portal-daf-yomi/daf-yomi-talmud-whisper-training huggingface dataset:
רבי יוסי אומר. אין הציץ מרצה על אכילות. קא סלקא דעתך מדקאמר רבי יוסי. אין הציץ מרצה על אכילות כרבי יהושע סבירא ליה,

הציץ מרצה על אכילות למאי הלכתא? אלא, למיקבעיה בפיגול ולאפוקי מידי מעילה קמיפלגי. רבי אליעזר סבר. מרצה ציץ עילויה ומשוי ליה כטהור, וקבע ליה בפיגול, ומפיק ליה מידי מעילה. ורבי יוסי סבר. לא מרצה ציץ עילויה, ולא משוי ליה כטהור, ולא קבע ליה בפיגול, ולא מפיק ליה מידי מעילה. מתקיף לה רב מרי.

ודברי רבי יהושע במנחות, שהיה אומר. אם אין שם שירים אין קומץ, אם אין קומץ אין שירים. אמר ליה. מסתברא קאמר. כי קאי בזבחים, אמר. מסתברא כי היכי דפליגי בזבחים פליגי נמי במנחות. קאי במנחות, אמר. מסתברא כי היכי דפליגי במנחות פליגי נמי בזבחים. אמר ליה, התינח. כי קאי בזבחים אמר, מסתברא כי היכי דפליגי בזבחים פליגי נמי במנחות,

ולעכב לא? והתניא. במכסת, מלמד שאין הפסח נשחט אלא למנויו. יכול שחטו שלא למנויו יהא כעובר על המצוה וכשר תלמוד לומר. איש לפי אכלו תכסו, הכתוב שנה עליו לעכב. ואיתקש אוכלין למנויין. אלא רב דאמר כרבי נתן, דאמר. אכילת פסחים לא מעכבא. הי רבי נתן?

אלא, הא רבי נתן דתניא. נמנו עליו חבורה אחת, וחזרו ונמנו עליו חבורה אחרת, ראשונים שיש להן כזית, אוכלין ופטורין מלעשות פסח שני, אחרונים שאין להם כזית, אין אוכלין וחייבין לעשות פסח שני. רבי נתן אומר. אלו ואלו פטורין מלעשות פסח שני, שכבר נזרק הדם.

רב מתניתין קשיתיה. אמאי (תני) אין זורק את הדם? ליתני פסול. אלא שמע מינה. אין זורק לכתחלה, אבל דיעבד שפיר דמי. ולרבי נתן, איש לפי אכלו למה לי? דבעינן גברא דחזי לאכילה. מאן תנא להא דתנו רבנן. שחטו לאוכליו וזרקו דמו שלא לאוכליו הפסח עצמו כשר,

ואדם יוצא בו ידי חובתו. כמאן? נימא רבי נתן היא, ולא רבנן? אפילו תימא רבנן, אין מחשבת אוכלין בזריקה. מאן תנא להא דתנו רבנן. הרי שהיה חולה בשעת שחיטה וחלים בשעת זריקה, חלים בשעת שחיטה וחולה בשעת זריקה. אין שוחטין וזורקין עליו, עד שיהא חלים משעת שחיטה עד שעת זריקה.
שלישי שפסול בתרומה אינו דין שיעשה רביעי בקודש? ולמדנו שלישי בקודש מן התורה, ורביעי מקל וחומר. שלישי מן התורה, דכתיב והבשר אשר יגע בכל טמא לא יאכל, מי לא עסקינן דנגע בשני. רביעי מקל וחומר, כדאמרינן.

ואי סלקא דעתך סבר כרבי עקיבא, ניתני נמי. רביעי בתרומה וחמישי בקודש. אלא רבי עקיבא לא סבר כרבי יוסי מנלן? אמר ליה. דלא לישתמיט תנא וליתני רביעי בתרומה וחמישי בקודש, ונימא רבי עקיבא היא. ואנן אהכי ניקום ונסמוך?. נפק רב אשי, ואי תימא רב כהנא, דק ואשכח

אלמא קסבר. צירוף דרבנן. ופליגא דרבי חנין, דאמר. צירוף דאורייתא, שנאמר. כף אחת עשרה זהב מלאה קטרת, הכתוב עשה כל מה שבכף אחת. תנן התם. על מחט שנמצאת בבשר, שהסכין והידים טהורות, והבשר טמא. נמצאת בפרש הכל טהור. אמר רבי עקיבא.

זכינו שאין טומאת ידים במקדש. ונימא. שאין טומאת ידים וכלים במקדש. אמר רב יהודה אמר רב, ואיתימא רבי יוסי ברבי חנינא. ידים קודם גזירת כלים נשנו. אמר רבא. והא תרוייהו בו ביום גזרו, דתנן. הספר והידים והטבול יום והאוכלין והכלים שנטמאו במשקין. אלא אמר רבא.

אי נימא ספק מחט, והא איתמר. רבי אלעזר ורבי יוסי ברבי חנינא, חד אמר. לא גזרו על ספק הרוקין שבירושלים, וחד אמר. לא גזרו על ספק הכלים שבירושלים. אמר רב יהודה אמר רב. כגון שאבדה לו מחט טמא מת, והכירה בבשר. רבי יוסי ברבי אבין אמר. כגון שהיתה פרה חסומה, ובאה מחוץ לירושלים. גופא.

