portal-daf-yomi/daf-yomi-talmud-whisper-training huggingface dataset:
גמ׳ תנא. עשרה בטלנין שבבית הכנסת. באלו, אמרו מקדימין ולא מאחרין. מאי טעמא? אמר רבי אבא אמר שמואל. אמר קרא ולא יעבור. ואמר רבי אבא אמר שמואל. מנין שאין מונין ימים לשנים שנאמר. לחדשי השנה חדשים אתה מונה לשנים, ואי אתה מונה ימים לשנים. ורבנן דקיסרי משום רבי אבא אמרו.

מנין שאין מחשבין שעות לחדשים, שנאמר. עד חדש ימים. ימים אתה מחשב לחדשים, ואי אתה מחשב שעות לחדשים. אבל זמן עצי כהנים ותשעה באב וחגיגה והקהל מאחרין ולא מקדימין. תשעה באב אקדומי פורענות לא מקדמי. חגיגה והקהל משום דאכתי לא מטא זמן חיובייהו.

תנא. חגיגה וכל זמן חגיגה מאחרין. בשלמא חגיגה, דאי מיקלע בשבתא מאחרינן לה לבתר שבתא. אלא זמן חגיגה מאי היא? אמר רב אושעיא, הכי קאמר. חגיגה בשבת, ועולת ראייה אפילו ביום טוב, דזמן חגיגה מאחרין. מני בית שמאי היא, דתנן, בית שמאי אומרים. מביאין שלמים ביום טוב, ואין סומכין עליהן,

אבל לא עולות. ובית הלל אומרים. מביאין שלמים ועולות וסומכין עליהן. רבא אמר. חגיגה, כל זמן חגיגה מאחרין, טפי לא. דתנן. מי שלא חג ביום טוב הראשון של חג חוגג והולך את כל הרגל כולו, ויום טוב האחרון של חג. עבר הרגל ולא חג אינו חייב באחריותו. רב אשי אמר. חגיגה וכל זמן חגיגה מאחרין,

ואפילו עצרת דחד יומא מאחרין, דתנן. מודים שאם חל עצרת להיות בשבת שיום טבוח אחר השבת. אמר רבי אלעזר אמר רבי חנינא. רבי נטע נטיעה בפורים, ורחץ בקרונה של צפורי בשבעה עשר בתמוז, ובקש לעקור תשעה באב ולא הודו לו.

אמר לפניו רבי אבא בר זבדא. רבי, לא כך היה מעשה. אלא תשעה באב שחל להיות בשבת הוה, ודחינוהו לאחר השבת. ואמר רבי. הואיל ונדחה ידחה, ולא הודו חכמים. קרי עליה. טובים השנים מן האחד. ורבי היכי נטע נטיעה בפורים? והתני רב יוסף. שמחה ומשתה ויום טוב,

והא חזקיה קרי בטבריא בארביסר ובחמיסר? מספקא ליה אי מוקפת חומה מימות יהושע בן נון היא אי לא. לחזקיה מספקא ליה, לרבי פשיטא ליה. וכי פשיטא ליה, מי שרי? והכתיב במגילת תענית. את יום ארבעה עשר ואת יום חמשה עשר יומי פוריא אינון, דלא למספד בהון,

כדתנן. עברו אלו ולא נענו ממעטין במשא ומתן, בבנין ובנטיעה, באירוסין ובנישואין. ותנא עלה. בנין בנין של שמחה, נטיעה נטיעה של שמחה. איזהו בנין של שמחה? זה הבונה בית חתנות לבנו. איזו היא נטיעה של שמחה? זה הנוטע אבורנקי של מלכים. גופא. חזקיה קרי בטבריא בארביסר ובחמיסר,

מספקא ליה אי מוקפת חומה מימות יהושע בן נון היא אי לא. ומי מספקא ליה מלתא דטבריא? והכתיב. וערי מבצר הצדים צר וחמת רקת וכנרת, וקיימא לן רקת זו טבריא. היינו טעמא דמספקא ליה, משום דחד גיסא שורא דימא הות.

אי הכי, אמאי מספקא ליה? ודאי לאו חומה היא. דתניא. אשר לו חומה ולא שור איגר. סביב פרט לטבריא שימה חומתה. לענין בתי ערי חומה לא מספקא ליה. כי קא מספקא ליה לענין מקרא מגילה, מאי פרזים ומאי מוקפין דכתיבי גבי מקרא מגילה? משום דהני מיגלו והני לא מיגלו והא נמי מיגליא,

משום הכי מספקא ליה. רב אסי קרי מגילה בהוצל בארביסר ובחמיסר. מספקא ליה אי מוקפת חומה מימות יהושע בן נון היא, אי לא. איכא דאמר, אמר רב אסי. האי הוצל דבית בנימין, מוקפת חומה מימות יהושע היא.
מחיצה אין כאן דהויא לה מחיצה שהגדיים בוקעין בה. תנו רבנן. קורה היוצאה מכותל זה ואינה נוגעת בכותל זה, וכן שתי קורות אחת יוצאה מכותל זה ואחת יוצאה מכותל זה ואינן נוגעות זו בזו, פחות משלשה אין צריך להביא קורה אחרת. שלשה צריך להביא קורה אחרת. רבן שמעון בן גמליאל אומר. פחות מארבע אין צריך להביא קורה אחרת,

רבי יוסי ברבי יהודה אומר. רואין את העליונה כאילו היא למטה, ואת התחתונה כאילו היא למעלה, ובלבד שלא תהא עליונה למעלה מעשרים אמה ותחתונה למטה מעשרה. אמר אביי. רבי יוסי ברבי יהודה סבר לה כאבוה בחדא, ופליג עליה בחדא. סבר לה כאבוה בחדא דאית ליה רואין. ופליג עליה בחדא דאילו רבי יהודה סבר.

