portal-daf-yomi/daf-yomi-talmud-whisper-training huggingface dataset:
והיודע לחשב תקופות ומזלות ואינו מחשב אסור לספר הימנו.

איזו חכמה ובינה שהיא לעיני העמים הוי אומר. זה חישוב תקופות ומזלות. הצד צבי וכו׳. תנו רבנן. הצד חלזון והפוצעו אינו חייב אלא אחת. רבי יהודה אומר חייב שתים. שהיה רבי יהודה אומר. פציעה בכלל דישה. אמרו לו. אין פציעה בכלל דישה. אמר רבא. מאי טעמא דרבנן קסברי אין דישה אלא לגדולי קרקע.

וליחייב נמי משום נטילת נשמה. אמר רבי יוחנן. שפצעו מת. רבא אמר. אפילו תימא שפצעו חי, מתעסק הוא אצל נטילת נשמה. והא אביי ורבא דאמרי תרווייהו. מודה רבי שמעון בפסיק רישיה ולא ימות. שאני הכא, דכמה דאית ביה נשמה טפי ניחא ליה, כי היכי דליציל ציבעיה. והשוחטו. שוחט משום מאי חייב?

רבי יוחנן וריש לקיש דאמרי תרוייהו. אפיק חד מינייהו ועייל שירטוט. אמר רבה בר רב הונא. האי מאן דמלח בישרא חייב משום מעבד. רבא אמר. אין עיבוד באוכלין. אמר רב אשי. ואפילו רבה בר רב הונא לא אמר אלא דקא בעי ליה לאורחא, אבל לביתא לא משוי איניש מיכליה עץ. והממחקו והמחתכו. אמר רבי אחא בר חנינא.

אמר רב יהודה. האי מאן דשקיל אקופי מגלימי חייב משום מכה בפטיש. והני מילי דקפיד עלייהו. והכותב שתי אותיות. תנו רבנן. כתב אות אחת גדולה ויש במקומה לכתוב שתים פטור. מחק אות גדולה, ויש במקומה לכתוב שתים חייב. אמר רבי מנחם ברבי יוסי. זה חומר במוחק מבכותב.

שובט הרי הוא בכלל מיסך, מדקדק הרי הוא בכלל אורג. מתני׳ ועוד כלל אחר אמרו. כל הכשר להצניע ומצניעין כמוהו והוציאו בשבת חייב חטאת עליו. וכל שאינו כשר להצניע ואין מצניעין כמוהו והוציאו בשבת אינו חייב אלא המצניעו. גמ׳ כל הכשר להצניע לאפוקי מאי?
מחצה על מחצה ישראל. ואמר רב. לא שנו אלא להחיותו, אבל לייחסו לא.

אמר רב פפא. להאכילו נבלות. אם רוב ישראל ישראל, למאי הילכתא? להחזיר לו אבידתו. מחצה על מחצה ישראל, למאי הילכתא? אמר ריש לקיש. לנזקין. היכי דמי? אי נימא דנגחיה תורא דידן לתורא דידיה נייתי ראיה ונשקול. לא צריכא, דנגחיה תורא דידיה לתורא דידן, פלגא יהיב ליה, אידך פלגא נימא ליה. אייתי ראיה דלאו ישראל אנא ושקול.

מי שנפלה עליו מפולת וכו׳. מאי קאמר? לא מיבעיא קאמר. לא מיבעיא ספק הוא שם ספק אינו שם, דאי איתיה חי הוא דמפקחין, אלא אפילו ספק חי ספק מת מפקחין. ולא מיבעיא ספק חי ספק מת, דישראל, אלא אפילו ספק גוי ספק ישראל מפקחין. מצאוהו חי מפקחין. מצאוהו חי, פשיטא. לא צריכא, דאפילו לחיי שעה.

דתניא. אין מצילין את המת מפני הדליקה, אמר רבי יהודה בן לקיש. שמעתי שמצילין את המת מפני הדליקה. ואפילו רבי יהודה בן לקיש לא קאמר אלא מתוך שאדם בהול על מתו, אי לא שרית ליה אתי לכבויי. אבל הכא, אי לא שרית ליה מאי אית ליה למעבד? תנו רבנן. עד היכן הוא בודק? עד חוטמו. ויש אומרים. עד לבו. בדק ומצא עליונים מתים,

ולוי הסדר ורבי ישמעאל בנו של רבי אלעזר בן עזריה מהלכין אחריהן. נשאלה שאלה זו בפניהם. מניין לפקוח נפש שדוחה את השבת? נענה רבי ישמעאל ואמר. אם במחתרת ימצא הגנב ומה זה, שספק על ממון בא ספק על נפשות בא,

ושפיכות דמים מטמא את הארץ, וגורם לשכינה שתסתלק מישראל, ניתן להצילו בנפשו קל וחומר לפקוח נפש שדוחה את השבת. נענה רבי עקיבא ואמר. וכי יזיד איש על רעהו וגו׳ מעם מזבחי תקחנו למות. מעם מזבחי ולא מעל מזבחי. ואמר רבה בר בר חנה אמר רבי יוחנן. לא שנו אלא להמית,

אביכם שבשמים, שנאמר. וזרקתי עליכם מים טהורים וטהרתם, ואומר. מקוה ישראל (ה׳), מה מקוה מטהר את הטמאים אף הקדוש ברוך הוא מטהר את ישראל. גמ׳ אשם ודאי אין, אשם תלוי לא. והא כפרה כתיבא ביה? הנך מכפרי כפרה גמורה, אשם תלוי אינו מכפר כפרה גמורה. אי נמי. הנך אין אחר מכפר כפרתן, אשם תלוי אחר מכפר כפרתן,