רוקין תנינא, כלים תנינא. רוקין תנינא, דתנן. כל הרוקין הנמצאין בירושלים טהורין, חוץ משל שוק העליון. לא צריכא, אף על גב דאיתחזק זב. כלים תנינא, דתנן. כל הכלים הנמצאים בירושלים, דרך ירידה לבית הטבילה טמאין. הא דעלמא טהורין. ולטעמיך, אימא סיפא. דרך עליה טהורין. הא דעלמא טמאין.

אלא. רישא דוקא, וסיפא לאו דוקא. ולאפוקי גזייתא. ולרב דאמר. כגון שאבדה לו מחט טמא מת והכירה בבשר, כיון דאמר מר. בחלל חרב, חרב הרי הוא כחלל אדם וכלים נמי ליטמא. אמר רב אשי. זאת אומרת עזרה רשות הרבים היא, והוה ליה ספק טומאה ברשות הרבים. וכל ספק טומאה ברשות הרבים ספיקו טהור.

הא ברשות היחיד ספיקו טמא הוא. מכדי האי מחט דבר שאין בו דעת לישאל הוא. וכל דבר שאין בו דעת לישאל, בין ברשות הרבים בין ברשות היחיד ספיקו טהור. משום דהוי ספק טומאה הבאה בידי אדם, ואמר רבי יוחנן. ספק טומאה הבאה בידי אדם נשאלין עליה, אפילו בכלי המונח על גבי קרקע כדבר שיש
שהן מקרא מועט והלכות מרובות.

שלא ניתנה נזירות אלא להפלאה. אי מדרבי יהושע דלמא הכי קאמר. באפי נשבעתי ולא הדרנא בי. אי מדרבי יצחק דלמא לאפוקי מדשמואל. דאמר שמואל. גמר בלבו צריך שיוציא בשפתיו, והא קא משמע לן. דאף על גב דלא הוציא בשפתיו. אי מדחנניה בן אחי רבי יהושע דלמא כרב גידל אמר רב. דאמר רב גידל אמר רב.

מנין שנשבעין לקיים את המצוה שנאמר. נשבעתי ואקיימה לשמור משפטי צדקך. אלא דשמואל לית ליה פירכא. אמר רבא, ואיתימא רב נחמן בר יצחק. היינו דאמרי אינשי. טבא חדא פלפלתא חריפתא ממלי צנא דקרי. הלכות שבת. מיכתב כתיבן. לא צריכא, לכדרבי אבא. דאמר רבי אבא.

לא צריכא, לכדאמר ליה רב פפא לאביי. ממאי דהאי וחגותם אותו חג לה׳ זביחה? דלמא חוגו חגא קאמר רחמנא. אלא מעתה, דכתיב ויחוגו לי במדבר, הכי נמי דחוגו חגא הוא? וכי תימא הכי נמי, והכתיב. ויאמר משה גם אתה תתן בידינו זבחים ועולות. דלמא הכי קאמר רחמנא. אכלו ושתו וחוגו חגא קמאי?

לא סלקא דעתך, דכתיב. ולא ילין חלב חגי עד בקר, ואי סלקא דעתך דחוגא הוא, תרבא לחגא אית ליה?. ודלמא הכי קאמר רחמנא. חלב הבא בזמן חג לא ילין. אלא מעתה. הבא בזמן חג הוא דלא ילין, הא דכל השנה כולה ילין?. כל הלילה עד הבקר, כתיב. דלמא אי מההוא, הוה אמינא. ההוא לעשה כתב רחמנא, האי ללאו. ללאו כתב קרא אחרינא.

אמר רמי בר חמא. לא נצרכא אלא לכדתנן. השליח שעשה שליחותו בעל הבית מעל, לא עשה שליחותו שליח מעל. וכי עשה שליחותו, אמאי מעל? וכי זה חוטא וזה מתחייב? היינו כהררין התלויין בשערה. אמר רבא. ומאי קושיא? דלמא שאני מעילה דילפא חטא חטא מתרומה, מה התם שלוחו של אדם כמותו אף כאן שלוחו של אדם כמותו?

אלא אמר רבא. לא נצרכא אלא לכדתניא. נזכר בעל הבית ולא נזכר שליח שליח מעל. שליח עניא מאי קא עביד? היינו כהררין התלויין בשערה. אמר רב אשי. מאי קושיא? דלמא מידי דהוה אמוציא מעות הקדש לחולין. אלא אמר רב אשי. לא נצרכא אלא לכדתנן. נטל אבן או קורה של הקדש הרי זה לא מעל,
הלכה כאותו תלמיד. אמר רב יהודה אמר שמואל. לא אמרה רבי עקיבא אלא לחדד בה התלמידים. ורב נחמן בר יצחק אמר. נראין איתמר. אמר רבי יהושע בן לוי. כל מקום שאתה מוצא משום רבי ישמעאל אמר תלמיד אחד לפני רבי עקיבא אינו אלא רבי מאיר, ששימש את רבי ישמעאל ואת רבי עקיבא. דתניא,

