portal-daf-yomi/daf-yomi-talmud-whisper-training huggingface dataset:
אייתו לקמייהו פת הבאה בכסנין. כי אתא, שמעינהו דקא מברכי המוציא. אמר להו. מאי ציצי דקא שמענא? דילמא המוציא לחם מן הארץ קא מברכיתו? אמרי ליה. אין. דתניא, רבי מונא אמר משום רבי יהודה. פת הבאה בכסנין מברכין עליה המוציא, ואמר שמואל. הלכה כרבי מונא. אמר להו. אין הלכה כרבי מונא אתמר. אמרי ליה.

אמרי ליה. לא סבר לה מר גמר אסור מלאכול? אמר להו. סלק אתמר. רבא ורבי זירא איקלעו לבי ריש גלותא. לבתר דסליקו תכא מקמייהו שדרו להו ריסתנא מבי ריש גלותא. רבא אכיל ורבי זירא לא אכיל. אמר ליה. לא סבר לה מר סלק אסור מלאכול? אמר ליה. אנן אתכא דריש גלותא סמכינן. אמר רב.

כגון אנן דרגילינן במשחא משחא מעכבא לן. ולית הלכתא ככל הני שמעתתא, אלא כי הא דאמר רבי חייא בר אשי אמר רב. שלש תכיפות הן. תכף לסמיכה שחיטה, תכף לגאולה תפלה, תכף לנטילת ידים ברכה. אמר אביי, אף אנו נאמר. תכף לתלמידי חכמים ברכה. שנאמר. ויברכני ה׳ בגללך.

איבעית אימא מהכא, שנאמר. ויברך ה׳ את בית המצרי בגלל יוסף. מתני׳ ברך על היין שלפני המזון פטר את היין שלאחר המזון. ברך על הפרפרת שלפני המזון פטר את הפרפרת שלאחר המזון. ברך על הפת פטר את הפרפרת. על הפרפרת לא פטר את הפת. בית שמאי אומרים. אף לא מעשה קדרה.

אמר רבה בר מרי אמר רבי יהושע בן לוי. לא שנו אלא בשבתות וימים טובים, ובשעה שאדם יוצא מבית המרחץ, ובשעת הקזת דם, הואיל ואדם קובע סעודתו על היין. אבל בשאר ימות השנה מברך על כל כוס וכוס. רבה בר מרי איקלע לבי רבא בחול. חזייה דבריך לפני המזון, והדר בריך לאחר המזון.

חזייה דבריך אכל כסא וכסא. אמר ליה. לא סבר לה מר להא דרבי יהושע בן לוי?. אמר ליה. נמלך אנא. איבעיא להו. בא להם יין בתוך המזון מהו שיפטור את היין שלאחר המזון? אם תימצי לומר ברך על היין שלפני המזון פוטר את היין שלאחר המזון משום דזה לשתות וזה לשתות. אבל הכא דזה לשתות, וזה לשרות לא.

ואתו בית שמאי למימר ואפילו מעשה קדרה נמי לא פטר. תיקו. היו יושבין כל אחד ואחד כו׳. הסבו אין, לא הסבו לא. ורמינהו. עשרה שהיו הולכים בדרך, אף על פי שכולם אוכלים מככר אחד כל אחד ואחד מברך לעצמו. ישבו לאכול, אף על פי שכל אחד ואחד אוכל מככרו אחד מברך לכולם.
קריאת שמע דאורייתא פוסק, הלל דרבנן מבעיא?. או דלמא פרסומי ניסא עדיף.

שאני רב בר שבא דלא חשיב עליה דרבינא. בעא מיניה אשיאן תנא דבי רבי אמי מרבי אמי. השרוי בתענית מהו שיטעום? אכילה ושתיה קביל עליה והא ליכא. או דילמא. הנאה קביל עליה והא איכא. אמר ליה. טועם ואין בכך כלום. תניא נמי הכי. מטעמת אינה טעונה ברכה, והשרוי בתענית טועם ואין בכך כלום. עד כמה?

שנאמר. ושבע ילין בל יפקד רע. אלו הן בין הפרקים וכו׳. אמר רבי אבהו אמר רבי יוחנן. הלכה כרבי יהודה דאמר בין אלהיכם לאמת ויציב לא יפסיק. אמר רבי אבהו אמר רבי יוחנן. מאי טעמיה דרבי יהודה דכתיב. וה׳ אלהים אמת.

אמר אני ה׳ אלהיכם, צריך לומר אמת. לא אמר אני ה׳ אלהיכם אינו צריך לומר אמת. והא בעי לאדכורי יציאת מצרים. דאמר הכי. מודים אנחנו לך ה׳ אלהינו שהוצאתנו מארץ מצרים ופדיתנו מבית עבדים ועשית לנו נסים וגבורות על הים ושרנו לך. אמר רבי יהושע בן קרחה. למה קדמה פרשת שמע וכו׳.

תניא רבי שמעון בן יוחי אומר. בדין הוא שיקדים שמע, לוהיה אם שמוע שזה ללמוד, וזה ללמד. והיה אם שמוע לויאמר שזה ללמוד, וזה לעשות. אטו שמע ללמוד אית ביה, ללמד ולעשות לית ביה?. והא כתיב. ושננתם, וקשרתם, וכתבתם. ותו. והיה אם שמוע ללמד הוא דאית ביה, ולעשות לית ביה? והא כתיב. וקשרתם, וכתבתם.

