שני יצרים ברא הקדוש ברוך הוא, אחד יצר טוב ואחד יצר רע. מתקיף לה רב נחמן בר יצחק. אלא מעתה, בהמה דלא כתיב בה וייצר לית לה יצרא? והא קא חזינן דמזקא ונשכא ובעטא. אלא כדרבי שמעון בן פזי, דאמר רבי שמעון בן פזי אוי לי מיוצרי ואוי לי מיצרי. אי נמי כדרבי ירמיה בן אלעזר.

פורענות דמאי? אילימא פורענות דנחש, והתניא רבי אומר. בגדולה מתחילין מן הגדול, ובקללה מתחילין מן הקטן. בגדולה מתחילין מן הגדול דכתיב. וידבר משה אל אהרן ואל אלעזר ואל איתמר בניו הנותרים קחו וגו׳. בקללה מתחילין מן הקטן בתחלה נתקלל נחש, ולבסוף נתקללה חוה, ולבסוף נתקלל אדם.

אלא פורענות דמבול, דכתיב. וימח את כל היקום אשר על פני האדמה מאדם ועד בהמה, ברישא אדם והדר בהמה. בשלמא למאן דאמר פרצוף, היינו דכתיב וייצר בשני יודין. אלא למאן דאמר זנב, מאי וייצר? כדרבי שמעון בן פזי, דאמר רבי שמעון בן פזי. אוי לי מיוצרי אוי לי מיצרי. בשלמא למאן דאמר פרצוף, היינו דכתיב זכר ונקבה בראם,

בשלמא למאן דאמר זנב, היינו דכתיב. ויבן, אלא למאן דאמר פרצוף, מאי ויבן? לכדרבי שמעון בן מנסיא. דדרש רבי שמעון בן מנסיא. מאי דכתיב ויבן ה׳ את הצלע? מלמד שקלעה הקדוש ברוך הוא לחוה, והביאה לאדם הראשון שכן בכרכי הים קורין לקלעיתא בנייתא.

דבר אחר. ויבן, אמר רב חסדא, ואמרי לה במתניתא תנא. מלמד שבנאה הקדוש ברוך הוא לחוה כבנין אוצר, מה אוצר זה קצר מלמעלה ורחב מלמטה כדי לקבל את הפירות, אף אשה קצרה מלמעלה ורחבה מלמטה כדי לקבל את הולד. ויביאה אל האדם, אמר רבי ירמיה בן אלעזר. מלמד שנעשה הקדוש ברוך הוא שושבין לאדם הראשון,

שנאמר. ותקם רבקה ונערתיה ותרכבנה על הגמלים ותלכנה אחרי האיש ולא לפני האיש. אמר רבי יוחנן. אחורי ארי ולא אחורי אשה, אחורי אשה ולא אחורי עבודה זרה, אחורי עבודה זרה ולא אחורי בית הכנסת בשעה שהצבור מתפללין. ולא אמרן אלא דלא דרי מידי, ואי דרי מידי לית לן בה. ולא אמרן אלא דליכא פתחא אחרינא,

ומסתברא דטובה לימינו ורעה לשמאלו, דכתיב. לב חכם לימינו ולב כסיל לשמאלו. תנו רבנן. כליות יועצות, לב מבין, לשון מחתך, פה גומר, ושט מכניס ומוציא כל מיני מאכל, קנה מוציא קול, ריאה שואבת כל מיני משקין,

כבד כועס, מרה זורקת בו טפה ומניחתו, טחול שוחק, קרקבן טוחן, קיבה ישנה, אף נעור. נעור הישן ישן הנעור נמוק והולך לו. תנא. אם שניהם ישנים או שניהם נעורים מיד מת. תניא רבי יוסי הגלילי אומר. צדיקים יצר טוב שופטן, שנאמר. ולבי חלל בקרבי.

רבי עקיבא אומר. בכל נפשך אפילו נוטל את נפשך. תנו רבנן. פעם אחת גזרה מלכות הרשעה שלא יעסקו ישראל בתורה. בא פפוס בן יהודה ומצאו לרבי עקיבא שהיה מקהיל קהלות ברבים ועוסק בתורה. אמר לו. עקיבא אי אתה מתירא מפני מלכות? אמר לו. אמשול לך משל, למה הדבר דומה לשועל שהיה מהלך על גב הנהר, וראה דגים שהיו מתקבצים ממקום למקום.

אף אנחנו עכשיו שאנו יושבים ועוסקים בתורה, שכתוב בה. כי הוא חייך וארך ימיך, כך, אם אנו הולכים ומבטלים ממנה על אחת כמה וכמה. אמרו. לא היו ימים מועטים, עד שתפסוהו לרבי עקיבא וחבשוהו בבית האסורים, ותפסו לפפוס בן יהודה וחבשוהו אצלו. אמר לו. פפוס, מי הביאך לכאן? אמר לו. אשריך רבי עקיבא שנתפסת על דברי תורה.

היה מאריך באחד, עד שיצתה נשמתו באחד. יצתה בת קול ואמרה. אשריך רבי עקיבא שיצאה נשמתך באחד. אמרו מלאכי השרת לפני הקדוש ברוך הוא. זו תורה וזו שכרה? ממתים ידך ה׳ ממתים וגו׳. אמר להם. חלקם בחיים. יצתה בת קול ואמרה. אשריך רבי עקיבא שאתה מזומן לחיי העולם הבא.

לא יפנה מזרח ומערב, אלא צפון ודרום. ובגליל לא יפנה אלא מזרח ומערב. ורבי יוסי מתיר. שהיה רבי יוסי אומר. לא אסרו אלא ברואה, ובמקום שאין שם גדר, ובזמן שהשכינה שורה. וחכמים אוסרים. חכמים היינו תנא קמא. איכא בינייהו צדדין. תניא אידך. הנפנה ביהודה לא יפנה מזרח ומערב אלא צפון ודרום.