אמר רבי מאיר. כשהייתי אצל רבי ישמעאל הייתי מטיל קנקנתום לתוך הדיו, ולא אמר לי דבר. כשבאתי אצל רבי עקיבא, אסרה עלי. איני?. והאמר רב יהודה אמר שמואל משום רבי מאיר. כשהייתי לומד אצל רבי עקיבא הייתי מטיל קנקנתום לתוך הדיו, ולא אמר לי דבר. וכשבאתי אצל רבי ישמעאל, אמר לי. בני, מה מלאכתך? אמרתי לו. לבלר אני. אמר לי. בני,

קשיא. תניא רבי יהודה אומר, רבי מאיר היה אומר. לכל מטילין קנקנתום לתוך הדיו, חוץ מפרשת סוטה. ורבי יעקב אומר משמו. חוץ מפרשת סוטה שבמקדש. מאי בינייהו? אמר רב ירמיה. למחוק לה מן התורה איכא בינייהו. והני תנאי כי הני תנאי, דתניא. אין מגילתה כשירה להשקות בה סוטה אחרת.

שלש שנים נחלקו בית שמאי ובית הלל, הללו אומרים. הלכה כמותנו, והללו אומרים. הלכה כמותנו. יצאה בת קול ואמרה. אלו ואלו דברי אלהים חיים הן, והלכה כבית הלל. וכי מאחר שאלו ואלו דברי אלהים חיים, מפני מה זכו בית הלל לקבוע הלכה כמותן? מפני שנוחין ועלובין היו, ושונין דבריהן ודברי בית שמאי,

שהלכו זקני בית שמאי וזקני בית הלל לבקר את רבי יוחנן בן החורנית ומצאוהו יושב ראשו ורובו בסוכה ושלחנו בתוך הבית. אמרו להן בית שמאי. אי משם ראיה?. אף הן אמרו לו. אם כך היית נוהג, לא קיימת מצות סוכה מימיך. ללמדך שכל המשפיל עצמו הקדוש ברוך הוא מגביהו, וכל המגביה עצמו הקדוש ברוך הוא משפילו.

כל המחזר על הגדולה גדולה בורחת ממנו, וכל הבורח מן הגדולה גדולה מחזרת אחריו, וכל הדוחק את השעה שעה דוחקתו, וכל הנדחה מפני שעה שעה עומדת לו. תנו רבנן. שתי שנים ומחצה נחלקו בית שמאי ובית הלל. הללו אומרים. נוח לו לאדם שלא נברא יותר משנברא, והללו אומרים. נוח לו לאדם שנברא יותר משלא נברא. נמנו וגמרו.

רחבה כדי לקבל אריח ובריאה כדי לקבל אריח. רבי יהודה אומר. רחבה אף על פי שאין בריאה. היתה של קש ושל קנים רואין אותה כאילו היא של מתכת. עקומה רואין אותה כאילו היא פשוטה, עגולה רואין אותה כאילו היא מרובעת. כל שיש בהיקיפו שלשה טפחים יש בו רוחב טפח.
עביד מיחייב, הכא נמי לא שנא. ורבי יהושע. התם דלאו מצוה, הכא מצוה. רב יהודה מתני פטור, דתניא, אמר רבי מאיר. לא נחלקו רבי אליעזר ורבי יהושע על מי שהיו לו שני תינוקות, אחד למול בערב שבת ואחד למול בשבת, ושכח ומל את של ערב שבת בשבת שהוא פטור. על מה נחלקו על מי שהיו לו שני תינוקות,

אחד למול אחר השבת ואחד למול בשבת, ושכח ומל את של אחר השבת בשבת שרבי אליעזר מחייב חטאת, ורבי יהושע פוטר. ושניהם לא למדוה אלא מעבודה זרה. רבי אליעזר סבר. כעבודה זרה, מה עבודה זרה אמר רחמנא לא תעביד, וכי עביד מיחייב, הכא נמי לא שנא. ורבי יהושע. התם לא טריד [ב]מצוה, הכא טריד. תני רבי חייא.

אומר היה רבי מאיר, לא נחלקו רבי אליעזר ורבי יהושע על מי שהיו לו שני תינוקות, אחד למול בערב שבת ואחד למול בשבת, ושכח ומל את של ערב שבת בשבת שהוא חייב. על מה נחלקו על מי שהיו לו שני תינוקות, אחד למול אחר השבת ואחד למול בשבת, ושכח ומל של אחר השבת בשבת שרבי אליעזר מחייב חטאת ורבי יהושע פוטר.

השתא רבי יהושע סיפא דלא קא עביד מצוה פוטר, רישא, דקא עביד מצוה מחייב?. אמרי דבי רבי ינאי. רישא, כגון שקדם ומל של שבת בערב שבת, דלא ניתנה שבת לידחות. סיפא ניתנה שבת לידחות. אמר ליה רב אשי לרב כהנא. רישא נמי ניתנה שבת לידחות לגבי תינוקות דעלמא. להאי גברא מיהא לא איתיהיב.

תנו רבנן, המל אומר. אשר קדשנו במצותיו וצונו על המילה. אבי הבן אומר. אשר קדשנו במצותיו וצונו להכניסו בבריתו של אברהם אבינו. העומדים אומרים. כשם שנכנס לברית, כך יכנס לתורה לחופה ולמעשים טובים. והמברך אומר. אשר קידש ידיד מבטן, חוק בשארו שם, וצאצאיו חתם באות ברית קדש.

