portal-daf-yomi/daf-yomi-talmud-whisper-training huggingface dataset:
במה הארכת ימים? אמר להם. מימי לא קדמני אדם לבית המדרש,

ולא ברכתי לפני כהן, ולא אכלתי מבהמה שלא הורמו מתנותיה. דאמר רבי יצחק אמר רבי יוחנן. אסור לאכול מבהמה שלא הורמו מתנותיה. ואמר רבי יצחק. כל האוכל מבהמה שלא הורמו מתנותיה, כאילו אוכל טבלים. ולית הלכתא כוותיה. ולא ברכתי לפני כהן, למימרא דמעליותא היא? והא אמר רבי יוחנן.

כל תלמיד חכם שמברך לפניו, אפילו כהן גדול עם הארץ אותו תלמיד חכם חייב מיתה, שנאמר. כל משנאי אהבו מות. אל תקרי משנאי, אלא משניאי. כי קאמר איהו, בשוין. שאלו תלמידיו את רבי נחוניא בן הקנה. במה הארכת ימים? אמר להם. מימי לא נתכבדתי בקלון חברי,

אסור לאדם להסתכל בצלם דמות אדם רשע, שנאמר. לולא פני יהושפט מלך יהודה אני נושא אם אביט אליך ואם אראך. רבי אלעזר אמר. עיניו כהות, שנאמר. ויהי כי זקן יצחק ותכהין עיניו מראות, משום דאסתכל בעשו הרשע. והא גרמא ליה? והאמר רבי יצחק. לעולם אל תהי קללת הדיוט קלה בעיניך,

אמר רב אסי. בית הכנסת שמחשבין בו חשבונות מלינין בו את המת. מלינין סלקא דעתך? לא סגי דלאו הכי? אלא, לסוף שילינו בו מת מצוה. ואין ניאותין בהן. אמר רבא. חכמים ותלמידיהם מותרין, דאמר רבי יהושע בן לוי. מאי בי רבנן ביתא דרבנן. ואין נכנסין בהן בחמה מפני החמה ובגשמים מפני הגשמים. כי הא דרבינא ורב אדא בר מתנה

ואי קרא הוא לימא פסוקא. ואי לא, לימא ליה לינוקא. אימא לי פסוקיך. אי נמי, נישהי פורתא וניקום. ומספידין בהן הספד של רבים. היכי דמי הספידא דרבים? מחוי רב חסדא. כגון הספידא דקאי ביה רב ששת. מחוי רב ששת. כגון הספידא דקאי ביה רב חסדא. רפרם אספדה לכלתיה בבי כנישתא,
ובדקו רבנן מסורא ועד נהרדעא ולא אשכחו בר מבנתיה דרב חסדא, דהוו נסיבן לרמי בר חמא ולמר עוקבא בר חמא. ואף על גב דאינהי הוו כהנתא, אינהו לא הוו כהני. אמר רב. כל סעודה שאין בה מלח, אינה סעודה. אמר רבי חייא בר אבא אמר רבי יוחנן. כל סעודה שאין בה שריף, אינה סעודה.

ורבנן ארץ הפסיק הענין. ורבן גמליאל נמי ארץ הפסיק הענין. ההוא מבעי ליה למעוטי הכוסס את החטה. אמר רבי יעקב בר אידי אמר רבי חנינא. כל שהוא מחמשת המינין, בתחלה מברך עליו בורא מיני מזונות, ולבסוף ברכה אחת מעין שלש. אמר רבה בר מרי אמר רבי יהושע בן לוי. כל שהוא משבעת המינין, בתחלה מברך בורא פרי העץ,

מר זוטרא עביד כרב יצחק בר אבדימי, ורב שימי בר אשי עביד כרבי יצחק. וסימנך. חד כתרי, ותרי כחד. אמר רב אשי. אנא, זמנא דכי מדכרנא, עבידנא ככולהו. תנן. כל שטעון ברכה לאחריו טעון ברכה לפניו, ויש שטעון ברכה לפניו, ואין טעון ברכה לאחריו. בשלמא לרב יצחק בר אבדימי, לאפוקי ירקא. לרבי יצחק, לאפוקי מיא, אלא לרב פפא, לאפוקי מאי?

