portal-daf-yomi/daf-yomi-talmud-whisper-training huggingface dataset:
וכי היכי דחמיתיה אשתא לחנניה מישאל ועזריה וערקת מן קדמוהי, כן תחמיניה אשתא לפלוני בר פלונית ותיערוק מן קדמוהי. לסימטא, לימא הכי. בז, בזייה, מס, מסייא, כס, כסייה, שרלאי, ואמרלאי, אלין מלאכי דאישתלחו מארעא דסדום ולאסאה שחינא כאיבין, בזך, בזיך, בזבזיך, מסמסיך, כמון, כמיך,

חרב שלופה וקלע נטושה לא שמיה יוכב חולין מכאובין. לשידא, לימא הכי. הוית דפקיק, דפקיק הוית, ליט תביר ומשומת בר טיט בר טמא בר טינא, כשמגז מריגז ואיסטמאי. לשידא דבית הכסא, לימא הכי. אקרקפי דארי ואאוסי דגורייתא אשכחתון לשידאי בר שריקא פנדא, במישרא דכרתי חבטתיה, בלועא דחמרא חטרתיה.

גמ׳ יוצאין בביצת החרגול דעבדי לשיחלא. ובשן של שועל דעבדי לשינתא. דחייא למאן דניים. דמיתא למאן דלא ניים. ובמסמר מן הצלוב דעבדי לזירפא. משום רפואה דברי רבי מאיר. אביי ורבא דאמרי תרוייהו. כל דבר שיש בו משום רפואה אין בו משום דרכי האמורי. הא אין בו משום רפואה יש בו משום דרכי האמורי?

תני תנא בפרק אמוראי קמיה דרבי חייא בר אבין. אמר ליה. כולהו אית בהו משום דרכי האמורי, לבר מהני. מי שיש לו עצם בגרונו מביא מאותו המין ומניח ליה על קדקדו, ולימא הכי. חד חד נחית בלע, בלע נחית חד חד, אין בו משום דרכי האמורי. לאדרא לימא הכי. ננעצתא כמחט, ננעלתא כתריס, שייא שייא.

האומר גד גדי, וסנוק לא אשכי ובושכי יש בו משום דרכי האמורי. רבי יהודה אומר. גד אינו אלא לשון עבודה זרה, שנאמר. הערכים לגד שלחן. הוא בשמה והיא בשמו יש בו משום דרכי האמורי. דונו דני יש בו משום דרכי האמורי.

המרקדת לכותח, והמשתקת לעדשים, והמצווחת לגריסין יש בו משום דרכי האמורי. המשתנת בפני קדירתה בשביל שתתבשל מהרה יש בו משום דרכי האמורי. אבל נותנין קיסם של תות ושברי זכוכית בקדירה בשביל שתתבשל מהרה, וחכמים אוסרין בשברי זכוכית מפני הסכנה.
אמר רב יהודה אמר רב. כל עיר שיש בה מעלות ומורדות, אדם ובהמה שבה מתים בחצי ימיהן. מתים סלקא דעתך? אלא אימא. מזקינים בחצי ימיהן. אמר רב הונא בריה דרב יהושע. הני מולייתא דבי בירי ודבי נרש אזקנון. תנו רבנן.

ואין תקופת תמוז נופלת אלא או באחת ומחצה, או בשבע ומחצה, בין ביום ובין בלילה. ואין תקופת תשרי נופלת אלא או בשלש שעות או בתשע שעות, בין ביום ובין בלילה. ואין תקופת טבת נופלת אלא או בארבע ומחצה או בעשר ומחצה, בין ביום ובין בלילה.

תנו רבנן. המרבע את העיר, עושה אותה כמין טבלא מרובעת. וחוזר ומרבע את התחומין, ועושה אותן כמין טבלא מרובעת. וכשהוא מודד, לא ימדוד מאמצע הקרן אלפים אמה מפני שהוא מפסיד את הזויות. אלא מביא טבלא מרובעת שהיא אלפים אמה על אלפים אמה, ומניחה בקרן באלכסונה.

תחום ערי לוים אלפים אמה. צא מהן אלף אמה מגרש נמצא מגרש רביע, והשאר שדות וכרמים. מנא הני מילי? אמר רבא. דאמר קרא. מקיר העיר וחוצה אלף אמה סביב, אמרה תורה. סבב את העיר באלף, נמצא מגרש רביע. רביע?. פלגא הוי.

אמר רבא. בר אדא משוחאה אסברה לי משכחת לה במתא דהויא תרי אלפי אתרי אלפי. תחום כמה הויא? שיתסר. קרנות כמה הויין? שיתסר. דל תמניא דתחומין וארבעה דקרנות, כמה הוי? תריסר. נמצא מגרש רביע? טפי מתלתא נינהו. אייתי ארבעה דמתא, שדי עלייהו. אכתי תילתא הוי.

