portal-daf-yomi/daf-yomi-talmud-whisper-training huggingface dataset:
דאי רבי מאיר, כיון דאמר תרי קידושי אלבישה עביד להו הכא נמי ליעביד תרי קידושי אלבישה. אמר להו רב פפא. בין לרבנן בין לרבי מאיר חד אפשיטה דבגדי קודש, וחד אלבישה, והכא בהא קא מיפלגי. ופשט ורחץ (ורחץ) ולבש, רבי מאיר סבר. מקיש פשיטה ללבישה, מה לבישה לובש ואחר כך מקדש,

אף פשיטה פושט ואחר כך מקדש. ורבנן סברי. מקיש פשיטה ללבישה, מה לבישה כשהוא לבוש מקדש, אף פשיטה כשהוא לבוש מקדש. אמרו ליה רבנן לרב פפא. ומי מצית אמרת הכי? והתניא. פרסו סדין של בוץ בינו לבין העם, פשט וירד וטבל, עלה ונסתפג. הביאו לו בגדי זהב ולבש, וקידש ידיו ורגליו. רבי מאיר אומר.
הלכתא כרבן גמליאל בספינה, הלכתא מכלל דפליגי. אין, והתניא חנניא (בן אחי רבי יהושע) אומר. כל אותו היום ישבו ודנו בדבר הלכה, אמש הכריע אחי אבא הלכה כרבן גמליאל בספינה, והלכה כרבי עקיבא בדיר וסהר. בעי רב חנניא. יש תחומין למעלה מעשרה, או אין תחומין למעלה מעשרה?

אי הכי, בחול כל יומא ויומא נמי לישתרי, דהא לא אתא אליהו מאתמול? אלא אמרינן. לבית דין הגדול אתא. הכא נמי לימא. לבית דין הגדול אתא? כבר מובטח להן לישראל שאין אליהו בא לא בערבי שבתות ולא בערבי ימים טובים, מפני הטורח. קא סלקא דעתך מדאליהו לא אתא, משיח נמי לא אתי, במעלי שבתא לישתרי. אליהו לא אתי, משיח אתי.

דכיון דאתי משיחא הכל עבדים הן לישראל. בחד בשבא לישתרי? לפשוט מינה דאין תחומין, דאי יש תחומין בחד בשבא לישתרי, דלא אתא אליהו בשבת?. האי תנא ספוקי מספקא ליה אי יש תחומין או אין תחומין, ולחומרא. דקאי אימת דקא נדר? אילימא דקאי בחול כיון דחל עליה נזירות, היכי אתיא שבתא ומפקעא ליה? אלא דקאי בשבתא וקא נדר,

וביום טוב וקא נדר, וההוא יומא דשרי ליה, מיכן ואילך אסיר ליה. פעם אחת לא נכנסו לנמל וכו׳. תנא. שפופרת היתה לו לרבן גמליאל שהיה מביט וצופה בה אלפים אמה ביבשה, וכנגדה אלפים בים. הרוצה לידע כמה עומקו של גיא, מביא שפופרת ומביט בה, וידע כמה עומקו של גיא.

והרוצה לידע כמה גובהו של דקל מודד קומתו וצלו, וצל קומתו וידע כמה גובה של דקל. הרוצה שלא תשרה חיה רעה בצל קבר נועץ קנה בארבע שעות ביום, ויראה להיכן צלו
או דילמא. השתא מיהא לית בה דיורין. תיקו. גגין השוין לרבי מאיר, וגג יחידי לרבנן, רב אמר. מותר לטלטל בכולו, ושמואל אמר. אין מטלטלין בו אלא בארבע. רב אמר. מותר לטלטל בכולו, קשיא דרב אדרב. התם לא מינכרא מחיצתא. הכא מינכרא מחיצתא.

ושמואל אמר. אין מטלטלין בו אלא בארבע אמות, קשיא דשמואל אדשמואל. התם, לא הוי יותר מבית סאתים. הכא, הוי יותר מבית סאתים, והני מחיצות למטה עבידן, למעלה לא עבידן, והוה כקרפף יתר מבית סאתים שלא הוקף לדירה,

וכל קרפף יותר מבית סאתים שלא הוקף לדירה אין מטלטלין בו אלא בארבע. איתמר, ספינה. רב אמר. מותר לטלטל בכולה, ושמואל אמר. אין מטלטלין בה אלא בארבע. רב אמר. מותר לטלטל בכולה דהא איכא מחיצתא. ושמואל אמר. אין מטלטלין בה אלא בארבע אמות מחיצות להבריח מים עשויות.

ורב אליבא דרבי מאיר, ליטלטלי מגג לחצר?. גזירה משום דרב יצחק בר אבדימי. ושמואל אליבא דרבנן, ניטלטל מגג לקרפף. אמר רבא בר עולא. גזירה שמא יפחת הגג. אי הכי, מקרפף לקרפף נמי לא יטלטל, דילמא מיפחית ואתי לטלטולי?
אלא, עופות אעופות קשיא. וכי תימא הא נמי לא קשיא. הא בביבר מקורה, הא בביבר שאינו מקורה. והא בית, דכביבר מקורה דמי, ובין לרבי יהודה ובין לרבנן. צפור למגדל אין, לבית לא. אמר רבה בר רב הונא. הכא בצפור דרור עסקינן, שאינה מקבלת מרות.