אתנייה, רחבה ובריאה. והאמר רבי אילעאי אמר רב. רחבה ארבעה, אף על פי שאינה בריאה. רחבה ארבעה שאני. היתה של קש כו׳. מאי קא משמע לן, דאמרינן רואין היינו הך. מהו דתימא. במינה אמרינן, שלא במינה לא אמרינן. קא משמע לן. עקומה רואין אותה כאילו היא פשוטה. פשיטא.

קא משמע לן כדרבי זירא. דאמר רבי זירא. היא בתוך המבוי ועקמומיתה חוץ למבוי, היא בתוך עשרים ועקמומיתה למעלה מעשרים, היא למעלה מעשרה ועקמומיתה למטה מעשרה, רואין כל שאילו ינטל עקמומיתה ואין בין זה לזה שלשה אין צריך להביא קורה אחרת, ואם לאו צריך להביא קורה אחרת. הא נמי פשיטא.

שפתו שפת פרח שושן כתיב ביה, דכתיב. ועביו טפח ושפתו כמעשה כוס פרח שושן אלפים בת יכיל. והאיכא משהו. כי קא חשיב מגואי קא חשיב. תניא רבי חייא. ים שעשה שלמה היה מחזיק מאה וחמשים מקוה טהרה.

מכדי, מקוה כמה הוי ארבעים סאה, כדתניא. ורחץ את בשרו במים במי מקוה. כל בשרו מים שכל גופו עולה בהן, וכמה הן? אמה על אמה ברום שלש אמות. ושיערו חכמים, מי מקוה ארבעים סאה. כמה הוו להו?

שלש אמות תחתונות מרובעות, ושתים עליונות עגולות. נהי דאיפכא לא מצית אמרת דשפתו עגול כתיב, אלא אימא חדא. לא סלקא דעתך, דכתיב. אלפים בת יכיל. בת כמה הויא שלש סאין, דכתיב. מעשר הבת מן הכור, דהוה להו שיתא אלפי גריוי.

אותן לחיין שנחלקו בהן רבי אליעזר וחכמים גובהן עשרה טפחים, ורוחבן ועוביין כל שהוא. וכמה כל שהוא, תני רבי חייא. אפילו כחוט הסרבל. תנא עשה לחי לחצי מבוי אין לו אלא חצי מבוי. פשיטא. אלא אימא. יש לו חצי מבוי. הא נמי פשיטא. מהו דתימא. ליחוש דילמא אתי לאישתמושי בכוליה, קא משמע לן.

אפילו לרבן שמעון בן גמליאל דאמר אמרינן לבוד הני מילי למעלה, אבל למטה, כיון דהויא מחיצה שהגדיין בוקעין בה לא קאמר. רבי יוסי אומר רחבן שלשה טפחים. אמר רב יוסף אמר רב יהודה אמר שמואל. אין הלכה כרבי יוסי לא בהילמי ולא בלחיין. אמר ליה רב הונא בר חיננא. בהילמי אמרת לן, בלחיין לא אמרת לן?

רבי טרפון אומר. בורא נפשות רבות וחסרונן על כל מה שבראת. אמר ליה רב חנן לאביי. הלכתא
אלא, אי כבית שמאי כקוליהון וכחומריהון, אי כבית הלל כקוליהון וכחומריהון. הא גופא קשיא. אמרת. לעולם הלכה כבית הלל, והדר אמרת. הרוצה לעשות כדברי בית שמאי עושה?. לא קשיא. כאן קודם בת קול. כאן לאחר בת קול. ואיבעית אימא. הא והא לאחר בת קול, ורבי יהושע היא דלא משגח בבת קול. ואיבעית אימא, הכי קאמר.

כל היכא דמשכחת תרי תנאי ותרי אמוראי דפליגי אהדדי כעין מחלוקת בית שמאי ובית הלל לא ליעבד כי קוליה דמר וכי קוליה דמר, ולא כחומריה דמר וכי חומריה דמר. אלא, או כי קוליה דמר וכחומריה עביד, או כקוליה דמר וכחומריה עביד. מכל מקום קשיא. אמר רב נחמן בר יצחק. כוליה כרב עבדוה. דאמר רב הונא אמר רב. הלכה ואין מורין כן.

ונהג בו שני עישורין. אחד כדברי בית שמאי, ואחד כדברי בית הלל?. רבי עקיבא גמריה איסתפיק ליה, ולא ידע אי בית הלל בחד בשבט אמור, אי בחמיסר בשבט אמור, ועבד הכא לחומרא והכא לחומרא. יתיב רב יוסף קמיה דרב הונא, ויתיב וקאמר, אמר רב יהודה אמר רב. מחלוקת בסרטיא מכאן וסרטיא מכאן, ופלטיא מכאן ופלטיא מכאן.