מי סברת בריבועא קאמר? בעיגולא קאמר. כמה מרובע יתר על העגול? רביע, דל רביע מינייהו פשו להו תשעה. ותשעה מתלתין ושיתא,
מי שהיו לו שני בתים משני צידי רשות הרבים, עושה לחי מכאן ולחי מכאן, או קורה מכאן וקורה מכאן, ונושא ונותן באמצע. אמרו לו. אין מערבין רשות הרבים בכך. וכי תימא בכך הוא דלא מיערבא, הא בדלתות מיערבא,

והאמר רבה בר בר חנה אמר רבי יוחנן. ירושלים, אילמלא דלתותיה ננעלות בלילה חייבין עליה משום רשות הרבים. ואמר עולא. הני אבולי דמחוזא אילמלא דלתותיהן ננעלות חייבין עליהן משום רשות הרבים. אמר רב יהודה, הכי קאמר. כיצד מערבין מבואות המפולשין לרשות הרבים, עושה צורת הפתח מכאן ולחי וקורה מכאן.

ואיבעית אימא. הא והא לאחר בת קול, ורבי יהושע היא דלא משגח בבת
ומאי משמע דהאי עובר, לישנא דאקדומי הוא? דאמר רב נחמן בר יצחק דכתיב. וירץ אחימעץ דרך הככר ויעבור את הכושי. אביי אמר, מהכא. והוא עבר לפניהם. ואיבעית אימא מהכא. ויעבור מלכם לפניהם וה׳ בראשם. מתני׳ הלוקח לולב מחבירו בשביעית נותן לו אתרוג במתנה, לפי שאין רשאי ללוקחו בשביעית. גמ׳ לא רצה ליתן לו במתנה, מהו? אמר רב הונא. מבליע ליה דמי אתרוג בלולב.

וליתיב ליה בהדיא? לפי שאין מוסרין דמי פירות שביעית לעם הארץ. דתניא. אין מוסרין דמי פירות שביעית לעם הארץ יותר ממזון שלש סעודות. ואם מסר, יאמר. הרי מעות הללו יהו מחוללין על פירות שיש לי בתוך ביתי, ובא ואוכלן בקדושת שביעית. במה דברים אמורים בלוקח מן המופקר. אבל בלוקח מן המשומר, אפילו בכחצי איסר אסור.

מתיב רב ששת. ומן המופקר שלש סעודות ותו לא? ורמינהי. הפיגם והירבוזין והשיטים וחלגלוגות והכוסבר שבהרים והכרפס שבנהרות והגרגיר של אפר פטורין מן המעשר, וניקחין מכל אדם בשביעית, לפי שאין כיוצא בהן נשמר. הוא מותיב לה והוא מפרק לה. בכדי מן שנו. וכן אמר רבה בר בר חנה אמר רבי יוחנן. בכדי מן שנו.

דברי רבן גמליאל. רבי אליעזר אומר. אתרוג שוה לאילן לכל דבר. הוא דאמר כי האי תנא דתניא. אמר רבי יוסי. אבטולמוס העיד משום חמשה זקנים. אתרוג אחר לקיטה למעשר, ורבותינו נמנו באושא ואמרו בין למעשר בין לשביעית. שביעית מאן דכר שמיה? חסורי מיחסרא והכי קתני. אתרוג אחר לקיטה למעשר, ואחר חנטה לשביעית. ורבותינו נמנו באושא
לשיירא. וחנניא אומר. חבלין לבור, אבל לא פסין. אפילו תימא חנניא בור לחוד באר לחוד. איכא דאמרי. מדלא קתני חנניא אומר. עושין חבלין לבור ופסין לבאר, מכלל דלחנניא לא שנא בור ולא שנא באר חבלין אין, פסין לא. לימא מתניתין דלא כחנניא? אפילו תימא חנניא, למאי דקאמר תנא קמא קא מהדר ליה.

אמר עולא. אילן העושה דיו פירות בשנה. אמר רבי ירמיה בן אלעזר. דיו פרצוף פנים היה לו לאדם הראשון, שנאמר. אחור וקדם צרתני. כתיב. ויבן ה׳ אלהים את הצלע וגו׳, רב ושמואל. חד אמר פרצוף, וחד אמר זנב. בשלמא למאן דאמר פרצוף היינו דכתיב אחור וקדם צרתני.

ולבסוף נתקלל אדם. אלא למבול, דכתיב. וימח את כל היקום אשר על פני האדמה מאדם ועד בהמה וגו׳. בשלמא למאן דאמר פרצוף, היינו דכתיב וייצר תרין יודין. אלא למאן דאמר זנב מאי וייצר? כדרבי שמעון בן פזי, דאמר רבי שמעון בן פזי. אוי לי מיצרי, אוי לי מיוצרי.

ויביאה אל האדם מלמד שעשה הקדוש ברוך הוא שושבינות לאדם הראשון, מכאן לגדול שיעשה שושבינות לקטן ואל ירע לו. ולמאן דאמר פרצוף, הי מינייהו סגי ברישא? אמר רב נחמן בר יצחק. מסתברא דזכר סגי ברישא, דתניא. לא יהלך אדם אחורי אשה בדרך, ואפילו היא אשתו. נזדמנה על הגשר יסלקנה לצדדין.