לאפוקי מצות. ולבני מערבא, דבתר דמסלקי תפילייהו מברכי אשר קדשנו במצותיו וצונו לשמור חקיו, לאפוקי מאי? לאפוקי ריחני. אמר רבי ינאי אמר רבי. כל שהוא כביצה ביצה טובה ממנו. כי אתא רבין אמר. טבא ביעתא מגולגלתא משיתא קייסי סולתא. כי אתא רב דימי אמר.

ואמר רבי יצחק. אסור לאדם שיאכל ירק חי קודם ארבע שעות. אמימר ומר זוטרא ורב אשי הוו יתבי, אייתו קמייהו ירק חי קודם ארבע שעות. אמימר ורב אשי אכול ומר זוטרא לא אכל. אמרו ליה. מאי דעתיך? דאמר רבי יצחק כל האוכל ירק קודם ארבע שעות אסור לספר הימנו משום ריחא? והא אנן דקא אכלינן וקא משתעית בהדן.

אמר להו. אנא כאידך דרבי יצחק סבירא לי. דאמר רבי יצחק. אסור לאדם שיאכל ירק חי קודם ארבע שעות. כל קטן מקטין, אמר רב חסדא. אפילו גדיא בר זוזא. ולא אמרן אלא דלית ביה רבעא, אבל אית ביה רבעא לית לן בה. כל נפש משיב נפש, אמר רב פפא. אפילו גילדני דבי גילי.

כל הקרוב לנפש משיב את הנפש, אמר רב אחא בר יעקב. עונקא. אמר ליה רבא לשמעיה. כי מייתית לי אומצא דבשרא, טרח ואייתי לי מהיכא דמקרב לבי ברוך. כרוב למזון ותרדין לרפואה. כרוב למזון אין, ולרפואה לא? והא תניא. ששה דברים מרפאין את החולה מחליו ורפואתן רפואה, ואלו הן.

ובעשרים ושבעה. ואמרי לה. בעשרים ושלשה. ולא אמרן אלא במטוי ולא מטוי, אבל מטוי שפיר לית לן בה. ודלא מטוי שפיר, לא אמרן אלא דלא שתה בתריה שכרא, אבל שתה בתריה שכרא לית לן בה. והשותה מים לצמאו וכו׳. לאפוקי מאי? אמר רב אידי בר אבין. לאפוקי למאן דחנקתיה אומצא.
הכא במאי עסקינן בכלי שתוכו טהור וגבו טמא. מהו דתימא ניגזור דילמא נגע גבו בתרומה, קא משמע לן. הדרן עלך אור לארבעה עשרמתני׳ כל שעה שמותר לאכול, מאכיל לבהמה לחיה ולעופות, ומוכר לנכרי, ומותר בהנאתו.

דתנן, רבי מאיר אומר. אוכלין כל חמש, ושורפין בתחלת שש. רבי יהודה אומר. אוכלין כל ארבע, ותולין כל חמש, ושורפין בתחלת שש. ואלא מאי, רבי מאיר היא? האי כל שעה שמותר לאכול מאכיל כל שעה שאוכל מאכיל מיבעי ליה. אמר רבה בר עולא. מתניתין רבן גמליאל היא. דתנן, רבן גמליאל אומר. חולין נאכלין כל ארבע, תרומה כל חמש,

אבל בהמה, זימנין דמשיירא ולא מסיק אדעתיה, וקאי עליה בבל יראה ובבל ימצא אימא לא, צריכא. עופות למה לי? איידי דתנא בהמה וחיה, תנא נמי עופות. ומוכרו לגוי. פשיטא. לאפוקי מהאי תנא דתניא, בית שמאי אומרים. לא ימכור אדם חמצו לגוי אלא אם כן יודע בו שיכלה קודם פסח. ובית הלל אומרים.