אבל סרטיא מכאן ובקעה מכאן, או בקעה מכאן ובקעה מכאן עושה צורת הפתח מכאן ולחי וקורה מכאן. השתא סרטיא מכאן ובקעה מכאן, עושה לו צורת הפתח מכאן ולחי וקורה מכאן בקעה מכאן ובקעה מכאן מיבעיא?. הכי קאמר. סרטיא מכאן ובקעה מכאן נעשה כבקעה מכאן ובקעה מכאן. ומסיים בה משמיה דרב יהודה.

כאן שלא עירבו.
שני שבילין, אחד טמא ואחד טהור, והלך באחד מהן ועשה טהרות, ובא חבירו והלך בשני ועשה טהרות.

ספק לא על היינו בקעה, ובפלוגתא דרבי אליעזר ורבנן. דתנן. הנכנס לבקעה בימות הגשמים, וטומאה בשדה פלונית, ואמר אחד. הלכתי במקום הלז, ואיני יודע אם נכנסתי באותה שדה ואם לא נכנסתי. רבי אליעזר מטהר, וחכמים מטמאין. שהיה רבי אליעזר אומר. ספק ביאה טהור, ספק מגע טומאה טמא.

שדה שנאבד בה קבר הנכנס לתוכה טמא. נמצא בה קבר הנכנס לתוכה טהור, שאני אומר. קבר שאבד הוא קבר שנמצא דברי רבי. רבן שמעון בן גמליאל אומר. תיבדק כל השדה כולה. הניח תשע ומצא עשר פלוגתא דרבי ורבנן. דתניא. הניח מנה ומצא מאתים,

או שהניחו בזוית זו ומצאו בזוית אחרת הבית טמא, שאני אומר. אדם טמא נכנס לשם ונטלו מזוית זו והניחו בזוית אחרת. רבן שמעון בן גמליאל אומר. הבית טהור, שאני אומר השאילו לאחר ושכח, או שנטלו מזוית זו והניח בזוית זו ושכח. אמר רבא. עכבר נכנס וככר בפיו,

ונכנס אחריו ומצא פירורין צריך בדיקה, מפני שאין דרכו של עכבר לפרר. ואמר רבא. תינוק נכנס וככר בידו, ונכנס אחריו ומצא פירורין אין צריך בדיקה, מפני שדרכו של תינוק לפרר. בעי רבא.

אם איתא דאיהו ניהו ככר בפי עכבר משתכח הוה בעי אישתכוחי. או דילמא. משום ביעתותא הוא נפל, ושקלתיה. תיקו. בעי רבא. ככר בשמי קורה צריך סולם להורידה, או אין צריך? מי אמרינן. כולי האי לא אטרחוהו רבנן, כיון דלא נחית מנפשיה לא אתי למיכלה. או דילמא. זימנין דנפל ואתי למיכלה.

ואם תמצי לומר זימנין דנפל ואתי למיכלה. ככר בבור צריך סולם להעלותה, או אין צריך? הכא ודאי דלא עבידא דסלקה מנפשה, או דילמא. זימנין דנחית למעבד צורכיה, ואתי למיכליה. אם תמצא לומר זימנין דנחית לצורכיה ואתי למיכלה.

לא בדק בתוך המועד יבדוק לאחר המועד. ומה שמשייר יניחנו בצינעא, כדי שלא יהא צריך בדיקה אחריו. גמ׳ מאי טעמא דרבי יהודה? רב חסדא ורבה בר רב הונא דאמרי תרוייהו. כנגד שלש השבתות שבתורה לא יראה לך חמץ ולא יראה לך שאר, שבעת ימים שאר לא ימצא בבתיכם, אך ביום הראשון תשביתו שאר מבתיכם.
ואם היתה מכוסה יגלנה. מי דמי? התם גרמא בעלמא. הכא בידים. אלא הא רבי יהושע, דתנן. חבית של תרומה שנשברה בגת העליונה, ותחתונה חולין טמאין, מודה רבי אליעזר ורבי יהושע שאם יכול להציל ממנה רביעית בטהרה יציל. ואם לאו, רבי אליעזר אומר. תרד ותטמא, ואל יטמאנה ביד. רבי יהושע אומר. אף יטמאנה ביד.

אי הכי, האי מדבריהם, מדבריו מיבעי ליה. הכי קאמר. ממחלוקתן של רבי אליעזר ורבי יהושע למדנו. דיקא נמי. דקתני מודה רבי אליעזר ורבי יהושע. שמע מינה. וכן אמר רב נחמן אמר רבה בר אבוה, מתניתין באב הטומאה דאורייתא וולד הטומאה דאורייתא. ומאי מדבריהם מדברי רבי אליעזר ורבי יהושע. איתיביה רבא לרב נחמן,

אמר רבי יוסי. אין הנדון דומה לראיה, שכשהעידו רבותינו, על מה העידו אם על הבשר שנטמא בוולד הטומאה ששורפין אותו עם הבשר שנטמא באב הטומאה, זה טמא וזה טמא. אם על השמן שנפסל בטבול יום שמדליקין אותו בנר שנטמא בטמא מת, זה פסול וזה טמא. אף אנו מודים בתרומה שנטמאת בוולד הטומאה,

אמאי מהדר ליה רבי יוסי מדרבי חנינא סגן הכהנים? אמר ליה רב נחמן. רבי יוסי לאו אדעתיה, דהוא סבר רבי מאיר מדרבי חנינא סגן הכהנים קאמר ליה, ואמר ליה. אנא מדרבי יהושע קאמינא, ואמר ליה. ואפילו לרבי יהושע נמי אינה היא המדה, דהא מודה רבי אליעזר ורבי יהושע ששורף זו בפני עצמה וזו בפני עצמה. ואמאי אינה היא המדה?