על כן בשכר זאת אל חי חלקנו [צורנו], צוה להציל ידידות שארינו משחת למען בריתו אשר שם בבשרנו. ברוך אתה ה׳ כורת הברית. המל את הגרים אומר. ברוך אתה ה׳ אלהינו מלך העולם אשר קדשנו במצותיו וצונו על המילה, והמברך אומר. אשר קדשנו במצותיו וצונו למול את הגרים ולהטיף מהם דם ברית, שאילמלא דם ברית לא נתקיימו שמים וארץ,

שנאמר. ׳אם לא בריתי יומם ולילה חוקות שמים וארץ לא שמתי׳. ברוך אתה ה׳ כורת הברית. המל את העבדים אומר. אשר קדשנו במצותיו וצונו על המילה, והמברך אומר. אשר קדשנו במצותיו וצונו למול את העבדים ולהטיף מהם דם ברית, שאילמלא דם ברית חוקות שמים וארץ לא נתקיימו,
מנין שאין מקרסמין ואין מזרדין ואין מפסגין באילן? תלמוד לומר. שדך לא, כרמך לא. לא כל מלאכה שבשדך, ולא כל מלאכה שבכרמך. מנין שאין מזבלין ואין מפרקין ואין מאבקין ואין מעשנין באילן? תלמוד לומר. שדך לא, כרמך לא. כל מלאכה שבשדך לא, וכל מלאכה שבכרמך לא.

יכול לא יקשקש תחת הזיתים, ולא יעדר תחת הגפנים, ולא ימלא נקעים מים, ולא יעשה עוגיות לגפנים תלמוד לומר. שדך לא תזרע. זריעה בכלל היתה, ולמה יצתה להקיש אליה, לומר לך. מה זריעה מיוחדת עבודה שבשדה ושבכרם, אף כל שהיא עבודה שבשדה ושבכרם. מדרבנן, וקרא אסמכתא בעלמא.

וקשקוש בשביעית מי שרי? והא כתיב. והשביעית תשמטנה ונטשתה תשמטנה מלקשקש, ונטשתה מלסקל. אמר רב עוקבא בר חמא. תרי קשקושי הוו. חד אברויי אילני, וחד סתומי פילי. אברויי אילן אסור, סתומי פילי שרי. איתמר. החורש בשביעית,

ולא ימלא נקעים מים, ולא יעשה עוגיות לגפנים תלמוד לומר. שדך לא תזרע. זריעה בכלל היתה, ולמה יצתה להקיש אליה, לומר לך. מה זריעה מיוחדת עבודה שבשדה ושבכרם, אף כל שהיא עבודה שבשדה ושבכרם. מדרבנן, וקרא אסמכתא בעלמא. כי אתא רב דימי, אמר. יכול ילקה על התוספת.

ונסיב לה תלמודא לפטורא, ולא ידענא מאי תלמודא ומאי תוספת. רבי אלעזר אמר. חרישה. והכי קאמר. יכול ילקה על חרישה דאתיא מכלל ופרט וכלל, ונסיב ליה תלמודא לפטורא. דאם כן, כל הני פרטי למה לי? ורבי יוחנן אמר. ימים שהוסיפו חכמים לפני ראש השנה. והכי קאמר. יכול ילקה על תוספת ראש השנה,

אין בית דין יכול לבטל דברי בית דין חבירו אלא אם כן גדול ממנו בחכמה ובמנין. אשתומם כשעה חדא. אמר ליה. אימור, כך התנו ביניהן. כל הרוצה לבטל יבוא ויבטל. דידהו היא? הלכה למשה מסיני היא. דאמר רבי אסי אמר רבי יוחנן משום רבי נחוניא איש בקעת בית חורתן.
משום שבות מגלא. לא תעשה סכינא. השתא משום שבות אמרת לא לא תעשה מיבעיא? זו ואין צריך לומר זו קתני. אבל אם רצה ליתן לתוכו מים או יין יתן. מים או יין אין, מי רגלים לא. מתניתין מני אבא שאול היא. דתניא, אבא שאול אומר. מים או יין מותר, כדי לצחצחו. מי רגלים אסור, מפני הכבוד. אין מעכבין את התינוקות מלתקוע.

הא נשים מעכבין, והתניא. אין מעכבין לא את הנשים ולא את התינוקות מלתקוע ביום טוב. אמר אביי, לא קשיא. הא רבי יהודה, הא רבי יוסי ורבי שמעון. דתניא. דבר אל בני ישראל. בני ישראל סומכין, ואין בנות ישראל סומכות, דברי רבי יהודה. רבי יוסי ורבי שמעון אומרים. נשים סומכות רשות. אבל מתעסקין בהם עד שילמדו. אמר רבי אלעזר. אפילו בשבת.

אמרת. מתעסקין בהן עד שילמדו, ואפילו בשבת אלמא לכתחלה אמרינן תקעו. והדר תנא. אין מעכבין עכובא הוא דלא מעכבין, הא לכתחלה לא אמרינן תקעו. לא קשיא. כאן בקטן שהגיע לחינוך, כאן בקטן שלא הגיע לחינוך. והמתעסק לא יצא. הא תוקע לשיר יצא. לימא מסייע ליה לרבא, דאמר רבא. התוקע לשיר יצא.

