על ההרים, ועל הגבעות, ועל הימים, ועל הנהרות, ועל המדברות אומר. ברוך … עושה בראשית. רבי יהודה, אומר. הרואה את הים הגדול, אומר. ברוך שעשה את הים הגדול בזמן שרואהו לפרקים. על הגשמים, ועל בשורות טובות אומר. ברוך הטוב והמטיב. על בשורות רעות אומר.

ברוך דיין האמת. בנה בית חדש, וקנה כלים חדשים, אומר. ברוך … שהחיינו וקיימנו והגיענו לזמן הזה. מברך על הרעה מעין על הטובה, ועל הטובה מעין על הרעה. והצועק לשעבר הרי זו תפלת שוא. היתה אשתו מעוברת, ואומר. יהי רצון שתלד אשתי זכר הרי זו תפלת שוא.

היה בא בדרך ושמע קול צוחה בעיר, ואומר. יהי רצון שלא תהא בתוך ביתי הרי זו תפלת שוא. הנכנס לכרך מתפלל שתים, אחת בכניסתו, ואחת ביציאתו. בן עזאי אומר. ארבע, שתים בכניסתו, ושתים ביציאתו. נותן הודאה על שעבר וצועק על העתיד. חייב אדם לברך על הרעה כשם שמברך על הטובה, שנאמר.

ואהבת את ה׳ אלהיך בכל לבבך וגו׳. בכל לבבך בשני יצריך, ביצר טוב וביצר הרע. ובכל נפשך אפילו הוא נוטל את נפשך. ובכל מאדך בכל ממונך. דבר אחר. בכל מאדך בכל מדה ומדה שהוא מודד לך הוי מודה לו.

רבי נתן אומר. הפרו תורתך משום עת לעשות לה׳. גמ׳ מנא הני מילי? אמר רבי יוחנן, דאמר קרא. ויאמר יתרו ברוך ה׳ אשר הציל וגו׳. אניסא דרבים מברכינן, אניסא דיחיד לא מברכינן?.

אניסא דיחיד איהו חייב לברוכי. תנו רבנן. הרואה מעברות הים, ומעברות הירדן, מעברות נחלי ארנון, אבני אלגביש במורד בית חורון, ואבן שבקש לזרוק עוג מלך הבשן על ישראל, ואבן שישב עליה משה בשעה שעשה יהושע מלחמה בעמלק, ואשתו של לוט,

וחומת יריחו שנבלעה במקומה על כולן צריך שיתן הודאה ושבח לפני המקום. בשלמא מעברות הים, דכתיב. ויבאו בני ישראל בתוך הים ביבשה. מעברות הירדן, דכתיב. ויעמדו הכהנים נשאי הארון ברית ה׳ בחרבה בתוך הירדן הכן וכל ישראל עברים בחרבה עד אשר תמו כל הגוי לעבור את הירדן.

ירדו על גב איש זה יהושע, דכתיב. קח לך את יהושע בן נון איש אשר רוח בו, וכתיב. ויהי בנוסם מפני בני ישראל הם במורד בית חורן וה׳ השליך עליהם אבנים גדלות. אבן שבקש עוג מלך הבשן לזרוק על ישראל, גמרא גמירי לה. אמר מחנה ישראל כמה הוי תלתא פרסי,

איזיל ואיעקר טורא בר תלתא פרסי ואישדי עלייהו, ואיקטלינהו. אזל עקר טורא בר תלתא פרסי ואייתי על רישיה, ואייתי קודשא בריך הוא עליה קמצי ונקבוה, ונחית בצואריה. הוה בעי למשלפה, משכי שיניה להאי גיסא ולהאי גיסא ולא מצי למשלפה. והיינו דכתיב. שני רשעים שברת. וכדרבי שמעון בן לקיש.

וחומת יריחו נבלעה? והא נפלה, שנאמר. ויהי כשמע העם את קול השופר ויריעו העם תרועה גדולה ותפל החומה תחתיה. כיון דפותיה ורומה כי הדדי נינהו, משום הכי אבלעה בלועי. אמר רב יהודה אמר רב. ארבעה צריכין להודות. יורדי הים, הולכי מדברות, ומי שהיה חולה ונתרפא,

ואומר. ויזעקו אל ה׳ בצר להם, ואומר. יוציאם מחשך וצלמות וגו׳, ואומר. יודו לה׳ חסדו. מאי מברך? אמר רב יהודה. ברוך גומל חסדים טובים. אביי אמר.

וצריך לאודויי קמי עשרה, דכתיב. וירוממוהו בקהל עם וגו׳. מר זוטרא אמר. ותרין מינייהו רבנן, שנאמר. ובמושב זקנים יהללוהו. מתקיף לה רב אשי. ואימא כולהו רבנן?. מי כתיב בקהל זקנים? בקהל עם כתיב. ואימא בי עשרה שאר עמא, ותרי רבנן. קשיא. רב יהודה חלש ואתפח.

על לגביה רב חנא בגדתאה ורבנן. אמרי ליה. בריך רחמנא דיהבך ניהלן ולא יהבך לעפרא. אמר להו. פטרתון יתי מלאודויי. והא אמר אביי בעי אודויי באפי עשרה. דהוו בי עשרה. והא איהו לא קא מודה. לא צריך, דעני בתרייהו אמן. אמר רב יהודה.

שלשה צריכין שימור, ואלו הן חולה, חתן, וכלה. במתניתא תנא. חולה, חיה, חתן, וכלה. ויש אומרים. אף אבל. ויש אומרים. אף תלמידי חכמים בלילה. ואמר רב יהודה. שלשה דברים המאריך בהן מאריכין ימיו ושנותיו של אדם. המאריך בתפלתו, והמאריך על שלחנו, והמאריך בבית הכסא.

כל המאריך