מדה ומדה היא. שאני התם, דאיכא הפסד חולין. מתקיף לה רב ירמיה. מתניתין נמי איכא הפסד דעצים. אמר ליה ההוא סבא. להפסד מרובה חששו, להפסד מועט לא חששו. אמר רבי אסי אמר רבי יוחנן.

לימא מסייע ליה. הפת שעיפשה ונפסלה מלאכול לאדם, והכלב יכול לאכלה מטמאה טומאת אוכלין בכביצה, ונשרפת עם הטמאה בפסח. שאני התם, דעפרא בעלמא הוא. אי הכי מאי מודה? הכי קאמר ליה רבי יוסי לרבי מאיר. אפילו לרבי יהושע דמיקל, כי מיקל בתלויה וטמאה, אבל בטהורה וטמאה לא.

טומאת משקין לטמא אחרים
עושה לו טפח שוחק, ומעמידו בפחות משלשה טפחים סמוך לדופן, וכל פחות משלשה סמוך לדופן כלבוד דמי. אמר רב יהודה. סוכה העשויה כמבוי כשרה, ואותו טפח מעמידו לכל רוח שירצה. רבי סימון, ואיתימא רבי יהושע בן לוי אמר. עושה לו פס ארבעה ומשהו,

לא. יתירה שבת דעלמא על שבת דסוכה. אי הכי, ליתני נמי. יתירה סוכה דעלמא אסוכה דשבת, דאילו סוכה דעלמא בעיא טפח שוחק, ואילו סוכה דשבת לא בעיא טפח שוחק, וסגי בלחי. דהא את הוא דאמרת. סיכך על גבי מבוי שיש לו לחי כשר. ההוא לא אצטריכא ליה, השתא מקילתא לחמירתא אמרינן, מחמירתא לקילתא לא כל שכן. גופא. אמר רבא.

אבל גבי פסי ביראות, דליכא שתי דפנות מעלייתא אימא לא. ואי אשמעינן פסי ביראות, משום דאיכא שם ארבע דפנות, אבל סיכך על גבי מבוי, דליכא שם ארבע דפנות אימא לא. ואי אשמעינן הני תרתי, מחמירתא לקילתא, אבל מקילתא לחמירתא אימא לא, צריכא. ושחמתה מרובה מצלתה פסולה. תנו רבנן. חמתה מחמת סיכוך, ולא מחמת דפנות.

העושה סוכתו בראש העגלה או בראש הספינה, רבן גמליאל פוסל, ורבי עקיבא מכשיר. בית שמאי דתנן. מי שהיה ראשו ורובו בסוכה ושולחנו בתוך הבית, בית שמאי פוסלין, ובית הלל מכשירין. רבי אליעזר דתנן. העושה סוכתו כמין צריף, או שסמכה לכותל, רבי אליעזר פוסל לפי שאין לה גג, וחכמים מכשירין. אחרים דתניא, אחרים אומרים. סוכה העשויה כשובך פסולה, לפי שאין לה
ואמר אביי, אמרה לי אם. האי ינוקא דקטין, לייתו לסילתא דאימיה, ולישרקיה עילויה מקוטנא לאולמא. ואי אלים מאולמא לקוטנא. ואמר אביי, אמרה לי אם. האי ינוקא דסומק דאכתי לא איבלע ביה דמיה ליתרחו ליה עד דמיבלע ביה דמיה, ולימהלוה. דירוק, דאכתי לא נפל ביה דמיה ליתרחו עד דנפל ביה דמיה, ולימהלוה. דתניא, אמר רבי נתן.

ראיתיו שהוא ירוק. הצצתי בו ולא ראיתי בו דם ברית. אמרתי לה. המתיני לו עד שיפול בו דמו, והמתינה לו ומלה אותו וחיה, והיו קורין שמו נתן הבבלי על שמי. מתני׳ מרחיצין את הקטן בין לפני המילה ובין לאחר המילה, ומזלפין עליו ביד, אבל לא בכלי.

רבי אלעזר בן עזריה אומר. מרחיצין את הקטן ביום השלישי שחל להיות בשבת, שנאמר. ויהי ביום השלישי בהיותם כואבים. ספק ואנדרוגינוס אין מחללין עליו את השבת. ורבי יהודה מתיר באנדרוגינוס. גמ׳ והא אמרת רישא מרחיצין. רב יהודה ורבה בר אבוה דאמרי תרוייהו כיצד תני.

מרחיצין את הקטן בין לפני מילה בין לאחר מילה. כיצד? מזלפין עליו ביד אבל לא בכלי. אמר רבא. והא מרחיצין קתני. אלא אמר רבא, הכי קתני. מרחיצין את הקטן בין מלפני מילה בין לאחר המילה, ביום הראשון כדרכו, וביום השלישי שחל להיות בשבת מזלפין עליו ביד, אבל לא בכלי. רבי אלעזר בן עזריה אומר.

ההוא דאתא לקמיה דרבא, אורי ליה כשמעתיה. איחלש רבא, אמר. אנא בהדי תרגומא דסבי למה לי. אמרו ליה רבנן לרבא. והתניא כוותיה דמר? אמר להו. מתניתין כוותייהו דיקא.