גמרא גמור, זמורתא תהא?. זה הכלל כל המחוסר צידה וכו׳. היכי דמי מחוסר צידה? אמר רב יוסף אמר רב יהודה אמר שמואל. כל שאומר הבא מצודה ונצודנו. אמר ליה אביי. והא אווזין ותרנגולין, שאומרים הבא מצודה ונצודנו, ותניא. הצד אווזין ותרנגולין ויוני הרדיסאות פטור.

ומעשה בגוי אחד שהביא דגים לרבן גמליאל, ואמר מותרין הן, אלא שאין רצוני לקבל הימנו. גמ׳ מעשה לסתור?. חסורי מחסרא והכי קתני. ספק מוכן אסור. ורבן גמליאל מתיר. ומעשה נמי בגוי אחד שהביא דגים לרבן גמליאל, ואמר מותרין הן, אלא שאין רצוני לקבל הימנו.

פירות בני יומן מי שרו בטלטול? אלא, בכוורי דאדימי ופירי דכבישי בירקא עסקינן, ואמאי קרי להו בני יומן שהן כעין בני יומן. אמר רב פפא, הלכתא. גוי שהביא דורון לישראל ביום טוב, אם יש מאותו המין במחובר אסור. ולערב נמי אסורין בכדי שיעשו. ואם אין מאותו המין במחובר, תוך התחום מותר,
שהרי אמרה תורה משרת. וזעירי אמר. אף שאור בל תקטירו.

המקפה של תרומה והשום והשמן של חולין, ונגע טבול יום במקצתן פסל את כולן. המקפה של חולין והשום והשמן של תרומה, ונגע טבול יום במקצתן לא פסל אלא מקום מגעו בלבד. והוינן בה. מקום מגעו אמאי פסולה? הא בטלי להו תבלין ברוב. ואמר רבה בר בר חנה. מה טעם הואיל וזר לוקה עליהן בכזית.

היכי דמי, לאו משום דהיתר מצטרף לאיסור? לא, מאי כזית דאיכא כזית בכדי אכילת פרס. וכזית בכדי אכילת פרס דאורייתא היא? אמר ליה. אין. אי הכי, אמאי פליגי רבנן עליה דרבי אליעזר בכותח הבבלי? אלא מאי, משום דהיתר מצטרף לאיסור? סוף סוף אמאי פליגי רבנן עליה דרבי אליעזר בכותח הבבלי?

ונפלו אלו לתוך אלו מותרין. שאני אומר. תרומה לתוך התרומה נפלה, וחולין לתוך חולין נפלו, ואי אמרת כזית בכדי אכילת פרס דאורייתא, אמאי אמרינן שאני אומר תרומה לתוך כו׳? אמר ליה. הנח לתרומת תבלין דרבנן. איתיביה. שתי קופות,

שאיסורו איסור עולם, ואיסורו איסור הנאה, ואין היתר לאיסורו אינו דין שיעשה טעם כעיקר? והוא הדין לערלה בשתים. הא מני רבנן היא, ורבי יוחנן דאמר כרבי עקיבא. הי רבי עקיבא? אילימא רבי עקיבא דמתניתין, דתנן. רבי עקיבא אומר. נזיר ששרה פתו ביין, ויש בו לצרף כדי כזית חייב,

וממאי דמפת ומיין? דילמא מיין לחודיה? וכי תימא. מיין לחודיה מאי למימרא? הא קא משמע לן דאף על גב דתערובת. אלא רבי עקיבא דברייתא. דתניא, רבי עקיבא אומר. נזיר ששרה פתו ביין, ואכל כזית מפת ומיין חייב. ורבי עקיבא טעם כעיקר מנא ליה? יליף מבשר בחלב.

לאו טעמא בעלמא הוא, ואסור? הכא נמי לא שנא. ורבנן? מבשר בחלב לא גמרינן, דחידוש הוא. ומאי חידוש? אילימא דהאי לחודיה והאי לחודיה שרי, ובהדי הדדי אסור, כלאים נמי. האי לחודיה והאי לחודיה שרי, ובהדדי אסור. אלא. דאי תרו ליה כולי יומא בחלבא שרי, בשיל ליה בשולי אסור.
כמה שעירים משלח? אמר ליה. וכי עדרו משלח? אמר לו. וכי עדרו שורף? מי דמי התם לא כתיב אותו, הכא כתיב אותו. איתמר, רב פפי משמיה דרבא אמר. ראשון משלח, ורב שימי משמיה דרבא אמר. אחרון משלח. בשלמא רב שימי (בר אשי) משמיה דרבא, דאמר אחרון משלח קסבר. הואיל וגמר בו כפרה.

ויפלו דמיו לנדבה, שאין חטאת צבור מתה. רבי יהודה אומר. תמות. ועוד אמר רבי יהודה. נשפך הדם ימות המשתלח. מת המשתלח ישפך הדם. גמ׳ תנו רבנן. יקח שני שעירי עזים, מיעוט שעירי שנים. מה תלמוד לומר שני? שיהיו שניהן שוים.