אלא הכי קאמר. בדין הוא שתקדם שמע לוהיה אם שמוע, שזה ללמוד וללמד ולעשות. והיה אם שמוע לויאמר, שזה יש בה ללמד ולעשות, ויאמר אין בה אלא לעשות בלבד. ותיפוק ליה מדרבי יהושע בן קרחה. חדא ועוד קאמר, חדא. כדי שיקבל עליו עול מלכות שמים תחלה ואחר כך יקבל עליו עול מצות, ועוד משום דאית בה הני מילי אחרנייתא.

רב משי ידיה, וקרא קריאת שמע, ואנח תפילין וצלי. והיכי עביד הכי? והתניא החופר כוך למת בקבר פטור מקריאת שמע ומן התפלה ומן התפילין ומכל מצות האמורות בתורה. הגיע זמן קריאת שמע עולה ונוטל ידיו, ומניח תפילין, וקורא קריאת שמע, ומתפלל. הא גופא קשיא, רישא אמר פטור, וסיפא חייב?. הא לא קשיא.
תרומה מלפני השבת, וחולין בזמנן. גמ׳ תניא, רבי אליעזר בר צדוק אומר.

אם יכול לחזור ולבער ולחזור למצותו יחזור ויבער, ואם לאו מבטלו בלבו. להציל מן הגוים, ומן הנהר, ומן הלסטים, ומן הדליקה, ומן המפולת יבטל בלבו. ולשבות שביתת הרשות יחזור מיד. וכן מי שיצא מירושלים ונזכר שיש בידו בשר קדש, אם עבר צופים שורפו במקומו. ואם לאו חוזר ושורפו לפני הבירה מעצי המערכה.

ודבריו אינם נשמעים, ומחלל שם שמים ושם רבו ושם אביו, וגורם שם רע לו ולבניו ולבני בניו עד סוף כל הדורות. מאי היא? אמר אביי. קרו ליה בר מחים תנורי. רבא אמר. בר מרקיד בי כובי. רב פפא אמר. בר מלחיך פינכי. רב שמעיה אמר. בר מך רבע.

תנו רבנן. לעולם ימכור אדם כל מה שיש לו וישא בת תלמיד חכם, שאם מת או גולה מובטח לו שבניו תלמידי חכמים. ואל ישא בת עם הארץ, שאם מת או גולה בניו עמי הארץ. תנו רבנן. לעולם ימכור אדם כל מה שיש לו וישא בת תלמיד חכם, וישיא בתו לתלמיד חכם, משל לענבי הגפן בענבי הגפן,

דבר נאה ומתקבל. ולא ישא בת עם הארץ, משל לענבי הגפן בענבי הסנה, דבר כעור ואינו מתקבל. תנו רבנן. לעולם ימכור אדם כל מה שיש לו, וישא בת תלמיד חכם. לא מצא בת תלמיד חכם ישא בת גדולי הדור. לא מצא בת גדולי הדור ישא בת ראשי כנסיות.

לא מצא בת ראשי כנסיות ישא בת גבאי צדקה. לא מצא בת גבאי צדקה ישא בת מלמדי תינוקות. ולא ישא בת עמי הארץ, מפני שהן שקץ, ונשותיהן שרץ, ועל בנותיהן הוא אומר. ארור שוכב עם כל בהמה. תניא, רבי אומר. עם הארץ אסור לאכול בשר, (בהמה) שנאמר. זאת תורת הבהמה והעוף.

תניא, רבי אליעזר אומר. אילמלא אנו צריכין להם למשא ומתן, היו הורגין אותנו. תנא רבי חייא. כל העוסק בתורה לפני עם הארץ, כאילו בועל ארוסתו בפניו, שנאמר. תורה צוה לנו משה מורשה. אל תקרי. מורשה, אלא. מאורסה. גדולה שנאה ששונאין עמי הארץ לתלמיד חכם יותר משנאה ששונאין אומות העולם את ישראל,

ונשותיהן יותר מהן. תנא שנה ופירש, יותר מכולן. תנו רבנן. ששה דברים נאמרו בעמי הארץ. אין מוסרין להן עדות. ואין מקבלין ממנו עדות. ואין מגלין להן סוד. ואין ממנין אותן אפוטרופוס על היתומים. ואין ממנין אותן אפוטרופוס על קופה של צדקה. ואין מתלוין עמהן בדרך. ויש אומרים. אף אין מכריזין על אבידתו.
לאביי ודאי תנאי היא. לרבא מי לימא תנאי היא? אמר לך רבא. רבן שמעון בן גמליאל הא אתא לאשמועינן. אמת כלאים לא יצמצם. ולימא. אמת כלאים לא יצמצם, באמה בת ששה למעוטי מאי? לאו למעוטי אמת סוכה ואמת מבוי? לא, למעוטי אמה יסוד ואמה סובב, דכתיב.

