portal-daf-yomi/daf-yomi-talmud-whisper-training huggingface dataset:
היתה מבצבצת ויוצאה מתחת דופני הספינה. ויש אומרים בריה שבים בלעתה, והקיאתה ליבשה. ועליה אמר שלמה. קורות בתינו ארזים רהיטנו ברותים, אל תיקרי ברותים, אלא ברית ים. לפיכך, כל השערים שהיו במקדש נשתנו להיות של זהב,

על הראשונים נאמר. זכר צדיק לברכה, ועל אלו נאמר. ושם רשעים ירקב. גמ׳ תנו רבנן. בית גרמו היו בקיאין במעשה לחם הפנים ולא רצו ללמד. שלחו חכמים והביאו אומנין מאלכסנדריא של מצרים. והיו יודעין לאפות כמותן, ולא היו יודעין לרדות כמותן. שהללו מסיקין מבחוץ ואופין מבחוץ, והללו מסיקין מבפנים ואופין מבפנים.

בית אבטינס היו בקיאין במעשה הקטורת ולא רצו ללמד, שלחו חכמים והביאו אומנין מאלכסנדריא של מצרים. והיו יודעין לפטם כמותם ולא היו יודעין להעלות עשן כמותן. של הללו מתמר ועולה כמקל, של הללו מפציע לכאן ולכאן. וכששמעו חכמים בדבר, אמרו. כל מה שברא הקדוש ברוך הוא לכבודו בראו,

כשהוא נותן קולו בנעימה, מכניס גודלו לתוך פיו, ומניח אצבעו בין הנימין, עד שהיו אחיו הכהנים נזקרים בבת ראש לאחוריהם. תנו רבנן. בן קמצר לא רצה ללמד על מעשה הכתב. אמרו עליו שהיה נוטל ארבעה קולמוסין בין אצבעותיו, ואם היתה תיבה של ארבע אותיות היה כותבה בבת אחת. אמרו לו. מה ראית שלא ללמד?

ועל בן קמצר וחביריו נאמר. ושם רשעים ירקב. מאי ושם רשעים ירקב? אמר רבי אלעזר. רקביבות תעלה בשמותן, דלא מסקינן בשמייהו. מתיב רבינא. מעשה בדואג בן יוסף, שהניחו אביו בן קטן לאמו. בכל יום היתה אמו מודדתו בטפחים ונותנת משקלו של זהב לבית המקדש, וכשגבר אויב טבחתו ואכלתו.

ועליה קונן ירמיה. אם תאכלנה נשים פרים עוללי טפוחים, משיבה רוח הקדש ואומרת. אם יהרג במקדש ה׳ כהן ונביא, חזי מאי סליק ביה. אמר רבי אלעזר. צדיק מעצמו, ורשע מחבירו. צדיק מעצמו, דכתיב. זכר צדיק לברכה, ורשע מחבירו, דכתיב. ושם רשעים ירקב.

דכתיב. ויאהל עד סדום, וכתיב. ואנשי סדום רעים וחטאים לה׳ מאד. אמר רבי אלעזר. צדיק דר בין שני רשעים ולא למד ממעשיהם, רשע דר בין שני צדיקים ולא למד ממעשיהם. צדיק דר בין שני רשעים ולא למד ממעשיהם עובדיה. רשע דר בין שני צדיקים ולא למד ממעשיהם זה עשו. (אמר) רבי אלעזר.

מברכתן של צדיקים אתה למד קללה לרשעים, ומקללתן של רשעים אתה למד ברכה לצדיקים. מברכתן של צדיקים אתה למד קללה לרשעים, דכתיב. כי ידעתיו למען אשר יצוה וגו׳, וכתיב בתריה. ויאמר ה׳ זעקת סדום ועמורה כי רבה. ומקללתן של רשעים אתה למד ברכה לצדיקים, דכתיב.

אמר רבי חייא בר אבא אמר רבי יוחנן. אין צדיק נפטר מן העולם עד שנברא צדיק כמותו, שנאמר. וזרח השמש ובא השמש. עד שלא כבתה שמשו של עלי, זרחה שמשו של שמואל הרמתי. (אמר) רבי חייא בר אבא אמר רבי יוחנן. ראה הקדוש ברוך הוא שצדיקים מועטין, עמד ושתלן בכל דור ודור, שנאמר.

כי לה׳ מצוקי ארץ וישת עליהם תבל. (אמר) רבי חייא בר אבא אמר רבי יוחנן. אפילו בשביל צדיק אחד העולם מתקיים, שנאמר. וצדיק יסוד עולם. רבי חייא דידיה אמר, מהכא. רגלי חסידיו ישמור חסידיו טובא משמע. אמר רב נחמן בר יצחק. חסידו כתיב. (אמר) רבי חייא בר אבא אמר רבי יוחנן.

ולא תטמאו בהם ונטמתם בם, אל תקרי ונטמאתם, אלא. ונטמטם. תנו רבנן. (אל) תטמאו בהם ונטמתם בם, אדם מטמא עצמו מעט מטמאין אותו הרבה. מלמטה מטמאין אותו מלמעלה. בעולם הזה מטמאין אותו לעולם הבא.
מסיקין בכלים ואין מסיקין בשברי כלים, דברי רבי יהודה. ורבי שמעון מתיר. מסיקין בתמרין, אכלן אין מסיקין בגרעיניהן, דברי רבי יהודה. ורבי שמעון מתיר. מסיקין באגוזים, אכלן אין מסיקין בקליפותיהן, דברי רבי יהודה. ורבי שמעון מתיר. וצריכא. דאי אשמעינן קמייתא,

בההיא קאמר רבי יהודה, משום דמעיקרא כלי והשתא שבר כלי, והוה ליה נולד, ואסור. אבל תמרים, דמעיקרא גרעינין והשתא גרעינין אימא שפיר דמי. ואי אשמעינן גרעינין, הוה אמינא דמעיקרא מכסיין והשתא מיגליין. אבל קליפי אגוזין, דמעיקרא מיגלו והשתא מיגלו אימא שפיר דמי. צריכא.