כשם ששליח צבור חייב, כך כל יחיד ויחיד חייב. רבן גמליאל אומר. שליח צבור מוציא את הרבים ידי חובתן. גמ׳ והתניא. שיעור תקיעה כתרועה. אמר אביי. תנא דידן קא חשיב תקיעה דכולהו בבי ותרועות דכולהו בבי. תנא ברא קא חשיב חד בבא ותו לא. שיעור תרועה כשלש יבבות. והתניא. שיעור תרועה כשלשה שברים.
בציבור נמי, חזי לגמע לתינוק עני? ותו, הא דתניא. כשם שמטלטלין את השופר כך מטלטלין את החצוצרות. מני? אלא לא קשיא. הא רבי יהודה, הא רבי שמעון, הא רבי נחמיה. ומאי שופר נמי חצוצרות. כדרב חסדא. דאמר רב חסדא. הני תלת מילי אישתני שמייהו מכי חרב בית המקדש.

חצוצרתא שופרא, שופרא חצוצרתא. למאי נפקא מינה? לשופר של ראש השנה. ערבה צפצפה, צפצפה ערבה. למאי נפקא מינה? ללולב. פתורה פתורתא, פתורתא פתורה. למאי נפקא מינה? למקח וממכר. אמר אביי, אף אנו נאמר. הובלילא בי כסי, בי כסי הובלילא. למאי נפקא מינה למחט שנמצאת בעובי בית הכוסות, דמצד אחד כשירה,

תא שמע מדקתני תרי בבי במתניתין, בית שמאי אומרים. חמין אבל לא תבשיל. ובית הלל אומרים חמין ותבשיל. בית שמאי אומרים. נוטלין אבל לא מחזירין, ובית הלל אומרים. אף מחזירין. אי אמרת בשלמא, לשהות תנן, הכי קתני. כירה שהסיקוה בקש ובגבבא משהין עליה תבשיל, בגפת ובעצים לא ישהא עד שיגרוף, או עד שיתן אפר. ומה הן משהין?

בית שמאי אומרים. חמין, אבל לא תבשיל. ובית הלל אומרים. חמין ותבשיל. וכי היכי דפליגי בלשהות, פליגי נמי בלהחזיר, שבית שמאי אומרים. נוטלין, אבל לא מחזירין, ובית הלל אומרים. אף מחזירין. אלא אי אמרת להחזיר תנן, הכי קתני. כירה שהסיקוה בקש ובגבבא מחזירין עליה תבשיל. בגפת ובעצים לא יחזיר עד שיגרוף או עד שיתן אפר.
אחר אחרון אני בא, וחכמים אומרים. בין שנפל איסור לכתחלה, ובין שנפל איסור לבסוף לעולם אינו אוסר עד שיהא בו כדי להחמיץ. ואמר אביי. לא שנו אלא שקדם וסילק את האיסור, אבל לא קדם וסילק את האיסור אסור, אלמא זה וזה גורם אסור. וממאי דטעמא דרבי אליעזר כאביי?

אמרו לו. כל דין שאתה דן תחלתו להחמיר וסופו להקל אינו דין. לא מצא עצים לשורפו יהא יושב ובטל? והתורה אמרה. תשביתו שאור מבתיכם, בכל דבר שאתה יכול להשביתו. חזר רבי יהודה ודנו דין אחר. נותר אסור באכילה וחמץ אסור באכילה. מה נותר בשריפה אף חמץ בשריפה. אמרו לו.

וחמץ אסור באכילה ובהנאה וענוש כרת, מה נותר בשריפה אף חמץ בשריפה. אמרו לו. חלבו של שור הנסקל יוכיח, שאסור באכילה ובהנאה וענוש כרת ואין טעון שריפה. חזר רבי יהודה ודנו דין אחר. נותר ישנו בבל תותירו, וחמץ בבל תותירו. מה נותר בשריפה אף חמץ בשריפה.

רבא אמר. גיראה בגיריה מקטיל מדויל ידיה משתלים. וחכמים אומרים
שכן מצינו בימי שמעון בן שטח שירדו להם גשמים בלילי רביעיות ובלילי שבתות, עד שנעשו חטים ככליות, ושעורים כגרעיני זיתים, ועדשים כדינרי זהב, וצררו מהם דוגמא לדורות, להודיע כמה החטא גורם, שנאמר. עונותיכם הטו אלה וחטאתיכם מנעו הטוב מכם. וכן מצינו בימי הורדוס, שהיו עוסקין בבנין בית המקדש,
מתני׳ אין קורין את המגילה, ולא מלין, ולא טובלין, ולא מזין, וכן שומרת יום כנגד יום לא תטבול עד שתנץ החמה. וכולן שעשו משעלה עמוד השחר כשר. גמ׳ מנלן? דאמר קרא. והימים האלה נזכרים ונעשים ביום אין, בלילה לא. לימא תיהוי תיובתא דרבי יהושע בן לוי, דאמר רבי יהושע בן לוי.

חייב אדם לקרות את המגילה בלילה ולשנותה ביום. כי קתני אדיום. ולא מלין וכו׳. דכתיב. וביום השמיני ימול. ולא טובלין ולא מזין וכו׳. דכתיב. והזה הטהור על הטמא וגו׳ ביום השביעי, ואיתקש טבילה להזיה. וכן שומרת יום כנגד יום לא תטבול עד שתנץ החמה וכו׳. פשיטא. מאי שנא שומרת יום כנגד יום מכל חייבי טבילות. איצטריך.