פשיטא. לא צריכא, לשעות דרבנן. דאמר רב גידל אמר רב חייא בר יוסף אמר רבי יוחנן. המקדש משש שעות ולמעלה, אפילו בחיטי קורדניתא אין חוששין לקדושין. ולא יסיק בו תנור וכירים. פשיטא. לא צריכא, לרבי יהודה דאמר אין ביעור חמץ אלא שריפה. סלקא דעתך אמינא. הואיל ואמר רבי יהודה מצותו בשריפה,

כל מקום שנאמר לא יאכל, לא תאכל, לא תאכלו אחד איסור אכילה ואחד איסור הנאה (משמע), עד שיפרט לך הכתוב כדרך שפרט לך בנבילה. דתניא. לא תאכלו כל נבלה לגר אשר בשעריך תתננה ואכלה או מכר לנכרי וגו׳, אין לי אלא לגר בנתינה ולגוי במכירה. לגר במכירה מנין?

תלמוד לומר. לגר אשר בשעריך תתננה או מכר. לגוי בנתינה מנין? תלמוד לומר. תתננה ואכלה או מכר לנכרי. נמצאת אומר. אחד גר ואחד גוי, בין במכירה בין בנתינה, דברי רבי מאיר. רבי יהודה אומר, דברים ככתבן. לגר בנתינה ולגוי במכירה. מאי טעמא דרבי יהודה?

נפקא ליה מלכלב תשליכון אתו. אותו אתה משליך לכלב, ואי אתה משליך לכלב כל איסורין שבתורה. ורבי מאיר? אותו אתה משליך לכלב, ואי אתה משליך לכלב חולין שנשחטו בעזרה. ואידך? חולין שנשחטו בעזרה לאו
למחר אייתו כולי עלמא חצבייהו ואתו לגביה, ואמרו ליה. הב לן מיא. אמר להו. אנא במיא דביתו אמרי. דרש רבא. אשה לא תלוש בחמה, ולא בחמי חמה, ולא במים הגרופין מן המולייר, ולא תגביה ידה מן התנור עד שתגמור את כל הפת. וצריך שני כלים אחד שמקטפת בו, ואחד שמצננת בו את ידיה.

הדרן עלך כל שעהמתני׳ ואלו עוברין בפסח. כותח הבבלי, ושכר המדי, וחומץ האדומי, וזיתום המצרי, וזומן של צבעים, ועמילן של טבחים, וקולן של סופרים. רבי אליעזר אומר. אף תכשיטי נשים. זה הכלל.

כל שהוא ממין דגן הרי זה עובר בפסח. הרי אלו באזהרה, ואין בהן משום כרת. גמ׳ תנו רבנן, שלשה דברים נאמרים בכותח הבבלי. מטמטם את הלב, ומסמא את העינים, ומכחיש את הגוף. מטמטם את הלב משום נסיובי דחלבא. ומסמא את העינים משום מילחא. ומכחיש את הגוף משום קומניתא דאומא. תנו רבנן.

דרמו ביה מי שערי. וחומץ האדומי. דשדו ביה שערי. אמר רב נחמן (בר יצחק). בתחלה כשהיו מביאין נסכים מיהודה, לא היה יינם של יהודה מחמיץ, עד שנותנין לתוכן שעורין. והיו קורין אותו חומץ סתם. ועכשיו אין יינם של אדומיים מחמיץ עד שנותנין לתוכן שעורין, וקורין אותו חומץ האדומי,

הכא תרגימו. מיא דחיורי דצבעי בהו לבא. ועמילן של טבחים וכו׳. פת תבואה שלא הביאה שליש, שמניחה על פי קדירה ושואבת הזוהמא. וקולן של סופרים וכו׳. הכא תרגומא. פרורא דאושכפי. רב שימי מחוזנאה אמר. זה טיפולן של בנות עשירים, שמשיירות אותו לבנות עניים.

איני? והא תנא רבי חייא. ארבעה מיני מדינה, ושלשה מיני אומנות. ואי אמרת טיפולן של בנות עשירים, מאי מיני אומנות איכא? ואלא מאי, פרורא דאושכפי? אמאי קרי ליה האי קולן של סופרים? קולן של רצענין מיבעיא ליה. אמר רב אושעיא. לעולם פרורא דאושכפי, ומאי קרי ליה קולן של סופרים? דסופרים נמי מדבקין בהו ניירותיהן.
ונפרצה חצר כנגדו חצר מותרת, ומבוי אסור. אמר ליה רבה בר עולא לרב ביבי בר אביי. רבי, לא משנתנו היא זו? חצר קטנה שנפרצה לגדולה גדולה מותרת וקטנה אסורה, מפני שהיא כפתחה של גדולה. אמר ליה. אי מהתם הוה אמינא. הני מילי היכא דלא קא דרסי בה רבים, אבל היכא דקא דרסי בה רבים אימא אפילו חצר נמי.