(ותנן) נמי גבי מצורע כי האי גוונא. צפרים מיעוט צפרים (שנים), מה תלמוד לומר שתי שיהיו שתיהן שוות. ומנין שאף על פי שאינן שוות כשרות תלמוד לומר. צפור צפור ריבה. טעמא דרבי רחמנא, הא לא רבי רחמנא פסולות, עכובא מנא לן? סלקא דעתך אמינא, תהיה כתיב. והשתא דרבי רחמנא צפור, תהיה למה לי? לשאר הויתו של מצורע.

ומאי שנא לשעיר הנעשה בפנים דלא, דמחוסר הגרלה? לשעיר הנעשה בחוץ נמי לא חזי, דמחסרי עבודת היום. קסבר רב חסדא. אין מחוסר זמן לבו ביום. אמר רבינא. השתא דאמר רב חסדא מחוסר הגרלה כמחוסר מעשה דמי, הא דאמר רב יהודה אמר שמואל. שלמים ששחטן קודם שנפתחו דלתות ההיכל פסולין, שנאמר.
כדי שתהא שלהבת עולה מאיליה ולא שתהא שלהבת עולה על ידי דבר אחר. עץ יחידי, רב אמר. רוב עביו, ואמרי לה. ברוב היקפו. אמר רב פפא. הלכך בעינן רוב עביו ובעינן רוב היקפו. כתנאי. רבי חייא אמר. כדי שישחת העץ ממלאכת האומן, רבי יהודה בן בתירא אומר. כדי שתאחז האש משני צדדין.

ואף על פי שאין ראיה לדבר, זכר לדבר. את שני קצותיו אכלה האש ותוכו נחר היצלח למלאכה. והאח לפניו מבערת. מאי אח? אמר רב. אחוונא. ושמואל אמר. עצים שנדלקו באחוונא. ההוא דאמר להו מאן בעי אחוונא? אשתכח ערבתא. אמר רב הונא. קנים אין צריכין רוב, אגדן צריכין רוב.

נחום המדי אומר. מדליקין בחלב מבושל. וחכמים אומרים. אחד מבושל ואחד שאינו מבושל אין מדליקין בו. גמ׳ לכש שוכא דארזא. שוכא דארזא עץ בעלמא הוא. בעמרניתא דאית ביה. ולא בחוסן. אמר רב יוסף. נעורת של פשתן. אמר ליה אביי. והכתיב והיה החסון לנעורת, מכלל דחוסן לאו נעורת הוא. אלא אמר אביי. כיתנא דדייק ולא נפיץ.

ולא בכלך. אמר שמואל. שאלתינהו לכל נחותי ימא ואמרי כולכא שמיה. רב יצחק בר זעירא אמר. גושקרא. רבין ואביי הוו יתבי קמיה דרבנא נחמיה אחוה דריש גלותא. חזייה דהוה לביש מטכסא. אמר ליה רבין לאביי. היינו כלך דתנן. אמר ליה. אנן שירא פרנדא קרינן ליה. מיתיבי. השיראים והכלך והסריקין חייבין בציצית,

ולא בפתילת המדבר שברא. ולא בירוקה שעל כו׳. מאי היא? אילימא אוכמתא דחריצי איפרוכי מפרכן. אלא אמר רב פפא. אוכמתא דארבא. תנא. הוסיפו עליהן של צמר ושל שער. ותנא דידן. צמר מכווץ כוויץ, שער איחרוכי מיחרך. ולא בזפת. זפת זיפתא, שעוה קירותא.
שנאמר. הנתן מטר על פני ארץ וגו׳. ארץ ישראל שותה תחילה, וכל העולם כולו לבסוף, שנאמר. הנתן מטר על פני ארץ וגו׳ משל לאדם שמגבל את הגבינה, נוטל את האוכל ומניח את הפסולת. אמר מר. ממתקין הן בעבים. מנליה?

כמאן אזלא הא דתניא. מים העליונים במאמר הם תלוים, ופירותיהן מי גשמים, שנאמר. מפרי מעשיך תשבע הארץ, כמאן כרבי יהושע. ורבי אליעזר. ההוא, במעשה ידיו של הקדוש ברוך הוא הוא דכתיב. אמר רבי יהושע בן לוי. כל העולם כולו מתמצית גן עדן הוא שותה, שנאמר. ונהר יצא מעדן וגו׳, תנא. מתמצית בית כור שותה תרקב.

שכנת על מים רבים רבת אוצרת, מי גרם לבבל שיהו אוצרותיה מלאות בר, הוי אומר. מפני ששוכנת על מים רבים. אמר רב. עתירה בבל דחצדא בלא מיטרא. אמר אביי. נקיטינן, טובעני ולא יובשני.

ומותרין במלאכה וברחיצה ובסיכה ובנעילת הסנדל ובתשמיש המטה. גמ׳ מאן יחידים? אמר רב הונא. רבנן. ואמר רב הונא. יחידים מתענין שלש תעניות, שני וחמישי ושני. מאי קמשמע לן? תנינא. אין גוזרין תענית על הצבור בתחילה בחמישי, שלא להפקיע את השערים, אלא שלש תעניות הראשונות שני וחמישי ושני.