דתנן. חייבי חטאות ואשמות ודאין שעבר עליהן יום הכפורים חייבין, אשמות תלוין פטורין. מיתה ויום הכפורים מכפרין עם התשובה. עם התשובה אין, בפני עצמן לא. נימא דלא כרבי. דתניא, רבי אומר. על כל עבירות שבתורה, בין עשה תשובה בין לא עשה תשובה יום הכפורים מכפר, חוץ (מפורק עול), ומגלה פנים בתורה, ומיפר ברית בשר,

אפילו תימא רבי. תשובה בעיא יום הכפורים, יום הכפורים לא בעיא תשובה. תשובה
ועשירית האיפה. לא פורע, ולא פורם, אבל פורם הוא מלמטה, וההדיוט מלמעלה. ואין מטמא לקרוביו, ומצווה על הבתולה, ומוזהר על האלמנה, ומחזיר את הרוצח. ומקריב אונן, ואינו אוכל, ואינו חולק, ונוטל חלק בראש, ומקריב חלק בראש. ומשמש בשמנה כלים, ופטור על טומאת מקדש וקדשיו,

לא אמר רבי יוחנן הכי. כי אתא רבין, אמר. נשאל איתמר. תניא נמי הכי. בגדים שכהן גדול משמש בהן משוח מלחמה נשאל בהן. תנו רבנן. כיצד שואלין? השואל פניו כלפי נשאל, והנשאל פניו כלפי שכינה. השואל אומר. ארדוף אחרי הגדוד הזה, והנשאל אומר. כה אמר ה׳ עלה והצלח.

והא אמרת אין מחזירין אלא ראשון. דוד שאל שלא כסדר, והחזירו לו כסדר. וכיון שידע ששאל שלא כסדר, חזר ושאל כסדר, שנאמר. היסגירו בעלי קעילה אותי ואת אנשי ביד שאול ויאמר ה׳ יסגירו. ואם הוצרך הדבר לשנים מחזירין לו שנים, שנאמר.

וישאל דוד בה׳ לאמר הארדוף אחרי הגדוד הזה האשיגנו ויאמר (ה׳) לו רדוף כי השג תשיג והצל תציל. ואף על פי שגזירת נביא חוזרת גזירת אורים ותומים אינה חוזרת, שנאמר. במשפט האורים. למה נקרא שמן אורים ותומים? אורים שמאירין את דבריהן, תומים שמשלימין את דבריהן. ואם תאמר. בגבעת בנימין מפני מה לא השלימו?

והמלך והכלה ירחצו את פניהם, והחיה תנעול את הסנדל, דברי רבי אליעזר. וחכמים אוסרין. האוכל ככותבת הגסה, כמוה וכגרעינתה, והשותה מלא לוגמיו חייב. כל האוכלים מצטרפין לככותבת, וכל המשקין מצטרפין למלא לוגמיו. האוכל ושותה אין מצטרפין. גמ׳ אסור?. ענוש כרת הוא.

אמר רבי אילא, ואיתימא רבי ירמיה. לא נצרכה אלא לחצי שיעור. הניחא למאן דאמר חצי שיעור אסור מן התורה, אלא למאן דאמר חצי שיעור מותר מן התורה, מאי איכא למימר? דאיתמר חצי שיעור, רבי יוחנן אמר. אסור מן התורה, ריש לקיש אמר. מותר מן התורה. הניחא לרבי יוחנן, אלא לריש לקיש מאי איכא למימר? מודה ריש לקיש שאסור מדרבנן.

אי הכי, לא ניחייב עליה קרבן שבועה, אלמא תנן. שבועה שלא אוכל, ואכל נבילות וטריפות שקצים ורמשים חייב. ורבי שמעון פוטר. והוינן בה. אמאי חייב? מושבע ועומד מהר סיני הוא? רב ושמואל ורבי יוחנן דאמרי. בכולל דברים המותרים עם דברים האסורין. וריש לקיש אמר. אי אתה מוצא אלא במפרש חצי שיעור, ואליבא דרבנן,
לגבי גדר, כיון דלא מזדרען אפקורי מפקר להו. דביני ביני, אי איכא ארבע חשיבן, ואי לא לא חשיבן. אמר רב יהודה. שלשה קרפיפות זה בצד זה, ושנים החיצונים מגופפים, והאמצעי אינו מגופף, ויחיד בזה ויחיד בזה נעשה כשיירא, ונותנין להן כל צורכן

ויחיד בזה ויחיד זה ויחיד בזה אין נותנין להם אלא בית שש. איבעיא להו. אחד בזה ואחד בזה ושנים באמצעי, מהו? אי להכא נפקי תלתא הוו, ואי להכא נפקי תלתא הוו. או דילמא. חד להכא נפיק, וחד להכא נפיק. ואם תימצי לומר חד להכא נפיק וחד להכא נפיק,

מודה רב חסדא בתחתונה, הואיל ורואה פני עשרה. אי הכי. תחתונה תערב שנים ולא תערב אחד, עליונה לא תערב לא אחד ולא שנים. אמר רבה בר עולא. כגון שהיתה עליונה מגופפת עד עשר אמות. אי הכי, אימא סיפא. פחות מכאן מערבין אחד ואין מערבין שנים, אי בעיא חד תערב, אי בעיא תרי תערב. אמר רבה בריה דרבא.