דכתיב. ותקם רבקה ונערותיה ותרכבנה על הגמלים ותלכנה אחרי האיש, ולא לפני האיש. אמר רבי יוחנן. אחרי ארי ולא אחרי אשה. אחרי אשה ולא אחרי עבודה זרה. אחורי עבודה זרה ולא אחורי בית הכנסת בשעה שמתפללין. ואמר רבי ירמיה בן אלעזר. כל אותן השנים שהיה אדם הראשון בנידוי,

ושמתיה למורש קיפוד ואגמי מים. נתקללה שומרון נתברכו שכיניה דכתיב. ושמתי שומרון לעי השדה למטעי
ואם לאו ישב במקומו ויתפלל. רבי אומר. בין כך ובין כך ישב במקומו ויתפלל, לפי שאין דעתו מיושבת עליו. אמר רבא, ואיתימא רבי יהושע בן לוי. הלכה כרבי. תנו רבנן. סומא ומי שאינו יכול לכוין את הרוחות יכוין לבו כנגד אביו שבשמים, שנאמר. והתפללו אל ה׳. היה עומד בחוץ לארץ יכוין את לבו כנגד ארץ ישראל,

היה עומד בבית קדשי הקדשים יכוין את לבו כנגד בית הכפורת. היה עומד אחורי בית הכפורת יראה עצמו כאילו לפני הכפורת. נמצא עומד במזרח מחזיר פניו למערב. במערב מחזיר פניו למזרח. בדרום מחזיר פניו לצפון. בצפון מחזיר פניו לדרום. נמצאו כל ישראל מכוונין את לבם למקום אחד. אמר רבי אבין, ואיתימא רבי אבינא.

מאי קראה כמגדל דויד צוארך בנוי לתלפיות תל שכל פיות פונים בו. אבוה דשמואל ולוי, כי הוו בעו למיפק לאורחא, הוו מקדמי ומצלי, וכי הוה מטי זמן קריאת שמע קרו. כמאן כי האי תנא. דתניא. השכים לצאת לדרך, מביאין לו שופר ותוקע, לולב ומנענע, מגילה וקורא בה,

וכשיגיע זמן קריאת שמע קורא. השכים לישב בקרון או בספינה מתפלל, וכשיגיע זמן קריאת שמע קורא. רבי שמעון בן אלעזר אומר. בין כך ובין כך קורא קריאת שמע ומתפלל, כדי שיסמוך גאולה לתפלה. במאי קמיפלגי? מר סבר תפלה מעומד עדיף, ומר סבר מסמך גאולה לתפלה עדיף.

לא חזינא להו לרבנן קשישי מינן דעבדי הכי. מתני׳ רבי אלעזר בן עזריה אומר. אין תפלת המוספין אלא בחבר עיר. וחכמים אומרים. בחבר עיר ושלא בחבר עיר. רבי יהודה אומר משמו. כל מקום שיש שם חבר עיר יחיד פטור מתפלת המוספין. גמ׳ רבי יהודה היינו תנא קמא. איכא בינייהו יחיד שלא בחבר עיר, תנא קמא סבר פטור.

יתיב רבי חנינא קרא קמיה דרבי ינאי, ויתיב וקאמר. הלכה כרבי יהודה שאמר משום רבי אלעזר בן עזריה. אמר ליה. פוק קרא קראיך לברא, דאין הלכה כרבי יהודה שאמר משום רבי אלעזר בן עזריה. אמר רבי יוחנן. אני ראיתי את רבי ינאי דצלי והדר צלי. אמר ליה רבי ירמיה לרבי זירא. ודילמא מעיקרא לא כוון דעתיה ולבסוף כוון דעתיה.

אמר ליה רבי זירא. מאי טעמא עביד מר הכי? אילימא משום דלא כוון מר דעתיה, והאמר רבי אליעזר. לעולם ימוד אדם את עצמו, אם יכול לכוין את לבו יתפלל, ואם לאו אל יתפלל. אלא דלא אדכר מר דריש ירחא. והתניא טעה ולא הזכיר של ראש חדש, בערבית אין מחזירין אותו, מפני שיכול לאומרה בשחרית. בשחרית אין מחזירין אותו,

ואתחנן אל ה׳. ומאן דאמר כדי שתתחולל דעתו עליו, דכתיב. ויחל משה. אמר רב ענן אמר רב. טעה ולא הזכיר של ראש חדש ערבית אין מחזירין אותו, לפי שאין בית דין מקדשין את החדש אלא ביום. אמר אמימר. מסתברא מילתא דרב בחדש מלא. אבל בחדש חסר מחזירין אותו. אמר ליה רב אשי לאמימר.
ואיידי דתנא דישראל לאחר זמנו תנא נמי דגוי לאחר זמנו. רבא אמר. לעולם רבי שמעון היא. ורבי שמעון, קנסא קניס, הואיל ועבר עליה בבל יראה ובל ימצא. בשלמא לרבא, היינו דקתני. של ישראל אסור, משום שנאמר לא יראה. אלא לרב אחא בר יעקב, משום לא יאכל חמץ מיבעי ליה. מי סברת אסיפא קאי?.

לדברי רבי יהודה, רבא אמר. לוקה, ורב אחא בר יעקב אמר. אינו לוקה. רבא אמר. לוקה, לא יליף רבי יהודה שאור דאכילה משאור דראייה. ורב אחא בר יעקב אמר. אינו לוקה, יליף שאור דאכילה משאור דראייה. והדר ביה רב אחא בר יעקב מההיא, דתניא.