ואלה מדות המזבח באמות אמה אמה וטפח וחיק האמה ואמה רחב וגבולה אל שפתה סביב זרת האחד וזה גב המזבח. חיק האמה זה יסוד, ואמה רחב זה סובב, וגבולה אל שפתה סביב אלו הקרנות, וזה גב המזבח זה מזבח הזהב.

אמר רבי חייא בר אשי אמר רב. שיעורין חציצין ומחיצין, הלכה למשה מסיני. שיעורין?. דאורייתא הוא. דכתיב. ארץ חטה ושערה וגפן ותאנה ורמון ארץ זית שמן ודבש, ואמר רב חנן. כל הפסוק הזה לשיעורין נאמר חטה, לכדתנן. הנכנס לבית המנוגע וכליו על כתיפיו, וסנדליו וטבעותיו בידיו הוא והם טמאין מיד.

כל שיעוריה סלקא דעתך?. והאיכא הני דאמרן. אלא אימא. ארץ שרוב שיעוריה כזיתים. דבש, ככותבת הגסה ליום הכיפורים. ותיסברא שיעורין מיכתב כתיבי? אלא הלכתא נינהו, ואסמכינהו רבנן אקראי. חציצין, דאורייתא נינהו. דכתיב. ורחץ את כל בשרו במים, שלא יהא דבר חוצץ בין בשרו למים. במים במי מקוה.

כל בשרו מים שכל גופו עולה בהן, וכמה הן אמה על אמה ברום שלש אמות. ושיערו חכמים מי מקוה ארבעים סאה. כי איצטריך הילכתא, לשערו. וכדרבה בר רב הונא, דאמר רבה בר רב הונא. נימא אחת קשורה חוצצת, שלש אינן חוצצות, שתים איני יודע.

ועל מיעוטו המקפיד משום רובו המקפיד. וליגזור נמי על מיעוטו שאינו מקפיד משום מיעוטו המקפיד, אי נמי משום רובו שאינו מקפיד. היא גופה גזירה, ואנן ניקום וניגזור גזירה לגזירה?. מחיצות, דאורייתא נינהו. דאמר מר. ארון תשעה וכפורת טפח, הרי כאן עשרה. לא צריכא, לרבי יהודה דאמר. אמת בנין באמה בת ששה.

אמת כלים באמה בת חמשה. ולרבי מאיר דאמר. כל האמות היו בבינונית, מאי איכא למימר? לרבי מאיר, כי אתאי הילכתא לגוד וללבוד ולדופן עקומה.
מתוך שהותרה שחיטה לצורך הותרה נמי שלא לצורך. מתקיף לה רבה. ממאי דבית שמאי ובית הלל בהא פליגי? דלמא בערוב והוצאה לשבת ואין ערוב והוצאה ליום טוב קא מיפלגי. מר סבר. ערוב הוצאה לשבת, וערוב הוצאה ליום טוב. ומר סבר. ערוב הוצאה לשבת, ואין ערוב הוצאה ליום טוב, כדכתיב. ולא תוציאו משא מבתיכם ביום השבת.

המבשל גיד הנשה בחלב ביום טוב ואכלו לוקה חמש. לוקה משום מבשל גיד, ולוקה משום אוכל גיד, ולוקה משום מבשל בשר בחלב, ולוקה משום אוכל בשר בחלב, ולוקה משום הבערה. אמר ליה. פוק תני לברא, הבערה ובשול אינה משנה.

בין שהורמו מאמש, בין שהורמו מהיום. ובית הלל מתירין. אמרו להם בית שמאי, גזרה שוה. חלה ומתנות מתנה לכהן, ותרומה מתנה לכהן. כשם שאין מוליכין את התרומה כך אין מוליכין את המתנות. אמרו להם בית הלל. לא, אם אמרתם בתרומה שאינו זכאי בהרמתה, תאמרו במתנות שזכאי בהרמתן. גמ׳ קא סלקא דעתך

אחרים אומרים. לא נחלקו בית שמאי ובית הלל על התרומה שאין מוליכין, לא נחלקו אלא על המתנות, שבית שמאי אומרים אין מוליכין, ובית הלל אומרים מוליכין. לימא אחרים היא ולא רבי יהודה? אמר רבא. מי קתני שהורמו מהיום ושנשחטו מהיום? שהורמו קתני, ולעולם. שחיטתן מאמש.
גמ׳ אמר רב יהודה אמר שמואל. מותר להטמין את הצונן. אמר רב יוסף. מאי קמשמע לן? תנינא.

דהא רבי ישמעאל ברבי יוסי דממלא מקום אבותיו הוה, וכפוף ויושב לפני רבי, וקאמר. כבר הורה זקן. אמר ליה רב נחמן לדרו עבדיה. אטמין לי צונן, ואייתי לי מיא דאחים קפילא ארמאה. שמע רבי אמי ואיקפד. אמר רב יוסף. מאי טעמא איקפד? כרבוותיה עביד חדא כרב, וחדא כשמואל. כשמואל דאמר רב יהודה אמר שמואל.