לרבי יהודה דאמר מסיקין בכלים ואין מסיקין בשברי כלים, כיון דאדליק בהו פורתא הוה ליה שברי כלים, וכי קא מהפך באיסורא קא מהפך? דעבד כדרב מתנה. דאמר רב מתנה אמר רב. עצים שנשרו מן הדקל לתנור ביום טוב, מרבה עצים מוכנין ומסיקן. רב המנונא אמר. הכא בפחות משלשה על שלשה עסקינן,

מקולי מטלניות שנו כאן. ואזדא רבי אליעזר לטעמיה ורבי עקיבא לטעמיה. דתנן. פחות משלשה על שלשה שהתקינו לפקק בו את המרחץ ולנער בו את הקדירה ולקנח בו את הרחיים בין מן המוכן ובין שאין מן המוכן טמא, דברי רבי אליעזר. ורבי יהושע אומר. בין מן המוכן ובין שלא מן המוכן טהור.

רבי עקיבא אומר. מן המוכן טמא, ושלא מן המוכן טהור. ואמר עולא, ואיתימא רבה בר בר חנה אמר רבי יוחנן. הכל מודים זרקו באשפה דברי הכל טהור. הניחו בקופסא דברי הכל טמא. לא נחלקו אלא שתלאו במגוד או שהניחו לאחורי הדלת. רבי אליעזר סבר מדלא זרקו באשפה דעתיה עילויה.

תניא אמר רבי יהודה. פעם אחת שבתנו בעליית בית נתזה בלוד, והביאו לנו שפופרת של ביצה ומלאנוה שמן ונקבנוה והנחנוה על פי הנר. והיה שם רבי טרפון וזקנים, ולא אמרו לנו דבר. אמרו לו. משם ראיה?. שאני בית נתזה דזריזין הן.

אבין ציפוראה גרר ספסלא בעיליתא דשישא לעילא מרבי יצחק בן אלעזר. אמר ליה. אי שתיקי לך כדשתיקו ליה חבריא לרבי יהודה נפיק מיניה חורבא. גזירה עליתא דשישא אטו עליתא דעלמא. ריש כנישתא דבצרה גרר ספסלא לעילא מרבי ירמיה רבה. אמר ליה. כמאן, כרבי שמעון? אימר דאמר רבי שמעון בגדולים דלא אפשר,

בקטנים מי אמר?. ופליגא דעולא. דאמר עולא מחלוקת בקטנים, אבל בגדולים דברי הכל מותר. מתיב רב יוסף. רבי שמעון אומר גורר אדם מטה כסא וספסל, ובלבד שלא יתכוין לעשות חריץ. קתני גדולים, וקתני קטנים, קשיא לתרווייהו. עולא מתרץ לטעמיה ורבי ירמיה רבה מתרץ לטעמיה.

רבי יוסי פוטר בכולן, חוץ מן הפתילה מפני שהוא עושה פחם. גמ׳ מדקתני סיפא חייב שמע
אמר עולא. בטופל. חזקיה אמר, טופלין בהמה לבהמה, ואין טופלין מעות למעות. ורבי יוחנן אמר. טופלין מעות למעות, ואין טופלין בהמה לבהמה. תניא כוותיה דחזקיה, תניא כוותיה דרבי יוחנן. תניא כוותיה דרבי יוחנן.

אדם יוצא ידי חובתו במעשר בהמה. ביום טוב מאי טעמא לא? אמר רב אשי. דלמא אתי לעשורי ביום טוב, ואי אפשר לעשר ביום טוב משום סקרתא. מאי משמע דהאי מסת לישנא דחולין הוא? דכתיב. וישם המלך אחשורוש מס על הארץ. ישראל יוצאין ידי חובתן בנדרים ונדבות.

תנו רבנן. ושמחת בחגך לרבות כל מיני שמחות לשמחה. מכאן אמרו חכמים. ישראל יוצאין ידי חובתן בנדרים ונדבות ובמעשר בהמה, והכהנים בחטאת ואשם ובבכור, ובחזה ושוק. יכול אף בעופות ובמנחות תלמוד לומר. ושמחת בחגך, מי שחגיגה באה מהם, יצאו אלו שאין חגיגה באה מהם. רב אשי אמר.

מושמחת נפקא. יצאו אלו שאין בהן שמחה. ורב אשי, האי בחגך מאי עביד ליה? ההוא, לכדרב דניאל בר קטינא. דאמר רב דניאל בר קטינא אמר רב. מניין שאין נושאין נשים במועד שנאמר. ושמחת בחגך, ולא באשתך. מתני׳ מי שיש לו אוכלים מרובים ונכסים מועטים מביא שלמים מרובים ועולות מועטות.