האוכל חמץ של הקדש במועד מעל. ויש אומרים. לא מעל. מאן יש אומרים? אמר רבי יוחנן. רבי נחוניא בן הקנה היא. דתניא. רבי נחוניא בן הקנה היה עושה את יום הכפורים כשבת לתשלומין. מה שבת מתחייב בנפשו ופטור מן התשלומין, אף יום הכפורים מתחייב בנפשו ופטור מתשלומין. רב יוסף אמר.

בפודין את הקדשים להאכילן לכלבים קמיפלגי. מאן דאמר מעל, קסבר. פודין את הקדשים להאכילן לכלבים. ומאן דאמר לא מעל, קסבר. אין פודין. רב אחא בר רבא תנא לה להא שמעתא משמיה דרב יוסף בהא לישנא. דכולי עלמא אין פודין את הקדשים להאכילן לכלבים, והכא בהא קמיפלגי.

אלא במשהו. חמץ בזמנו, בין במינו בין שלא במינו אסור, רב לטעמיה, דרב ושמואל דאמרי תרוייהו. כל איסורין שבתורה, במינו במשהו, שלא במינו בנותן טעם. רב גזר חמץ בזמנו שלא במינו אטו מינו. ושלא בזמנו במינו אסור, כרבי יהודה. ושלא במינו מותר,
הני מוקפות חומה מימות יהושע בן נון הוו. חרוב בימי פילגש בגבעה, ואתא אלפעל בננהי. הדור אינפול, אתא אסא שפצינהו. דיקא נמי, דכתיב. ויאמר ליהודה נבנה את הערים האלה, מכלל דערים הוו מעיקרא. שמע מינה. ואמר רבי יהושע בן לוי. נשים חייבות במקרא מגילה, שאף הן היו באותו הנס. ואמר רבי יהושע בן לוי.

שואלין ודורשין בענינו של יום. מאי אריא פורים? אפילו יום טוב נמי. דתניא. משה תיקן להם לישראל שיהו שואלין ודורשין בענינו של יום. הלכות פסח בפסח, הלכות עצרת בעצרת, והלכות חג בחג. פורים איצטריכא ליה, מהו דתימא. נגזור משום דרבה, קא משמע לן. ואמר רבי יהושע בן לוי. חייב אדם לקרות את המגילה בלילה ולשנותה ביום, שנאמר.

שנאמר. למען יזמרך כבוד ולא ידום ה׳ אלהי לעולם אודך. אלא שהכפרים מקדימין ליום הכניסה. אמר רבי חנינא. חכמים הקילו על הכפרים להיות מקדימין ליום הכניסה כדי שיספקו מים ומזון לאחיהם שבכרכין.

ומאי שנא סיפא דנקט סידורא דיומי? איידי דמיתהפכי ליה נקט סידורא דיומי. חל להיות בערב שבת וכו׳. מתניתין מני? אי רבי, אי רבי יוסי. מאי רבי? דתניא. חל להיות בערב שבת כפרים ועיירות גדולות מקדימין ליום הכניסה,

ומוקפין חומה קורין בו ביום. רבי אומר, אומר אני. לא ידחו עיירות ממקומן, אלא אלו ואלו קורין בו ביום. מאי טעמא דתנא קמא? דכתיב. בכל שנה ושנה. מה כל שנה ושנה עיירות קודמות למוקפין, אף כאן עיירות קודמות למוקפין. ואימא. בכל שנה ושנה, מה כל שנה ושנה אין נדחין עיירות ממקומן אף כאן לא ידחו עיירות ממקומן.

ורבי, מאי טעמיה? בכל שנה ושנה, מה כל שנה ושנה אין עיירות נדחין ממקומן אף כאן לא ידחו עיירות ממקומן. ואימא. בכל שנה ושנה, מה כל שנה ושנה עיירות קודמות למוקפין אף כאן נמי עיירות קודמות למוקפין. שאני הכא דלא אפשר. מאי רבי יוסי? דתניא. חל להיות בערב שבת מוקפין וכפרים מקדימין ליום הכניסה, ועיירות גדולות קורין בו ביום.

ומחלקין בו ביום, מפני שעיניהם של עניים נשואות במקרא מגילה. אבל שמחה, אינה נוהגת אלא בזמנה.
ושלהבת לא נהנין, ולא מועלין. המוציא גחלת לרשות הרבים חייב, ושלהבת פטור. גמ׳ תנו רבנן. חמשה דברים נאמרו בגחלת.

ורב נחמן אמר. אפילו חלקו גדים כנגד גדים וטלאים כנגד טלאים אין אומר. זה חלקו המגיעו משעה ראשונה לכך. אלא דכולי עלמא בירא דהפקרא היא, אלא הכא במגביה מציאה לחבירו קא מיפלגי. מר סבר. קנה, ומר סבר. לא קנה. מתני׳
הוי אומר. זה ראש השנה, ואמר רחמנא חדשכם, חד היא. ועוד, תניא. בחולו של מועד, בראשון מה היו אומרים. הבו לה׳ בני אלים. בשני מה היו אומרים. ולרשע אמר אלהים. בשלישי מה היו אומרים. מי יקום לי עם מרעים. ברביעי מה היו אומרים. בינו בוערים בעם. בחמישי מה היו אומרים. הסירותי מסבל שכמו. בששי מה היו אומרים. ימוטו כל מוסדי ארץ.

