטר אף על ביאת מקדש. גמ׳ תנו רבנן. זבין וזבות נדות ויולדות שאכלו בפסח שבא בטומאה, יכול יהו חייבין תלמוד לומר. כל טהור יאכל בשר. והנפש אשר תאכל בשר מזבח השלמים אשר לה׳ וטומאתו עליו ונכרתה.
דאף על גב דשקלוה לגרעינותיה פש ליה שיעורא. דתנן. זית שאמרו לא קטן ולא גדול, אלא בינוני וזהו אגורי. ואמר רבי אבהו. לא אגורי שמו אלא אברוטי שמו, ואמרי לה סמרוסי שמו. ולמה נקרא שמו אגורי ששמנו אגור בתוכו. נימא כתנאי.

לא, דכולי עלמא שלקות ופרגיות שהכל נהיה בדברו, והכא בהאי סברא קא מיפלגי. מר סבר חביב עדיף, ומר סבר כרוב עדיף, דזיין. אמר רבי זירא, כי הוינן בי רב הונא אמר לן. הני גרגלידי דלפתא, פרמינהו פרימא רבא בורא פרי האדמה, פרימא זוטא שהכל נהיה בדברו.

וכי אתאן לבי רב יהודה אמר לן. אידי ואידי בורא פרי האדמה, והא דפרמינהו טפי, כי היכי דנמתיק טעמיה. אמר רב אשי, כי הוינן בי רב כהנא אמר לן. תבשילא דסלקא, דלא מפשו בה קמחא בורא פרי האדמה. דלפתא, דמפשו בה קמחא טפי בורא מיני מזונות. והדר אמר. אידי ואידי בורא פרי האדמה,

פת צנומה בקערה מברכין עליה המוציא. ופליגא דרבי חייא, דאמר רבי חייא. צריך שתכלה ברכה עם הפת. מתקיף לה רבא. מאי שנא צנומה דלא, משום דכי כליא ברכה אפרוסה קא כליא? על הפת נמי, כי קא גמרה אפרוסה גמרה. אלא אמר רבא. מברך ואחר כך בוצע.

מאי לאו בהא קמיפלגי, דמר סבר חשוב עדיף, ומר סבר שלם עדיף. היכא דאיכא כהן, כולי עלמא לא פליגי דחשוב עדיף. כי פליגי דליכא כהן. דתנן. כל מקום שיש כהן תורם מן היפה, וכל מקום שאין כהן תורם מן המתקיים. רבי יהודה אומר. אין תורם אלא מן היפה. אמר רב נחמן בר יצחק.

וירא שמים יוצא ידי שניהן, ומנו? מר בריה דרבינא, דמר בריה דרבינא מניח פרוסה בתוך השלמה ובוצע. תני תנא קמיה דרב נחמן בר יצחק. מניח הפרוסה בתוך השלמה ובוצע ומברך. אמר ליה. מה שמך? אמר ליה. שלמן. אמר ליה. שלום אתה ושלמה משנתך, ששמת שלום בין התלמידים.

אמר רב פפא. הכל מודים בפסח, שמניח פרוסה בתוך שלמה ובוצע. מאי טעמא? לחם עני כתיב. אמר רבי אבא ובשבת חייב אדם לבצוע על שתי ככרות. מאי טעמא? לחם משנה כתיב. אמר רב אשי. חזינא ליה לרב כהנא דנקיט תרתי ובצע חדא. רבי זירא הוה בצע אכולא שירותא.
פחות משלשה לא הוי מיעוט.