אלא בשביל שיהיו משומרים. וכשם שאין טומנין את החמין כך אין טומנין את הצונן. רבי התיר להטמין את הצונן. ואין מרזקין לא את השלג ולא את הברד בשבת בשביל שיזובו מימיו, אבל נותן הוא לתוך הכוס או לתוך הקערה ואינו חושש. הדרן עלך במה טומניןמתני׳ במה

בהמה יוצאה ובמה אינה יוצאה? יוצא הגמל באפסר, ונאקה בחטם, ולובדקים בפרומביא, וסוס בשיר. וכל בעלי השיר יוצאין בשיר ונמשכין בשיר. ומזין עליהן, וטובלן במקומן. גמ׳ מאי נאקה בחטם? אמר רבה בר בר חנה. נאקתא חיורתי בזממא דפרזלא.

כי תיבעי לך גמל בחטם מאי? כיון דסגי ליה באפסר משאוי הוא, או דילמא נטירותא יתירתא לא אמרינן משאוי הוא? אמר לפניו רבי ישמעאל ברבי יוסי. כך אמר אבא. ארבע בהמות יוצאות באפסר, הסוס והפרד והגמל והחמור. למעוטי מאי? לאו למעוטי גמל בחטם. לא, למעוטי נאקה באפסר.
וחכמים אומרים. או מערב לרוח אחת, או אינו מערב כל עיקר. או מערב לשני ימים, או אינו מערב כל עיקר. כיצד יעשה? מוליכו בראשון ומחשיך עליו, ונוטלו, ובא לו. בשני מחשיך עליו ואוכלו ובא לו, ונמצא משתכר בהליכתו, ומשתכר בעירובו. נאכל בראשון עירובו לראשון, ואין עירובו לשני. אמר (להן) רבי אליעזר. מודים אתם לי שהן שתי קדושות.

גמ׳ לרוח אחת מאי ניהו? לשני ימים. לשני ימים מאי ניהו? לרוח אחת. היינו קמייתא. הכי קאמרי ליה רבנן לרבי אליעזר. אי אתה מודה שאין מערבין ליום אחד חציו לצפון וחציו לדרום? אמר להן. אבל. כשם שאין מערבין ליום אחד, חציו לדרום וחציו לצפון כך אין מערבין לשני ימים, יום אחד למזרח ויום אחד למערב. ורבי אליעזר?

אמר להן רבי אליעזר. אי אתם מודים שאם עירב ברגליו ביום ראשון מערב ברגליו ביום שני? נאכל עירובו ביום ראשון אין יוצא עליו ביום שני. אמרו לו. אבל. הא לאיי שתי קדושות הן. ורבנן ספוקי מספקא להו, והכא לחומרא והכא לחומרא. אמרו לו לרבי אליעזר. אי אתה מודה שאין מערבין בתחילה מיום טוב לשבת? אמר להן. אבל. הא לאיי קדושה אחת היא.

עירב ברגליו בראשון אין מערב ברגליו בשני, נאכל עירובו ביום ראשון יוצא עליו בשני. אמר רב. הלכה כארבעה זקנים הללו, ואליבא דרבי אליעזר דאמר שתי קדושות הן. ואלו הן ארבעה זקנים. רבן שמעון בן גמליאל ורבי ישמעאל ברבי יוחנן בן ברוקה ורבי אליעזר ברבי שמעון ורבי יוסי בר יהודה סתימתאה. ואיכא דאמרי. חד מינייהו רבי אלעזר,

אמר ליה אביי, אלא הא דתנן. כיצד הוא עושה מוליכו בראשון, ומחשיך עליו, ונוטלו ובא לו. בשני מחשיך עליו, ואוכלו ובא לו. הא קא מכין מיום טוב לשבת. אמר ליה רבה. מי סברת סוף היום קונה עירוב? תחלת היום קונה עירוב, ושבת מכינה לעצמה. אלא מעתה יערבו בלגין? בעינן סעודה הראויה מבעוד יום, וליכא.

אלא הא דתנן, רבי אליעזר אומר. יום טוב הסמוך לשבת, בין מלפניה ובין מלאחריה, מערב אדם שני עירובין. הא בעינן סעודה הראויה מבעוד יום, וליכא. מי סברת דמנח ליה בסוף אלפים אמה לכאן, ובסוף אלפים אמה לכאן? לא, דמנח ליה בסוף אלף אמה לכאן, ובסוף אלף אמה לכאן. אלא הא דאמר רב יהודה.
אדהכי והכי איזיל ואשמע מלתא דבי מדרשא, ואיתי ואימא לכו. אזל אשכחיה לתנא דקתני קמיה דרבי יוחנן.

אמרו ליה. אלו לא באנו אלא לשמוע דבר זה דיינו. מתני׳ האומנין קורין בראש האילן ובראש הנדבך. מה שאינן רשאין לעשות כן בתפלה. חתן פטור מקריאת שמע לילה הראשונה ועד מוצאי שבת אם לא עשה מעשה. ומעשה ברבן גמליאל שנשא אשה וקרא לילה הראשונה. אמרו לו תלמידיו. למדתנו רבינו שחתן פטור מקריאת שמע?