מאי קאמר ליה? אילימא הכי קאמר ליה. הרי אמרו טופלין בהמה לבהמה אבל לא מעות למעות, ולימא ליה. אין טופלין מעות למעות. אלא הכי אמר ליה. הרי אמרו אף טופלין בהמה לבהמה. כמאן? דלא כחזקיה ודלא כרבי יוחנן. וכי תימא. אמוראי הוא דפליגי, מתנייתא לא פליגי. והא קתני. אכילה ראשונה מן החולין.

מאי אכילה ראשונה שיעור דמי אכילה ראשונה מן החולין. אמר עולא אמר ריש לקיש. הפריש עשר בהמות לחגיגתו, הקריב חמש ביום טוב ראשון חוזר ומקריב חמש ביום טוב שני. רבי יוחנן אמר. כיון שפסק, שוב אינו מקריב. אמר רבי אבא, ולא פליגי. כאן בסתם, כאן במפרש. האי סתם היכי דמי? אילימא דליכא שהות ביום לקרב,

קשיין אהדדי. אלא לאו שמע מינה. כאן בסתם, כאן במפרש. שמע מינה. איתמר נמי, אמר רב שמן בר אבא אמר רבי יוחנן. לא שנו אלא שלא גמר, אבל גמר חוזר ומקריב. מאי גמר? אילימא גמר קרבנותיו מאי מקריב? אלא שלא גמר היום, אבל גמר היום חוזר ומקריב.

מתני׳
וחד דכתיב. הנה כחמר ביד היוצר כן אתם בידי בית ישראל,

וחד דכתיב. והסרתי את לב האבן מבשרכם ונתתי לכם לב בשר. רב פפא אמר מהכא. ואת רוחי אתן בקרבכם ועשיתי את אשר בחקי תלכו. ואמר רבי אלעזר. משה הטיח דברים כלפי מעלה. שנאמר. ויתפלל משה אל ה׳ אל תקרי אל ה׳, אלא על ה׳.

אמרי דבי רבי ינאי. אין ארי נוהם מתוך קופה של תבן אלא מתוך קופה של בשר. אמר רבי אושעיא. משל לאדם שהיתה לו פרה כחושה ובעלת אברים, האכילה כרשינין והיתה מבעטת בו. אמר לה. מי גרם ליך שתהא מבעטת בי אלא כרשינין שהאכלתיך. אמר רבי חייא בר אבא אמר רבי יוחנן. משל לאדם אחד שהיה לו בן. הרחיצו וסכו,

ורם לבבך ושכחת את ה׳. ורבנן אמרי, מהכא. ואכל ושבע ודשן ופנה. ואי בעית אימא מהכא. וישמן ישורון ויבעט. אמר רבי שמואל בר נחמני אמר רבי יונתן. מנין שחזר הקדוש ברוך הוא והודה לו למשה, שנאמר. וכסף הרביתי להם וזהב עשו לבעל. וידבר ה׳ אל משה לך רד.

אלמלא מקרא כתוב, אי אפשר לאומרו. מלמד שתפסו משה להקדוש ברוך הוא, כאדם שהוא תופס את חבירו בבגדו, ואמר לפניו. רבונו של עולם, אין אני מניחך עד שתמחול ותסלח להם. ואעשה אותך לגוי גדול וגו׳. אמר רבי אלעזר. אמר משה לפני הקדוש ברוך הוא. רבונו של עולם, ומה כסא של שלש רגלים אינו יכול לעמוד לפניך בשעת כעסך.

כסא של רגל אחד על אחת כמה וכמה. ולא עוד אלא שיש בי בושת פנים מאבותי, עכשיו יאמרו. ראו פרנס שהעמיד עליהם. בקש גדולה לעצמו, ולא בקש עליהם רחמים. ויחל משה את פני ה׳, אמר רבי אלעזר. מלמד שעמד משה בתפלה לפני הקדוש ברוך הוא, עד שהחלהו. ורבא אמר. עד שהפר לו נדרו. כתיב הכא. ויחל, וכתיב התם.

ורבי שמואל בר נחמני אמר. אלו ואלו דברי תלמיד, אלא כך אמר משה לפני הקדוש ברוך הוא. רבונו של עולם, דברים שאמרת לי לך אמור להם לישראל בשמי, הלכתי ואמרתי להם בשמך. עכשו מה אני אומר להם? מבלתי יכלת ה׳. יכול ה׳ מיבעי ליה. אמר רבי אלעזר. אמר משה לפני הקדוש ברוך הוא. רבונו של עולם,

עכשיו יאמרו אומות העולם תשש כחו כנקבה, ואינו יכול להציל. אמר הקדוש ברוך הוא למשה. והלא כבר ראו נסים וגבורות שעשיתי להם על הים. אמר לפניו. רבונו של עולם, עדיין יש להם לומר. למלך אחד יכול לעמוד, לשלשים ואחד מלכים אינו יכול לעמוד. אמר רבי יוחנן. מנין שחזר הקדוש ברוך הוא והודה לו למשה, שנאמר.

ועל כל גסטרא וגסטרא תליתי בו שלש מאות וששים וחמשה אלפי רבוא כוכבים כנגד ימות החמה. וכולן לא בראתי אלא בשבילך, ואת אמרת עזבתני ושכחתני?. התשכח אשה עולה, אמר הקדוש ברוך הוא. כלום אשכח עולות אילים ופטרי רחמים שהקרבת לפני במדבר?.

המתפלל צריך שישהא שעה אחת קודם תפלתו, ושעה אחת אחר תפלתו. קודם תפלתו, מנין? שנאמר. אשרי יושבי ביתך. לאחר תפלתו מנין? דכתיב. אך צדיקים יודו לשמך ישבו ישרים את פניך. תנו רבנן. חסידים הראשונים היו שוהין שעה אחת, ומתפללין שעה אחת, וחוזרין ושוהין שעה אחת.