כי אתא רב דימי אמר רבי אלעזר. הלכה כרבי אלעזר בן עזריה. הוו בה במערבא. הרחצת כל גופו או הרחצת מילה? אמר להו ההוא מרבנן, ורבי יעקב שמיה. מסתברא הרחצת כל גופו, דאי סלקא דעתך הרחצת מילה, מי גרע מחמין על גבי מכה, דאמר רב. אין מונעין חמין ושמן מעל גבי מכה בשבת.

מתקיף לה רב יוסף. ולא שני לך בין חמין שהוחמו בשבת לחמין שהוחמו מערב שבת? מתקיף לה רב דימי. וממאי דהכא בחמין שהוחמו בשבת פליגי? דילמא בחמין שהוחמו בערב שבת פליגי?. אמר אביי. אנא בעאי דאישני ליה, וקדם ושני ליה רב יוסף. מפני שסכנה הוא לו. איתמר נמי, כי אתא רבין אמר רבי אבהו אמר רבי אלעזר,

מיתיבי. אין נותנין שמן וחמין על גבי מוך ליתן על גבי מכה בשבת. התם משום סחיטה. תא שמע. אין נותנין חמין ושמן על גבי מוך, שעל גבי מכה בשבת. התם נמי משום סחיטה. תניא כוותיה דשמואל. אין נותנין חמין ושמן על גבי מכה בשבת, אבל נותנין חוץ למכה ושותת ויורד למכה.
רבי יוחנן הסנדלר תלמידו של רבי עקיבא משום רבי עקיבא אומר. לא יכנס למדרש כל עיקר. ואמרי לה. לא יכנס לבית המדרש כל עיקר. רבי יהודה אומר. שונה הוא בהלכות דרך ארץ. מעשה ברבי יהודה שראה קרי, והיה מהלך על גב הנהר. אמרו לו תלמידיו. רבינו, שנה לנו פרק אחד בהלכות דרך ארץ. ירד וטבל ושנה להם. אמרו לו. לא כך למדתנו רבינו, שונה הוא בהלכות דרך ארץ?.

אמר רבי עקיבא ורבי יהודה גלוסטרא אמרו. לא שנו אלא לחולה לאונסו. אבל לחולה המרגיל, ארבעים סאה. אמר רב יוסף. אתבר חצביה דרב נחמן. כי אתא רבין אמר באושא הוה עובדא בקילעא דרב אושעיא, אתו ושאלו לרב אסי. אמר להו. לא שנו אלא לחולה המרגיל, אבל לחולה לאונסו פטור מכלום.

ומר סבר חולה המרגיל כבריא לאונסו, וחולה לאונסו פטור מכלום. אמר רבא. נהי דתקן עזרא טבילה, נתינה מי תקן?. והאמר מר עזרא תקן טבילה לבעלי קריין. אלא אמר רבא. עזרא תקן טבילה לבריא המרגיל ארבעים סאה. ואתו רבנן והתקינו לבריא לאונסו תשעה קבין. ואתו אמוראי וקא מיפלגי בחולה, מר סבר חולה המרגיל כבריא המרגיל,

במה דברים אמורים לעצמו, אבל לאחרים ארבעים סאה. רבי יהודה אומר. ארבעים סאה מכל מקום. רבי יוחנן ורבי יהושע בן לוי ורבי אלעזר ורבי יוסי ברבי חנינא. חד מהאי זוגא וחד מהאי זוגא ארישא, חד אמר. הא דאמרת במה דברים אמורים לעצמו, אבל לאחרים ארבעים סאה, לא שנו אלא לחולה המרגיל, אבל לחולה לאונסו תשעה קבין.

וחד אמר. כל לאחרים, אפילו חולה לאונסו עד דאיכא ארבעים סאה. וחד מהאי זוגא וחד מהאי זוגא אסיפא. חד אמר. הא דאמר רבי יהודה ארבעים סאה מכל מקום לא שנו אלא בקרקע, אבל בכלים לא. וחד אמר. אפילו בכלים נמי. בשלמא למאן דאמר אפילו בכלים היינו דקתני רבי יהודה אומר. ארבעים סאה מכל מקום. אלא למאן דאמר בקרקע אין, בכלים לא,
מתיב רב יוסף. הרועים יוצאין בשקין. ולא הרועים בלבד אמרו, אלא כל אדם. אלא שדרכן של הרועים לצאת בשקין. [אלא] אמר רב יוסף. קסבר עולא נשים עם בפני עצמן הן. איתיביה אביי. המוצא תפילין מכניסן זוג זוג, אחד האיש ואחד האשה. ואי אמרת נשים עם בפני עצמן הן, והא מצות עשה שהזמן גרמא הוא, וכל מצות עשה שהזמן גרמא נשים פטורות?

תנו רבנן. לא תצא בכובלת, ואם יצתה חייבת חטאת, דברי רבי מאיר. וחכמים אומרים. לא תצא, ואם יצתה פטורה. רבי אליעזר אומר. יוצאה אשה בכובלת לכתחלה. במאי קמיפלגי? רבי מאיר סבר משאוי הוא. ורבנן סברי תכשיט הוא, ודילמא שלפא ומחויא, ואתיא לאיתוייה.