רמי ליה רב מרי ברה דבת שמואל לרבא, תנן. האומנין קורין בראש האילן ובראש הנדבך, אלמא לא בעי כונה. ורמינהי. הקורא את שמע צריך שיכוין את לבו, שנאמר. שמע ישראל, ולהלן הוא אומר. הסכת ושמע ישראל. מה להלן בהסכת אף כאן בהסכת. אשתיק. אמר ליה. מידי שמיע לך בהא? אמר ליה.

אבל אין יורדין לפני התיבה, ואין נושאין כפיהם. והתניא מעין שמונה עשרה. אמר רב ששת. לא קשיא, הא רבן גמליאל, הא רבי יהושע. אי רבי יהושע, מאי איריא פועלים? אפילו כל אדם נמי. אלא אידי ואידי רבן גמליאל, ולא קשיא. כאן, בעושין בשכרן. כאן, בעושין בסעודתן. והתניא. הפועלים שהיו עושים מלאכה אצל בעל הבית קורין קריאת שמע ומתפללין.

אפילו טבעה ספינתו בים נמי, אלמה אמר רבי אבא בר זבדא אמר רב. אבל חייב בכל מצות האמורות בתורה, חוץ מן התפילין שהרי נאמר בהן פאר, שנאמר פארך חבוש עליך וגו׳. אמרי התם טרדא דרשות הכא טרדא דמצוה. מתני׳ רחץ לילה הראשון שמתה אשתו. אמרו לו תלמידיו. למדתנו רבינו שאבל אסור לרחוץ?

קסבר. אנינות לילה דרבנן, דכתיב. ואחריתה כיום מר. ובמקום איסטניס לא גזרו ביה רבנן. וכשמת טבי עבדו וכו׳. תנו רבנן. עבדים ושפחות אין עומדין עליהם בשורה, ואין אומרים עליהם ברכת אבלים ותנחומי אבלים. מעשה ומתה שפחתו של רבי אליעזר. נכנסו תלמידיו לנחמו. כיון שראה אותם עלה לעלייה, ועלו אחריו.

נכנס לאנפילון, נכנסו אחריו. נכנס לטרקלין, נכנסו אחריו. אמר להם. כמדומה אני שאתם נכוים בפושרים, עכשיו אי אתם נכוים אפילו בחמי חמין, לא כך שניתי לכם. עבדים ושפחות אין עומדים עליהם בשורה, ואין אומרים עליהם ברכת אבלים ולא תנחומי אבלים? אלא מה אומרים עליהם? כשם שאומרים לו לאדם על שורו ועל חמורו שמתו המקום ימלא לך חסרונך,

שנאמר. ושפתי רננות יהלל פי. רבי אלעזר בתר דמסיים צלותיה אמר הכי. יהי רצון מלפניך ה׳ אלהינו, שתשכן בפורינו אהבה ואחוה ושלום וריעות. ותרבה גבולנו בתלמידים ותצליח סופנו אחרית ותקוה. ותשים חלקנו בגן עדן, ותקננו בחבר טוב ויצר טוב בעולמך. ונשכים ונמצא יחול לבבנו ליראה את שמך,

חיים שאין בהם בושה וכלימה, חיים של עושר וכבוד, חיים שתהא בנו אהבת תורה ויראת שמים, חיים שתמלא לנו את כל משאלות לבנו לטובה. רבי בתר צלותיה אמר הכי. יהי רצון מלפניך ה׳ אלהינו ואלהי אבותינו, שתצילנו מעזי פנים ומעזות פנים, מאדם רע, ומפגע רע, מיצר רע, מחבר רע, משכן רע, ומשטן המשחית,

ומדין קשה ומבעל דין קשה, בין שהוא בן ברית בין שאינו בן ברית. ואף על גב דקיימי קצוצי עליה דרבי. רב ספרא בתר צלותיה אמר הכי. יהי רצון מלפניך ה׳ אלהינו, שתשים שלום בפמליא של מעלה. ובפמליא של מטה, ובין התלמידים העוסקים בתורתך בין עוסקין לשמה בין עוסקין שלא לשמה.
קשיא חיה אחיה, קשיא עופות אעופות. בשלמא חיה אחיה לא קשיא. הא רבי יהודה, הא רבנן. דתנן, רבי יהודה אומר. הצד צפור למגדל וצבי לבית חייב. לבית הוא דמחייב, אבל לביברין לא. וחכמים אומרים. צפור למגדל, וצבי לגנה ולחצר ולביברין.

דתנא דבי רבי ישמעאל. למה נקרא שמה צפור דרור שדרה בבית כבשדה. השתא דאתית להכי, חיה אחיה נמי לא קשיא. הא בביבר קטן, הא בביבר גדול. היכי דמי ביבר קטן היכי דמי ביבר גדול? אמר רב אשי. כל היכא דרהיט אבתרה ומטי לה בחד שחיא ביבר קטן, ואידך ביבר גדול. אי נמי.

כל היכא דאיכא עוקצי עוקצי ביבר גדול, ואידך ביבר קטן. אי נמי. כל היכא דנפלי טולא דכתלי אהדדי ביבר קטן, ואידך ביבר גדול. רבן שמעון בן גמליאל אומר לא כל הביברין שוין וכו׳. אמר רב יוסף אמר רב יהודה אמר שמואל. הלכה כרבי שמעון בן גמליאל. אמר ליה אביי. הלכה מכלל דפליגי. אמר ליה. ומאי נפקא לך מינה? אמר ליה.