תלמיד כל ששואלין אותו דבר הלכה בתלמודו ואומר, ואפילו במסכתא דכלה. תנו רבנן. לא כל הרוצה לעשות עצמו יחיד עושה, תלמיד עושה, דברי רבי מאיר. רבי יוסי אומר. עושה, וזכור לטוב, לפי שאין שבח הוא לו, אלא צער הוא לו. תניא אידך. לא כל הרוצה לעשות עצמו יחיד עושה, תלמיד עושה, דברי רבי שמעון בן אלעזר. רבן שמעון בן גמליאל אומר. במה דברים אמורים.

והאמר רבי אלעאי בר ברכיה. שני תלמידי חכמים שמהלכים בדרך ואין ביניהן דברי תורה ראויין לישרף, שנאמר. ויהי המה הלכים הלוך ודבר והנה רכב אש וסוסי אש ויפרדו בין שניהם, טעמא דאיכא דיבור, הא ליכא דיבור ראויין לישרף. לא קשיא. הא למיגרס, הא לעיוני.

המהלך בדרך אל יאכל יותר משני רעבון. מאי טעמא? הכא תרגימו. משום מעיינא. במערבא אמרי. משום מזוני. מאי בינייהו? איכא בינייהו, דיתיב בארבא. אי נמי, דקאזיל מאוונא לאוונא. רב
יצא אינו נאמן. הא מודיעים גופה נאמן. אלא לאו שמע מינה. כאן בקדר יוצא וחבר נכנס, כאן בששניהן יוצאין או שניהן נכנסין. שמע מינה. תנא. נאמנין בכלי חרס הדקין לקודש. אמר ריש לקיש. והוא שניטלין בידו אחת. ורבי יוחנן אמר. אפילו שאין ניטלין בידו אחת.

יד הכל ממשמשין בה ואת אמרת יניחנה לרגל אחר?. אמר ליה. אטו עד האידנא לאו יד הכל ממשמשין בה? אמר ליה. הכי השתא?. בשלמא עד האידנא, טומאת עם הארץ ברגל רחמנא טהרה, אלא השתא טמאה היא. נימא כתנאי, דתני חדא. יניחנה לרגל אחר, ותניא אידך. לא יניחנה לרגל אחר.

מאי לאו תנאי היא? לא, הא דקתני יניחנה רבי יהודה, והא דקתני לא יניחנה רבנן. ותסברא? הא רבי יהודה, יגמור קאמר?. אלא. הא דקתני לא יניחנה רבי יהודה, והא דקתני יניחנה רבנן. ומאי לא יניחנה שאין צריך להניחה. מתני׳ משעבר הרגל מעבירין על טהרת העזרה.

בחופה את לבזבזיו, או בשאינו חופה את לבזבזיו? ואמר ליה. לא שנא בציפוי עומד ולא שנא בציפוי שאינו עומד, לא שנא בחופה את לבזבזיו ולא שנא בשאינו חופה את לבזבזיו. אלא. שאני שלחן דרחמנא קרייה עץ, דכתיב.
אלא הכי קאמר. אי איכא תנא דסבר לה כתנא קמא, דאמר. פלגא ופלגא לא עבדי כולהו בטומאה, וסבר לה כרבי יהודה, דאמר. אין קרבן ציבור חלוק מטמאין אחד מהן בשרץ. ועולא אמר. משלחין אחד מהן לדרך רחוקה. ויטמאנו בשרץ. קסבר. שוחטין וזורקין על טמא שרץ. ויטמאנו במת. מדחהו אתה מחגיגתו.

השתא נמי מדחהו אתה מפסחו. אפשר דעביד בשני. במת נמי, אפשר דעביד בשביעי דהוה ליה שמיני שלו. קסבר עולא. כולהו תשלומין דראשון נינהו. דחזי בראשון חזי בכולהו, וכל היכא דלא חזי בראשון לא חזי בכולהו. אמר להו רב נחמן. זילו ואמרו ליה לעולא,

מאן ציית דעקר סיכיה ומשכניה ורהיט. איתמר. היו רובן זבין, ומיעוטן טמאי מתים, אמר רב. אותן טמאי מתים אינן עושין לא בראשון ולא בשני. ראשון לא עבדי, דהוו מיעוטא, ומיעוטא לא עבדי בראשון. בשני נמי לא עבדי,

נטמא הגוף אין הציץ מרצה, מפני שאמרו. הנזיר ועושה פסח, הציץ מרצה על טומאת הדם, ואין הציץ מרצה על טומאת הגוף. נטמא טומאת התהום הציץ מרצה. גמ׳ טעמא דנזרק ואחר כך נודע, אבל נודע ואחר כך נזרק לא מרצה. ורמינהו. על מה הציץ מרצה? על הדם ועל הבשר ועל החלב שנטמא, בין בשוגג בין במזיד,

בין באונס בין ברצון, בין ביחיד בין בציבור. אמר רבינא. טומאתו, בין בשוגג בין במזיד הורצה. זריקתו, בשוגג הורצה, במזיד לא הורצה. רבי שילא אמר. זריקתו, בין בשוגג בין במזיד הורצה. טומאתו, בשוגג הורצה, במזיד לא הורצה. אלא הא דקתני. בין בשוגג בין במזיד, הכי קאמר.
שבט מושלים אלו תלמידי חכמים שבמשפחות הדיינין. מר זוטרא אמר. אלו תלמידי חכמים שמלמדים הלכות ציבור לדייני בור. אמר רבי אליעזר בן מלאי משום ריש לקיש. מאי דכתיב כי כפיכם נגאלו בדם ואצבעותיכם בעון, שפתותיכם דברו שקר לשונכם עולה תהגה.