וכי מאחר ששוהין תשע שעות ביום בתפלה, תורתן היאך משתמרת, ומלאכתם היאך נעשית? אלא מתוך שחסידים הם תורתם משתמרת, ומלאכתן מתברכת. אפילו המלך שואל בשלומו לא ישיבנו. אמר רב יוסף, לא שנו אלא למלכי ישראל, אבל למלכי אומות העולם פוסק. מיתיבי. המתפלל וראה אנס בא כנגדו,

וכתיב ונשמרתם מאד לנפשתיכם. כשנתתי לך שלום למה לא החזרת לי שלום? אם הייתי חותך ראשך בסייף, מי היה תובע את דמך מידי?. אמר לו. המתן לי עד שאפייסך בדברים. אמר לו. אילו היית עומד לפני מלך בשר ודם, ובא חברך ונתן לך שלום היית מחזיר לו?. אמר לו. לאו.

ומה אתה שהיית עומד לפני מלך בשר ודם, שהיום כאן ומחר בקבר כך אני שהייתי עומד לפני מלך מלכי המלכים הקדוש ברוך הוא, שהוא חי וקיים לעד ולעולמי עולמים על אחת כמה וכמה. מיד נתפייס אותו הגמון, ונפטר אותו חסיד לביתו
ספק מבעוד יום נתקנו ספק משחשיכה נתקנו זה הוא ספק עירוב כשר. אבל עירב בתרומה, ספק טהורה ספק טמאה. וכן בפירות, ספק נתקנו ספק לא נתקנו אין זה ספק עירוב כשר. מאי שנא תרומה דאמר העמד תרומה על חזקתה, ואימא טהורה היא. פירות נמי העמד טבל על חזקתו, ואימא לא נתקנו.

לא תימא. ספק מבעוד יום נתקנו, אלא אימא. ספק מבעוד יום נדמעו, ספק משחשיכה נדמעו. בעא רב שמואל בר רב יצחק מרב הונא. היו לפניו שתי ככרות, אחת טמאה ואחת טהורה, ואמר. עירבו לי בטהורה בכל מקום שהיא, מהו? תיבעי לרבי מאיר, תיבעי לרבי יוסי. תיבעי לרבי מאיר. עד כאן לא קאמר רבי מאיר התם דליכא טהורה. הכא הא איכא טהורה.

היום חול ולמחר קדש מספיקא לא נחתא ליה קדושה. היום קדש ולמחר חול מספיקא לא פקעא ליה קדושתיה מיניה. תנן התם. לגין טבול יום שמלאו מן החבית של מעשר טבל, ואמר. הרי זה תרומת מעשר לכשתחשך דבריו קיימין. ואם אמר. עירבו לי בזה לא אמר כלום. אמר רבא זאת אומרת.
וזו מביאה מתוך ביתה ואוכלת. זו מחזרת מותרה לתוך ביתה,

רבי חנינא אמר. עירובו עירוב, אלא שנקרא מאנשי ורדינא. אמר רב יהודה אמר שמואל. החולק את עירובו אינו עירוב. כמאן? כבית שמאי, דתניא. חמשה שגבו את עירובן ונתנוהו בשני כלים, בית שמאי אומרים. אין זה עירוב, ובית הלל אומרים. הרי זה עירוב. אפילו תימא בית הלל. עד כאן לא קאמרי בית הלל התם אלא דמליין למנא ואייתר,

הלכה כרבי שמעון. מתני׳ מי שבא בדרך וחשכה לו, והיה מכיר אילן או גדר, ואמר. שביתתי תחתיו לא אמר כלום. שביתתי בעיקרו מהלך ממקום רגליו ועד עיקרו אלפים אמה, ומעיקרו ועד ביתו אלפים אמה. נמצא מהלך משחשיכה ארבעת אלפים אמה. אם אינו מכיר,
אמר מר. אין לי אלא בשעת הקטרה. מאי משמע? אמר רבא, וכן אמר רבי יצחק בר אבדימי, וכן אמר רבי אלעזר, אמר קרא. וכפר בעדו ובעד ביתו ובעד כל קהל ישראל, איזהו כפרה ששוה לו ולביתו ולאחיו הכהנים ולכל קהל ישראל הוי אומר זה הקטרת הקטורת. וקטורת מכפרת? אין, דהא תני רבי חנניא.

למדנו לקטורת שמכפרת, שנאמר. ויתן את הקטורת ויכפר על העם, ותנא דבי רבי ישמעאל. על מה קטורת מכפרת על לשון הרע. יבא דבר שבחשאי, ויכפר על מעשה חשאי. תנן התם. פורשין מבין האולם ולמזבח בשעת הקטרה. אמר רבי אלעזר. לא שנו אלא בשעת הקטרה דהיכל, אבל בשעת הקטרה דלפני לפנים מהיכל פרשי,

ומבין האולם ולמזבח אין פורשין אלא בשעת הקטרה. בשעת הקטרה מיהא פרשי. מאי לאו, בשעת הקטרה דלפני לפנים? לא, בשעת הקטרה דהיכל. אי הכי, הא מה מעלה ותו לא, הא איכא הא מעלה. דאילו מהיכל פרשי בין בשעת הקטרה דידיה, בין בשעת הקטרה דלפני לפנים, ואילו מבין האולם ולמזבח לא פרשי אלא בשעת הקטרה דהיכל.