ורבי אליעזר סבר. מאן דרכה למירמיה אשה שריחה רע, אשה שריחה רע לא שלפא ומחויא, ולא אתיא לאתוייה ארבע אמות ברשות הרבים. והתניא, רבי אליעזר פוטר בכובלת ובצלוחית של פלייטון. לא קשיא. הא כי קאי אדרבי מאיר. הא כי קאי אדרבנן. כי קאי אדרבי מאיר דאמר חייב חטאת אמר איהו פטור.

דברי רבי מאיר. רבי אליעזר פוטר בכובלת ובצלוחית של פלייטון. כובלת מאן דכר שמה? חסורי מחסרא והכי קתני. וכן בכובלת וכן בצלוחית של פלייטון לא תצא, ואם יצאה חייבת חטאת, דברי רבי מאיר. רבי אליעזר פוטר בכובלת ובצלוחית של פלייטון. במה דברים אמורים כשיש בהם בושם, אבל אין בהם בושם חייבת. אמר רב אדא בר אהבה.

זאת אומרת המוציא אוכלין פחות מכשיעור בכלי חייב. דהא אין בה בושם כפחות מכשיעור בכלי דמי, וקתני חייבת. רב אשי אמר. בעלמא אימא לך פטור, ושאני הכא דליתיה לממשא כלל. וראשית שמנים ימשחו, אמר רב יהודה אמר שמואל. זה פלייטון. מתיב רב יוסף. אף על פלייטון גזר רבי יהודה בן בבא, ולא הודו לו.

ואי אמרת, משום תענוג, אמאי לא הודו לו? אמר ליה אביי. ולטעמיך, הא דכתיב. השתים במזרקי יין רבי אמי ורבי אסי, חד אמר קנישקנין, וחד אמר שמזרקין כוסותיהן זה לזה. הכי נמי דאסיר? והא רבה בר רב הונא איקלע לבי ריש גלותא ואישתי בקנישקנין, ולא אמר ליה ולא מידי. אלא. כל מידי דאית ביה תענוג ואית ביה שמחה גזרו רבנן,

ומזלזל בנטילת ידים, אמר רבא. לא אמרן אלא דלא משא ידיה כלל, אבל משא ולא משא לית לן בה. ולאו מלתא היא, דאמר רב חסדא. אנא משאי מלא חפני מיא ויהבו לי מלא חפני טיבותא. ושאשתו מקללתו בפניו, אמר רבא. על עסקי תכשיטיה. והני מילי הוא דאית ליה ולא עביד.

יהיו למחגרת שק. כי תחת יפי אמר רבא, היינו דאמרי אינשי. חלופי שופרא כיבא. וספח ה׳ קדקד בנות ציון אמר רבי יוסי ברבי חנינא. מלמד שפרחה בהן צרעת. כתיב הכא ושפח, וכתיב התם. לשאת ולספחת. וה׳ פתהן יערה.

רב ושמואל, חד אמר. שנשפכו כקיתון, וחד אמר. שנעשו פתחיהן כיער. אמר רב יהודה אמר רב. אנשי ירושלים אנשי שחץ היו. אדם אומר לחברו. במה סעדת היום? בפת עמילה, או בפת שאינה עמילה? ביין גורדלי, או ביין חרדלי? במסב רחב, או במסב קצר? בחבר טוב, או בחבר רע? אמר רב חסדא. וכולן לזנות.
רבא אמר. אפילו אינה רחבה ששה פטור. מאי טעמא? אי אפשר לקרומיות של קנה שלא יעלו למעלה מעשרה. כפאה על פיה,

אין מטלטלין לא מתוכה לרשות הרבים ולא מרשות הרבים לתוכה. פחות מכן מטלטלין. וכן בגומא. מאי לאו אסיפא. לא, ארישא. איתיביה. נתכוון לשבות ברשות הרבים, והניח עירובו בבור למעלה מעשרה טפחים עירובו עירוב. למטה מעשרה טפחים אין עירובו עירוב.

היכי דמי? אילימא בבור דאית ביה עשרה, ולמעלה דדלאי ואותביה, ולמטה דתתאי ואותביה, מה לי למעלה ומה לי למטה. הוא במקום אחד, ועירובו במקום אחר הוא. אלא לאו בבור דלית ביה עשרה, וקתני עירובו עירוב. אלמא תשמיש על ידי הדחק שמיה תשמיש. זמנין משני ליה הוא ועירובו בכרמלית,

וזמנין משני ליה, הוא ברשות הרבים ועירובו בכרמלית. ורבי היא, דאמר כל דבר שהוא משום שבות, לא גזרו עליו בין השמשות. ולא תימא דחויי קא מדחינא לך, אלא דוקא קאמינא לך. דתנן. אם היה רקק מים ורשות הרבים מהלכת בו, הזורק לתוכה ארבע אמות חייב. וכמה הוא רקק מים פחות מעשרה טפחים. ורקק מים שרשות הרבים מהלכת בו,

אילימא אסקופת רשות הרבים נוטל מבעל הבית? הא מפיק מרשות היחיד לרשות הרבים. ואלא אסקופת רשות היחיד נוטל מן העני? הא קא מעייל מרשות הרבים לרשות היחיד. אלא אסקופת כרמלית נוטל ונותן לכתחלה, סוף סוף איסורא מיהא איתא. אלא אסקופה מקום פטור בעלמא הוא כגון דלית ביה ארבעה על ארבעה.