כגון שנפרצה התחתונה במלואה לעליונה. אי הכי, תחתונה חד תערב, תרי לא תערב. עליונה, אי בעיא תרי תערב, אי בעיא חד תערב. אין הכי נמי. וכי קתני פחות מכאן מערבין אחד ואין מערבין שנים, אתחתונה. דרש מרימר. גידוד חמשה ומחיצה חמשה מצטרפין.

אמר ליה. לא. והלכתא. גידוד חמשה ומחיצה חמשה מצטרפין. בעי רב הושעיא. דיורין הבאין בשבת, מהו שיאסרו? אמר רב חסדא, תא שמע. חצר גדולה שנפרצה לקטנה הגדולה מותרת והקטנה אסורה, מפני שהיא כפתחה של גדולה. אמר רבה. אימר מבעוד יום נפרצה. אמר ליה אביי.
אלא לאור הנר, מפני שאור הנר יפה לבדיקה. ואף על פי שאין ראיה לדבר זכר לדבר, שנאמר. שבעת ימים שאר לא ימצא בבתיכם, ואומר. ויחפש בגדול החל, ואומר.

אלא באכסדרה, האמר רבא. אכסדרה לאורה נבדקת. לא צריכא, לארובה דבחדר. ודהיכא? אי לבהדי ארובה היינו אכסדרה. אלא לצדדין. ואבוקה לא? והאמר רבא, מאי דכתיב. ונגה כאור תהיה קרנים מידו לו ושם חביון עזו, למה צדיקים דומין בפני שכינה כנר בפני האבוקה. ואמר רבא.

אבוקה להבדלה מצוה מן המובחר. אמר רב נחמן בר יצחק. זה יכול להכניסו לחורין ולסדקין, וזה אינו יכול להכניסו לחורין ולסדקין. רב זביד אמר. זה אורו לפניו, וזה אורו לאחריו. רב פפא אמר. האי בעית, והאי לא בעית. רבינא אמר. האי משך נהורא, והאי מיקטף איקטופי. כל מקום שאין מכניסין כו׳.

הא דמידליא, הא דמיתתאי. ואוצרות יין אין צריך בדיקה?. והתניא. אוצרות יין צריך בדיקה, אוצרות שמן אין צריך בדיקה. הכא במאי עסקינן במסתפק. אי הכי, שמן נמי. שמן יש קבע לאכילה. יין אין קבע לשתיה. תני רבי חייא. עשו אוצרות שכר בבבל כאוצרות יין בארץ ישראל, במסתפק.

אמר רב חסדא. בי דגים אין צריך בדיקה. והתניא צריכין בדיקה. לא קשיא. הא ברברבי, הא בזוטרי. אמר רבה בר רב הונא. בי מילחי ובי קירי צריך בדיקה. אמר רב פפא. בי ציבי ובי תמרי צריך בדיקה. תנא. אין מחייבין אותו להכניס ידו לחורין ולסדקין לבדוק מפני הסכנה. מאי סכנה?

והאמר רבי אלעזר. שלוחי מצוה אינן ניזוקין. היכא דשכיח היזיקא שאני. שנאמר. ויאמר שמואל איך אלך ושמע שאול והרגני ויאמר ה׳ עגלת בקר תקח בידך וגו׳. בעו מיניה מרב. הני בני בי רב דדיירי בבאגא,

וכי מאחר דאפילו בחזירה, בהליכה למה לי? לכדרבי אמי. דאמר רבי אמי. כל אדם שיש לו קרקע עולה לרגל, ושאין לו קרקע אין עולה לרגל. אמר רבי אבין בר רב אדא אמר רבי יצחק. מפני מה אין פרות גינוסר בירושלים? כדי שלא יהו עולי רגלים אומרים. אלמלא לא עלינו אלא לאכול פרות גינוסר בירושלים דיינו. נמצאת עלייה שלא לשמה.

תניא כוותיה דרבי יוחנן. שתי שורות על פני כל המרתף חיצונה רואה את הפתח, ועליונה רואה את הקורה. שלפנים הימנה, ושלמטה הימנה אין צריך בדיקה. בית הלל אומרים שתי שורות החיצונות שהן העליונות. אמר רב. עליונה ושלמטה הימנה, ושמואל אמר. עליונה ושלפנים הימנה. מאי טעמא דרב דייק חיצונות. והא עליונות קתני.

מתני׳
נמלה לוקה חמש. צירעה לוקה שש. ואם איתא פוטיתא נמי לילקי משום השרץ השרץ על הארץ. אלא אמר רבינא. עופות איכא בינייהו. למאן דאמר פרי מפרי וגידולי קרקע,

הני נמי גידולי קרקע נינהו. למאן דאמר ולד ולדות הארץ, הני עופות מן הרקק נבראו. מאן דמרבי עופות מאי טעמיה, ומאן דממעיט עופות מאי טעמיה? מאן דמרבי עופות, קסבר. כללא בתרא דוקא. פרט וכלל נעשה כלל מוסף על הפרט, ואיתרבו להו כל מילי. ואהני כללא קמא למעוטי כל דלא דמי ליה משני צדדין. ומאן דממעט עופות, קסבר.