אמר רב חסדא. ומודה לי רב ששת שאם עשה מחיצה על התל שהועיל. מאי טעמא, הואיל ובאויר מחיצות העליונות הוא דר. בעי רבה בר בר חנה. נבלעו מחיצות התחתונות, והעליונות קיימות, מהו? למאי? אי לנכסי הגר, היינו דירמיה ביראה. דאמר ירמיה ביראה אמר רב יהודה. האי מאן דשדא ליפתא אפילא דארעא דגר,

ואלא לענין שבת, הוי מחיצה הנעשה בשבת. ותניא. כל מחיצה הנעשה בשבת, בין בשוגג בין במזיד שמה מחיצה. לאו איתמר עלה, אמר רב נחמן. לא שנו אלא לזרוק, אבל לטלטל אסור. כי איתמר דרב נחמן אמזיד איתמר. ההיא איתתא דעבדה מחיצה על גבי מחיצה בנכסי הגר. אתא ההוא גברא, רפק בה פורתא. אתא לקמיה דרב נחמן, אוקמה בידיה.

אתאי איהי וקא צווחא קמיה. אמר לה. מאי איעביד לך, דלא מחזקת כדמחזקי אינשי. קרפף בית שלש וקירה בו בית סאה. רבא אמר. אויר קירויו מייתרו. ורבי זירא אמר. אין אויר קירויו מייתרו. לימא רבא ורבי זירא בפלוגתא דרב ושמואל קא מיפלגי. דאיתמר. אכסדרה בבקעה,

ומודינא בקרפף שנפרץ במלואו לחצר שאסור. מאי טעמא? הואיל ואויר חצר מייתרו. מתקיף לה רב יוסף. וכי אויר המותר לו אוסרו? אמר ליה אביי. כמאן, כרבי שמעון? לרבי שמעון נמי, הא איכא אויר מקום מחיצות. דאמר רב חסדא. קרפף שנפרץ במלואו לחצר חצר מותרת וקרפף אסור. חצר מאי טעמא? דאית ליה גיפופי? והא זמנין דמשכחת לה
דעד דאיכא כולה ערלה לא פסלה, לא שנא בשחיטה ולא שנא בזריקה.

אלא אמר רב אשי. רב חסדא ורבה בהאי קרא קמיפלגי. ונרצה לו לכפר עליו עליו ולא על חבירו. רבה סבר. חבירו דומיא דידיה. מה הוא דבר כפרה אף חבירו דבר כפרה, לאפוקי האי ערל דלאו בר כפרה הוא. ורב חסדא סבר. האי ערל נמי, כיון דבר חיובא הוא בר כפרה הוא, הואיל דאי בעי מתקן נפשיה.

הכא מחוסר מעשה, התם דלא מחוסר מעשה. אלא דרב חסדא אדרב חסדא קשיא. אמרי. כי לית ליה לרב חסדא הואיל לקולא, לחומרא אית ליה. אמר ליה מר זוטרא בריה דרב מרי לרבינא. קתני, הואיל וערלה פוסלת וטומאה פוסלת, מה טומאה לא עשה בה מקצת טומאה ככל טומאה אף ערלה לא עשה מקצת ערלה ככל ערלה.

סיפא נמי בטומאת בשר. ומאי אינו נוהג בכל הזבחים? דאילו בכל הזבחים בין שנטמא חלב ובשר קיים, בין שנטמא בשר וחלב קיים זורק את הדם. ואילו בפסח, נטמא חלב ובשר קיים זורק את הדם, נטמא בשר וחלב קיים אינו זורק את הדם. במאי אוקימתא בטומאת בשר? אימא סיפא.

ואיבעית אימא. כולה בטומאת בשר, והיכא הותרה בטומאת פסח, דתנן. פסח הבא בטומאה נאכל בטומאה, שלא בא מתחילתו אלא לאכילה. מתיב רב הונא בריה דרב יהושע. הפסח שעברה שנתו, ושחטו בזמנו לשמו, וכן השוחט אחרים לשם פסח בזמנו רבי אליעזר פוסל, ורבי יהושע מכשיר.