והשאר, אחד אחד. בששי, אחד מקריב שנים. והשאר, אחד אחד. בשביעי, כולן שוין. בשמיני, חזרו לפייס כברגלים. אמרו. מי שהקריב פרים היום לא יקריב למחר, אלא חוזרין חלילה. גמ׳ נימא מתניתין רבי היא ולא רבנן? דתניא. פר הבא בשמיני בתחילה מפיסין עליו, דברי רבי. וחכמים אומרים. אחת משתי משמרות דלא שלשו בפרים, עושה אותו. אפילו תימא רבנן, אטו שתי משמרות לא אפוסי בעי?

כל המשמרות שונות ומשלשות, חוץ משני משמרות ששונות ואין משלשות? נימא רבי ולא רבנן. אפילו תימא רבנן. מאי לא שלשו בפרי החג. ומאי קא משמע לן. הא קא משמע לן. מי שהקריב פרים היום לא יקריב למחר, אלא חוזרין חלילה. אמר רבי (אלעזר). הני שבעים פרים כנגד מי כנגד שבעים אומות. פר יחידי למה כנגד אומה יחידה.

משל למלך בשר ודם שאמר לעבדיו. עשו לי סעודה גדולה. ליום אחרון אמר לאוהבו. עשה לי סעודה קטנה כדי שאהנה ממך. אמר רבי יוחנן. אוי להם לגויים, שאבדו ואין יודעין מה שאבדו. בזמן שבית המקדש קיים, מזבח מכפר עליהן. ועכשיו, מי מכפר עליהן?. מתני׳ בשלשה פרקים בשנה היו כל משמרות שוות. באימורי הרגלים, ובחילוק לחם הפנים.
כותל תשעה עשר צריך זיז אחד להתירו. כותל עשרים צריך שני זיזים להתירו. אמר רב חסדא. והוא שהעמידן זה שלא כנגד זה. אמר רב הונא. עמוד ברשות הרבים, גבוה עשרה ורחב ארבעה, ונעץ בו יתד כל שהוא מיעטו. אמר רב אדא בר אהבה. ובגבוה שלשה. אביי ורבא דאמרי תרוייהו.

כותל עשרה צריך סולם ארבעה עשר להתירו. רב יוסף אמר. אפילו שלשה עשר ומשהו. אביי אמר. אפילו אחד עשר ומשהו. רב הונא בריה דרב יהושע אמר. אפילו שבעה ומשהו. אמר רב. סולם זקוף ממעט. גמרא, ולא ידענא מאי טעמא. אמר שמואל. ולא ידע אבא טעמא דהא מלתא?.

סולם מכאן וסולם מכאן וקשין באמצע, מהו? אמר ליה. אין כף הרגל עולה בהן. קשין מכאן וקשין מכאן וסולם באמצע, מהו? אמר ליה. הרי כף הרגל עולה בהן. חקק להשלים בכותל, בכמה? אמר ליה. בעשרה. אמר ליה. חקקו כולו בכותל, בכמה?

פיתחא הוא, ואריא דרביע עליה. אמר ליה. אילן מותר, ואשירה אסורה. מתקיף לה רב חסדא. אדרבה, אילן שאיסור שבת גורם לו ניתסר. אשירה שאיסור דבר אחר גורם לו לא ניתסר. איתמר נמי, כי אתא רבין, אמר רבי אלעזר, ואמרי לה אמר רבי אבהו אמר רבי יוחנן. כל שאיסור שבת גרם לו אסור, כל שאיסור דבר אחר גרם לו

מותר. רב נחמן בר יצחק מתני הכי. אילן פלוגתא דרבי ורבנן. אשירה פלוגתא דרבי יהודה ורבנן. מתני׳ חריץ שבין שתי חצירות, עמוק עשרה ורוחב ארבעה מערבין שנים, ואין מערבין אחד. אפילו מלא קש או תבן. מלא עפר או צרורות מערבין אחד, ואין מערבין שנים.

נתן עליו נסר שרחב ארבעה טפחים, וכן שתי גזוזטראות זו כנגד זו מערבין שנים, ואם רצו מערבין אחד. פחות מכאן מערבין שנים, ואין מערבין אחד. גמ׳ ותבן לא חייץ? והא אנן תנן. מתבן שבין שתי חצירות גבוה עשרה טפחים מערבין שנים ואין מערבין אחד. אמר אביי.
אלא מאי עקרה לא ילדה רני כנסת ישראל שדומה לאשה עקרה שלא ילדה בנים לגיהנם כותייכו. אמר ליה ההוא מינא לרבי אבהו, כתיב. מזמור לדוד בברחו מפני אבשלום בנו, וכתיב. לדוד מכתם בברחו מפני שאול במערה. הי מעשה הוה ברישא? מכדי מעשה שאול הוה ברישא, לכתוב ברישא. אמר ליה. אתון דלא דרשיתון סמוכין קשיא לכו,

אנן דדרשינן סמוכים לא קשיא לן. דאמר רבי יוחנן. סמוכין מן התורה מנין שנאמר. סמוכים לעד לעולם עשוים באמת וישר. למה נסמכה פרשת אבשלום לפרשת גוג ומגוג שאם יאמר לך אדם. כלום יש עבד שמורד ברבו?. אף אתה אמור לו. כלום יש בן שמורד באביו? אלא הוה, הכא נמי הוה. אמר רבי יוחנן משום רבי שמעון בן יוחי.