והתניא. גודגדניות מרובי בנים יאכלו, חשוכי בנים לא יאכלו. ואם הוקשו לזרע אף מרובי בנים לא יאכלו. תרגמא. אשלא הוקשו לזרע, ומרובי בנים. ואיבעית אימא. לעולם לחשוכי בנים, דהא חזו למרובי בנים. מי לא תנן. מערבין לנזיר ביין ולישראל בתרומה. אלמא. אף על גב דלא חזי להאי חזי להאי.

הכא נמי, אף על גב דלא חזי להאי חזי להאי. ואיבעית אימא. כי קאמר רב, בהנדקוקי מדאי. ובחזיז לא? והאמר רב יהודה אמר רב. כשות וחזיז מערבין בהן, ומברכין עליהן בורא פרי האדמה. לא קשיא. הא מקמי דאתא רב לבבל, הא לבתר דאתא רב לבבל. ובבל הויא רובא דעלמא?

אלא לעולם לאו בניסחני, ולענין טומאת אוכלין שאני, כדאמר רבי יוחנן. הואיל וראוי למתקן על ידי האור, הכא נמי. הואיל ויכול למתקן על ידי האור. והיכא אתמר דרבי יוחנן? אהא דתניא. שקדים המרים קטנים חייבין, גדולים פטורין. מתוקים גדולים חייבין, קטנים פטורין. רבי שמעון ברבי יוסי אומר משום אביו. זה וזה, לפטור. ואמרי לה. זה וזה לחיוב.

אמר רבי אילעא. הורה רבי חנינא בציפורי כדברי האומר זה וזה לפטור. ולמאן דאמר זה וזה לחיוב, למאי חזי? אמר רבי יוחנן. הואיל וראוי למתקן על ידי האור. אמר מר, רבי יהודה אומר. קור הרי הוא כעץ לכל דבריו, אלא שניקח בכסף מעשר. היינו תנא קמא. אמר אביי. שלקו וטגנו איכא בינייהו. מתקיף לה רבא.

ואף על גב דקלסיה שמואל לרב יהודה, הלכתא כוותיה דשמואל. גופא, אמר רב יהודה אמר רב. כשות וחזיז מערבין בהן, ומברכין עליהם בורא פרי האדמה. כשות בכמה? כדאמר רב יחיאל. כמלא היד הכא נמי כמלא היד. חזיז בכמה? אמר רבה בר טוביה בר יצחק אמר רב. כמלא אוזילתא דאיכרי. אמר רב חלקיה בר טוביה.

מהו לערב בפולין לחין? לא הוה בידיה. כי אתא לבי מדרשא, אמרו ליה. הכי אמר רבי ינאי. מערבין בפולין לחין. וכמה? אמר רב יחיאל.
אלא ללישנא בתרא, בשלמא רב הונא כרבי יהודה, אלא רבי יוחנן דאמר כמאן? לא כרבי מאיר ולא כרבי יהודה. אמר לך רבי יוחנן. הוא הדין דלרבי יהודה קנה וחזר וקנה נמי צריך לברך. והא דקא מיפלגי ביש לו וקנה, להודיעך כחו דרבי מאיר דאפילו קנה ויש לו אין צריך לברך, וכל שכן קנה וחזר וקנה דאין צריך לברך.

יהי רצון מלפניך ה׳ אלהי שתכניסני לכרך זה לשלום. נכנס, אומר. מודה אני לפניך ה׳ אלהי שהכנסתני לכרך זה לשלום. בקש לצאת, אומר. יהי רצון מלפניך ה׳ אלהי ואלהי אבותי, שתוציאני מכרך זה לשלום. יצא, אומר. מודה אני לפניך ה׳ אלהי שהוצאתני מכרך זה לשלום. וכשם שהוצאתני לשלום, כך תוליכני לשלום, ותסמכני לשלום,

ואם יארע בי דבר קלקלה ועון תהא מיתתי כפרה לכל עונותי. אמר אביי. לא לימא אינש הכי, דלא לפתח פומיה לשטן. דאמר ריש לקיש, וכן תנא משמיה דרב יוסי. לעולם אל יפתח אדם פיו לשטן. אמר רב יוסף. מאי קראה דכתיב. כמעט כסדם היינו לעמרה דמינו, מאי אהדר להו נביא שמעו דבר ה׳ קציני סדם וגו׳. כי נפיק מאי אומר?

אמר רב אחא. מודה אני לפניך ה׳ שהצלתני מן האור. רבי אבהו על לבי בני. אפחית בי בני מתותיה, אתרחיש ליה ניסא קם על עמודא, שזיב מאה וחד גברי בחד אבריה. אמר. היינו דרב אחא. דאמר רב אחא. הנכנס להקיז דם, אומר. יהי רצון מלפניך ה׳ אלהי שיהא עסק זה לי לרפואה, ותרפאני.