והללו באין לכלובן לערב ואין מזונותן עליך. רב מרי אמר. הני עבידי לרבויי, והני לא עבידי לרבויי. כולהו נמי עבידי לרבויי. לכלובן קאמרינן דעבידי לרבויי. מתני׳ מצודות חיה ועוף ודגים שעשאן מערב יום טוב לא יטול מהן ביום טוב, אלא אם כן יודע שנצודו מערב יום טוב.

אמר רב יהודה אמר שמואל. אין הלכה כרבן גמליאל. ואיכא דמתני לה אהא דתניא. ספק מוכן, רבן גמליאל מתיר ורבי יהושע אוסר. אמר רב יהודה אמר שמואל. הלכה כרבי יהושע. ואיכא דמתני לה אהא דתניא. שוחטין מן הנגרין ביום טוב, אבל לא מן הרשתות ומן המכמורות.

רבי שמעון בן אלעזר אומר. בא ומצאן מקולקלין מערב יום טוב בידוע שמערב יום טוב נצודו, ומותרין. בא ומצאן מקולקלין ביום טוב בידוע שביום טוב נצודו, ואסורין. הא גופה קשיא, אמרת. בא ומצאן מקולקלין מערב יום טוב בידוע שמערב יום טוב נצודו. טעמא דבא ומצאן מקולקלין, הא ספיקא אסורין.

בצפרא אמר. מותרין לקבל. אנא דהואי בי מדרשא הדרי בי. לוי דלא הוה בי מדרשא לא הדר ביה. מיתיבי. גוי שהביא דורון לישראל, אפילו דגים המפולמין ופירות בני יומן מותרין. בשלמא למאן דאמר מותרין לקבל שפיר. אלא למאן דאמר מותרין באכילה, פירות בני יומן מי שרו באכילה? ולטעמיך.
פסח קודם לקטרת, קטרת קודמת לנרות. יאוחר דבר שנאמר בו בערב ובין הערבים, לדבר שלא נאמר בו בערב, אלא בין הערבים בלבד.

דבר אחר. אין לך עבודה שכשירה מערב עד בוקר אלא זו בלבד. מאי טעמא אמר קרא. יערך אתו אהרן ובניו מערב עד בקר. אותו מערב עד בוקר, ואין דבר אחר מערב עד בוקר. ואיתקש קטרת לנרות. ותניא כי קושיין. תמיד קודם לקטרת, קטרת קודמת לנרות, ונרות קודמות לפסח.

תנו רבנן. אין לך דבר שקודם לתמיד של שחר אלא קטרת בלבד, שנאמר בה. בבקר בבקר. ויוקדם קטרת דבר שנאמר בו בבקר בבקר, דכתיב. והקטיר עליו אהרן קטרת סמים בבקר בבקר, לדבר שלא נאמר בו אלא בקר אחד. ואין לך דבר שמתעכב אחר תמיד של בין הערבים אלא קטרת, ונרות,

כשם שחטאתו ואשמו מעכבין אותו, כך עולתו מעכבתו. וכי תימא בשקרבה עולתו, ומי קרבה עולתו קודם לחטאתו ראשון?. והתניא. והקריב את אשר לחטאת ראשונה, מה תלמוד לומר? אם ללמד שתהא קודמת לעולה הרי כבר נאמר. ואת השני יעשה עולה כמשפט.

רב כהנא רמי. כתיב לא ילין חלב חגי עד בקר עד בוקר הוא דלא ילין, הא כל הלילה כולה ילין. וכתיב. והקטיר עליה חלבי השלמים עליה השלם כל הקרבנות כולן. הוא מותיב לה והוא מפרק לה, כשנתותרו. רמי ליה רב ספרא לרב.

אמר ליה. משום דחלבי שבת קריבין ביום טוב, אנן ניקו ונימא ליה דהאי קרא בארבעה עשר שחל להיות בשבת הוא דכתיב? אמר ליה. שבקיה לקרא, דהוא דחיק ומוקים אנפשיה. מתני׳ הפסח ששחטו שלא לשמו, וקבל והלך וזרק שלא לשמו, או לשמו ושלא לשמו, או שלא לשמו ולשמו פסול.

כיצד לשמו ושלא לשמו? לשם פסח ולשם שלמים. שלא לשמו ולשמו לשם שלמים ולשם פסח. גמ׳
מאי בשבתך ובלכתך בלכת דידך הוא דמיחייבת, הא בלכת דמצוה פטירת. אי הכי, אפילו כונס את האלמנה נמי? כונס את הבתולה טריד, כונס אלמנה לא טריד. וכל היכא דטריד, הכי נמי דפטור?. אלא מעתה, טבעה ספינתו בים דטריד, הכי נמי דפטור?. וכי תימא הכי נמי, והאמר רבי אבא בר זבדא אמר רב.