הא קיימא לן דעד צאת הכוכבים לאו לילה הוא. אלא אמר רבי זירא, מהכא. ואנחנו עושים במלאכה וחצים מחזיקים ברמחים מעלות השחר עד צאת הכוכבים, ואומר. (והיה) לנו הלילה (למשמר). מאי ואומר? וכי תימא. משעלה עמוד השחר לאו יממא, ומכי ערבא שמשא ליליא,

ואינהו מקדמי ומחשכי תא שמע. (והיה) לנו הלילה משמר והיום מלאכה. מתני׳ כל היום כשר לקריאת המגילה, ולקריאת ההלל, ולתקיעת שופר, ולנטילת לולב, ולתפלת המוספין, ולמוספין, ולוידוי הפרים, ולוידוי מעשר, ולוידוי יום הכפורים. לסמיכה, לשחיטה, לתנופה,

להגשה, לקמיצה, ולהקטרה, למליקה, ולקבלה, ולהזיה, ולהשקיית סוטה, ולעריפת העגלה, ולטהרת המצורע. כל הלילה כשר לקצירת העומר, ולהקטר חלבים, ואברים. זה הכלל. דבר שמצותו ביום כשר כל היום. דבר שמצותו בלילה כשר כל הלילה. גמ׳ מנלן? דאמר קרא.

והימים האלה נזכרים ונעשים. לקריאת ההלל, דכתיב. ממזרח שמש עד מבואו. (רבי יוסי) אומר. זה היום עשה ה׳. ולנטילת לולב, דכתיב. ולקחתם לכם ביום הראשון. ולתקיעת שופר, דכתיב. יום תרועה יהיה לכם. ולמוספין, דכתיב. דבר יום ביומו.

מה משפט ביום אף כאן ביום.
רבי יהודה היינו רבנן. אלא מאי, עד ולא עד בכלל? אימא סיפא. ושל מוספין כל היום. רבי יהודה אומר. עד שבע שעות. ותניא. היו לפניו שתי תפלות, אחת של מוסף ואחת של מנחה מתפלל של מנחה ואחר כך של מוסף, שזו תדירה, וזו אינה תדירה. רבי יהודה אומר. מתפלל של מוסף ואחר כך של מנחה,

שזו עוברת, וזו אינה עוברת. אי אמרת בשלמא עד ועד בכלל, היינו דמשכחת להו שתי תפלות בהדי הדדי. אלא אי אמרת עד ולא עד בכלל, היכי משכחת להו שתי תפלות בהדי הדדי? כיון דאתיא לה של מנחה, אזלא לה של מוספין. אלא מאי, עד ועד בכלל? קשיא רישא, מאי איכא בין רבי יהודה לרבנן?.

מי סברת דהאי פלג מנחה פלג אחרונה קאמר? פלג ראשונה קאמר, והכי קאמר. אימת נפיק פלג ראשונה ועייל פלג אחרונה מכי נפקי אחת עשרה שעות חסר רביע. אמר רב נחמן. אף אנן נמי תנינא. רבי יהודה בן בבא העיד חמשה דברים. שממאנין את הקטנה, ושמשיאין את האשה על פי עד אחד,

נחזי אנן, מדרב מצלי של שבת בערב שבת מבעוד יום, שמע מינה הלכה כרבי יהודה. אדרבה מדרב הונא ורבנן לא הוו מצלו עד אורתא, שמע מינה אין הלכה כרבי יהודה. השתא דלא אתמר הלכתא לא כמר ולא כמר, דעבד כמר עבד, ודעבד כמר עבד. רב איקלע לבי גניבא וצלי של שבת בערב שבת,

והא רבי אמי ורבי אסי חלפי. רבי אמי ורבי אסי חוץ לארבע אמות הוא דחלפי. ורבי ירמיה היכי עביד הכי?. והא אמר רב יהודה אמר רב. לעולם אל יתפלל אדם לא כנגד רבו, ולא אחורי רבו. ותניא, רבי אליעזר אומר. המתפלל אחורי רבו, והנותן שלום לרבו, והמחזיר שלום לרבו,

אומר קדושה על הכוס, או אינו אומר קדושה על הכוס? תא שמע דאמר רב נחמן אמר שמואל. מתפלל אדם של שבת בערב שבת ואומר קדושה על הכוס. והלכתא כוותיה. רבי יאשיה מצלי של מוצאי שבת בשבת. אומר הבדלה על הכוס או אינו אומר הבדלה על הכוס? תא שמע דאמר רב יהודה אמר שמואל. מתפלל אדם של מוצאי שבת בשבת ואומר הבדלה על הכוס.

אמר רבי זירא אמר רבי אסי אמר רבי אלעזר אמר רבי חנינא אמר רב. בצד עמוד זה התפלל רבי ישמעאל ברבי יוסי של שבת בערב שבתכי אתא עולא אמר. בצד תמרה הוה, ולא בצד עמוד הוה. ולא רבי ישמעאל ברבי יוסי הוה, אלא רבי אלעזר ברבי יוסי הוה, ולא של שבת בערב שבת הוה, אלא של מוצאי שבת בשבת הוה.