כי אל רופא נאמן אתה ורפואתך אמת, לפי שאין דרכן של בני אדם לרפאות אלא שנהגו. אמר אביי. לא לימא אינש הכי, דתני דבי רבי ישמעאל. ורפא ירפא מכאן שניתנה רשות לרופא לרפאות. כי קאי מאי אומר? אמר רב אחא. ברוך … רופא חנם. הנכנס לבית הכסא, אומר. התכבדו מכובדים קדושים משרתי עליון,

מאי חתים? אמר רב. רופא חולים. אמר שמואל. קא שוינהו אבא לכולי עלמא קצירי. אלא. רופא כל בשר. רב ששת אמר. מפליא לעשות. אמר רב פפא. הלכך נמרינהו לתרוייהו רופא כל בשר ומפליא לעשות. הנכנס לישן על מטתו, אומר משמע ישראל עד והיה אם שמוע, ואומר. ברוך … המפיל חבלי שינה על עיני ותנומה על עפעפי, ומאיר לאישון בת עין. יהי רצון מלפניך ה׳ אלהי,

שתשכיבני לשלום, ותן חלקי בתורתך, ותרגילני לידי מצוה, ואל תרגילני לידי עבירה, ואל
לעולם יכנס אדם שני פתחים בבית הכנסת. שני פתחים סלקא דעתך?. אלא אימא, שיעור שני פתחים, ואחר כך יתפלל. על זאת יתפלל כל חסיד אליך לעת מצא, אמר רבי חנינא. לעת מצא זו אשה, שנאמר. מצא אשה מצא טוב. במערבא כי נסיב אינש אתתא, אמרי ליה הכי. מצא או מוצא? מצא דכתיב. מצא אשה מצא טוב ויפק רצון מה׳,

קשה שבכלן אסכרא, ניחא שבכלן נשיקה. אסכרא דמיא כחיזרא בגבבא דעמרא דלאחורי נשרא, ואיכא דאמרי כפיטורי בפי ושט, נשיקה דמיא כמשחל בניתא מחלבא. רבי יוחנן אמר. לעת מצא זו קבורה. אמר רבי חנינא, מאי קרא השמחים אלי גיל ישישו כי ימצאו קבר.

אמר רבה בר רב שילא, היינו דאמרי אינשי. ליבעי אינש רחמי אפילו עד זיבולא בתרייתא שלמא. מר זוטרא אמר. לעת מצא זה בית הכסא. אמרי במערבא. הא דמר זוטרא עדיפא מכלהו. אמר ליה רבא לרפרם בר פפא. לימא לן מר מהני מילי מעלייתא דאמרת משמיה דרב חסדא במילי דבי כנישתא. אמר ליה, הכי אמר רב חסדא.

מאי דכתיב, אהב ה׳ שערי ציון מכל משכנות יעקב. אוהב ה׳ שערים המצויינים בהלכה, יותר מבתי כנסיות ומבתי מדרשות. והיינו דאמר רבי חייא בר אמי משמיה דעולא. מיום שחרב בית המקדש אין לו להקדוש ברוך הוא בעולמו אלא ארבע אמות של הלכה בלבד. ואמר אביי. מריש הוה גריסנא בגו ביתא ומצלינא בבי כנישתא.

סבר לאקדומינהו, אמר ליה ההוא סבא, תנינא. ובלבד שלא יקדים ושלא יאחר. כדאמר להו רבי יהושע בן לוי לבניה. אשלימו פרשיותייכו עם הצבור שנים מקרא ואחד תרגום. והזהרו בורידין כרבי יהודה, דתנן. רבי יהודה אומר. עד שישחוט את הורידין. והזהרו בזקן ששכח תלמודו מחמת אונסו. דאמרינן. לוחות ושברי לוחות מונחות בארון.

אמר להו רבא לבניה. כשאתם חותכין בשר, אל תחתכו על גב היד. איכא דאמרי. משום סכנה. ואיכא דאמרי. משום קלקול סעודה. ואל תשבו על מטת ארמית, ואל תעברו אחורי בית הכנסת בשעה שהצבור מתפללין. ואל תשבו על מטת ארמית, איכא דאמרי לא תגנו בלא קריאת שמע, ואיכא דאמרי דלא תנסבו גיורתא. ואיכא דאמרי, ארמית ממש. ומשום מעשה דרב פפא.

כשחותכין את הבשר אין חותכין אלא על גבי השולחן, כשנושקין אין נושקין אלא על גב היד, וכשיועצין אין יועצין אלא בשדה. אמר רב אדא בר אהבה. מאי קראה וישלח יעקב ויקרא לרחל וללאה השדה אל צאנו. תניא אמר רבן גמליאל. בשלשה דברים אוהב אני את הפרסיים. הן צנועין באכילתן, וצנועין בבית הכסא, וצנועין בדבר אחר.

אלמא לאחר שיעלה עמוד השחר ליליא הוא, והדר תני. יוצא בהן ידי חובתו אחת של יום ואחת של לילה, אלמא יממא הוא. לא לעולם ליליא הוא. והא דקרי ליה יום דאיכא אינשי דקיימי בההיא שעתא. אמר רב אחא בר חנינא, אמר רבי יהושע בן לוי. הלכה כרבי שמעון בן יוחי. איכא דמתני להא דרב אחא בר חנינא אהא.
אביי דעסק בתורה ובגמילות חסדים חיה שיתין שנין. תנו רבנן. משפחה אחת היתה בירושלים שהיו מתיה מתין בני שמונה עשרה שנה. באו והודיעו את רבן יוחנן בן זכאי, אמר להם. שמא ממשפחת עלי אתם, דכתיב ביה. וכל מרבית ביתך ימותו אנשים לכו ועסקו בתורה וחיו. הלכו ועסקו בתורה וחיו. והיו קורין אותה משפחת רבן יוחנן על שמו.