טעמא בזמנו, הא שלא בזמנו כשר. ואמאי? נימא. הואיל ובזמנו פוסל, שלא בזמנו נמי פוסל. אמר רב פפא. שאני התם דאמר קרא ואמרתם זבח פסח הוא הוא בהוייתו. לא הוא לשום אחרים, ולא אחרים לשמו. בזמנו, שהוא פסול לשום אחרים אחרים פסולין לשמו.
אם יש שם מאה פומין יעלו, ואם לאו הפומין אסורין, והשולים מותרין. רבי יהושע אומר. אפילו יש שם שלש מאות פומין לא יעלו. דרסה בעגול ואינו יודע באיזה עגול דרסה דברי הכל יעלו. דברי הכל?. היינו פלוגתייהו. אמר רב פפא, הכי קאמר. דרסה בעגול, ואינו יודע באיזה מקום עגול דרסה, אי לצפונה אי לדרומה דברי הכל יעלו.

רב אשי אמר. לעולם ספק יום טוב ספק חול הוי דבר שיש לו מתירין, וכל דבר שיש לו מתירין אפילו בדרבנן לא בטיל. תניא, אחרים אומרים משום רבי אליעזר. ביצה תאכל היא ואמה. במאי עסקינן? אילימא בתרנגולת העומדת לאכילה פשיטה דהיא ואמה שריא. אלא בתרנגולת העומדת לגדל ביצים היא ואמה אסורה. אמר רבי זירא.

ביצה משום דביומא נמי חזיא לגומעה ולא קא שרי לה עד למחר מידע ידיע דבת יומא אסרוה. עצים דלא חזו ליומייהו, אי שרי להו למחר אתי למימר. ביומייהו נמי שרו, ואתמול משום שבת הוא דלא חזו להסקה. אמר רב מתנה. עצים שנשרו מן הדקל לתוך התנור ביום טוב מרבה עליהם עצים מוכנים, ומסיקן.

הכא מקלא קלי איסורא. אתמר. שני ימים טובים של גליות, רב אמר. נולדה בזה מותרת בזה, ורב אסי אמר. נולדה בזה אסורה בזה. לימא קא סבר רב אסי קדושה אחת היא? והא רב אסי מבדיל מיומא טבא לחבריה. רב אסי ספוקי מספקא ליה, ועביד הכא לחומרא והכא לחומרא. אמר רבי זירא. כותיה דרב אסי מסתברא,

הזהרו במנהג אבותיכם בידיכם, זמנין דגזרו המלכות גזרה ואתי לאקלקולי.
הני מילי כי איתיה בדוכתיה, אבל כי איתיה בעיר כבני עיר בעי למקרי. איתיביה אביי. בן כרך שהלך לעיר בין כך ובין כך קורא כמקומו. בן כרך סלקא דעתך?. באם עתיד לחזור תליא מילתא, אלא לאו, בן כפר. ולאו תרוצי מתרצת? תני. קורא עמהן. מהיכן קורא אדם את המגילה וכו׳. תניא,

רבי שמעון בן יוחאי אומר. מבלילה ההוא. אמר רבי יוחנן, וכולן מקרא אחד דרשו. ותכתב אסתר המלכה ומרדכי היהודי את כל תוקף, מאן דאמר כולה תוקפו של אחשורוש. ומאן דאמר מאיש יהודי תוקפו של מרדכי, ומאן דאמר מאחר הדברים האלה תוקפו של המן, ומאן דאמר מבלילה ההוא תוקפו של נס. רב הונא אמר, מהכא.

ומה ראו על ככה ומה הגיע אליהם, מאן דאמר כולה. מה ראה אחשורוש שנשתמש בכלים של בית המקדש, על ככה משום דחשיב שבעים שנין ולא איפרוק, ומה הגיע אליהם דקטל ושתי. ומאן דאמר מאיש יהודי. מה ראה מרדכי דאיקני בהמן, על ככה דשוי נפשיה עבודה זרה, ומה הגיע אליהם דאתרחיש ניסא.

אמר רבי חלבו אמר רב חמא בר גוריא אמר רב. הלכה כדברי האומר כולה. ואפילו למאן דאמר מאיש יהודי צריכה שתהא כתובה כולה. ואמר רבי חלבו אמר רב חמא בר גוריא אמר רב. מגילה נקראת ספר, ונקראת אגרת. נקראת ספר שאם תפרה בחוטי פשתן פסולה.