ועכשיו שאני חי והוא חי היאך יכול החי להכחיש את החי? היה רבן גמליאל יושב ודורש ורבי יהושע עומד על רגליו, עד שרננו כל העם ואמרו לחוצפית התורגמן. עמוד. ועמד. אמרי. עד כמה נצעריה וניזיל, בראש השנה אשתקד צעריה. בבכורות במעשה דרבי צדוק צעריה. הכא נמי צעריה, תא ונעבריה. מאן נוקים ליה?

נוקמיה לרבי יהושע בעל מעשה הוא. נוקמיה לרבי עקיבא דילמא עניש ליה, דלית ליה זכות אבות. אלא נוקמיה לרבי אלעזר בן עזריה, דהוא חכם, והוא עשיר, והוא עשירי לעזרא. הוא חכם דאי מקשי ליה, מפרק ליה. והוא עשיר דאי אית ליה לפלוחי לבי קיסר, אף הוא אזל ופלח. והוא עשירי לעזרא דאית ליה זכות אבות, ולא מצי עניש ליה.
אלא לפסולין. ודוקא שמשלה בהן האור, אבל לא משלה בהן האור לא. איכא דאמרי. אחד כשירין ואחד פסולין, אי משלה בהן האור אין, ואי לא לא. ואפילו בשבת תנינא. והיום חמש. אמר רב אחא בר יעקב. איצטריך, סלקא דעתך אמינא הני מילי היכא דחל יום הכפורים להיות אחר השבת,
אלא מעתה, תלא כוזא בסיכתא הכי נמי דמיחייב?. אלא אמר אביי.

ואין נותנין לתלויה בשבת. איבעיא להו. שימר מאי? אמר רב כהנא. שימר חייב חטאת. מתקיף לה רב ששת. מי איכא מידי דרבנן מחייבי חטאת, ורבי אליעזר שרי לכתחילה?. מתקיף לה רב יוסף. אלמה לא? הרי עיר של זהב, דרבי מאיר מחייב חטאת, ורבי אליעזר שרי לכתחילה. מאי היא דתניא. לא תצא אשה בעיר של זהב, ואם יצאה חייבת חטאת,
כגון עמוד ברשות היחיד גבוה עשרה ורחב ארבעה אסור לכתף עליו. גזירה משום תל ברשות הרבים. מתני׳ לא ישב אדם לפני הספר סמוך למנחה עד שיתפלל. לא יכנס אדם למרחץ, ולא לבורסקי, ולא לאכול, ולא לדין, ואם התחילו אין מפסיקין. מפסיקין לקרות קריאת שמע ואין מפסיקין לתפלה.

ולא למרחץ לכולה מילתא דמרחץ. ולא לבורסקי לבורסקי גדולה. ולא לאכול בסעודה גדולה. ולא לדין בתחלת דין. רב אחא בר יעקב אמר. לעולם בתספורת דידן, לכתחילה אמאי לא ישב גזירה שמא ישבר הזוג. ולא למרחץ להזיע בעלמא. לכתחלה אמאי לא גזירה שמא יתעלפה. ולא לבורסקי לעיוני בעלמא.

ומאימתי התחלת מרחץ? אמר רב אבין. משיערה מעפרתו הימנו. ומאימתי התחלת בורסקי? משיקשור בין כתיפיו. ומאימתי התחלת אכילה? רב אמר. משיטול ידיו. ורבי חנינא אמר. משיתיר חגורו. ולא פליגי. הא לן, והא להו. אמר אביי. הני חברין בבלאי,

ולמאן דאמר חובה מטרחינן ליה?. והא תפלת מנחה דלכולי עלמא חובה היא, ותנן אם התחילו אין מפסיקין. ואמר רבי חנינא משיתיר חגורו. התם לא שכיחא שכרות, הכא שכיחא שכרות. אי נמי, במנחה כיון דקביעא לה זימנא מירתת ולא אתי למפשע. ערבית כיון דכולה ליליא זמן ערבית, לא מירתת ואתי למפשע.
לא יאכל זב פרוש עם זב עם הארץ, שמא ירגילנו אצלו. וכי מרגילו אצלו מאי הוי? אלא אימא. שמא יאכילנו דברים טמאין. אטו זב פרוש לאו דברים טמאין אכיל? אמר אביי. גזירה שמא יאכילנו דברים שאינן מתוקנין. ורבא אמר. רוב עמי הארץ מעשרין הן,

שנאמר. איש איש אל כל שאר בשרו לא תקרבו לגלות ערוה. עולא כי הוי אתי מבי רב הוה מנשק להו לאחוותיה אבי חדייהו, ואמרי לה אבי ידייהו. ופליגא דידיה אדידיה, דאמר עולא. אפילו שום קורבה אסור, משום לך לך אמרי נזירא סחור סחור, לכרמא לא תקרב. תני דבי אליהו. מעשה בתלמיד אחד ששנה הרבה, וקרא

ולא היה אדם מחזירה דבר. פעם אחת נתארחתי אצלה והיתה מסיחה כל אותו מאורע. ואמרתי לה. בתי, בימי נדותך מה הוא אצלך? אמרה לי. חס ושלום, אפילו באצבע קטנה לא נגע [בי]. בימי לבוניך מהו אצלך? אכל עמי ושתה עמי וישן עמי בקירוב בשר, ולא עלתה דעתו על דבר אחר.