מאי טעמא? משום חולשא דכהן גדול. בכל יום בשל ארבעת קבין וכו׳. תנא. נתפזרו לו קב גחלים, מכבדן לאמה. תני חדא. קב, ותניא אידך. קביים. בשלמא הך דתני קב רבנן. אלא הך דתני קביים, מני? לא רבנן ולא רבי יוסי. אמר רב חסדא.
אלא. הא אמר ליה ברישא ופרכיה, והדר אמר ליה הך דמה לי אם דחו. השיב רבי עקיבא ואמר. הזאה תוכיח וכו׳. תניא, אמר לו רבי אליעזר. עקיבא, בשחיטה השבתני, בשחיטה תהא מיתתו. אמר לו. רבי, אל תכפירני בשעת הדין, כך מקובלני ממך. הזאה שבות היא, ואינה דוחה את השבת.

אמר עולא. רבי אליעזר כי אגמריה, הזאה דתרומה אגמריה דתרומה גופה לא דחיא שבת. רבי עקיבא נמי כי אותביה הזאה דתרומה אותביה, שהיא מצוה והיא משום שבות. והוא סבר. הזאה דפסח קא מותיב ליה. מתיב רבה. השיב רבי עקיבא ואמר. הזאת טמא מת תוכיח, שחל שביעי שלו להיות בשבת,

אחד קטן בריא ואחד קטן חולה אין מחמין לו חמין להברותו ולמולו בשבת, דהא לא חזי. איתיביה אביי. ערל שלא מל ענוש כרת, דברי רבי אליעזר. והא הכא דגברא גופיה לא חזי, וקתני ענוש כרת, אלמא. רמי חיובא עליה. אמר רבה. קסבר רבי אליעזר, אין שוחטין וזורקין על טמא שרץ.

וכל שאילו ביחיד נדחה, בציבור עבדי בטומאה. וכל מילתא דאיתא בציבור, איתא ביחיד. וכל מילתא דליתא בציבור, ליתא ביחיד. ערילות, דאי כוליה ציבור ערלים נינהו, אמרינן להו. קומו מהולו נפשייכו ועבידי פסחא. יחיד נמי, אמרינן ליה. קום מהול ועביד פסחא.

מדקא מהדר אטמא שרץ, קסבר. אין שוחטין וזורקין על טמא שרץ, דאי שוחטין וזורקין על טמא שרץ למה ליה לאהדורי עליה, היינו טהור. אלמא. אף על גב דלא חזי חיובא עליה, ואף על גב דליתיה בציבור איתיה ביחיד. אלא אמר רבא. קסבר רבי אליעזר שוחטין וזורקין על טמא שרץ, והוא הדין לטמא מת בשביעי שלו.

הזאה למאי? לאכילה אכילת פסחים לא מעכבא. אמר ליה רב אדא בר אבא לרבא. אם כן, נמצא פסח נשחט שלא לאוכליו. אמר ליה. שלא לאוכליו לחולה ולזקן, דלא חזי. אבל האי מיחזא חזי, תקוני הוא דלא מתקן. כלל אמר רבי עקיבא וכו׳. אמר רב יהודה אמר רב. הלכה כרבי עקיבא.

גמ׳ מאי תנא דקתני חגיגה? תנא הרכבתו והבאתו דלא דחי שבת, וקתני נמי חגיגה דלא דחיא שבת. והכי קאמר. אימתי מביאין עמו חגיגה בזמן שהוא בא בחול, בטהרה ובמועט.
חדא ועוד קאמר. חדא מפני שהוא עף. ועוד גזירה שמא יסתפק ממנו.

בשתי תרומות הכתוב מדבר. אחת תרומה טהורה ואחת תרומה טמאה. מה תרומה טהורה אין לך בה אלא משעת הרמה ואילך, אף תרומה טמאה אין לך בה אלא משעת הרמה ואילך. גופא. רבי שמעון בן אלעזר אומר. אין מדליקין בצרי, וכן היה רבי שמעון בן אלעזר אומר.

ומה יעשו אנשי אלכסנדריא שאין להם אלא שמן צנונות? ומה יעשו אנשי קפוטקיא שאין להם לא כך ולא כך, אלא נפט? אלא אין לך אלא מה שאמרו חכמים אין מדליקין. ומדליקין בשמן דגים ובעטרן. רבי שמעון שזורי אומר. מדליקין בשמן פקועות ובנפט. סומכוס אומר. כל היוצא מן הבשר אין מדליקין בו, אלא בשמן דגים. סומכוס היינו תנא קמא?

איכא בינייהו דרב ברונא אמר רב, ולא מסיימי. תניא, רבי שמעון בן אלעזר אומר. כל היוצא מן העץ אין בו משום שלש על שלש, ומסככין בו חוץ מפשתן. אמר אביי. רבי שמעון בן אלעזר ותנא דבי רבי ישמעאל אמרו דבר אחד. רבי שמעון בן אלעזר הא דאמרן.

הא לא כתביה קרא לא גמרינן בקל וחומר. ואימא לרבות שלשה על שלשה בשאר בגדים? אמר קרא. בגד צמר ופשתים. בגד צמר ופשתים אין, מידי אחריני לא. ואימא כי אימעוט משלש על שלש, אבל שלשה על שלשה מיטמא. תרי מיעוטי
לא קשיא. הא דעבד ליה רביה, הא דעבד איהו לנפשיה. במאי אוקימתא להא דשמואל דעבד ליה רביה? בחותם שבכסותו אמאי לא.