אבל זה כנגד זה, אימא לא. ולרבה דאמר זה כנגד זה אסור, הא דרב במאי מוקי לה בזה שלא כנגד זה, תרתי למה לי? אי מהתם הוה אמינא. הני מילי לזרוק, אבל לטלטל אימא לא. קא משמע לן. איתמר. מבוי העשוי כנדל, אמר אביי. עושה צורת הפתח לגדול, והנך כולהו מישתרו בלחי וקורה.

אמר ליה רבא. כמאן, כשמואל דאמר תורתו כסתום למה ליה צורת הפתח? ועוד, הא ההוא מבוי עקום דהוה בנהרדעא, וחשו לה לדרב. אלא אמר רבא. עושה צורת הפתח לכולהו להאי גיסא, ואידך גיסא מישתרו בלחי וקורה. אמר רב כהנא בר תחליפא משמיה דרב כהנא בר מניומי משמיה דרב כהנא בר מלכיו משמיה דרב כהנא רביה דרב,

ואמרי לה, רב כהנא בר מלכיו היינו רב כהנא רביה דרב. מבוי שצידו אחד ארוך וצידו אחד קצר, פחות מארבע אמות מניח את הקורה באלכסון. ארבע אמות אינו מניח את הקורה אלא כנגד הקצר. רבא אמר. אחד זה ואחד זה אינו מניח את הקורה אלא כנגד הקצר. ואימא טעמא דידי, ואימא טעמא דידהו. אימא טעמא דידי.

קורה טעמא מאי משום היכר, ובאלכסון לא הוי היכר. ואימא טעמא דידהו, קורה משום מאי משום מחיצה. ובאלכסון נמי הוי מחיצה. אמר רב כהנא. הואיל ושמעתתא דכהני היא, אימא בה מילתא. הא דאמרת מניח הקורה באלכסון, לא אמרן אלא שאין באלכסונו יותר מעשר, אבל יש באלכסונו יותר מעשר,
ואמר רבי אלעזר. כל אדם שיש בו דעה כאילו נבנה בית המקדש בימיו. דעה נתנה בין שתי אותיות, מקדש נתן בין שתי אותיות. מתקיף לה רב אחא קרחינאה. אלא מעתה, גדולה נקמה שנתנה בין שתי אותיות, שנאמר אל נקמות ה׳. אמר ליה. אין, במילתה מיהא גדולה היא.

אנשי כנסת הגדולה תקנו להם לישראל ברכות ותפלות, קדושות והבדלות. בתחלה קבעוה בתפלה. העשירו קבעוה על הכוס. חזרו והענו קבעוה בתפלה. והם אמרו. המבדיל בתפלה צריך שיבדיל על הכוס. איתמר נמי. רבה ורב יוסף דאמרי תרוייהו. המבדיל בתפלה צריך שיבדיל על הכוס. אמר רבא, ומותבינן אשמעתין.

אמר ליה. לאו הלכה אתמר, אלא מטין אתמר. דאתמר, רבי יצחק בר אבדימי אמר משום רבנו. הלכה, ואמרי לה. מטין. רבי יוחנן אמר. מודים. ורבי חייא בר אבא אמר. נראין. אמר רבי זירא. נקוט דרבי חייא בר אבא בידך, דדייק וגמר שמעתא מפומא דמרה שפיר כרחבא דפומבדיתא.