ונקראת אגרת שאם הטיל בה שלשה חוטי גידין כשרה. אמר רב נחמן. ובלבד שיהו משולשין. אמר רב יהודה אמר שמואל. הקורא במגילה הכתובה בין הכתובים לא יצא. אמר רבא. לא אמרן אלא דלא מחסרא ומייתרא פורתא,

אלמלי נשתייר במערה שעמד בה משה ואליהו כמלא נקב מחט סדקית, לא היו יכולין לעמוד מפני האורה, שנאמר. כי לא יראני האדם וחי. ואמר רבי חייא בר אבא אמר רבי יוחנן. מאי דכתיב. ועליהם ככל הדברים אשר דבר ה׳ עמכם בהר מלמד שהראהו הקדוש ברוך הוא למשה דקדוקי תורה ודקדוקי סופרים ומה שהסופרים עתידין לחדש,

וחסורי מיחסרא והכי קתני. הכל כשרין לקרות את המגילה חוץ מחרש שוטה וקטן, במה דברים אמורים בקטן שלא הגיע לחינוך, אבל בקטן שהגיע לחינוך אפילו לכתחלה. שרבי יהודה מכשיר בקטן. במאי אוקימתא כרבי יהודה, ודיעבד? אלא הא דתני (רבי) יהודה בריה דרבי שמעון בן פזי. חרש המדבר ואינו שומע תורם לכתחלה, מני?

ואפילו לכתחילה. ולא קשיא. הא דידיה, הא דרביה. דתניא, רבי יהודה אומר משום רבי אלעזר בן עזריה. הקורא את שמע צריך שישמיע לאזנו, שנאמר. שמע ישראל ה׳ אלהינו ה׳ אחד השמע לאזניך מה שאתה מוציא מפיך. רבי מאיר אומר. אשר אנכי מצוך היום על לבבך אחר כוונת הלב הן הן הדברים. השתא דאתית להכי
אמר ליה. כשירה, ומקרא מסייעני. וישחטו הפסח ויזרקו הכהנים מידם והלוים מפשיטים. ומותיב רב ששת. זר ואונן, שיכור ובעל מום, בקבלה ובהולכה ובזריקה פסול, וכן יושב וכן שמאל פסול. בתר דשמעה הדר אותבה. והא רב חסדא קרא קאמר? דעבוד מעשה איצטבא.

מהו שיכנס אחר בחפינתו? אמר רבי חנינא. בא וראה שאלת הראשונים. למימרא דרבי יהושע בן לוי קשיש? והאמר רבי יהושע בן לוי. לי התיר רבי חנינא לשתות שחליים בשבת. לשתות, פשיטא? דתנן. כל האוכלין אוכל אדם לרפואה, וכל המשקין שותה. אלא. לשחוק ולשתות שחליים בשבת. היכי דמי? אי דאיכא סכנתא משרא שרי.

לא יכנס אחר בחפינתו אי אפשר שלא יחסר ושלא יותיר. ואי אין חופן חוזר וחופן תיבעי לך. דאיבעיא להו. חופן חוזר וחופן, או לא? תא שמע. כך היתה מידתה. מאי לאו. כשם שמדתה מבחוץ כך מדתה מבפנים. לא, דילמא שאם רצה לעשות מדה עושה, אי נמי. שלא יחסר ושלא יותיר.