דילמא מיפסק, ומירתת ומיקפל ליה ומחית ליה אכתפיה. כדרב יצחק בר יוסף, דאמר רב יצחק בר יוסף אמר רבי יוחנן. היוצא בטלית מקפלת ומונחת לו על כתפיו בשבת חייב חטאת. וכי הא דאמר ליה שמואל לרב חיננא בר שילא. כולהו רבנן דבי ריש גלותא לא ליפקו בסרבלי חתימי, לבר מינך דלא קפדי עליך דבי ריש גלותא.

גופא, אמר שמואל. יוצא העבד בחותם שבצוארו אבל לא בחותם שבכסותו. תניא נמי הכי. יוצא העבד בחותם שבצוארו אבל לא בחותם שבכסותו. ורמינהו. לא יצא העבד בחותם שבצוארו ולא בחותם שבכסותו, זה וזה אין מקבלין טומאה. ולא בזוג שבצוארו, אבל יוצא הוא בזוג שבכסותו, זה וזה מקבלין טומאה.

ולא תצא בהמה לא בחותם שבצוארה, ולא בחותם שבכסותה, ולא בזוג שבכסותה, ולא בזוג שבצוארה, זה וזה אין מקבלין טומאה. לימא, הא דעבד ליה רביה, הא דעבד איהו לנפשיה. לא, אידי ואידי דעבד ליה רביה וכאן בשל מתכת, וכאן בשל טיט, וכדרב נחמן אמר רבה בר אבוה. דבר המקפיד עליו רבו אין יוצאין בו.

כלי אבנים כלי גללים וכלי אדמה אין מקבלין טומאה לא מדברי תורה ולא מדברי סופרים. אלא שמע מינה של מתכת. שמע מינה. אמר מר. ולא בזוג שבצוארו, אבל יוצא הוא בזוג שבכסותו. זוג שבצוארו אמאי לא דילמא מיפסיק ואתי לאיתויי? זוג שבכסותו נמי ליחוש דילמא מיפסיק ואתי לאיתויי.

ורמינהו. זוג של בהמה טמאה, ושל דלת טהור. של דלת ועשאו לבהמה טמא. של בהמה ועשאו לדלת, אף על פי שחברו לדלת וקבעו במסמרים טמא, שכל הכלים יורדין לידי טומאתן במחשבה, ואין עולין מידי טומאתן אלא בשנוי מעשה. לא קשיא. הא דאית ליה עינבל, הא דלית ליה עינבל.

ניטלו עינבליהן עדין טומאתן עליהם. הני מילי בתינוק, דלקלא עבדי ליה. אבל גדול תכשיט הוא ליה, אף על גב דלית ליה עינבל. אמר מר. ניטלו עינבליהן עדין טומאתן עליהן. למאי חזו? אמר אביי. הואיל שההדיוט יכול להחזירו.

מתיב רבא. הזוג והעינבל חבור. וכי תימא, הכי קאמר. אף על גב דלא מחבר כמאן דמחבר דמי. והתניא. מספורת של פרקים ואיזמל של רהיטני חבור לטומאה ואין חבור להזאה. ואמרינן. מה נפשך, אי חבור הוא אפלו להזאה, ואי לא חבור הוא אפילו לטומאה נמי לא.

ואמר רבה. דבר תורה, בשעת מלאכה חבור בין לטומאה בין להזאה. שלא בשעת מלאכה אינו חבור לא לטומאה ולא להזאה. וגזרו על טומאה שלא בשעת מלאכה משום טומאה שהיא בשעת מלאכה, ועל הזאה שהיא בשעת מלאכה משום הזאה שלא בשעת מלאכה. אלא אמר רבא. הואיל וראוי להקישו על גבי חרס.

איתמר נמי, אמר רבי יוסי ברבי חנינא.
קצירה וספירה בלילה, והבאה ביום. ולהקטר חלבים ואברים, דכתיב. כל הלילה עד הבוקר. זה הכלל. דבר שמצותו ביום כשר כל היום. זה הכלל לאתויי מאי? לאתויי סידור בזיכין וסלוק בזיכין, וכרבי יוסי. דתניא, רבי יוסי אומר. סילק את הישנה שחרית, וסידר את החדשה ערבית אין בכך כלום.

מה להלן עד חצות, אף כאן עד חצות. הדרן עלך הקורא למפרעהקורא את המגילה עומד ויושב. קראה אחד, קראוה שנים יצאו. מקום שנהגו לברך יברך, ושלא לברך לא יברך. בשני, וחמישי, בשבת במנחה קורין שלשה. אין פוחתין מהן, ואין מוסיפין עליהן, ואין מפטירין בנביא. הפותח והחותם בתורה מברך לפניה ולאחריה.

גמ׳ תנא. מה שאין כן בתורה. מנהני מילי? אמר רבי אבהו, דאמר קרא. ואתה פה עמד עמדי, ואמר רבי אבהו. אלמלא מקרא כתוב, אי אפשר לאומרו. כביכול אף הקדוש ברוך הוא בעמידה. ואמר רבי אבהו. מנין לרב שלא ישב על גבי מטה וישנה לתלמידו על גבי קרקע, שנאמר. ואתה פה עמד עמדי.