וכי הא דכי אתא רב דימי אמר רבי יוחנן. מקום שאין בו ארבעה על ארבעה טפחים מותר לבני רשות היחיד ולבני רשות הרבים לכתף עליו, ובלבד שלא יחליפו. אמר מר, ובלבד שלא יטול מבעל הבית ונותן לעני, מעני ונותן לבעל הבית. ואם נטל ונתן שלשתן פטורין. לימא תיהוי תיובתא דרבא. דאמר רבא.

המעביר חפץ מתחילת ארבע לסוף ארבע ברשות הרבים אף על פי שהעבירו דרך עליו, חייב. התם לא נח, הכא נח.
הזמינו לבית הכסא, מהו? יש זימון, או אין זימון? כי קא מיבעי ליה לרבינא. למיקם עליה לצלויי בגויה אבל כנגדו לא. אמר רבא. הני בתי כסאי דפרסאי אף על גב דאית בהו צואה כסתומין דמו. מתני׳ זב שראה קרי, ונדה שפלטה שכבת זרע, והמשמשת שראתה נדה צריכין טבילה. ורבי יהודה פוטר.

גמ׳ איבעיא להו. בעל קרי, שראה זיבה לרבי יהודה מהו? כי פטר רבי יהודה התם בזב שראה קרי, דמעיקרא לאו בר טבילה הוא. אבל בעל קרי שראה זיבה, דמעיקרא בר טבילה הוא מחייב, או דילמא לא שנא. תא שמע המשמשת וראתה נדה צריכה טבילה, ורבי יהודה פוטר. והא משמשת וראתה נדה כבעל קרי שראה זיבה דמיא,

תפלת הערב אין לה קבע. ושל מוספים כל היום, רבי יהודה אומר. עד שבע שעות. גמ׳ ורמינהו. מצותה עם הנץ החמה, כדי שיסמוך גאולה לתפלה, ונמצא מתפלל ביום. כי תניא ההיא לותיקין. דאמר רבי יוחנן. ותיקין היו גומרים אותה עם הנץ החמה. וכולי עלמא עד חצות ותו לא,

אם תמצא לומר, טעה ולא התפלל ערבית מתפלל שחרית שתים, משום דחד יומא הוא, דכתיב. ויהי ערב ויהי בקר יום אחד, אבל הכא תפלה במקום קרבן היא, וכיון דעבר יומו בטל קרבנו. או דילמא כיון דצלותא רחמי היא, כל אימת דבעי מצלי ואזיל. תא שמע דאמר רב הונא בר יהודה אמר רבי יצחק אמר רבי יוחנן.

מפני שיכול לאומרה על הכוס. קשיא. איתמר, רבי יוסי ברבי חנינא אמר. תפלות אבות תקנום. רבי יהושע בן לוי אמר. תפלות כנגד תמידין תקנום. תניא כוותיה דרבי יוסי ברבי חנינא, ותניא כוותיה דרבי יהושע בן לוי. תניא כוותיה דרבי יוסי ברבי חנינא. אברהם תקן תפלת שחרית, שנאמר. וישכם אברהם בבקר אל המקום אשר עמד שם, ואין עמידה אלא תפלה,

שנאמר. ויעמד פינחס ויפלל. יצחק תקן תפלת מנחה, שנאמר ויצא יצחק לשוח בשדה לפנות ערב, ואין שיחה אלא תפלה, שנאמר תפלה לעני כי יעטף ולפני ה׳ ישפך שיחו.

יעקב תקן תפלת ערבית, שנאמר. ויפגע במקום וילן שם, ואין פגיעה אלא תפלה, שנאמר. ואתה אל תתפלל בעד העם הזה ואל תשא בעדם רנה ותפלה ואל תפגע ביותניא כוותיה דרבי יהושע בן לוי. מפני מה אמרו תפלת השחר עד חצות שהרי תמיד של שחר קרב והולך עד חצות. ורבי יהודה אומר. עד ארבע שעות שהרי תמיד של שחר קרב והולך עד ארבע שעות.

ומפני מה אמרו תפלת המנחה עד הערב שהרי, תמיד של בין הערבים קרב והולך עד הערב. רבי יהודה אומר. עד פלג המנחה, שהרי תמיד של בין הערבים קרב והולך עד פלג המנחה. ומפני מה אמרו תפלת הערב אין לה קבע שהרי אברים ופדרים שלא נתעכלו מבערב, קרבים והולכים כל הלילה.

ומפני מה אמרו של מוספין כל היום שהרי קרבן של מוספין קרב כל היום. רבי יהודה אומר. עד שבע שעות, שהרי קרבן מוסף קרב והולך עד שבע שעות. ואיזו היא מנחה גדולה משש שעות ומחצה ולמעלה. ואיזו היא מנחה קטנה מתשע שעות ומחצה ולמעלה. איבעיא להו. רבי יהודה,
אלא אסיפא קאי. אבל מחשיך הוא לשמור ומביא פירות בידו האי כל שאני זכאי בחשיכתו רשאי אני באמירתו מיבעי ליה. לעולם אסיפא קאי, ואבא שאול אהא קאי דאמר רב יהודה אמר שמואל. מותר לאדם לומר לחבירו שמור לי פירות שבתחומך, ואני אשמור לך פירות שבתחומי.

וקאמר אבא שאול לתנא קמא. מי לא מודית דמותר אדם לומר לחבירו. שמור לי פירות שבתחומך ואני אשמור לך פירות שבתחומי. ואימא. כל שאני זכאי באמירתו רשאי אני להחשיך עליו. כלל לאתויי מאי? לאתויי הא דתנו רבנן. אין מחשיכין על התחום להביא בהמה. היתה עומדת חוץ לתחום קורא לה והיא באה. כלל אמר אבא שאול.