דאמר רחבא אמר רבי יהודה. הר הבית סטיו כפול היה, והיה סטיו לפנים מסטיו. אמר רב יוסף. אנא לא האי ידענא ולא האי ידענא, אלא מדרב ושמואל ידענא, דתקינו לן מרגניתא בבבל. ותודיענו ה׳ אלהינו את משפטי צדקך ותלמדנו לעשות חקי רצונך,

ותנחילנו זמני ששון וחגי נדבה, ותורישנו קדושת שבת וכבוד מועד וחגיגת הרגל. בין קדושת שבת לקדושת יום טוב הבדלת, ואת יום השביעי מששת ימי המעשה קדשת. הבדלת וקדשת את עמך ישראל בקדושתך. ותתן לנו וכו׳. מתני׳ האומר. על קן ציפור יגיעו רחמיך,

פליגי בה תרי אמוראי במערבא, רבי יוסי בר אבין ורבי יוסי בר זבידא. חד אמר. מפני שמטיל קנאה במעשה בראשית. וחד אמר. מפני שעושה מדותיו של הקדוש ברוך הוא רחמים, ואינן אלא גזרות. ההוא דנחית קמיה דרבה ואמר. אתה חסת על קן צפור, אתה חוס ורחם עלינו. אמר רבה. כמה ידע האי צורבא מרבנן לרצויי למריה. אמר ליה אביי.

והא משתקין אותו תנן. ורבה נמי, לחדודי אביי הוא דבעי. ההוא דנחית קמיה דרבי חנינא, אמר האל הגדול הגבור והנורא והאדיר והעזוז והיראוי, החזק והאמיץ והודאי והנכבד. המתין לו עד דסיים. כי סיים אמר ליה. סיימתינהו לכולהו שבחי דמרך?. למה לי כולי האי? אנן,

משל למלך בשר ודם שהיו לו אלף אלפים דינרי זהב, והיו מקלסין אותו בשל כסף. והלא גנאי הוא לו. ואמר רבי חנינא. הכל בידי שמים, חוץ מיראת שמים. שנאמר. ועתה ישראל מה ה׳ אלהיך שואל מעמך כי אם ליראה. אטו יראת שמים מילתא זוטרתא היא? והאמר רבי חנינא משום רבי שמעון בן יוחי.

אין לו להקדוש ברוך הוא בבית גנזיו אלא אוצר של יראת שמים, שנאמר יראת ה׳ היא אוצרו. אין, לגבי משה מילתא זוטרתא היא. דאמר רבי חנינא. משל לאדם שמבקשים ממנו כלי גדול, ויש לו דומה עליו ככלי קטן. קטן, ואין לו דומה עליו ככלי גדול. מודים מודים משתקין אותו.

אמר רבי זירא. כל האומר שמע שמע כאומר מודים מודים דמי. מיתיבי. הקורא את שמע וכופלה הרי זה מגונה. מגונה הוא דהוי, שתוקי לא משתקינן ליה. לא קשיא. הא, דאמר מילתא מילתא ותני לה. והא, דאמר פסוקא פסוקא ותני ליה. אמר ליה רב פפא לאביי. ודילמא מעיקרא לא כוון דעתיה, ולבסוף כוון דעתיה?
סוף העיר איצטריכא ליה, דלא תנן. אמר רב נחמן. מאן דתני אנשי לא משתבש, ומאן דתני אין אנשי לא משתבש. מאן דתני אנשי לא משתבש דמוקים לה בנותן. ומאן דתני אין אנשי לא משתבש דמוקים לה במודד. וחסורי מחסרא, והכי קתני. אנשי עיר גדולה מהלכין את כל עיר קטנה, ואין אנשי עיר קטנה מהלכין את כל עיר גדולה.

אמר ליה אביי. דקה ארבע אמות אמרת לן עלה. מאי שנא מכל דקי דעלמא דארבעה? אמר ליה. התם, לא בעיתא תשמישתא. הכא, בעיתא תשמישתא. אמר רב יוסף. מנא אמינא לה? דתניא. התיר רבי שיהו בני גדר יורדין לחמתן, ואין בני חמתן עולין לגדר. מאי טעמא, לאו משום דהני עבוד דקה, והני לא עבוד דקה?.