העלו לו שלש מאות גרבי שמן, וישב בעלייה ודרשן. ושמנה עשר דבר גזרו. מאי נינהו שמנה עשר דבר? דתנן, אלו פוסלין את התרומה. האוכל אוכל ראשון, והאוכל אוכל שני, והשותה משקין טמאין, והבא ראשו ורובו במים שאובין, וטהור שנפלו על ראשו ורובו שלשה לוגין מים שאובין,
וארבעים באמה היה הבית הוא ההיכל לפני, וכתיב. ולפני הדביר עשרים אמה אורך ועשרים אמה רוחב ועשרים אמה קומתו, ולא ידעינן אמה טרקסין אי מהני עשרים, ואי מהני ארבעים. ודילמא לא מהני עשרין ולא מהני ארבעין, וחללא קא חשיב, כותלים לא קא חשיב. תדע, דכל היכא דקא חשיב כותלים חשיב ליה לדידיה,

משנגנז ארון נגנזה עמו צנצנת המן, וצלוחית שמן המשחה, ומקלו של אהרן ושקדיה ופרחיה, וארגז ששגרו פלשתים דורון לאלהי ישראל, שנאמר. וכלי הזהב אשר השיבותם לו אשם תשימו בארגז מצדו ושלחתם אותו והלך.

ואמר רבי אלעזר. אתיא שמה שמה, ואתיא דורות דורות. ואתיא משמרת משמרת. לעולם במקדש שני, ומאי הגיע לארון מקום ארון. והא קתני. נתן את המחתה לבין שני הבדים. אימא. כבין שני הבדים. צבר את הקטרת על גבי גחלים. תנן כמאן דאמר צוברה. תני חדא. צוברה פנימה שהיא חוצה לו.

ותניא אידך. צוברה חוצה שהיא פנימה
אבל לענין טומאה לא. וכי תימא לענין טומאה נמי נגזור אפושי טומאה הוא, ואפושי טומאה מדרבנן לא מפשינן. ואיכא דאמרי. מאן תנא מן האשכול של ביצים טמא? אמר רב יוסף. רבי יעקב היא, דאמר. אם היו מעורות בגידין אסורות. אמר ליה אביי. ממאי דאשכול, מהנך דתליא באשכול? דלמא אשכול גופיה.

וכי תימא. אשכול גופיה מאי למימרא. מידי דהוה אקורקבן ובני מעיין, דאף על גב דבשר נינהו, כיון דאיכא אינשי דלא אכלי איצטריך לאשמועינן, הכא נמי. כיון דאיכא אינשי דלא אכלי איצטריך לאשמועינן. תנו רבנן. כל שתשמישו ביום נולד ביום. כל שתשמישו בלילה נולד בלילה. כל שתשמישו בין ביום ובין בלילה נולד בין ביום ובין בלילה.

כל שתשמישו ביום נולד ביום זו תרנגולת. כל שתשמישו בלילה נולד בלילה זו עטלף. כל שתשמישו בין ביום ובין בלילה אדם וכל דדמי ליה. אמר מר. כל שתשמישו ביום נולד ביום זו תרנגולת. למאי נפקא מינה? לכדרב מרי בריה דרב כהנא. דאמר רב מרי בריה דרב כהנא. בדק בקנה של תרנגולין מערב יום טוב ולא מצא בה ביצה,

אלא בעפר מלמד שהשוחט צריך שיתן עפר למטה ועפר למעלה. דמר אית ליה דרבי זירא, ורבה לית ליה דרבי זירא? אמר ליה. בין לדידי בין לרבה אית לן דרבי זירא. והכא בהא קא מפלגינן, רבה סבר. אי איכא עפר למטה אין, אי לא לא. חיישינן
אמר ריש לקיש משום בר קפרא. לא נצרכא אלא לשירי מנחה. דאורייתא, צריך לכלי הכלי מצרפו,

ופליגא דרבי חנין אדרבי חייא בר אבא. דאמר רבי חייא בר אבא אמר רבי יוחנן. מעדותו של רבי עקיבא נשנית משנה זו. הרביעי בקדש פסול. תניא, אמר רבי יוסי. מנין לרביעי בקדש שהוא פסול ודין הוא. ומה מחוסר כפורים שמותר בתרומה פסול בקדש, שלישי שפסול בתרומה אינו דין שיעשה רביעי לקדש?

ולמדנו שלישי לקדש מן התורה, ורביעי בקל וחומר. שלישי לקדש מן התורה מנין? דכתיב. והבשר אשר יגע בכל טמא לא יאכל, מי לא עסקינן דנגע בשני, וקאמר רחמנא לא יאכל. רביעי מקל וחומר הא דאמרן. ובתרומה אם נטמאת כו׳. אמר רב שיזבי. בחיבורין שנו,

באותה היד, לפסול אבל לא לטמא. ולפסול אבל לא לטמא תנאי היא. דתנן. כל הפוסל בתרומה מטמא ידים להיות שניות, ויד מטמא חבירתה, דברי רבי יהושע. וחכמים אומרים. ידים שניות הן, ואין שני עושה שני בחולין. מאי לאו. שני הוא דלא עביד, הא שלישי עביד.