תנו רבנן. מימות משה ועד רבן גמליאל לא היו למדין תורה אלא מעומד. משמת רבן גמליאל, ירד חולי לעולם והיו למדין תורה מיושב. והיינו דתנן. משמת רבן גמליאל בטל כבוד תורה. כתוב אחד אומר. ואשב בהר, וכתוב אחד אומר. ואנכי עמדתי בהר. אמר רב. עומד ולומד, יושב ושונה. רבי חנינא אמר. לא עומד ולא יושב אלא שוחה.

ברוך אתה ה׳ אלהינו מלך העולם (האל) הרב את ריבנו והדן את דיננו והנוקם את נקמתנו והנפרע לנו מצרינו והמשלם גמול לכל אויבי נפשנו, ברוך אתה ה׳ הנפרע לישראל מכל צריהם. רבא אמר. האל המושיע. אמר רב פפא. הלכך נימרינהו לתרוייהו. ברוך אתה ה׳ הנפרע לישראל מכל צריהם האל המושיע. בשני ובחמישי בשבת במנחה קורין שלשה וכו׳.

רב פפא איקלע לבי כנישתא דאבי גובר וקרא ראשון ארבעה, ושבחיה רב פפא. אין פוחתין מהן ואין מוסיפין. תנא. הפותח מברך לפניה, והחותם מברך לאחריה. והאידנא, דכולהו מברכי לפניה ולאחריה היינו טעמא דתקינו רבנן. גזירה משום הנכנסין ומשום
כי לא לעולם חסן ואם נזר לדור ודור. שאת פני רשע לא טוב לא טוב להם לרשעים שנושאין להם פנים בעולם הזה. לא טוב לו לאחאב שנשאו לו פנים בעולם הזה, שנאמר. יען כי נכנע (אחאב מלפני) לא אביא הרעה בימיו. להטות צדיק במשפט טוב להם לצדיקים שאין נושאין להם פנים בעולם הזה.

אלא שעמד להם זכות אביהם. אוי להם לרשעים, לא דיין שמחייבין עצמן, אלא שמחייבין לבניהם ולבני בניהם עד סוף כל הדורות. הרבה בנים היו לו לכנען שראויין ליסמך כטבי עבדו של רבן גמליאל, אלא שחובת אביהם גרמה להן. כל המזכה את הרבים אין חטא בא על ידו, וכל המחטיא את הרבים כמעט אין מספיקין בידו לעשות תשובה.

כל המזכה את הרבים אין חטא בא על ידו, מאי טעמא? כדי שלא יהא הוא בגיהנם ותלמידיו בגן עדן, שנאמר. כי לא תעזוב נפשי לשאול לא תתן חסידך לראות שחת. וכל המחטיא את הרבים אין מספיקין בידו לעשות תשובה, שלא יהא הוא בגן עדן ותלמידיו בגיהנם, שנאמר. אדם עשוק בדם נפש עד בור ינוס אל יתמכו בו. האומר אחטא ואשוב אחטא ואשוב.

עבירות שבין אדם לחבירו אין יום הכפורים מכפר? והא כתיב. אם יחטא איש לאיש ופללו אלהים. מאן אלהים דיינא. אי הכי, אימא סיפא. ואם לה׳ יחטא איש מי יתפלל לו. הכי קאמר. אם יחטא איש לאיש ופללו אלהים ימחול לו. ואם לה׳ יחטא איש מי יתפלל בעדו תשובה ומעשים טובים. אמר רבי יצחק. כל המקניט את חבירו, אפילו בדברים צריך לפייסו,

שנאמר. בני אם ערבת לרעך תקעת לזר כפיך נוקשת באמרי פיך עשה זאת אפוא בני והנצל כי באת בכף רעך לך התרפס ורהב רעיך. אם ממון יש בידך התר לו פסת יד, ואם לאו הרבה עליו ריעים. (ואמר) רב חסדא.

מטא זרזיפי דמיא ארישא. אמר. עשאוני כאשפה. קרא אנפשיה. מאשפות ירים אביון. שמע רבי אבא ונפיק לאפיה, אמר ליה. השתא צריכנא למיפק אדעתך, דכתיב. לך התרפס ורהב רעיך. רבי זירא כי הוה ליה מילתא בהדי איניש, הוה חליף ותני לקמיה וממצי ליה,

כי היכי דניתי וניפוק ליה מדעתיה. רב הוה ליה מילתא בהדי ההוא טבחא, לא אתא לקמיה. במעלי יומא דכפורי אמר איהו. איזיל אנא לפיוסי ליה. פגע ביה רב הונא, אמר ליה. להיכא קא אזיל מר, אמר ליה. לפיוסי לפלניא. אמר. אזיל אבא למיקטל נפשא. אזל וקם עילויה. הוה יתיב וקא פלי רישא, דלי עיניה וחזייה, אמר ליה. אבא את? זיל, לית לי מילתא בהדך.

רב המנונא אמר. אלהי, עד שלא נוצרתי איני כדאי. עכשיו שנוצרתי, כאילו לא נוצרתי. עפר אני בחיי, קל וחומר במיתתי. הרי אני לפניך ככלי מלא בושה וכלימה. יהי רצון מלפניך שלא אחטא, ומה שחטאתי מרוק ברחמיך, אבל לא על ידי יסורין. והיינו וידויא דרבא כולה שתא, ודרב המנונא זוטא ביומא דכפורי. אמר מר זוטרא.