אמר רב שמואל בר איניא משמיה דרב. מניין לגזר דין של צבור שאינו נחתם. אינו נחתם?. והכתיב. נכתם עונך לפני. אלא. אף על גב שנחתם נקרע, שנאמר. כה׳ אלהינו בכל קראנו אליו. והכתיב. דרשו ה׳ בהמצאו. התם ביחיד, הכא בצבור. ביחיד, אימת? אמר רבה בר אבוה. אלו עשרה ימים שבין ראש השנה ליום הכפורים.

וכולן נסקרין בסקירה אחת. אמר רב נחמן בר יצחק, אף אנן נמי תנינא. היוצר יחד לבם המבין אל כל מעשיהם. מאי קאמר? אילימא הכי קאמר. דברנהו לכולי עלמא ומייחד לבייהו כהדדי והא קא חזינן דלאו הכי הוא. אלא לאו, הכי קאמר. היוצר רואה יחד לבם ומבין אל כל מעשיהם. מתני׳ על ששה חדשים השלוחין יוצאין. על ניסן מפני הפסח,

על כסליו מפני חנוכה, ועל אדר מפני הפורים. וכשהיה בית המקדש קיים יוצאין אף על אייר מפני פסח קטן. גמ׳ וליפקו נמי אתמוז וטבת. דאמר רב חנא בר ביזנא אמר רבי שמעון חסידא, מאי דכתיב. כה אמר ה׳ צבאות צום הרביעי וצום החמישי וצום השביעי וצום העשירי יהיה לבית יהודה

צום החמישי זה תשעה באב, שבו נשרף בית אלהינו. ואמאי קרי ליה חמישי חמישי לחדשים. צום השביעי זה שלשה בתשרי, שבו נהרג גדליה בן אחיקם. ומי הרגו ישמעאל בן נתניה הרגו, ללמדך ששקולה מיתתן של צדיקים כשריפת בית אלהינו. ואמאי קרי ליה שביעי שביעי לחדשים. צום העשירי זה עשרה בטבת, שבו סמך מלך בבל על ירושלים, שנאמר.

והלא היה ראוי זה לכתוב ראשון? ולמה נכתב כאן כדי להסדיר חדשים כתיקנן. ואני איני אומר כן, אלא. צום העשירי זה חמשה בטבת, שבו באת שמועה לגולה שהוכתה העיר, שנאמר. ויהי בשתי עשרה שנה בעשירי בחמשה לחדש לגלותנו בא אלי הפליט מירושלם לאמר הוכתה העיר, ועשו יום שמועה כיום שריפה.

ונראין דברי מדבריו, שאני אומר על ראשון ראשון ועל אחרון אחרון, והוא אומר על ראשון אחרון ועל אחרון ראשון. אלא שהוא מונה לסדר חדשים, ואני מונה לסדר פורעניות. איתמר, רב ורבי חנינא אמרי. בטלה מגילת תענית. רבי יוחנן ורבי יהושע בן לוי אמרי. לא בטלה מגילת תענית. רב ורבי חנינא אמרי בטלה מגילת תענית, הכי קאמר. בזמן שיש שלום יהיו לששון ולשמחה,

יוסף. שאני חנוכה דאיכא מצוה. אמר ליה אביי. ותיבטיל איהי ותיבטל מצותה. אלא אמר רב יוסף, שאני חנוכה דמיפרסם ניסא. מותיב רב אחא בר הונא. בתלתא בתשרי בטילת אדכרתא מן שטרייא. שגזרה מלכות יון גזרה שלא להזכיר שם שמים על פיהם, וכשגברה מלכות חשמונאי ונצחום התקינו שיהו מזכירין שם שמים אפילו בשטרות.
עמד שמואל הקטן ותקנה. לשנה אחרת שכחה,

והשקיף בה שתים ושלש שעות, ולא העלוהו. אמאי לא העלוהו? והאמר רב יהודה אמר רב. טעה בכל הברכות כלן אין מעלין אותו, בברכת המינים מעלין אותו. חיישינן שמא מין הוא? שאני שמואל הקטן דאיהו תקנה. וניחוש דלמא הדר ביה. אמר אביי. גמירי, טבא לא הוי בישא. ולא?. והכתיב.

ובשוב צדיק מצדקתו ועשה עול. ההוא רשע מעיקרו, אבל צדיק מעיקרו לא. ולא?. והא תנן. אל תאמין בעצמך עד יום מותך, שהרי יוחנן כהן גדול שמש בכהונה גדולה שמנים שנה ולבסוף נעשה צדוקי. אמר אביי. הוא ינאי, הוא יוחנן. רבא אמר. ינאי לחוד ויוחנן לחוד, ינאי רשע מעיקרו,

צדיק מעיקרו נמי דלמא הדר ביה. אי הכי, אמאי לא אסקוהו? שאני שמואל הקטן דאתחיל בה. דאמר רב יהודה אמר רב, ואיתימא רבי יהושע בן לוי. לא שנו, אלא שלא התחיל בה, אבל התחיל בה גומרה. הני שבע דשבתא כנגד מי? אמר רבי חלפתא בן שאול. כנגד שבעה קולות שאמר דוד על המים. הני תשע דראש השנה כנגד מי?

ונפוצותינו מארבע תקבץ, והתועים על דעתך ישפטו, ועל הרשעים תניף ידיך, וישמחו צדיקים בבנין עירך ובתקון היכלך, ובצמיחת קרן לדוד עבדך ובעריכת נר לבן ישי משיחך, טרם נקרא אתה תענה. ברוך אתה ה׳ שומע תפלה. לייט עלה אביי אמאן דמצלי הביננו.