מי אמרינן. בפר ואפילו בדמו של פר, או דילמא. בפר ולא בדמו של פר. רבי חנינא אומר. בפר ולא בדמו של פר, וריש לקיש אמר. בפר ואפילו בדמו של פר. רבי אמי אמר. בפר ולא בדמו של פר, רבי יצחק אמר. בפר ואפילו בדמו של פר. איתיביה רבי אמי לרבי יצחק נפחא. נמנין ומושכין ידיהן ממנו עד שישחט,
אמר ליה. תחלתו מכבה וסופו מבעיר. אמר רב יהודה. על גבי גחלת אסור. על גבי חרס מותר. ורבה אמר. על גבי חרס נמי אסור, משום דקא מוליד ריחא. רבה ורב יוסף דאמרי תרוייהו. סחופי כסא אשיראי ביומא טבא אסור, מאי טעמא משום דקמוליד ריחא. ומאי שנא ממוללו ומריח בו וקוטמו ומריח בו?

התם ריחא מיהא איתא, ואוסופי הוא דקא מוסיף ריחא. הכא אולודי הוא דקמוליד ריחא. רבא אמר. על גבי גחלת נמי מותר, מידי דהוה אבשרא אגומרי. דרש רב גביהא מבי כתיל אפתחא דבי ריש גלותא. קטורא שרי. אמר ליה אמימר. מאי קטורא? אי קטורא בידי

אלא אימא. כעין קדשים. מתני׳ שלשה דברים רבי אלעזר בן עזריה מתיר וחכמים אוסרים. פרתו יוצאה ברצועה שבין קרניה. ומקרדין את הבהמה ביום טוב. ושוחקין את הפלפלין ברחים שלהן. רבי יהודה אומר. אין מקרדין את הבהמה ביום טוב, מפני שעושה חבורה, אבל מקרצפין. וחכמים אומרים. אין מקרדין, אף לא מקרצפין.

תנו רבנן. איזהו קרוד ואיזהו קרצוף? קרוד קטנים ועושין חבורה, קרצוף גדולים ואין עושין חבורה. ושלש מחלוקות בדבר, רבי יהודה סבר. דבר שאינו מתכוין אסור. מיהו. קרוד קטנים, ועושין חבורה. קרצוף גדולים, ואין עושין חבורה. ולא גזרינן קרצוף אטו קרוד. ורבנן סברי נמי כרבי יהודה, דבר שאינו מתכוין אסור,

אמר ליה. אנא כרבי שמעון סבירא לי, ועוד שהרי רבי אלעזר בן עזריה מודה לו. מתני׳ הרחים של פלפלין, טמאה משום שלשה כלים. משום כלי קבול, ומשום כלי מתכת, ומשום כלי כברה. גמ׳ תנא. תחתונה משום כלי קבול, אמצעית משום כלי כברה, עליונה משום כלי מתכת.

מתני׳ עגלה של קטן טמאה מדרס, ונטלת בשבת, ואינה נגררת אלא על גבי כלים. רבי יהודה אומר. כל הכלים אין נגררין, חוץ מן העגלה, מפני שהיא כובשת. גמ׳ עגלה של קטן טמאה מדרס, דהא סמיך עלויה. ונטלת בשבת, משום דאיכא תורת כלי עלה. ואינה נגררת אלא על גבי כלים.

ובלבד שלא יתכוין לעשות חריץ. אימא סיפא, רבי יהודה אומר. אין הכל נגררין בשבת, חוץ מן העגלה, מפני שהיא
וזה הפריש מעות לפסחו, היאך הקדש חל על הקדש, דקתני. מעות שבידו חולין? אמר אביי.

וההיא דקא מוקי לה רבי אושעיא כרבי לא מוקמינא ליה אנא כרבי, דבפסח לא משייר איניש ובמעות משייר
במה דברים אמורים טומאה קלה, אבל טומאה חמורה לא, שרבי יהודה אומר. בטלו במעיה. רב אשי אמר. לעולם בטלו במעיה לגמרי, משום דהוה ליה משקה סרוח. רבי יוסי ורבי שמעון אומרים. לאוכלין טמאין, לכלים טהורים. אמר רבה בר בר חנה אמר ריש לקיש. רבי יוסי בשיטת רבי עקיבא רבו אמרה, דדריש יטמא יטמא.