ושמח בלבו, זכה לחשן המשפט על לבו. שלחו ליה בני בשכר ללוי. כילה מהו? כשותא בכרמא מהו? מת ביום טוב מהו? אדאזיל נח נפשיה דלוי. אמר שמואל לרב מנשיא. אי חכימת, שלח להו. שלח להו. כילה חזרנו על כל צידי כילה ולא מצינו לה צד היתר. ולישלח להו כדרמי בר יחזקאל. לפי שאינן בני תורה.

מערים אדם על המשמרת ביום טוב לתלות בה רמונים, ותולה בה שמרים. אמר רב אשי. והוא דתלה בה רמונים. מאי שנא מהא דתניא. מטילין שכר במועד לצורך המועד, שלא לצורך המועד אסור, אחד שכר תמרים ואחד שכר שעורים. אף על פי שיש להן ישן מערים ושותה מן החדש. התם לא מוכחא מילתא, הכא מוכחא מילתא. אמרו ליה רבנן לרב אשי.

וצורבא מרבנן לא אתי למיעבד לכתחילה. מתני׳ נותנין מים על גבי השמרים בשביל שיצולו. ומסננין את היין בסודרין ובכפיפה מצרית. ונותנין ביצה במסננת של חרדל, ועושין אנומלין בשבת. רבי יהודה אומר. בשבת בכוס, ביום טוב בלגין, ובמועד בחבית. רבי צדוק אומר הכל לפי האורחין.

גמ׳ אמר זעירי. נותן אדם יין צלול ומים צלולין לתוך המשמרת בשבת ואינו חושש, אבל עכורין לא. מיתיבי, רבן שמעון בן גמליאל אומר. טורד אדם חבית של יין יינה ושמריה, ונותן לתוך המשמרת בשבת ואינו חושש. תרגמה זעירי. בין הגיתות שנו. מסננין את היין בסודרין. אמר רב שימי בר חייא.

ובלבד שלא יעשה גומא. ובכפיפה מצרית. אמר רב חייא בר אשי אמר רב. ובלבד שלא יגביה מקרקעיתו של כלי טפח. אמר רב. האי פרונקא, אפלגיה דכובא שרי, אכוליה כובא אסיר. אמר רב פפא. לא ניהדק איניש צינייתא בפומיה דכוזנתא , משום דמיחזי כמשמרת.

דבי רב פפא שאפו שיכרא ממנא למנא. אמר ליה רב אחא מדיפתי לרבינא. האיכא ניצוצות. ניצוצות לבי רב פפא לא חשיבי. ונותנין ביצה במסננת. תני יעקב קרחה. לפי שאין עושין
אבל יום טוב דקיל שפיר דמי. או דלמא. התם דאיכא בטול בית המדרש אמרת לא, הכא דליכא בטול בית המדרש לא כל שכן. והכא תנן. משילין פירות דרך ארובה ביום טוב, ואמר רב נחמן. לא שנו אלא באותו הגג, אבל מגג לגג לא. ותניא נמי הכי. אין מטלטלין מגג לגג אפילו כשגגותיהן שוין. התם מאי?

קא משמע לן. תנן. נותנין כלי תחת הדלף בשבת. בדלף הראוי. תא שמע. פורסין מחצלת על גבי לבנים בשבת. דאייתור מבנינא, דחזי למזגא עלייהו. תא שמע. פורסין מחצלת על גבי אבנים בשבת. באבנים מקורזלות, דחזיין לבית הכסא. תא שמע. פורסין מחצלת על גבי כורת דבורים בשבת,

ולא מטפחין ולא מספקין ולא מרקדין. ואלו הן משום רשות. לא דנין, ולא מקדשין, ולא חולצין, ולא מיבמין. ואלו הן משום מצוה. לא מקדישין, ולא מעריכין, ולא מחרימין, ולא מגביהין תרומה ומעשר. כל אלו ביום טוב אמרו, קל וחומר בשבת. אין בין יום טוב לשבת אלא אוכל נפש בלבד. גמ׳ לא עולין באילן גזרה שמא יתלוש.

ולא רוכבין על גבי בהמה גזרה שמא יצא חוץ לתחום. שמע מינה תחומין דאורייתא. אלא. גזרה שמא יחתוך זמורה. ולא שטין על פני המים גזרה שמא יעשה חבית של שייטין. ולא מטפחין ולא מספקין ולא מרקדין גזרה שמא יתקן כלי שיר. ואלו הן משום רשות. לא דנין. והא מצוה קעביד.