מה הקדוש ברוך הוא זן את כל העולם כלו אף נשמה זנה את כל הגוף. מה הקדוש ברוך הוא טהור אף נשמה טהורה. מה הקדוש ברוך הוא יושב בחדרי חדרים אף נשמה יושבת בחדרי חדרים. יבא מי שיש בו חמשה דברים הללו וישבח למי שיש בו חמשה דברים הללו. אמר רב המנונא.

ישעיהו אמר. ליתי חזקיהו גבאי דהכי אשכחן ביהורם בן אחאב דאזל לגבי אלישע. מה עשה הקדוש ברוך הוא הביא יסורים על חזקיהו, ואמר לו לישעיהו. לך ובקר את החולה. שנאמר. בימים ההם חלה חזקיהו למות

אמר ליה. משום דלא עסקת בפריה ורביה. אמר ליה. משום דחזאי לי ברוח הקדש דנפקי מינאי בנין דלא מעלו. אמר ליה. בהדי כבשי דרחמנא למה לך? מאי דמפקדת איבעי לך למעבד, ומה דניחא קמיה קודשא בריך הוא לעביד. אמר ליה. השתא הב לי ברתך, אפשר דגרמא זכותא דידי ודידך, ונפקי מנאי בנין דמעלו. אמר ליה. כבר נגזרה עליך גזירה.

ומה שונמית שלא עשתה אלא קיר אחת קטנה החיית את בנה, אבי אבא שחפה את ההיכל כולו בכסף ובזהב על אחת כמה וכמה. זכר נא את אשר התהלכתי לפניך באמת ובלב שלם והטוב בעיניך עשיתי. מאי והטוב בעיניך עשיתי? אמר רב יהודה אמר רב. שסמך גאולה לתפלה. רבי לוי אמר. שגנז ספר רפואות. תנו רבנן.

גנז ספר רפואות והודו לו. כתת נחש הנחשת והודו לו. גירר עצמות אביו על מטה של חבלים והודו לו. ועל שלשה לא הודו לו. סתם מי גיחון ולא הודו לו. קצץ דלתות היכל ושגרם למלך אשור ולא הודו לו. עבר ניסן בניסן ולא הודו לו. ומי לית ליה לחזקיהו, החדש הזה לכם ראש חדשים. זה ניסן ואין אחר ניסן?. אלא, טעה בדשמואל דאמר שמואל,

אין מעברין את השנה ביום שלשים של אדר, הואיל וראוי לקובעו ניסן. סבר. הואיל וראוי לא אמרינן. אמר רבי יוחנן משום רבי יוסי בן זמרא. כל התולה בזכות עצמו תולין לו בזכות אחרים. וכל התולה בזכות אחרים תולין לו בזכות עצמו. משה תלה בזכות אחרים, שנאמר. זכר לאברהם ליצחק ולישראל עבדיך.

אבל מברך הוא שתים לפניה ואחת לאחריה. אמר רבי מני. גדול הקורא קריאת שמע בעונתה יותר מהעוסק בתורה. מדקתני. הקורא מכאן ואילך לא הפסיד כאדם הקורא בתורה. מכלל דקורא בעונתה עדיף. מתני׳ בית שמאי אומרים. בערב כל אדם יטה ויקרא. ובבקר יעמוד, שנאמר. ובשכבך ובקומך.
חזקיה אמר. כלי שרת אין מקדשין אלא מדעת, וגזירה שמא יאמרו לדעת נתקדשו. אמר רבי ינאי אמר רבי זירא. אפילו תימא יש שיעור למים, וכלי שרת אין מקדשין אלא מדעת, וגזירה שמא יאמרו לקידוש ידים ורגלים מלאן. נשפכה או נתגלתה כו׳. ואמאי? ליעביר במסננת. לימא מתניתין דלא כרבי נחמיה, דתניא. מסננת יש בה משום גילוי.

אמר רבי נחמיה. אימתי בזמן שהתחתונה מגולה, אבל בזמן שהתחתונה מכוסה, אף על פי שהעליונה מגולה אין בה משום גילוי. מפני שארס נחש דומה לספוג צף ועומד במקומו. אפילו תימא רבי נחמיה, אימר דאמר רבי נחמיה להדיוט, אבל לגבוה מי אמר? ולית ליה לרבי נחמיה. הקריבהו נא לפחתך הירצך או הישא פניך אמר ה׳ צבאות?.
היו טמאין עודפין על הטהורין, אפילו אחד יעשו בטומאה, לפי שאין קרבן ציבור חלוק. רבי אלעזר בן מתיא אומר.

אין היחיד מכריע את הציבור לטומאה, שנאמר. לא תוכל לזבח את הפסח באחד שעריך. רבי שמעון אומר. אפילו שבט אחד טמא ושאר כל השבטים טהורים הללו עושין לעצמן והללו עושין לעצמן. מאי טעמא דרבי שמעון, קסבר. שבט אחד איקרי קהל. רבי יהודה אומר.