כבר היו יכולין ליטהר. אם מישאל ואלצפן היו, יכולין היו ליטהר. אלא, עוסקין במת מצוה היו שחל שביעי שלהן להיות בערב פסח, שנאמר. ולא יכלו לעשות הפסח ביום ההוא, ביום ההוא אין יכולין לעשות, הא למחר יכולין לעשות. צריכא, דאי אשמעינן התם משום דלא מטא זמן חיובא דפסח, אבל הכא, דמטא זמן קריאת שמע אימא לא, צריכא. ואי אשמעינן הכא משום דליכא כרת,

חתן והשושבינין וכל בני החופה פטורין מן הסוכה כל שבעה. מאי טעמא? משום דבעו למיחדי. וליכלו בסוכה וליחדו בסוכה. אין שמחה אלא בחופה. וליכלו בסוכה וליחדו בחופה. אין שמחה אלא במקום סעודה. וליעבדו חופה בסוכה? אביי אמר. משום ייחוד. ורבא אמר. משום צער חתן. מאי בינייהו? איכא בינייהו דשכיחי אינשי דנפקי ועיילי להתם. למאן דאמר משום ייחוד ליכא.
אלא שכבר בטלום מפני תרעומת המינין. תניא נמי הכי, רבי נתן אומר. בגבולין בקשו לקרות כן,

הוא ישכין ביניכם אהבה ואחוה ושלום וריעות. מקום שאמרו להאריך. פשיטא היכא דקא נקיט כסא דחמרא בידיה וקסבר דשכרא הוא, ופתח ומברך אדעתא דשכרא, וסיים בדחמרא יצא. דאי נמי אם אמר שהכל נהיה בדברו יצא. דהא תנן. על כולם אם אמר שהכל נהיה בדברו יצא.

ערבית, פתח במעריב ערבים וסיים ביוצר אור לא יצא. פתח ביוצר אור וסיים במעריב ערבים יצא. כללו של דבר. הכל הולך אחר החתום. שאני התם דקאמר ברוך יוצר המאורות. הניחא לרב דאמר כל ברכה שאין בה הזכרת השם אינה ברכה שפיר. אלא לרבי יוחנן דאמר כל ברכה שאין בה מלכות אינה ברכה, מאי איכא למימר?

וקסבר דתמרי אכל, ופתח אדעתא דתמרי וסיים בדנהמא היינו בעיין. לא צריכא. כגון דאכל תמרי, וקסבר נהמא אכל, ופתח בדנהמא, וסיים בדתמרי [ יצא]. דאפילו סיים בדנהמא נמי יצא. מאי טעמא דתמרי נמי מיזן זייני. אמר רבה בר חיננא סבא משמיה דרב.

המתפלל, כשהוא כורע כורע בברוך, וכשהוא זוקף זוקף בשםאמר שמואל. מאי טעמא דרב דכתיב. ה׳ זוקף כפופים. מתיבי. מפני שמי נחת הוא. מי כתיב בשמי? מפני שמי כתיב. אמר ליה שמואל לחייא בר רב. בר אוריאן, תא ואימא לך מלתא מעלייתא דאמר אבוך. הכי אמר אבוך.

כשהוא כורע כורע בברוך, כשהוא זוקף זוקף בשם. רב ששת, כי כרע כרע כחיזרא. כי קא זקיף זקיף כחיויא. ואמר רבה בר חיננא סבא משמיה דרב כל השנה כולה אדם מתפלל האל הקדוש, מלך אוהב צדקה ומשפט, חוץ מעשרה ימים שבין ראש השנה ויום הכפורים,

שמתפלל המלך הקדוש, והמלך המשפט. ורבי אלעזר אמר אפילו אמר האל הקדוש יצא. שנאמר. ויגבה ה׳ צבאות במשפט והאל הקדוש נקדש בצדקה. אימתי ויגבה ה׳ צבאות במשפט אלו עשרה ימים שמראש השנה ועד יום הכפורים, וקאמר האל הקדוש. מאי הוה עלה? אמר רב יוסף.

אם תלמיד חכם הוא, צריך שיחלה עצמו עליו. מאי טעמא? אילימא משום דכתיב. ואין חלה מכם עלי ואין גולה את אזני דילמא מלך שאני. אלא מהכא. ואני בחלותם לבושי וגו׳. ואמר רבה בר חיננא סבא משמיה דרב. כל העושה דבר עבירה ומתבייש בו מוחלין לו על כל עונותיו.

שנאמר. למען תזכרי ובשת ולא יהיה לך עוד פתחון פה מפני כלמתך בכפרי לך לכל אשר עשית נאם ה׳ אלהים. דילמא צבור שאני. אלא מהכא.

ואמר רבי יוחנן עמי במחיצתי. ורבנן אמרי, מהכא. והוקענום לה׳ בגבעת שאול בחיר ה׳. יצתה בת קול ואמרה בחיר ה׳. אמר רבי אבהו בן זוטרתי אמר רבי יהודה בר זבידא. בקשו לקבוע פרשת בלק בקריאת שמע, ומפני מה לא קבעוה משום טורח צבור. מאי טעמא? אילימא משום דכתיב בה.