לא צריכא, דאיכא דעדיף מיניה. ולא מקדשין. והא מצוה קעביד. לא צריכא, דאית ליה אשה ובנים. לא חולצין ולא מיבמין. והא מצוה קא עביד. לא צריכא, דאיכא גדול, ומצוה בגדול ליבם. וכלהו טעמא מאי גזרה
עלין אין בהם משום רפואה. אמר רב יוסף. כוסברתא אין בה משום רפואה. אמר רב ששת. כשות אין בהן משום רפואה. אמר רב יוסף. כוסברתא, אפילו לדידי קשיא לי. אמר רב ששת. גרגירא, אפילו לדידי מעלי [לי]. ואמר מר עוקבא אמר שמואל. כל מיני כשות שרו לבר מטרוזא. אמר רב חסדא. שירקא טויא שרי, פיעפועי ביעי אסור.

ויתיב קא צמית ליה בחלא. אמר ליה. לא סבר לה מר להא דאמר רב הילל חלא לא? אמר ליה. גב היד וגב הרגל שאני. איכא דאמרי, חזייה דקא צמית ליה בחמרא. אמר ליה. לא סבר לה מר להא דאמר רבא. הני בני מחוזא כיון דמפנקי אפילו חמרא נמי מסי להו? ומר נמי הא מפנק. אמר ליה.

ורמינהו. רוחצים במי טבריא ובים הגדול, אבל לא במי משרה ולא בימה של סדום קשיא ים הגדול אים הגדול. אמר רבי יוחנן, לא קשיא. הא רבי מאיר, הא רבי יהודה. דתנן. כל הימים כמקוה, שנאמר. ולמקוה המים קרא ימים, דברי רבי מאיר. רבי יהודה אומר. ים הגדול כמקוה, ולא נאמר ימים,

אבל אוכל הוא את יועזר. מאי יועזר? פותנק. למאי אכלי לה לארקתא. במאי אכלי לה בשבע תמרי חיוורתא. ממאי הויא מאומצא ומיא אליבא ריקנא, ומבישרא שמינא אליבא ריקנא, ומבישרא דתורא אליבא ריקנא, מאמגוזא אליבא ריקנא, ומגירי דרוביא אליבא ריקנא ומשתי מיא אבתריה. ואי לא ליבלע תחלי חיוורתא.

ולמחר נסכרינון לנקבין דידיה ולישתי, וכי מפני מפני אפשיחא דדקלא. ושותין אבוברואה. מאי אבוברואה? חומטריא. מאי חומטריא? חוטרא יחידאה. למאי עבדי לה לגילויא. ואי לא ליתי חמשא כלילי וחמשא כוסתא דשיכרא, ונישלוקינהו בהדי הדדי עד דקיימא אאנפקא, ונישתי.

פלגא ריבעא לגילויא, ריבעא אפילו לכשפים מעלו. אמר רבי יוחנן. אניגרון, ואבנגר, ותירייקה מעלו בין לגילויא בין לכשפים. האי מאן דבלע חיויא לוכליה כשותא במילחא, ולירהטיה תלתא מילי. רב שימי בר אשי חזייה לההוא גברא דבלע חיויא. אידמי ליה כפרשא. אוכליה כשותא במילחא וארהטיה קמיה תלתא מילי, ונפק מיניה
אבל מביאה הוא בידו.

דמליא בחצבא רבה תמלי בחצבא זוטא קא מפשא בהלוכא. דמליא בחצבא זוטא תמלי בחצבא רבה קא מפשא במשוי. תכסייה בנכתמא זמנין דנפיל ואתי לאתויי. תקטריה זמנין דמפסיק ואתי למקטריה. תפרוס סודרא עלויה זמנין דמטמיש במיא ואתי לידי סחיטה. הלכך לא אפשר.

אבל לא בעצים שבמוקצה. אמר רב כהנא. זאת אומרת, אין מתחילין באוצר תחלה. מני רבי יהודה היא, דאית ליה מוקצה. אימא רישא. מתחילין בערמת התבן, אתאן לרבי שמעון דלית ליה מוקצה. התם בתבנא סריא. תבנא סריא, הא חזי לטינא. דאית ביה קוצים.

כי תניא ההיא באסורייתא. תניא רבי חייא בר יוסף קמיה דרבי יוחנן. אין נוטלין עצים מן הסוכה אלא מן הסמוך לה, ורבי שמעון מתיר. ושוין בסוכת החג בחג שאסורה. ואם התנה עליה הכל לפי תנאו. ורבי שמעון מתיר? והא קא סתר אהלא. אמר רב נחמן בר יצחק. הכא בסוכה נופלת עסקינן, ורבי שמעון לטעמיה, דלית ליה מוקצה.

דתניא. מותר השמן שבנר ושבקערה אסור. ורבי שמעון מתיר. מי דמי? התם אדם יושב ומצפה אימתי תכבה נרו, הכא אדם יושב ומצפה אימתי תפול סוכתו? אמר רב נחמן בר יצחק. הכא בסוכה רעועה עסקינן, דמאתמול דעתיה עלוה. ושוין בסוכת החג בחג שהיא אסורה, ואם התנה עליה הכל לפי תנאו.