ניעבדו הני לחודייהו והני לחודייהו, דהא אמר רב. הללו עושין לעצמן, והללו עושין לעצמן. אמרי. הכא במאי עסקינן, כגון שהיו טמאין עודפין על הטהורין אחד. אי הכי, הוו להו רובא טמאים? ניעבדו כולהו בטומאה. סבר לה כרבי אלעזר בן מתיא, דאמר. אין היחיד מכריע את הציבור לטומאה. אי הכי, הדר קושיין לדוכתיה. ניעבדו הני לחודייהו והני לחודייהו.

ויעשו בני ישראל את הפסח במועדו מאי עבדת ליה? אמר להו, זילו אמרו ליה. כי הוו כולהו זבין מאי עבדת ליה? אלא כיון דלא אפשר לא אפשר. הכא נמי, לא אפשר. איתמר. היו רובן טמאי מתים ומיעוטן זבין, רב הונא אמר. אין תשלומין לפסח הבא בטומאה, ורב אדא בר אהבה אמר. יש תשלומין לפסח הבא בטומאה.

נימא בהא קמיפלגי, דמאן דאמר. אין תשלומין לפסח הבא בטומאה, קסבר. טומאה דחויה היא בציבור. ומאן דאמר. יש תשלומין לפסח הבא בטומאה, קסבר. טומאה הותרה בציבור. אמרי. לא. דכולי עלמא טומאה דחויה בציבור, ובהא פליגי. מר סבר טהרה מדחיא, טומאה לא מדחיא.

הגדילו זבין על הטהורים, דלא עבדי בטומאה, הוה ליה טמאי מתים מיעוטא ומיעוטא לא עבדי בראשון. בשני לא עבדי. נצרפו זבין עם טמאי מתים, דלא עבדי בראשון, הוו להו רובא ורובא לא מדחו לפסח שני. מתני׳ הפסח שנזרק דמו ואחר כך נודע שהוא טמא הציץ מרצה.

נטמא בשוגג, וזרקו בין בשוגג בין במזיד הורצה. והא דקתני. דם שנזרק ואחר כך נודע, טעמא דנזרק ואחר כך נודע, אבל נודע ואחר כך נזרק לא, הוא הדין דאפילו נודע ואחר כך נזרק. והאי דקתני נזרק ואחר כך נודע, משום דבעי למתני סיפא. נטמא הגוף אין הציץ מרצה, דאפילו נזרק ואחר כך נודע לא,

בכהן לא גמירי, או דילמא. בזבחא גמירי, לא שנא בכהן ולא שנא בבעלים. אמר רבא. תא שמע, דתני רבי חייא. לא אמרו טומאת התהום אלא למת בלבד. מת למעוטי מאי? לאו למעוטי טומאת התהום דשרץ? ובמאי עסקינן? אי נימא בבעלים, ובמאן אי בנזיר, מי מהני ביה? כי ימות מת עליו אמר רחמנא.

השתא טומאה ידועה הותרה לו, טומאת התהום לא כל שכן?. אלא לאו בכהן, ושמע מינה הותרה לו טומאת
תקעו בחדש שופר (בכסא) ליום חגנו, איזהו חג שהחדש מתכסה בו הוי אומר זה ראש השנה, וכתיב. כי חק לישראל הוא משפט לאלהי יעקב. מאי משמע דהאי חק לישנא דמזוני הוא, דכתיב. ואכלו את חקם אשר נתן להם פרעה. מר זוטרא אמר, מהכא. הטריפני לחם חקי. תניא. אמרו עליו על שמאי הזקן,

מתן שכרה לא עבידא לאגלויי. אמר מר, מכאן אמר רבן שמעון בן גמליאל. הנותן פת לתינוק צריך להודיע לאמו. מאי עביד ליה? שייף ליה משחא ומלי ליה כוחלא. והאידנא דחיישינן לכשפים, מאי? אמר רב פפא. שייף ליה מאותו המין. אמר רבי יוחנן משום רבי שמעון בן יוחי. כל מצות שנתן להם הקדוש ברוך הוא לישראל נתן להם בפרהסיא,

ופת לא מלפתא, ודייסא נמי לא מלפתא. דאמר רבי זירא. הני בבלאי טפשאי דאכלי נהמא בנהמא. תני רבי חייא. עדשים שבשולי קדרה סומך עליהן משום ערובי תבשילין. והני מילי דאית בהו כזית. אמר רב יצחק בריה דרב יהודה. שמנונית שעל גבי הסכין גוררו וסומך עליו משום ערובי תבשילין. והני מילי דאית בהו כזית.

תא שמע. דאבוה דשמואל מערב אכולה נהרדעא, רבי אמי ורבי אסי מערבי אכולה טבריא. מכריז רבי יעקב בר אידי. מי שלא הניח ערובי תבשילין, יבא ויסמוך על שלי. ועד כמה? אמר רב נחומי בר זכריה משמיה דאביי. עד תחום שבת. ההוא סמיא דהוה מסדר מתניתא קמיה דמר שמואל, חזייה דהוה עציב, אמר ליה. אמאי עציבת?