כיצד? מי שהיה בעיר גדולה ונתן את עירובו בעיר קטנה, בעיר קטנה ונתן את עירובו בעיר גדולה מהלך את כולה, וחוצה לה אלפים אמה. רבי עקיבא אומר. אין לו אלא ממקום עירובו אלפים אמה. אמר להן רבי עקיבא. אי אתם מודים לי בנותן עירובו במערה, שאין לו אלא ממקום עירובו אלפים אמה? אמרו לו. אימתי בזמן שאין בה דיורין,

שבת בעיר חריבה, לרבנן מהלך את כולה וחוצה לה אלפים אמה. הניח את עירובו בעיר חריבה אין לו ממקום עירובו אלא אלפים אמה. רבי אלעזר אומר. אחד שבת ואחד הניח מהלך את כולה וחוצה לה אלפים אמה. מיתיבי, אמר להן רבי עקיבא. אי אתם מודים לי בנותן את עירובו במערה, שאין לו ממקום עירובו אלא אלפים אמה?

ושבת אין, אבל הניח לא. מני, אילימא רבי עקיבא, מאי איריא חריבה? אפילו ישיבה נמי. אלא לאו רבנן, וטעמא דשבת אין, אבל הניח לא. לא תימא עיר דומיא דמערה, אלא אימא מערה דומיא דעיר. מה עיר ישיבה, אף מערה ישיבה.

ורבי עקיבא היא, דאמר. אין לו ממקום עירובו אלא אלפים אמה, ובשבת מודי. והא כמערת צדקיהו קתני. כמערת צדקיהו, ולא כמערת צדקיהו. כמערת צדקיהו גדולה. ולא כמערת צדקיהו דאילו התם חריבה, והכא ישיבה. מר יהודה אשכחינהו לבני מברכתא דקא מותבי עירובייהו בבי כנישתא דבי אגובר,

אמר להו. גוו ביה טפי, כי היכי דלישתרי לכו טפי. אמר ליה רבא. פלגאה, בעירובין
רב אשי אמר מהכא. הפיל פור הוא הגורל לפני המן מיום ליום ומחדש לחדש שנים עשר הוא חדש אדר. ואיבעית אימא, מהכא. בחדש הראשון הוא חדש ניסן. וכולהו, מאי טעמא לא אמרי מהאי? דלמא מאי ראשון ראשון למילתיה. ותנא דידן בשנים קמיירי, בחדשים לא קמיירי. ולעיבורין לעיבורין מניסן מנינן? והתניא. אין מעברין השנה לפני ראש השנה,

וגמרי שנה שנה מניסן, דכתיב. ראשון הוא לכם לחדשי השנה. ולגמור שנה שנה מתשרי, דכתיב. מראשית השנה. דנין שנה שיש עמה חדשים משנה שיש עמה חדשים, ואין דנין שנה שיש עמה חדשים משנה שאין עמה חדשים. אמר רב יהודה אמר שמואל. קרבנות צבור הבאין באחד בניסן מצוה להביא מן החדש.

מיתיבי. ששה עשר בניסן ראש השנה לעומר. ששה בסיון ראש השנה לשתי הלחם. לרבא ליתני ששה, לרב נחמן בר יצחק ליתני חמשה? אמר רב פפא. כי קא חשיב מידי דחייל מאורתא. מידי דלא חייל מאורתא לא קא חשיב. והרי רגלים, דלא חיילי מאורתא, וקחשיב. כיון שצריך לאיתויי מעיקרא, מיחייב וקאי.

מידי דתלי במעשה לא קא חשיב. והרי רגלים, מידי דתלי במעשה, וקא חשיב. בל תאחר ממילא חייל. והרי יובלות. רבי ישמעאל בנו של רבי יוחנן בן ברוקה היא. ורב אשי אמר. ארבע ראשי השנים הם שהן בארבע ראשי חדשים. באחד בשבט כבית שמאי? הכי קאמר. שלשה לדברי הכל, באחד בשבט מחלוקת בית שמאי ובית הלל.
רב הונא אמר. מותר לקרות קריאת שמע. רב חסדא אמר. אסור לקרות קריאת שמע. אמר רבא. מאי טעמא דרב הונא דכתיב. כל הנשמה תהלל יה הללויה. ורב חסדא אמר. אסור לקרות קריאת שמע. מאי טעמא דרב חסדא דכתיב. כל עצמותי תאמרנה ה׳ מי כמוך. אתמר. ריח רע שיש לו עיקר רב הונא אמר. מרחיק ארבע אמות, וקורא קריאת שמע.

