היינו דקאמר רבי אלעזר בן עזריה. הרי אני כבן שבעים שנה. ולא בן שבעים שנה. תנא אותו היום, סלקוהו לשומר הפתח ונתנה להם רשות לתלמידים ליכנס. שהיה רבן גמליאל מכריז ואומר. כל תלמיד שאין תוכו כברו, לא יכנס לבית המדרש. ההוא יומא אתוספו כמה ספסלי. אמר רבי יוחנן. פליגי בה אבא יוסף בן דוסתאי ורבנן.

בו ביום בא יהודה גר עמוני לפניהם בבית המדרש. אמר להם. מה אני לבא בקהל? אמר לו רבן גמליאל. אסור אתה לבא בקהל. אמר לו רבי יהושע. מותר אתה לבא בקהל. אמר לו רבן גמליאל. והלא כבר נאמר לא יבא עמוני ומואבי בקהל ה׳? אמר לו רבי יהושע. וכי עמון ומואב במקומן הן יושבין? כבר עלה סנחריב מלך אשור ובלבל את כל האומות, שנאמר.

ואסיר גבלות עמים ועתודותיהם שושתי ואוריד כביר יושבים, וכל דפריש מרובא פריש. אמר לו רבן גמליאל. והלא כבר נאמר ואחרי כן אשיב את שבות בני עמון נאם ה׳, וכבר שבו. אמר לו רבי יהושע. והלא כבר נאמר ושבתי את שבות עמי ישראל, ועדיין לא שבו. מיד התירוהו לבא בקהל. אמר רבן גמליאל.

הואיל והכי הוה, איזיל ואפייסיה לרבי יהושע. כי מטא לביתיה, חזינהו לאשיתא דביתיה דמשחרן. אמר ליה. מכותלי ביתך אתה ניכר שפחמי אתה. אמר לו. אוי לו לדור שאתה פרנסו, שאי אתה יודע בצערן של תלמידי חכמים, במה הם מתפרנסים ובמה הם נזונים. אמר לו. נעניתי לך מחול לי. לא אשגח ביה. עשה בשביל כבוד אבא. פייס.

אמרו. מאן ניזיל ולימא להו לרבנן. אמר להו ההוא כובס. אנא אזילנא. שלח להו רבי יהושע לבי מדרשא. מאן דלביש מדא ילבש מדא, ומאן דלא לביש מדא יימר ליה למאן דלביש מדא. שלח מדך ואנא אלבשיה?. אמר להו רבי עקיבא לרבנן. טרוקו גלי דלא ליתו עבדי דרבן גמליאל ולצערו לרבנן.

נעבריה גמירי מעלין בקדש ואין מורידין. נדרוש מר חדא שבתא ומר חדא שבתא אתי לקנאויי. אלא. לדרוש רבן גמליאל תלתא שבתי ורבי אלעזר בן עזריה חדא שבתא. והיינו דאמר מר שבת של מי היתה של רבי אלעזר בן עזריה היתה.

אין הלכה כרבי יהודה דאמר מתפלל אדם של מוסף ואחר כך מתפלל של מנחה. אמר ליה. רבי יוחנן אמרה? אמר ליה. אין. תנא מיניה ארבעין זמנין. אמר ליה. חדא היא לך, או חדת היא לך? אמר ליה. חדת היא לי, משום דמספקא לי ברבי יהושע בן לוי.

אסור לו לאדם שיטעום כלום קודם שיתפלל תפלת המוספין. אמר ליה. איבעי ליה למר לצלויי צלותא דמוספין ביחיד, ולטעום מידי ולמיתי. אמר ליה. ולא סבר לה מר להא דאמר רבי יוחנן. אסור לו לאדם שיקדים תפלתו לתפלת הצבור? אמר ליה. לאו אתמר עלה אמר רבי אבא בצבור שנו. ולית הלכתא לא כרב הונא ולא כרבי יהושע בן לוי. כרב הונא הא דאמרן.

יהי רצון מלפניך ה׳ אלהי שלא יארע דבר תקלה על ידי, ולא אכשל בדבר הלכה, וישמחו בי חברי, ולא אומר על טמא טהור, ולא על טהור טמא. ולא יכשלו חברי בדבר הלכה, ואשמח בהם. ביציאתו מהו אומר? מודה אני לפניך ה׳ אלהי ששמת חלקי מיושבי בית המדרש ולא שמת חלקי מיושבי קרנות. שאני משכים, והם משכימים.

אני משכים לדברי תורה, והם משכימים לדברים בטלים. אני עמל והם עמלים. אני עמל ומקבל שכר, והם עמלים ואינם מקבלים שכר. אני רץ והם רצים. אני רץ לחיי העולם הבא והם רצים לבאר שחת. תנו רבנן. כשחלה רבי אליעזר נכנסו תלמידיו לבקרו. אמרו לו. רבינו למדנו אורחות חיים ונזכה בהן לחיי העולם הבא. אמר להם.

אילו לפני מלך בשר ודם היו מוליכין אותי, שהיום כאן ומחר בקבר, שאם כועס עלי אין כעסו כעס עולם, ואם אוסרני אין איסורו איסור עולם, ואם ממיתני אין מיתתו מיתת עולם, ואני יכול לפייסו בדברים ולשחדו בממון, אף על פי כן הייתי בוכה, ועכשיו שמוליכים אותי לפני מלך מלכי המלכים הקדוש ברוך הוא, שהוא חי וקיים לעולם ולעולמי עולמים,

שאם כועס עלי כעסו כעס עולם, ואם אוסרני איסורו איסור עולם, ואם ממיתני מיתתו מיתת עולם, ואיני יכול לפייסו בדברים ולא לשחדו בממון. ולא עוד, אלא שיש לפני שני דרכים, אחת של גן עדן ואחת של גיהנם, ואיני יודע באיזו מוליכים אותי, ולא אבכה?.

מתני׳ רבן גמליאל אומר. בכל יום ויום מתפלל אדם שמנה עשרה. רבי