משום דשלח רבי אלעזר לגולה. לא כשאתם שונין בבבל רבי מתיר וחכמים אוסרין, אלא רבי אוסר וחכמים מתירין. מאי? תא שמע, דרב תחליפא בר אבדימי עבד עובדא כותיה דשמואל, ואמר רב. תחלת הוראה דהאי צורבא מרבנן לקלקולא. אי אמרת בשלמא לקולא קאמר היינו קלקולא. אלא אי אמרת לחומרא מאי קלקולא איכא?
איכא דאמרי, אמר רב נחמן. אף במסיפס מחלוקת. פליגי בה רבי חייא ורבי שמעון ברבי. חד אמר. מחלוקת במחיצות המגיעות לתקרה, אבל מחיצות שאין מגיעות לתקרה דברי הכל עירוב אחד לכולן. וחד אמר. מחלוקת במחיצות שאין מגיעות לתקרה,

ומודים בזמן שמקצתן שרויין בחדרים ובעליות, שצריכין עירוב לכל חבורה וחבורה. מאי חדרים, ומאי עליות? אילימא חדרים חדרים ממש, ועליות עליות ממש, פשיטא. אלא לאו. כעין חדרים, כעין עליות. ומאי ניהו מחיצות המגיעות לתקרה. שמע מינה. תנא. במה דברים אמורים, כשמוליכין את עירובן למקום אחר.

אבל אם היה עירובן בא אצלן דברי הכל עירוב אחד לכולן. כמאן אזלא הא דתניא. חמשה שגבו את עירובן, כשמוליכין את עירובן למקום אחר עירוב אחד לכולן. כמאן, כבית הלל. ואיכא דאמרי. במה דברים אמורים, כשהיה עירוב בא אצלן. אבל אם היו מוליכין את עירובן למקום אחר דברי הכל צריכין עירוב לכל חבורה וחבורה.
אבל שבת דחמירא, ולא אתי לזלזולי בה שפיר דמי. או דלמא. מה הכא דאיכא הפסד פירות אמרת לא, התם דליכא הפסד פירות לא כל שכן. הכא (תנן). לא ישלשלם בחבל בחלונות, ולא יורידם דרך סולמות, התם מאי? הכא ביום טוב הוא דאסור דליכא בטול בית המדרש, אבל שבת, דאיכא בטול בית המדרש שפיר דמי. או דלמא.

תיקו. ומכסין את הפירות. אמר עולא. ואפילו אוירא דלבני. רבי יצחק אמר. פירות הראוין. ואזדא רבי יצחק לטעמיה. דאמר רבי יצחק. אין כלי ניטל אלא לדבר הניטל בשבת. תנן. מכסין את הפירות בכלים. פירות אין, אוירא דלבני לא. הוא הדין דאפילו אוירא דלבני,

ואיידי דתנא רישא משילין פירות תנא סיפא נמי מכסין את הפירות. תנן. וכן כדי יין וכן כדי שמן. הכא במאי עסקינן, בטיבלא. הכי נמי מסתברא, דאי סלקא דעתך כדי יין וכדי שמן דהתירא, הא תנא ליה רישא פירות? כדי יין וכדי שמן אצטריכא ליה, סלקא דעתך אמינא. להפסד מרובה חששו, להפסד מועט לא חששו,

בחמה מפני החמה, ובגשמים מפני הגשמים, ובלבד שלא יתכוין לצוד. התם נמי, דאיכא דבש. אמר ליה רב עוקבא ממישן לרב אשי. התינח בימות החמה, דאיכא דבש. בימות הגשמים, מאי איכא למימר? לא נצרכא אלא לאותן שתי חלות. אותן שתי חלות מוקצות הן. הכא במאי עסקינן שחשב עליהם. אבל לא חשב עליהם מאי אסור?

אדתני ובלבד שלא יתכוין לצוד, לפלוג ולתני בדידה. במה דברים אמורים שחשב עליהן, אבל לא חשב עליהם אסור. הכי קאמר. אף על פי שחשב עליהן ובלבד שלא יתכוין לצוד. במאי אוקימתא כרבי יהודה, דאית ליה מוקצה? אימא סיפא. ובלבד שלא יתכוין לצוד אתאן לרבי שמעון, דאמר. דבר שאין מתכוין מותר.

מודה רבי שמעון בפסיק רישיה ולא ימות. לעולם כולה רבי יהודה היא, והכא במאי עסקינן דאית ביה כוי. ולא תימא לרבי יהודה, ובלבד שלא יתכוין לצוד, אלא אימא. ובלבד שלא יעשנה מצודה. פשיטא. מהו דתימא. במינו נצוד אסור, שלא במינו נצוד מותר, קא משמע לן.

רב אשי אמר. מי קתני בימות החמה ובימות הגשמים? בחמה מפני החמה ובגשמים מפני הגשמים קתני ביומי ניסן וביומי תשרי, דאיכא חמה, ואיכא גשמים, ואיכא דבש. ונותנין כלי תחת הדלף בשבת. תנא. אם נתמלא הכלי שופך ושונה, ואינו נמנע. בי רחיא דאביי דלוף. אתא לקמיה דרבה, אמר ליה.