ורב חסדא אמר. מרחיק ארבע אמות ממקום שפסק הריח, וקורא קריאת שמע. תניא כותיה דרב חסדא. לא יקרא אדם קריאת שמע, לא כנגד צואת אדם, ולא כנגד צואת כלבים, ולא כנגד צואת חזירים, ולא כנגד צואת תרנגולים, ולא כנגד צואת אשפה שריחה רע.

ורבא אמר לך. התם בקביעותא תליא מילתא, דכתיב בדד ישב מחוץ למחנה מושבו. הכא, והיה מחניך קדוש אמר רחמנא, והא ליכא. אמר רב פפא. פי חזיר כצואה עוברת דמי. פשיטא. לא צריכא אף על גב דסליק מנהרא. אמר רב יהודה. ספק צואה אסורה. ספק מי רגלים מותרים. איכא דאמרי, אמר רב יהודה.

ספק צואה, בבית מותרת, באשפה אסורה. ספק מי רגלים אפילו באשפה נמי מותרין. סבר לה כי הא דרב המנונא, דאמר רב המנונא. לא אסרה תורה אלא כנגד עמוד בלבד. וכדרבי יונתן. דרבי יונתן רמי. כתיב ויד תהיה לך מחוץ למחנה ויצאת שמה חוץ,

אמר רבא. הלכתא. צואה כחרס אסורה, ומי רגלים כל זמן שמטפיחין. מיתיבי. מי רגלים כל זמן שמטפיחין אסורין, נבלעו או יבשו מותרים. מאי לאו נבלעו דומיא דיבשו, מה יבשו דאין רשומן ניכר, אף נבלעו דאין רשומן ניכר. הא רשומן ניכר אסור, אף על גב דאין מטפיחין. ולטעמיך אימא רישא.

כל זמן שמטפיחין הוא דאסור, הא רשומן ניכר שרי. אלא מהא ליכא למשמע מינה. לימא כתנאי. כלי שנשפכו ממנו מי רגלים, אסור לקרות קריאת שמע כנגדו. ומי רגלים עצמן שנשפכו, נבלעו מותר, לא נבלעו אסור. רבי יוסי אומר. כל זמן שמטפיחין. מאי נבלעו ומאי לא נבלעו דקאמר תנא קמא?

דכולי עלמא כל זמן שמטפיחין הוא דאסור הא רשומן ניכר שרי, והכא בטופח על מנת להטפיח, איכא בינייהו. ירד לטבול, אם יכול לעלות כו׳. לימא תנא סתמא כרבי אליעזר דאמר עד הנץ החמה? אפילו תימא רבי יהושע, ודלמא כותיקין.

ויש אומרים עוכרן ברגלו. ותנא קמא, והרי לבו רואה את הערוה. קסבר לבו רואה את הערוה מותר. והרי עקבו רואה את הערוה. קסבר עקבו רואה את הערוה מותר. אתמר. עקבו רואה את הערוה מותר, נוגע אביי אמר. אסור, ורבא אמר. מותר. רב זביד מתני לה להא שמעתא הכי. רב חיננא בריה דרב איקא מתני לה הכי.

ולא יראה בך ערות דבר אמר רחמנא. והא קמיתחזיא. אמר אביי. צואה כל שהו, מבטלה ברוק. אמר רבא. וברוק עבה. אמר רבא. צואה בגומא מניח סנדלו עליה, וקורא קריאת שמע. בעא מר בריה דרבינא. צואה דבוקה בסנדלו מאי? תיקו. אמר רב יהודה. גוי ערום אסור לקרות קריאת שמע כנגדו. מאי איריא גוי? אפילו ישראל נמי.

אמר ליה רב יוסף לשמעיה. אייתי לי רביעיתא דמיא, כרבי זכאי. תנו רבנן. גרף של רעי ועביט של מי רגלים אסור לקרות קריאת שמע כנגדן, ואף על פי שאין בהן כלום. ומי רגלים עצמן עד שיטיל לתוכן מים. וכמה יטיל לתוכן מים כל שהוא. רבי זכאי אומר. רביעית. בין לפני המטה בין לאחר המטה.