אל מציאם ממצרים לימא פרשת רבית ופרשת משקלות דכתיב בהן יציאת מצרים. אלא אמר רבי יוסי בר אבין, משום דכתיב בה האי קרא. כרע שכב כארי וכלביא מי יקימנו. ולימא האי פסוקא ותו לא. גמירי. כל פרשה דפסקה משה רבינו פסקינן, דלא פסקה משה רבינו לא פסקינן. פרשת ציצית מפני מה קבעוה?

וחכמים אומרים. ימי חייך העולם הזה. כל להביא לימות המשיח. גמ׳ תניא, אמר להם בן זומא לחכמים. וכי מזכירין יציאת מצרים לימות המשיח. והלא כבר נאמר הנה ימים באים נאם ה׳ ולא יאמרו עוד חי ה׳ אשר העלה את בני ישראל מארץ מצרים

לא שתעקר יציאת מצרים
הני תיימי, והני לא תיימי. איכא דאמרי, אמר רבה בר רב הונא. לא תימא למלאות הוא דשרי, לשפוך אסור, אלא לשפוך נמי שרי. אמר רב שיזבי. פשיטא היינו עוקה. מהו דתימא. הני תיימי והני לא תיימי, קא משמע לן. וכן שתי גזוזטראות זו וכו׳. אמר רב הונא אמר רב.

הכא במאי עסקינן, כגון שעשו מחיצה בשותפות. אי הכי, כי עשו לתחתונה נמי. כיון דעשו לתחתונה גלויי גלי דעתה דאנא בהדך לא ניחא לי. מתני׳ חצר שהיא פחותה מארבע אמות אין שופכין בתוכה מים בשבת, אלא אם כן עשו לה עוקה מחזקת סאתים מן הנקב ולמטה. בין מבחוץ, בין מבפנים.

אלא שמבחוץ צריך לקמור, מבפנים אין צריך לקמור. רבי אליעזר בן יעקב אומר. ביב שהוא קמור ארבע אמות ברשות הרבים שופכים לתוכו מים בשבת. וחכמים אומרים. אפילו גג או חצר מאה אמה לא ישפוך על פי הביב, אבל שופך הוא לגג, והמים יורדין לביב. החצר והאכסדרה מצטרפין לארבע אמות. וכן שתי דיוטאות זו כנגד זו,

מקצתן עשו עוקה ומקצתן לא עשו עוקה, את שעשו עוקה מותרין, את שלא עשו עוקה אסורין. גמ׳ מאי טעמא? אמר רבה. מפני שאדם עשוי להסתפק סאתים מים בכל יום, בארבע אמות אדם רוצה לזלפן, פחות מארבע שופכן.

אי דעביד עוקה שרי, אי לא אסור. רבי זירא אמר. ארבע אמות תיימי, פחות מארבע אמות לא תיימי. מאי בינייהו? אמר אביי. אריך וקטין איכא בינייהו. תנן. חצר ואכסדרה מצטרפין לארבע אמות. בשלמא לרבי זירא ניחא, אלא לרבה קשיא. תרגמא רבי זירא אליבא דרבה באכסדרה מהלכת על פני כל החצר כולה. תא שמע.

ליתני. חצר שאין בה ארבע אמות על ארבע אמות. אלא לאו שמע מינה, דרבי אליעזר בן יעקב היא. שמע מינה. והא מדסיפא רבי אליעזר בן יעקב, רישא לאו רבי אליעזר בן יעקב. כולה רבי אליעזר בן יעקב היא, וחסורי מיחסרא, והכי קתני. חצר שהיא פחותה מארבע אמות אין שופכין לתוכה מים בשבת, הא ארבע אמות שופכין,

אבל בימות הגשמים שופך ושונה ואינו נמנע. מאי טעמא? אמר רבא. אדם רוצה שיבלעו מים במקומן. אמר ליה אביי. והרי שופכין, דאדם רוצה שיבלעו, וקתני לא ישפוך. אמר ליה. התם למאי ניחוש לה, אי משום קלקול חצירו הא מיקלקלא וקיימא.

ואי משום גזירה שמא יאמרו צנורו של פלוני מקלח מים סתם צנורות מקלחים הם. אמר רב נחמן. בימות הגשמים, עוקה מחזיק סאתים נותנין לו סאתים, מחזיק סאה נותנין לו סאה. בימות החמה, מחזיק סאתים נותנין לו סאתים, סאה אין נותנין לו כל עיקר. בימות החמה נמי, מחזיק סאה ניתיב ליה סאה.

גזרה דלמא אתי ליתן ליה סאתים. אי הכי בימות הגשמים נמי ליגזור. התם מאי ניחוש לה? אי משום קילקול הא מיקלקלא וקיימא. אי משום גזירה שמא יאמרו צנורו של פלוני מקלח מים סתם צנורות מקלחין הן. אמר אביי. הילכך, אפילו כור ואפילו כוריים. וכן שתי דיוטאות זו כנגד זו.

אמר רבא. אפילו עירבו. אמר (ליה) אביי. מאי טעמא? אילימא משום נפישא דמיא, והתניא. אחת לי עוקה, ואחת לי גיסטרא בריכה ועריבה, אף על פי שנתמלאו מים מערב שבת שופכין לתוכן מים בשבת.

וכי לא עירבו, מאי טעמא לא? אמר רב אשי. גזירה