לימד על ככר שני שעושה שלישי בחולין. והכא היכי דריש? וכל משקה אשר ישתה בכל כלי יטמא יטמא, לטמא טומאת אוכלין. אתה אומר לטמא טומאת אוכלין, או אינו אלא לטמא טומאת משקין? אמרת. לא כך היה. מאי לא כך היה? אמר רב פפא. לא מצינו טומאה שעושה כיוצא בה.

או אינו אלא לטמא את הכלי? אמרת קל וחומר. ומה משקה שמטמא אוכל אינו מטמא כלי, אוכל שאין מטמא אוכל אינו דין שלא יטמא כלי?. הא מה אני מקיים יטמא לטמא את המשקין שהן עלולין לקבל טומאה. מאי איריא משקין משום דעלולין לקבל טומאה, תיפוק ליה משום דליכא מידי אחרינא.
ונשמט הלל ויצא לבית החיצון, ולא רצה לומר להן. מותרין אתם. יוצאים בקורדקיסון בשבת, ואין יוצאין בקורדקיסון בשבת בבירי. ומעשה ביהודה והלל בניו של רבן גמליאל שיצאו בקורדקיסון בשבת בבירי, ולעזה עליהן המדינה, ואמרו. מימינו לא ראינו כך.

ושמטום ונתנום לעבדיהן, ולא רצו לומר להן. מותרין אתם. ויושבין על ספסלי גוים בשבת, ואינן יושבין על ספסלי גוים בשבת בעכו. ומעשה ברבן שמעון בן גמליאל שישב על ספסלי גוים בשבת בעכו, ולעזה עליו כל המדינה, אמרו. מימינו לא ראינו כך. נשמט על גבי קרקע, ולא רצה לומר להן. מותרין אתם.

אפילו תימא מארץ ישראל לבבל, הני מילי היכא דאין דעתו לחזור, ורבה בר בר חנה דעתו לחזור הוה. אמר ליה רבה בר בר חנה לבניה. בני, לא תאכל לא בפני ולא שלא בפני. אני שראיתי את רבי יוחנן שאכל כדי הוא רבי יוחנן לסמוך עליו בפניו ושלא בפניו. אתה לא ראית אותו, לא תאכל בין בפני בין שלא בפני.

ותרוייהו אליבא דרבי עקיבא. דתניא. הן לא נזרע ולא נאסף את תבואתנו, אמר רבי עקיבא. וכי מאחר שאין זורעין מהיכא אוספין? מכאן לספיחין שהן אסורין. במאי קא מיפלגי? רבנן סברי. גזרינן ספיחי כרוב אטו שאר ספיחי דעלמא, ורבי שמעון סבר. לא גזרינן ספיחי כרוב אטו ספיחי דעלמא.

ההולך ממקום וכו׳. בשלמא ההולך ממקום שעושין למקום שאין עושין נותנין עליו חומרי מקום שהלך לשם, ואל ישנה אדם מפני המחלוקת ולא ליעביד. אלא ממקום שאין עושין למקום שעושין, אל ישנה אדם מפני המחלוקת ונעביד? הא אמרת. נותנין עליו חומרי מקום שהלך לשם וחומרי מקום שיצא משם. אמר אביי.

ארישא. רבא אמר. לעולם אסיפא, והכי קאמר. אין בזו מפני שינוי המחלוקת. מאי קא אמרת הרואה אומר מלאכה אסורה? מימר אמרי.
בראש השנה בטלה עבודה מאבותינו במצרים, בניסן נגאלו, בתשרי עתידין ליגאל. רבי יהושע אומר. בניסן נברא העולם, בניסן נולדו אבות, בניסן מתו אבות, בפסח נולד יצחק, בראש השנה נפקדה שרה רחל וחנה, בראש השנה יצא יוסף מבית האסורין, בראש השנה בטלה עבודה מאבותינו במצרים,

בניסן נגאלו בניסן עתידין ליגאל. תניא, רבי אליעזר אומר. מנין שבתשרי נברא העולם שנאמר. ויאמר אלהים תדשא הארץ דשא עשב מזריע זרע עץ פרי. איזהו חדש שהארץ מוציאה דשאים ואילן מלא פירות הוי אומר זה תשרי. ואותו הפרק זמן רביעה היתה, וירדו גשמים וצימחו, שנאמר. ואד יעלה מן הארץ. רבי יהושע אומר. מנין שבניסן נברא העולם שנאמר.