אמר רב מנשיא בריה דרבא. סיפא אתאן לסוכה דעלמא, אבל סוכה דמצוה לא מהני בה תנאה. וסוכה דמצוה לא? והתניא. סככה כהלכתה ועטרה בקרמים ובסדינין המצויירין,

אתקצאי לשבעה. ומאי שנא מהא דאתמר. הפריש שבעה אתרוגים לשבעת הימים, אמר רב. כל אחת ואחת יוצא בה ואוכלה לאלתר. ורב אסי אמר. כל אחת יוצא בה ואוכלה למחר. התם, דמפסקו לילות מימים כל חד וחד יומא מצוה באפי נפשיה הוא.
ואידך. נגעים משרצים לא אתו, דאיכא למיפרך. מה לשרצים שכן מטמאין בכעדשה. אמר אביי. האי תנא דבי רבי ישמעאל מפיק מאידך תנא דבי רבי ישמעאל. דתני דבי רבי ישמעאל בגד אין לי אלא בגד צמר ופשתים, מניין לרבות צמר גמלים וצמר ארנבים, נוצה של עזים והשירין והכלך והסריקין? תלמוד לומר. או בגד.

רבא אמר. כי לית ליה להך תנא דבי רבי ישמעאל בשאר בגדים שלש על שלש, שלשה על שלשה אית ליה. והא רבא הוא דאמר שלשה על שלשה בשאר בגדים, לרבי שמעון בן אלעזר אית ליה, לתנא דבי רבי ישמעאל לית ליה. הדר ביה רבא מההיא. ואי בעית אימא, הא רב פפא אמרה. רב פפא אמר.

אף כל, לאתויי כלאים. כלאים בהדיא כתיבי ביה. לא תלבש שעטנז צמר ופשתים יחדיו. סלקא דעתך אמינא, הני מילי דרך לבישה, אבל בהעלאה כל תרי מיני אסור. ולאו קל וחומר הוא? ומה לבישה דקא מיתהני כולי גופיה מכלאים, אמרת צמר ופשתים אין, מידי אחרינא לא.

העלאה לא כל שכן? אלא דרב פפא בדותא היא. רב נחמן בר יצחק אמר. אף כל לאתויי ציצית. ציצית בהדיא כתיב. לא תלבש שעטנז צמר ופשתים, וכתיב. גדילים תעשה לך. סלקא דעתך אמינא כדרבא. דרבא רמי, כתיב. הכנף, מין כנף. וכתיב. צמר ופשתים יחדיו, הא כיצד?

צמר ופשתים פוטרין בין במינן, בין שלא במינן. שאר מינין במינן פוטרין שלא במינן אין פוטרין. סלקא דעתך כדרבא קא משמע לן. אמר רב אחא בריה דרבא לרב אשי. לתנא דבי רבי ישמעאל, מאי שנא לענין טומאה דמרבי שאר בגדים, דכתיב או בגד, הכא נמי לימא לרבות שאר בגדים מאשר תכסה בה?

או אינו אלא פרט לכסות סומא? כשהוא אומר אשר תכסה בה, הרי כסות סומא אמור. הא מה אני מקיים וראיתם אותו פרט לכסות לילה. ומה ראית לרבות סומא ולהוציא כסות לילה? מרבה אני כסות סומא שישנה בראייה אצל אחרים, ומוציא אני כסות לילה שאינה בראייה אצל אחרים. ואימא לרבות שאר בגדים?

כמאן כי האי תנא, דתנן. שתי וערב מטמא בנגעים מיד, דברי רבי מאיר. ורבי יהודה אומר. השתי משישלה, והערב מיד, והאונין של פשתן משיתלבנו. מתני׳ כל היוצא מן העץ אין מדליקין בו, אלא פשתן. וכל היוצא מן העץ אינו מטמא טומאת אהלים,
וזרק לתוכה חייב. הא נמי פשיטא. אי לאו דבעלמא מחיצה היא גבי בור היכי משתרי ליה לטלטלי? לא צריכא, אף על גב דקא בקעי בה רבים. ומאי קא משמע לן דלא אתו רבים ומבטלי מחיצתא, הא אמר רבי אלעזר חדא זימנא. דתנן, רבי יהודה אומר. אם היתה דרך רשות הרבים מפסקתן יסלקנה לצדדין, וחכמים אומרים. אינו צריך.

גזרה דילמא חזי ליה לאבוס דמקלקל ואתי לתקוניה, ודרא ליה לדוולא בהדיה, וקא מפיק מרשות היחיד לרשות הרבים. וכי האי גוונא מי מיחייב? והאמר רב ספרא אמר רבי אמי אמר רבי יוחנן. המפנה חפציו מזוית לזוית, ונמלך עליהן והוציאן פטור, שלא היתה עקירה משעה ראשונה לכך. אלא. זמנין דמתקן ליה והדר מעייל ליה,

דזמנין דחזי ליה לאבוס דמקלקל ואתי לתקוניה, ודרי ליה לדוולא בהדיה, וקא מפיק מרשות היחיד לרשות הרבים. וכי האי גוונא מי מיחייב? והאמר רב ספרא אמר רבי אמי אמר רבי יוחנן. המפנה חפציו מזוית לזוית ונמלך עליהן והוציאן פטור, שלא היתה עקירה משעה ראשונה לכך. אלא.