מתני׳ מחשיכין על התחום לפקח על עסקי כלה, ועל עסקי המת להביא לו ארון ותכריכים. גוי שהביא חלילין בשבת לא יספוד בהן ישראל, אלא אם כן באו ממקום קרוב. עשו לו ארון וחפרו לו קבר יקבר בו ישראל. ואם בשביל ישראל לא יקבר בו עולמית. גמ׳ מאי ממקום קרוב?

רב אמר. ממקום קרוב ממש. ושמואל אמר. חיישינן שמא חוץ לחומה לנו. דיקא מתניתין כוותיה דשמואל, דקתני. עשה לו ארון וחפר לו קבר יקבר בו ישראל. אלמא מספיקא שרי, הכא נמי מספיקא שרי. ותניא כוותיה דרב.

קושרין את הלחי, לא שיעלה, אלא שלא יוסיף. וכן קורה שנשברה סומכין אותה בספסל או בארוכות המטה, לא שתעלה, אלא שלא תוסיף. גמ׳ והאמר רב יהודה אמר שמואל. מעשה בתלמידו של רבי מאיר שנכנס אחריו לבית המרחץ, ביקש להדיח קרקע, אמר לו. אין מדיחין. לסוך קרקע, אמר לו. אין סכין.

וזריתי פרש על פניכם פרש חגיכם. אמר רב הונא ואמרי לה אמר רב חגא. אלו בני אדם שמניחין דברי תורה, ועושין כל ימיהם כחגים. אמר רבי לוי אמר רב פפי אמר רבי יהושע. לאחר שלשה ימים כריסו נבקעת ונופלת לו על פניו, ואומרת לו. טול מה שנתת בי. מתני׳ אין מעצמין את המת בשבת,

ולא בחול עם יציאת נפש. והמעצים עם יציאת הנפש הרי זה שופך דמים. גמ׳ תנו רבנן. המעצמו עם יציאת הנפש הרי זה שופך דמים. משל לנר שכבה והולכת, אדם מניח אצבעו עליה מיד כבתה. תניא, רבן שמעון בן גמליאל אומר. הרוצה שיתעצמו עיניו של מת נופח לו יין בחוטמו, ונותן שמן בין ריסי עיניו,

דוד מלך ישראל מת אין מחללין עליו את השבת. תינוק בן יומו חי מחללין עליו את השבת, אמרה תורה. חלל עליו שבת אחת, כדי שישמור שבתות הרבה. דוד מלך ישראל מת אין מחללין עליו, כיון שמת אדם בטל מן המצות. והיינו דאמר רבי יוחנן. במתים חפשי כיון שמת אדם, נעשה חפשי מן המצות.

תניא, רבי שמעון בן אלעזר אומר. תינוק בן יומו חי אין צריך לשומרו מן החולדה ומן העכברים. אבל עוג מלך הבשן מת צריך לשומרו מן החולדה ומן העכברים, שנאמר. ומוראכם וחתכם יהיה, כל זמן שאדם חי אימתו מוטלת על הבריות, כיון שמת בטלה אימתו. אמר רב פפא, נקיטינן. אריה אבי תרי לא נפיל. הא קא חזינן דנפיל?

ההוא כדרמי בר אבא. דאמר רמי בר אבא. אין חיה שולטת באדם עד שנדמה לו כבהמה, שנאמר. אדם ביקר בל ילין נמשל כבהמות נדמו. אמר רבי חנינא. אסור לישן בבית יחידי, וכל הישן בבית יחידי אחזתו לילית. תניא, רבי שמעון בן אלעזר אומר.

כל המרחם על הבריות מרחמין עליו מן השמים, וכל שאינו מרחם על הבריות אין מרחמין עליו מן השמים. עד אשר לא תחשך השמש והאור זו פדחת והחוטם, והירח זו נשמה, והכוכבים אלו הלסתות,

של עשן ושל בכי ושל בית הכסא רעות. של סם ושל שחוק ושל פירות יפות.
בליליא מיהת ליעביד מקצת שימור, ותיטבול, קא משמע לן כיון דבעיא ספירה ספירה ביממא היא. וכולן שעשו משעלה עמוד השחר כשר. מנהני מילי? אמר רבא. דאמר קרא. ויקרא אלהים לאור יום, למאיר ובא קראו יום. אלא מעתה. ולחשך קרא לילה למחשיך ובא קרא לילה?

ולתפלת המוספין כמוספין שויוה רבנן. ולוידוי פרים, דיליף כפרה כפרה מיום הכפורים. דתניא גבי יום הכפורים. וכפר בעדו ובעד ביתו בכפרת דברים הכתוב מדבר. וכפרה ביממא הוא, דכתיב. ביום הזה יכפר עליכם. ולוידוי מעשר וכו׳, דכתיב. ואמרת לפני ה׳ אלהיך בערתי הקדש מן הבית,

ולתנופה, דכתיב. ביום הניפכם את העומר. ולהגשה דאיתקש לתנופה, דכתיב. ולקח הכהן מיד האשה את מנחת הקנאות והניף... והקריב. ולמליקה ולקמיצה ולהקטרה ולהזיה, דכתיב. ביום צוותו את בני ישראל. ולהשקיית סוטה אתיא תורה תורה.