רבן שמעון בן גמליאל אומר. לאחר המטה קורא, לפני המטה אינו קורא, אבל מרחיק הוא ארבע אמות וקורא. רבי שמעון בן אלעזר אומר. אפילו בית מאה אמה לא יקרא עד שיוציאם או שיניחם תחת המטה. איבעיא להו. היכי קאמר, אחר המטה קורא מיד, לפני המטה מרחיק ארבע אמות וקורא, או דילמא הכי קאמר.

ורבא אמר. אין הלכה כרבי שמעון בן אלעזר. רב אחאי איעסק ליה לבריה בי רב יצחק בר שמואל בר מרתא, עייליה לחופה, ולא הוה מסתייעא מילתא. אזל בתריה לעיוני, חזא ספר תורה דמנחא. אמר להו. איכו השתא לא אתאי סכנתון לברי. דתניא.
אמר רב קטינא. גוהא. רב קטינא הוה קאזיל באורחא. כי מטא אפתחא דבי אובא טמיא גנח גוהא. אמר. מי ידע אובא טמיא האי גוהא מהו? רמא ליה קלא. קטינא קטינא, אמאי לא ידענא?

בשעה שהקדוש ברוך הוא זוכר את בניו ששרויים בצער בין אומות העולם מוריד שתי דמעות לים הגדול, וקולו נשמע מסוף העולם ועד סופו, והיינו גוהא. אמר רב קטינא. אובא טמיא כדיב הוא, ומיליה כדיבין. אי הכי גוהא גוהא מיבעי ליה? ולא היא, גוהא גוהא עביד, והאי דלא אודי ליה, כי היכי דלא ליטעי כולי עלמא אבתריה. ורב קטינא דידיה אמר.

דוחק את רגליו תחת כסא הכבוד, שנאמר. כה אמר ה׳ השמים כסאי והארץ הדם רגלי. ועל הרעמים. מאי רעמים? אמר שמואל. ענני בגלגלא. שנאמר. קול רעמך בגלגל האירו ברקים תבל רגזה ותרעש הארץ. ורבנן אמרי. ענני דשפכי מיא להדדי, שנאמר. לקול תתו המון מים בשמים. רב אחא בר יעקב אמר.

גמירי, דזעפא בליליא לא הוי. והא קא חזינן דהוי. ההוא, דאתחיל ביממא. ואמר אביי. גמירי, דזעפא תרתי שעי לא קאי, לקיים מה שנאמר. לא תקום פעמים צרה. והא קא חזינן דקאי. דמפסיק ביני ביני. ועל הברקים אומר ברוך … שכחו וגבורתו מלא עולם. מאי ברקים? אמר רבא.

ובצפרא אתי אסתנא ומגליא להו לשמיא. ופליגא דרפרם בר פפא אמר רב חסדא. דאמר רפרם בר פפא אמר רב חסדא. מיום שחרב בית המקדש לא נראית רקיע בטהרתה, שנאמר. אלביש שמים קדרות ושק אשים כסותם. תנו רבנן. הרואה חמה בתקופתה, לבנה בגבורתה, וכוכבים במסילותם,

דשמע משמע היינו בשורות טובות, ותנן. על בשורות טובות אומר ברוך הטוב והמטיב. אלא. אידי ואידי דחזא מחזי, ולא קשיא. הא דאתא פורתא, הא דאתא טובא. ואיבעית אימא. הא והא דאתא טובא, ולא קשיא הא דאית ליה ארעא, הא דלית ליה ארעא. אית ליה ארעא הטוב והמטיב מברך?. והא תנן.

וכל היכא דלית לאחרינא בהדיה לא מברך הטוב והמטיב? והתניא. אמרו ליה ילדה אשתו זכר, אומר ברוך … הטוב והמטיב. התם נמי, דאיכא אשתו בהדיה דניחא לה בזכר. תא שמע. מת אביו והוא יורשו, בתחלה אומר. ברוך … דיין האמת, ולבסוף הוא אומר. ברוך … הטוב והמטיב. התם נמי דאיכא אחי דקא ירתי בהדיה. תא שמע. שינוי יין אינו צריך לברך, שינוי מקום צריך לברך.

ורבי יוחנן אמר. אפילו קנה חזר וקנה צריך לברך. מכלל דכי יש לו וקנה דברי הכל צריך