גמ׳ מנא הני מילי? דתנו רבנן. קדש הלולים לה׳, מלמד שטעונים ברכה לפניהם ולאחריהם. מכאן אמר רבי עקיבא. אסור לאדם שיטעום כלום קודם שיברך. והאי קדש הלולים להכי הוא דאתא? האי מיבעי ליה חד דאמר רחמנא אחליה והדר אכליה. ואידך דבר הטעון שירה, טעון חלול,

ושאינו טעון שירה, אין טעון חלול. וכדרבי שמואל בר נחמני אמר רבי יונתן דאמר רבי שמואל בר נחמני אמר רבי יונתן. מנין שאין אומרים שירה אלא על היין? שנאמר. ותאמר להם הגפן החדלתי את תירושי המשמח אלהים ואנשים, אם אנשים משמח, אלהים במה משמח? מכאן שאין אומרים שירה אלא על היין.

הניחא למאן דתני נטע רבעי. אלא למאן דתני כרם רבעי מאי איכא למימר? דאתמר רבי חייא ורבי שמעון ברבי, חד תני כרם רבעי, וחד תני נטע רבעי. ולמאן דתני כרם רבעי הניחא אי יליף גזרה שוה. דתניא, רבי אומר. נאמר כאן להוסיף לכם תבואתו, ונאמר להלן ותבואת הכרם.

מה כרם דבר שנהנה וטעון ברכה, אף כל דבר שנהנה טעון ברכה. איכא למפרך. מה לכרם שכן חייב בעוללות. קמה תוכיח. מה לקמה שכן חייבת בחלה. כרם יוכיח. וחזר הדין. לא ראי זה כראי זה ולא ראי זה כראי זה, הצד השוה שבהן. דבר שנהנה וטעון ברכה, אף כל דבר שנהנה טעון ברכה.

ואתי נמי זית דאית ביה צד מזבח. וזית מצד מזבח אתי? והא בהדיא כתיב ביה כרם, דכתיב ויבער מגדיש ועד קמה ועד כרם זית. אמר רב פפא. כרם זית אקרי, כרם סתמא לא אקרי. מכל מקום קשיא. מה להצד השוה שבהן שכן יש בהן צד מזבח.

אלא, דיליף לה משבעת המינין. מה שבעת המינין דבר שנהנה וטעון ברכה, אף כל דבר שנהנה טעון ברכה. מה לשבעת המינין שכן חייבין בבכורים? ועוד. התינח לאחריו, לפניו מנין? הא לא קשיא דאתי בקל וחומר.

אסור לו לאדם שיהנה מן העולם הזה בלא ברכה. וכל הנהנה מן העולם הזה בלא ברכה מעל. מאי תקנתיה? ילך אצל חכם. ילך אצל חכם?. מאי עביד ליה? הא עבד ליה איסורא. אלא אמר רבא. ילך אצל חכם מעיקרא וילמדנו ברכות כדי שלא יבא לידי מעילה. אמר רב יהודה אמר שמואל.

כל הנהנה מן העולם הזה בלא ברכה כאילו נהנה מקדשי שמים, שנאמר. לה׳ הארץ ומלואה. רבי לוי רמי. כתיב לה׳ הארץ ומלואה, וכתיב השמים שמים לה׳ והארץ נתן לבני אדם. לא קשיא כאן קודם ברכה, כאן לאחר ברכה. אמר רבי חנינא בר פפא.

גוזל אביו ואמו ואומר אין פשע חבר הוא לאיש משחית. ואין אביו אלא הקדוש ברוך הוא, שנאמר. הלא הוא אביך קנך, ואין אמו אלא כנסת ישראל, שנאמר. שמע בני מוסר אביך ואל תטוש תורת אמך. מאי חבר הוא לאיש משחית? אמר רבי חנינא בר פפא. חבר הוא לירבעם בן נבט שהשחית את ישראל לאביהם שבשמים.

רבי חנינא בר פפא רמי. כתיב ולקחתי דגני בעתו וגו׳, וכתיב ואספת דגנך וגו׳. לא קשיא. כאן בזמן שישראל עושין רצונו של מקום, כאן בזמן שאין ישראל עושין רצונו של מקום. תנו רבנן. ואספת דגנך מה תלמוד לומר? לפי שנאמר. לא ימוש ספר התורה הזה מפיך יכול דברים ככתבן,

תלמוד לומר. ואספת דגנך הנהג בהן מנהג דרך ארץ, דברי רבי ישמעאל. רבי שמעון בן יוחאי אומר. אפשר אדם חורש בשעת חרישה, וזורע בשעת זריעה, וקוצר בשעת קצירה, ודש בשעת דישה, וזורה בשעת הרוח, תורה מה תהא עליה?

אלא בזמן שישראל עושין רצונו של מקום מלאכתן נעשית על ידי אחרים, שנאמר. ועמדו זרים ורעו צאנכם וגו׳, ובזמן שאין ישראל עושין רצונו של מקום מלאכתן נעשית על ידי עצמן, שנאמר. ואספת דגנך.

דאמר רבי ינאי. אין הטבל מתחייב במעשר עד שיראה פני הבית, שנאמר. בערתי הקדש מן הבית. ורבי יוחנן אמר. אפילו חצר קובעת, שנאמר. ואכלו בשעריך ושבעו. חוץ מן היין וכו׳. מאי שנא יין? אילימא משום דאשתני לעלויא אשתני לברכה, והרי שמן,

אי קבע עלויה סעודתיה מאי? אמר ליה. לכשיבא אליהו ויאמר אי הוי קביעותא. השתא מיהא בטלה דעתו אצל כל אדם. גופא. אמר רב יהודה אמר שמואל, וכן אמר רבי יצחק אמר רבי יוחנן. שמן זית מברכין עליו בורא פרי העץ. היכי דמי? אילימא דקא שתי ליה משתא אוזוקי מזיק ליה. דתניא.

אבל נותן שמן הרבה לתוך אניגרון