כל השנה כולה מאי טעמא לא עבדינן כרבי עקיבא תמני סרי תקון, תשסרי לא תקון, הכא נמי שבע תקון תמני לא תקון. מתקיף לה מר זוטרא. ונכללה מכלל. הביננו ה׳ אלהינו המבדיל בין קדש לחול. קשיא. אמר רב ביבי בר אביי. כל השנה כולה מתפלל אדם הביננו,

מתקיף לה רב אשי. ונימרה בשומע תפלה, דאמר רבי תנחום אמר רב אסי. טעה ולא הזכיר גבורות גשמים בתחיית המתים מחזירין אותו. שאלה בברכת השנים אין מחזירין אותו, מפני שיכול לאומרה בשומע תפלה. והבדלה בחונן הדעת אין מחזירין אותו, מפני שיכול לאומרה על הכוס. טעה שאני. גופא,

אמר רבי תנחום אמר רב אסי. טעה ולא הזכיר גבורות גשמים בתחיית המתים מחזירין אותו. שאלה בברכת השנים אין מחזירין אותו, מפני שיכול לאומרה בשומע תפלה. והבדלה בחונן הדעת אין מחזירין אותו, מפני שיכול לאומרה על הכוס. מיתיבי. טעה ולא הזכיר גבורות גשמים בתחיית המתים מחזירין אותו. שאלה בברכת השנים מחזירין אותו,

מאי קבע? אמר רבי יעקב בר אידי אמר רבי אושעיא. כל שתפלתו דומה עליו כמשוי. ורבנן אמרי. כל מי שאינו אומרה בלשון תחנונים. רבה ורב יוסף דאמרי תרוייהו. כל שאינו יכול לחדש בה דבר. אמר רבי זירא. אנא יכילנא לחדושי בה מילתא, ומסתפינא דלמא מטרידנא. אביי בר אבין ורבי חנינא בר אבין דאמרי תרוייהו.

ואמר רבי זירא. מאי קראה ייראוך עם שמש ולפני ירח דור דורים. לייטי עלה במערבא אמאן דמצלי עם דמדומי חמה. מאי טעמא דלמא מיטרפא ליה שעתא. רבי יהושע אומר המהלך במקום סכנה מתפלל תפלה קצרה וכו׳ בכל פרשת העבור. מאי פרשת העבור?

ואיזה היא תפלה קצרה רבי אליעזר אומר. עשה רצונך בשמים ממעל, ותן נחת רוח ליראיך מתחת, והטוב בעיניך עשה, ברוך אתה ה׳ שומע תפלה. רבי יהושע אומר. שמע שועת עמך ישראל, ועשה מהרה בקשתם, ברוך אתה ה׳ שומע תפלה. רבי אלעזר ברבי צדוק אומר. שמע צעקת עמך ישראל, ועשה מהרה בקשתם, ברוך אתה ה׳ שומע תפלה.

ותסמכני לשלום, ותצילני מכף כל אויב ואורב בדרך, ותשלח ברכה במעשי ידי, ותתנני לחן לחסד ולרחמים בעיניך ובעיני כל רואי, ברוך אתה ה׳ שומע
רשעים גמורין נכתבין ונחתמין לאלתר לגיהנם, שנאמר.

ורבים מישני אדמת עפר יקיצו אלה לחיי עולם ואלה לחרפות לדראון עולם, בינוניים יורדין לגיהנם, ומצפצפין ועולין, שנאמר. והבאתי את השלישית באש וצרפתים כצרוף את הכסף ובחנתים כבחון את הזהב הוא יקרא בשמי ואני אענה אותו, ועליהם אמרה חנה.

ה׳ ממית ומחיה מוריד שאול ויעל. בית הלל אומרים. ורב חסד מטה כלפי חסד. ועליהם אמר דוד. אהבתי כי ישמע ה׳ את קולי, ועליהם אמר דוד כל הפרשה כולה דלותי ולי יהושיע. פושעי ישראל בגופן, ופושעי אומות העולם בגופן יורדין לגיהנם ונידונין בה שנים עשר חדש. לאחר שנים עשר חדש גופן כלה, ונשמתן נשרפת,

ואם לאו, ורב חסד מטה כלפי חסד. ועליהן אמר דוד. אהבתי כי ישמע ה׳. דרש רבא, מאי דכתיב. אהבתי כי ישמע ה׳ אמרה כנסת ישראל לפני הקדוש ברוך הוא. רבונו של עולם, אימתי אני אהובה לפניך בזמן שאתה שומע קול תחנוני. דלותי ולי יהושיע, אף על פי שדלה אני מן המצות לי נאה להושיע. פושעי ישראל בגופן, מאי ניהו?

אמר רב. קרקפתא דלא מנח תפלין. פושעי אומות העולם בגופן אמר רב. בעבירה. ושנתנו חיתיתם בארץ חיים אמר רב חסדא. זה פרנס המטיל אימה יתירה על הצבור שלא לשם שמים. אמר רב יהודה אמר רב. כל פרנס המטיל אימה יתירה על הצבור שלא לשם שמים אינו רואה בן תלמיד חכם, שנאמר. לכן יראוהו אנשים לא יראה כל חכמי לב.