בנעילה מתפלל שבע ומתודה. תנאי היא, דתניא. יום הכפורים עם חשיכה מתפלל שבע ומתודה, וחותם בוידוי דברי רבי מאיר. וחכמים אומרים. מתפלל שבע, ואם רצה לחתום בוידוי חותם. תיובתא דשמואל תיובתא. עולא בר רב נחית קמיה דרבא. פתח באתה בחרתנו וסיים במה אנו מה חיינו, ושבחיה.
אייתי כסא דזוגיתא חיורתא, ותבר קמיהו, ואעציבו. אמרו ליה רבנן לרב המנונא זוטי בהלולא דמר בריה דרבינא. לישרי לן מר. אמר להו. וי לן, דמיתנן. וי לן, דמיתנן. אמרי ליה. אנן מה נעני בתרך? אמר להו. הי תורה, והי מצוה דמגנו עלן. אמר רבי יוחנן משום רבי שמעון בן יוחאי.

אלא מתוך הלכה פסוקה. והיכי דמי הלכה פסוקה? אמר אביי. כי הא דרבי זירא, דאמר רבי זירא. בנות ישראל החמירו על עצמן, שאפילו רואות טיפת דם כחרדל יושבות עליה שבעה נקיים. רבא אמר, כי הא דרב הושעיא, דאמר רב הושעיא. מערים אדם על תבואתו ומכניסה במוץ שלה, כדי שתהא בהמתו אוכלת,

אל יפטר אדם מחבירו אלא מתוך דבר הלכה, שמתוך כך זוכרהו. כי הא דרב כהנא אלוייה לרב שימי בר אשי מפום נהרא עד בי צניתא דבבל. כי מטא להתם אמר ליה. מר, ודאי דאמרי אינשי. הני צניתא דבבל איתנהו מאדם הראשון ועד השתא? אמר ליה. אדכרתן מילתא דרבי יוסי ברבי חנינא, דאמר רבי יוסי ברבי חנינא.

מאי דכתיב בארץ אשר לא עבר בה איש ולא ישב אדם שם, וכי מאחר דלא עבר היאך ישב? אלא לומר לך כל ארץ שגזר עליה אדם הראשון לישוב נתישבה. וכל ארץ שלא גזר עליה אדם הראשון לישוב לא נתישבה. רב מרדכי אלוייה לרב שימי בר אשי מהגרוניא, ועד בי כיפי. ואמרי לה עד בי דורא. תנו רבנן.

המתפלל צריך שיכוין את לבו לשמים. אבא שאול אומר. סימן לדבר, תכין לבם תקשיב אזנך. תניא אמר רבי יהודה. כך היה מנהגו של רבי עקיבא, כשהיה מתפלל עם הציבור היה מקצר ועולה, מפני טורח צבור. וכשהיה מתפלל בינו לבין עצמו אדם מניחו בזוית זו, ומוצאו בזוית אחרת. וכל כך למה? מפני כריעות והשתחויות.

רק שפתיה נעות מכאן למתפלל שיחתוך בשפתיו. וקולה לא ישמע מכאן שאסור להגביה קולו בתפלתו. ויחשבה עלי לשכרה מכאן ששכור אסור להתפלל. ויאמר אליה עלי עד מתי תשתכרין וגו׳. אמר רבי אלעזר. מכאן לרואה בחברו דבר שאינו הגון, צריך להוכיחו.

מכל צבאי צבאות שבראת בעולמך קשה בעיניך שתתן לי בן אחד? משל למה הדבר דומה למלך בשר ודם שעשה סעודה לעבדיו. בא עני אחד ועמד על הפתח, אמר להם. תנו לי פרוסה אחת. ולא השגיחו עליו. דחק ונכנס אצל המלך. אמר לו. אדוני המלך, מכל סעודה שעשית קשה בעיניך ליתן לי פרוסה אחת?.

אם היתה יולדת בצער יולדת בריוח, נקבות יולדת זכרים שחורים יולדת לבנים קצרים יולדת ארוכים, מאי איכא למימר? דתניא. ונקתה ונזרעה זרע מלמד שאם היתה עקרה נפקדת, דברי רבי ישמעאל. אמר ליה רבי עקיבא. אם כן, ילכו כל העקרות כולן ויסתתרו, וזו שלא קלקלה נפקדת.

קצרים יולדת ארוכים, שחורים יולדת לבנים, אחד יולדת שנים. מאי אם ראה תראה דברה תורה כלשון בני אדם. בעני אמתך. אל תשכח את אמתך. ונתתה לאמתך. אמר רבי יוסי ברבי חנינא. שלש אמתות הללו למה? אמרה חנה לפני הקדוש ברוך הוא. רבונו של עולם, שלשה בדקי מיתה בראת באשה,

אמר רבי יהושע בן לוי. מכאן שאסור לישב בתוך ארבע אמות של תפלה. אל הנער הזה התפללתי. אמר רבי אלעזר. שמואל מורה הלכה לפני רבו היה. שנאמר. וישחטו את הפר ויביאו את הנער אל עלי. משום דוישחטו את הפר הביאו הנער אל עלי? אלא, אמר להן עלי. קראו כהן, ליתי ולשחוט.

חזנהו שמואל דהוו מהדרי בתר כהן למישחט, אמר להו. למה לכו לאהדורי בתר כהן למישחט? שחיטה בזר כשרה. אייתוהו לקמיה דעלי. אמר ליה. מנא לך הא? אמר ליה. מי כתיב ושחט הכהן?. והקריבו הכהנים כתיב, מקבלה ואילך מצות כהונה, מכאן לשחיטה שכשרה בזר. אמר ליה.

מנין שחזר הקדוש ברוך הוא