ותוצא הארץ דשא עשב מזריע זרע ועץ עושה פרי. איזהו חדש שהארץ מליאה דשאים ואילן מוציא פירות הוי אומר, זה ניסן. ואותו הפרק, זמן בהמה וחיה ועוף שמזדווגין זה אצל זה, שנאמר. לבשו כרים הצאן וגו׳. ואידך נמי, הא כתיב. עץ עושה פרי. ההוא לברכה לדורות הוא דכתיב. ואידך נמי, הא כתיב. עץ פרי? ההוא כדרבי יהושע בן לוי.
כל שאיני זכאי באמירתו איני רשאי בחשיכתו מיבעי ליה.

כל שאני זכאי באמירתו רשאי אני להחשיך עליו. ומחשיכין לפקח על עסקי כלה ועל עסקי המת להביא לו ארון ותכריכין. ואומרים לו. לך למקום פלוני, ואם לא מצאת במקום פלוני הבא ממקום פלוני. לא מצאת במנה הבא במאתים. רבי יוסי ברבי יהודה אומר. ובלבד שלא יזכיר לו סכום מקח.

אמאי? הכא נמי ימתין בכדי שיעשו. אמר עולא. בעומד באסרטיא. תינח קבר, ארון מאי איכא למימר? אמר רבי אבהו. במוטל על קברו. מתני׳ עושין כל צרכי המת. סכין ומדיחין אותו, ובלבד שלא יזיז בו אבר. שומטין את הכר מתחתיו, ומטילין אותו על החול בשביל שימתין.

עשה עד שאתה מוצא, ומצוי לך, ועודך בידך. ואף שלמה אמר בחכמתו. וזכור את בוראיך בימי בחורותיך עד [אשר] לא יבאו ימי הרעה אלו ימי הזקנה, והגיעו שנים אשר תאמר אין לי בהם חפץ אלו ימי המשיח, שאין בהם לא זכות ולא חובה.

ופליגא דשמואל, דאמר שמואל. אין בין העולם הזה לימות המשיח אלא שיעבוד מלכיות בלבד, שנאמר. כי לא יחדל אביון מקרב הארץ. תניא, רבי אלעזר הקפר אומר. לעולם יבקש אדם רחמים על מדה זו, שאם הוא לא בא בא בנו, ואם בנו לא בא בן בנו בא, שנאמר. כי בגלל הדבר הזה. תנא דבי רבי ישמעאל. גלגל הוא שחוזר בעולם.

אם איתא דמיעני, אהדורי אפתחא לא מהדר. אמר לה רבי חייא לדביתהו. כי אתי עניא אקדימי ליה ריפתא, כי היכי דלקדמו לבניך. אמרה ליה. מילט קא לייטת להו?. אמר לה, קרא קא כתיב. כי בגלל הדבר הזה, ותנא דבי רבי ישמעאל גלגל הוא שחוזר בעולם. תניא, רבי גמליאל ברבי אומר. ונתן לך רחמים ורחמך והרבך,

ושבו העבים אחר הגשם זו מאור עיניו של אדם, שהולך אחר הבכי. אמר שמואל. האי דמעתא עד ארבעין שנין הדרא, מכאן ואילך לא הדרא. ואמר רב נחמן. האי כוחלא עד ארבעין שנין מרווח, מכאן ואילך אפילו מלי כאכסנא דגרדאי אוקומי מוקים, ארווחי לא מרווח. מאי קא משמע לן? דכמה דאלים מכוחלא טפי מעלי.