אילימא לטומאתם, האי טומאת שבעה כתיב ביה, והאי טומאת שבעה כתיב ביה. אלא לאו, למחנותם. ומדסיפא למחנותם הוי רישא נמי למחנותם. מידי איריא?. הא כדאיתא והא כדאיתא. מיתיבי. מצורע חמור מזב,

וזב חמור מטמא מת, יצא בעל קרי שטמא מת חמור ממנו. מאי יצא? לאו. יצא מכלל זב ובא לכלל טמא מת, דהא טמא מת חמור ממנו ומותר במחנה לויה. לא, יצא ממחנה טמא מת ונכנס למחנה זב, ואף על גב דטמא מת חמור ממנו (דמותר) במחנה לויה למאי דדמי ליה מדמינן ליה. תני תנא קמיה דרב יצחק בר אבדימי.

מתקיף לה רבינא. אימא אידי ואידי למחנה שכינה, ולעבור עליו בעשה ולא תעשה. אם כן, לימא קרא. ויצא אל מחוץ למחנה ולא יבא אל תוך, המחנה למה לי? שמע מינה ליתן לו מחנה אחרת. ומיחוי קרביו וכו׳. מאי מיחוי קרביו? רב הונא אמר. שמנקבן בסכין. (רב) חייא בר רב אמר.

שירקא דמעייא דנפקא אגב דוחקא דסכינא. אמר רבי (אליעזר). מאי טעמא דחייא בר רב? דכתיב. וחרבות מחים גרים יאכלו, מאי משמע? כדמתרגם רב יוסף ונכסיהן דרשיעיא צדיקיא יחסנון. ורעו כבשים כדברם, אמר מנשיא בר ירמיה אמר רב. כמדובר בם. מאי כמדובר בם?

אמר אביי. וחרבות מחים גרים יאכלו. אמר ליה רבא. בשלמא אי כתיב חרבות כדקאמרת, השתא דכתיב וחרבות, מילתא אחריתי קאמר. אלא אמר רבא. כדרב חננאל אמר רב. דאמר רב חננאל אמר רב. עתידין צדיקים שיחיו את המתים. כתיב הכא. ורעו כבשים כדברם, וכתיב התם. ירעו בשן וגלעד כימי עולם.

בשן זה אלישע הבא מן הבשן, שנאמר. ויעני ושפט בבשן, וכתיב. פה אלישע בן שפט אשר יצק מים על ידי אליהו. גלעד זה אליהו, שנאמר. ויאמר אליהו התשבי מתושבי גלעד וגו׳. אמר רבי שמואל בר נחמני אמר רבי יונתן.

דכתיב. ועמדו זרים ורעו צאנכם ובני נכר אכריכם וכרמיכם. רב חסדא רמי, כתיב. וחפרה הלבנה ובושה החמה, וכתיב. והיה אור הלבנה כאור החמה ואור החמה יהיה שבעתים כאור שבעת הימים. לא קשיא. כאן לעולם הבא, כאן לימות המשיח. ולשמואל דאמר. אין בין העולם הזה לימות המשיח אלא שיעבוד מלכיות בלבד,

אני אמית ואחיה יכול מיתה באחד וחיים באחד, כדרך שהעולם נוהג, תלמוד לומר. מחצתי ואני ארפא, מה מכה ורפואה באחד, אף מיתה וחיים באחד. מכאן תשובה לאומרים אין תחיית המתים מן התורה. דבר אחר. בתחלה מה שאני ממית אני מחיה, והדר מה שמחצתי ואני ארפא.

שהרי הקטר חלבים ואברים ופדרים כשרים כל הלילה, ואין ממתינים להם עד שתחשך. הרכבתו והבאתו וכו׳. ורמינהו. חותכין יבלת במקדש, אבל לא במדינה. ואם בכלי כאן וכאן אסור. רבי אלעזר ורבי יוסי בר חנינא, חד אמר. אידי ואידי ביד.

הא בלחה, הא ביבשה. וחד אמר. אידי ואידי בלחה, ולא קשיא. הא ביד, הא בכלי. ולמאן דאמר. הא ביד, הא בכלי מאי טעמא לא אמר. אידי ואידי ביד, ולא קשיא. הא בלחה הא ביבשה? אמר לך. יבשה מפרך פריכא. ולמאן דאמר. אידי ואידי ביד, ולא קשיא. הא בלחה, הא ביבשה מאי טעמא לא אמר. אידי ואידי בלחה, ולא קשיא. הא ביד, הא בכלי?

רבי יהושע אומר. חלקהו, חציו לאכילה ושתיה, וחציו לבית המדרש. ואמר רבי יוחנן. ושניהם מקרא אחד דרשו, כתוב אחד אומר. עצרת לה׳ אלהיך, וכתוב אחד אומר. עצרת תהיה לכם. רבי אליעזר סבר. או כולו לה׳, או כולו לכם. ורבי יהושע סבר. חלקהו, חציו לה׳ וחציו לכם. (עבם סימן) אמר רבי אלעזר.

הכל מודים בעצרת דבעינן נמי לכם. מאי טעמא? יום שניתנה בו תורה הוא. אמר רבה. הכל מודים בשבת דבעינן נמי לכם. מאי טעמא? וקראת לשבת עונג. אמר רב יוסף. הכל מודים בפורים דבעינן נמי לכם. מאי טעמא? ימי משתה ושמחה כתיב ביה. מר בריה דרבינא כולה שתא הוה יתיב בתעניתא, לבר

מעצרתא, ופוריא, ומעלי יומא דכיפורי. עצרת יום שניתנה בו תורה. פוריא ימי משתה ושמחה כתיב. מעלי יומא דכיפורי דתני חייא בר רב מדפתי. ועניתם את נפשותיכם בתשעה לחדש, וכי בתשעה (הם) מתענין? והלא בעשירי מתענין. אלא לומר לך.

איני? והאמר רבי אלעזר. אילמלא תורה לא נתקיימו שמים וארץ, שנאמר. אם לא בריתי יומם ולילה