שנאמר. נושא עון ועובר על פשע, למי נושא עון לעובר פשע. לשארית נחלתו, אמר רבי אחא בר חנינא. אליה וקוץ בה. לשארית נחלתו ולא לכל נחלתו, למי שמשים עצמו כשירים. רב הונא רמי, כתיב. צדיק ה׳ בכל דרכיו, וכתיב. וחסיד בכל מעשיו. בתחלה צדיק, ולבסוף חסיד.

והראה לו למשה סדר תפלה. אמר לו. כל זמן שישראל חוטאין יעשו לפני כסדר הזה ואני מוחל להם. ה׳ ה׳ אני הוא קודם שיחטא האדם, ואני הוא לאחר שיחטא האדם ויעשה תשובה אל רחום וחנון. אמר רב יהודה. ברית כרותה לשלש עשרה מדות שאינן חוזרות ריקם, שנאמר. הנה אנכי כורת ברית.

אמר רבי יוחנן. גדולה תשובה שמקרעת גזר דינו של אדם, שנאמר. השמן לב העם הזה ואזניו הכבד ועיניו השע פן יראה בעיניו ובאזניו ישמע ולבבו יבין ושב ורפא לו. אמר ליה רב פפא לאביי. ודלמא לפני גזר דין? אמר ליה. ורפא לו כתיב, איזהו דבר שצריך רפואה הוי אומר זה גזר דין. מיתיבי.

צעקו קודם גזר דין נענין, צעקו לאחר גזר דין אינן נענין. הני נמי כיחידין דמו. תא שמע. שאלה בלוריא הגיורת את רבן גמליאל, כתיב בתורתכם. אשר לא ישא פנים, וכתיב. ישא ה׳ פניו אליך? נטפל לה רבי יוסי הכהן. אמר לה. אמשול לך משל, למה הדבר דומה לאדם שנושה בחבירו מנה וקבע לו זמן בפני המלך,

ונשבע לו בחיי המלך, הגיע זמן ולא פרעו. בא לפייס את המלך, ואמר לו. עלבוני מחול לך, לך ופייס את חבירך. הכא נמי, כאן בעבירות שבין אדם למקום כאן בעבירות שבין אדם לחבירו. עד שבא
וגדולה חכמה שנאמרה בעליונות יותר ממה שנאמרה בתחתונות,

דאילו בתחתונות כתיב. וכל אשה חכמת לב בידיה טוו, ואילו בעליונות כתיב. וכל הנשים אשר נשא לבן אתנה בחכמה טוו את העזים. ותניא משום רבי נחמיה. שטוף בעזים וטווי מן העזים. שתי גזוזטראות כו׳. אמר רב משום רבי חייא.

עגלות תחתיהן וביניהן וצידיהן רשות הרבים. אמר אביי. בין עגלה לעגלה כמלא ארך עגלה. וכמה ארך עגלה חמש אמות. למה לי? בארבע ופלגא סגי. כי היכי דלא לידחקו קרשים. אמר רבא. צידי עגלה כמלא רחב עגלה. וכמה רחב עגלה שתי אמות ומחצה. למה לי? באמתא ופלגא סגיא. כי היכי דלא לידדו קרשים.

ליתני הבור והסלע. מסייע ליה לרבי יוחנן, דאמר רבי יוחנן. בור וחוליתה מצטרפין לעשרה. תניא נמי הכי. בור ברשות הרבים עמוקה עשרה ורחבה ארבעה, אין ממלאין הימנה בשבת אלא אם כן עשו לה מחיצה גבוהה עשרה טפחים, ואין שותין הימנה בשבת אלא אם כן הכניס לה ראשו ורובו.
כל הפסוק הזה לשיעורין נאמר. חטה לבית המנוגע, דתנן. הנכנס לבית המנוגע וכליו על כתפיו, וסנדליו וטבעותיו בידו הוא והן טמאין מיד. היה לבוש כליו וסנדליו ברגליו וטבעותיו באצבעותיו הוא טמא מיד, והן טהורים עד שישהה בכדי אכילת פרס, פת חטין ולא פת שעורין, מיסב ואוכל בליפתן.

נימא אחת קשורה חוצצת, שלש אינן חוצצות, שתים איני יודע. שערו נמי דאורייתא נינהו, דכתיב. ורחץ את בשרו במים, את הטפל לבשרו, ומאי ניהו שערו. כי אתאי הלכתא, לכדרבי יצחק. דאמר רבי יצחק. דבר תורה, רובו ומקפיד עליו חוצץ, ושאינו מקפיד עליו אינו חוצץ.

וגזרו על רובו שאינו מקפיד משום רובו המקפיד, ועל מיעוטו המקפיד משום רובו המקפיד. וליגזר נמי על מיעוטו שאינו מקפיד משום מיעוטו המקפיד, אי נמי משום רובו שאינו מקפיד. היא גופא גזירה, ואנן ניקום ונגזר גזירה לגזירה?. מחיצין הא דאמרן. הניחא לרבי יהודה, אלא לרבי מאיר מאי איכא למימר? כי אתאי הלכתא לגוד, ולבוד, ודופן עקומה. ושאין לה שלש דפנות. תנו רבנן.

שתים כהלכתן, ושלישית אפילו טפח. רבי שמעון אומר. שלש כהלכתן, ורביעית אפילו טפח. במאי קמיפלגי? רבנן סברי. יש אם למסורת, ורבי שמעון סבר. יש אם למקרא. רבנן סברי. יש אם למסורת, בסכת בסכת בסכות הרי כאן ארבע. דל חד לגופיה, פשו להו תלתא.