גמ׳ אמר רב הונא בריה דרב

רבה אמר. מותר להשתמש בהן, דכל פחות משלשה דארעא ארעא היא. רב ששת אמר. אסור להשתמש בהן, דכיון דמכח איסור קאתי אסורין. דדמו כמשוניתא, דסלקין לעילא אסורין. דנחתין לתתאי שרו. לצדדין פלוגתא דרבה ורב ששת. וכן אניגרא, וכן בקרן זוית.

ההוא דיקלא דהוה לאביי, והוה סליק באיפומא. אתא לקמיה דרב יוסף ושרא ליה. אמר רב אחא בר תחליפא. דשרא לך, כרבה שרא לך. פשיטא? מהו דתימא אפילו לרב ששת ביתא כמאן דמלי דמי, ולישתמש בפחות משלשה סמוך לגג, קא משמע לן. תנן. שרשיו גבוהין מן הארץ שלשה טפחים לא ישב עליהם.

היכי דמי? אי דלא הדרי כיפי פשיטא. אלא לאו, אף על גב דהדרי כיפי. לא, לעולם דלא הדרי כיפי, והא קא משמע לן אף על גב דצידו אחד שוה לארץ. תנו רבנן שרשי אילן שגבוהין מן הארץ שלשה טפחים או שיש חלל תחתיהן שלשה טפחים, אף על פי שצידו אחד שוה לארץ הרי זה לא ישב עליהן,

לפי שאין עולין באילן, ואין נתלין באילן, ואין נשענין באילן. ולא יעלה באילן מבעוד יום וישב שם כל היום כולו. אחד אילן ואחד כל הבהמה, אבל בור שיח ומערה וגדר מטפס ועולה מטפס ויורד, ואפילו הן מאה אמה. תני חדא. אם עלה מותר לירד, ותני חדא אסור לירד. לא קשיא.

אבל הכא דקא עביד איסורא, הכי נמי דירד. תני חדא. אחד אילן לח ואחד אילן יבש, ותניא אידך. במה דברים אמורים בלח, אבל ביבש מותר. אמר רב יהודה, לא קשיא. כאן בשגזעו מחליף, כאן בשאין גזעו מחליף. גזעו מחליף יבש קרית ליה. אלא לא קשיא. כאן בימות החמה, כאן בימות הגשמים.

בימות החמה, הא נתרי פירי. בדליכא פירי. והא קא נתרי קינסי. בגדודא. איני?. והא רב איקלע לאפסטיא, ואסר בגדודא. רב בקעה מצא, וגדר בה גדר. אמר רמי בר אבא אמר רב אסי. אסור לאדם שיהלך על גבי עשבים בשבת, משום שנאמר. ואץ ברגלים חוטא.

תני חדא. מותר לילך על גבי עשבים בשבת, ותניא אידך. אסור. לא קשיא. הא בלחים, הא ביבשים. ואי בעית אימא, הא והא בלחים, ולא קשיא. כאן בימות החמה, כאן בימות הגשמים. ואיבעית אימא, הא והא בימות החמה, ולא קשיא. הא דסיים מסאניה, הא דלא סיים מסאניה.

אסור לאדם שיכוף אשתו לדבר מצוה, שנאמר. ואץ ברגלים חוטא. ואמר רבי יהושע בן לוי. כל הכופה אשתו לדבר מצוה הויין לו בנים שאינן מהוגנין. אמר רב איקא בר חיננא, מאי קראה. גם בלא דעת נפש לא טוב. תניא נמי הכי. גם בלא דעת נפש לא טוב זה הכופה אשתו לדבר מצוה. ואץ ברגלים חוטא זה הבועל ושונה.

הבו לכם אנשים חכמים ונבונים וידועים לשבטיכם, וכתיב. ואקח את ראשי שבטיכם אנשים חכמים וידועים, ואילו נבונים לא אשכח. ואילו גבי לאה כתיב.

איני?. והאמר רב יצחק בר אבדימי. עשר קללות נתקללה חוה, דכתיב. אל האשה אמר הרבה ארבה, אלו שני טפי דמים אחת דם נדה, ואחת דם בתולים. עצבונך, זה צער גידול בנים. והרונך, זה צער העיבור. בעצב תלדי בנים, כמשמעו. ואל אישך תשוקתך, מלמד שהאשה משתוקקת על בעלה בשעה שיוצא לדרך.

והוא ימשל בך, מלמד שהאשה תובעת בלב והאיש תובע בפה. זו היא מדה טובה בנשים. כי קאמרינן, דמרציא ארצויי קמיה. הני שבע הווין. כי אתא רב דימי אמר. עטופה כאבל, ומנודה מכל אדם, וחבושה בבית האסורין. מאי מנודה מכל אדם? אילימא משום דאסיר לה ייחוד, איהו נמי אסיר ליה ייחוד.

אלא דאסירא לבי תרי. במתניתא תנא. מגדלת שער כלילית, ויושבת ומשתנת מים כבהמה, ונעשית כר לבעלה. ואידך? הני שבח הוא לה. דאמר רבי חייא, מאי דכתיב. מלפנו מבהמות ארץ ומעוף השמים יחכמנו. מלפנו מבהמות זו פרידה, שכורעת ומשתנת מים.

ומעוף השמים יחכמנו זה תרנגול, שמפייס ואחר כך בועל. אמר רבי יוחנן. אילמלא לא ניתנה תורה, היינו למידין צניעות מחתול, וגזל מנמלה, ועריות מיונה. דרך ארץ מתרנגול שמפייס ואחר כך בועל. ומאי מפייס לה? אמר רב יהודה אמר רב,

הכי קאמר לה. זביננא ליך זיגא דמטו ליך עד כרעיך, לבתר הכי אמר לה. לישמטתיה לכרבלתיה דההוא תרנגולא