זמנין דמתקן ליה והדר מעייל ליה, וקא מעייל ליה מרשות הרבים לרשות היחיד. תא שמע. גמל שראשו ורובו מבפנים אובסין אותו מבפנים, והא איבוס כמאן דנקיט מנא ונקיט לה דמיא, וקא בעינן ראשה ורובה. אמר רב אחא בר רב הונא אמר רב ששת. שאני גמל, הואיל וצוארו ארוך.

רבי אלעזר אוסר בגמל, הואיל וצוארו וצוארו ארוך.
מה על על ממש, אף לפני על ממש. האי מאי?. אי אמרת בשלמא למטה דשעיר לאקושי למעלה דפר מיבעי ליה לכדתנא דבי רבי אליעזר בן יעקב. דתנא דבי רבי אליעזר בן יעקב. על פני הכפורת קדמה זה בנה אב. כל מקום שנאמר פני אינו אלא קדים. אלא אי אמרת למעלה דפר לאקושי למטה דשעיר למאי אתא?

מה למעלה בשעיר אחת, אף למטה בשעיר אחת? נראה למי דומה. דנין מטה ממטה, ואין דנין מטה מלמעלה. אדרבה, דנין גופו מגופו, ואין דנין גופו מעלמא. תלמוד לומר. ועשה את דמו כאשר עשה לדם הפר, שאין תלמוד לומר כאשר עשה, ומה תלמוד לומר כאשר עשה שיהיו כל עשיותיו שוות.

כשם שלמטה בפר שבע, כך למטה בשעיר שבע. למדנו כמה למטה? בפר ובשעיר שבע. למעלה בפר איני יודע כמה, והריני דן. נאמרו דמים למעלה בשעיר, ונאמרו דמים למעלה בפר. מה למעלה בשעיר אחת, אף למעלה בפר אחת. או כלך לדרך זו. נאמרו דמים למטה בפר, ונאמרו דמים למעלה בפר.

מה למטה בפר שבע, אף למעלה בפר שבע. נראה למי דומה? דנין מעלה ממעלה, ואין דנין מעלה ממטה. אדרבה. דנין גופו מגופו, ואין דנין גופו מעלמא. תלמוד לומר. ועשה את דמו כאשר עשה, שאין תלמוד לומר כאשר עשה, ומה תלמוד לומר כאשר עשה? שיהיו כל עשיותיו שוות, כשם שלמטה בפר שבע,

ולא פליגי. מר כי אתריה ומר כי אתריה. דכולי עלמא מיהת הזאה ראשונה צריכה מנין עם כל אחת ואחת, מאי טעמא? רבי אלעזר אמר. שלא יטעה בהזאות. רבי יוחנן אמר, אמר קרא. ולפני הכפורת יזה, שאין תלמוד לומר יזה, ומה תלמוד לומר יזה? לימד על הזאה ראשונה שצריכה מנין עם כל אחת ואחת. מאי בינייהו?

איכא בינייהו דלא מנה ולא טעה. יצא והניחו על כן הזהב שבהיכל. תנן התם. רבי יהודה אומר. לא היו שופרות לקיני חובה, מפני התערובות. מאי מפני התערובות? אמר רב יוסף. מפני תערובת חובה בנדבה. אמר ליה אביי. ונעביד תרי ונכתוב עלייהו הי דחובה והי דנדבה?
בלילה מנין?. אדרבה, עיקר קדושא בלילה הוא קדיש,

דכי קדיש תחלת יומא בעי לקידושי. ותו. בלילה מנין תלמוד לומר. זכור את יום, תנא מיהדר אלילה וקא נסיב ליה קרא דיממא?. הכי קאמר. זכור את יום השבת לקדשו זוכרהו על היין בכניסתו, אין לי אלא בלילה, ביום מנין? תלמוד לומר. זכור את יום השבת. ביום מאי מברך? אמר רב יהודה. בורא פרי הגפן.

אמר, מכדי כל הברכות כולן בורא פרי הגפן אמרי ברישא, אמר בורא פרי הגפן ואגיד ביה. חזייה לההוא סבא דגחין ושתי, קרי אנפשיה החכם עיניו בראשו. אמרי בני רבי חייא. מי שלא הבדיל במוצאי שבת מבדיל והולך בכל השבת כולו. ועד כמה? אמר רבי זירא. עד רביעי בשבת.

הנוטל ידיו לא יקדש. אמר להו רב יצחק בר שמואל בר מרתא. אכתי לא נח נפשיה דרב שכחנינהו לשמעתתיה. זמנין סגיאין הוה קאימנא קמיה דרב, זימנין דחביבא עליה ריפתא מקדש אריפתא. זימנין דחביבא ליה חמרא מקדש אחמרא. אמר רב הונא אמר רב.