portal-daf-yomi/daf-yomi-talmud-whisper-training huggingface dataset:
הא נמי תנינא. הזורק לעשות חבורה, בין באדם בין בבהמה, ונזכר עד שלא נעשית חבורה פטור. אלא אמר רבא. במעביר. והא זה הכלל דקתני, אזריקה קתני. אלא אמר רבא, תרתי קתני. הזורק ונזכר מאחר שיצתה מידו, אי נמי לא נזכר וקלטה אחר או קלטה כלב או שנשרפה פטור.
אם יש לך אדם שגופו חביב עליו מממונו לכך נאמר בכל נפשך, ואם יש לך אדם שממונו חביב עליו מגופו לכך נאמר ובכל מאדך. גילוי עריות ושפיכת דמים מנא לן דתניא, רבי אומר. כי כאשר יקום איש על רעהו ורצחו נפש כן הדבר הזה. וכי מה ענין למדנו מרוצח לנערה המאורסה? אלא. הרי זה בא ללמד, ונמצא למד.
אלא מאי אית לך למימר כיון דאחשבינהו, הוו להו משקה, הכא נמי. כיון דאחשבינהו, הוו להו משקה. רב פפא אמר. משום דהוי דבר שאין עושין ממנו מקוה לכתחילה, וכל דבר שאין עושין ממנו מקוה לכתחילה פוסל את המקוה בשינוי מראה. תנן התם. נפל לתוכו יין או חומץ ומוחל, ושינה מראיו פסול. מאן תנא דמוחל משקה הוא?
אישתבע. לאלהא דישראל לא מגלינא. נפק דרשה בפירקא. והא אישתבע לה. לאלהא דישראל לא מגלינא. הא לעמו ישראל מגלינא. והא איכא חלול השם. דמגלי לה מעיקרא. מאי עבדא ליה? אמר רב אחא בריה דרב אמי. מי שאור, שמן זית, ומלח. רב יימר אמר. שאור גופיה, שמן זית, ומלח. רב אשי אמר. משחא דגדפא דאווזא. אמר אביי.

רבי יוחנן כי חש בצפדינא, עבד הכי בשבתא ואיתסי. ורבי יוחנן היכי עביד הכי? אמר רב נחמן בר יצחק. שאני צפדינא הואיל ומתחיל בפה, וגומר בבני מעיים. אמר ליה רב חייא בר אבא לרבי יוחנן. כמאן כרבי מתיא בן חרש, דאמר. החושש בפיו מטילין לו סם בשבת. אמר ליה. שאני אומר בזו, ולא באחרת.
תריסר אלפי גברי, ושיתא אלפי שיפורי. ואמרי לה. תריסר אלפי גברי, ומינייהו שיתא אלפי שיפורי. עולא אמר. כגון דחייצי גברי מאבולא עד סיכרא. רב ששת אמר. כנתינתה כך נטילתה. מה נתינתה בששים ריבוא, אף נטילתה בששים ריבוא. הני מילי למאן דקרי ותני, אבל למאן דמתני לית ליה שיעורא.
אי נימא דמחייבי קרבן אכזית קטן, והתניא. אשר לא תעשינה בשגגה ואשם, השב מידיעתו מביא קרבן על שגגתו. לא שב מידיעתו אין מביא קרבן על שגגתו. אלא. דלא מחייבי קרבן עד דאיכא כזית גדול. ולמאי דסליק אדעתין מעיקרא דמחייבי קרבן אכזית קטן, מאי ירבה בשיעורין? שמא ירבה בקרבנות מחמת שיעורין.
והרוצה לעשות כדברי בית שמאי עושה, כדברי בית הלל עושה. מקולי בית שמאי ומקולי בית הלל רשע. מחומרי בית שמאי ומחומרי בית הלל עליו הכתוב אומר. הכסיל בחשך הולך. אלא, אי כבית שמאי כקוליהון וכחומריהון, אי כבית הלל כקוליהון וכחומריהון. הא גופא קשיא. אמרת. לעולם הלכה כבית הלל, והדר אמרת. הרוצה לעשות כדברי בית שמאי עושה?. לא קשיא.
אמר להו רב נתן בר אושעיא. גברא רבה אמר מילתא, נימא בה טעמא. לא מיבעיא בחול דאסור, אבל בשבת הואיל ואיכא תורת כלי עליו, שפיר דמי. קא משמע לן. רבא מתני לה משום השרת נימין, וקשיא ליה דרבי יוחנן אדרבי יוחנן. מי אמר רבי יוחנן אסור לקנח בחרס בשבת? אלמא דבר שאין מתכוין אסור. והאמר רבי יוחנן.
מהו דתימא. אורחא דמלתא קתני, קא משמע לן. וכל שקיבל עליו מבעוד יום. שמעת מינה אין ברירה, דאי יש ברירה תיגלי מילתא למפרע דמבעוד יום הוה ניחא ליה. אמר רב אשי. הודיעוהו ולא הודיעוהו קתני. אמר רב אסי. קטן בן שש יוצא בעירוב אמו. מיתיבי.

היינו דקאמר וקרובים דבריהם להיות שוין. קשיא דרב חסדא אדרב
והם אפילו בזכות עצמן אין נזונין. כדרב יהודה אמר רב. דאמר רב יהודה אמר רב. בכל יום ויום בת קול יוצאת מהר חורב ואומרת. כל העולם כולו נזונין בשביל חנינא בני, וחנינא בני די לו בקב חרובין מערב שבת לערב שבת. ופליגא דרב יהודה. דאמר רב יהודה מאן אבירי לב גובאי טפשאי. אמר רב יוסף.
אמר ליה. אימור דאמור רבנן בשעת הסכנה, שלא בשעת הסכנה מי אמור? אמר ליה. האי אישתא צמירתא נמי כשעת הסכנה דמיא. איכא דאמרי, אמר ליה. מידי דרך הנאה קא עבידנא? איתמר. הנאה הבאה לו לאדם בעל כרחו, אביי אמר. מותרת, ורבא אמר. אסורה.
מנורה הניטלת בידו אחת מותר לטלטלה, בשתי ידיו אסור לטלטלה. ורבי יוחנן אמר. אנו אין לנו אלא בנר כרבי שמעון. אבל מנורה, בין ניטלת בידו אחת בין ניטלת בשתי ידיו אסור לטלטלה.
הילכך כהן המקטיר את החלב עובר בלא תעשה, הואיל וישנו בכלל הלנת אמורין. תניא כוותיה דרב פפא. השוחט את הפסח על החמץ עובר בלא תעשה. אימתי? בזמן שהוא לשוחט או לזורק או לאחד מבני חבורה. היה לאחד בסוף העולם אין זקוק לו. ואחד השוחט ואחד הזורק ואחד המקטיר חייב.
אמר רבי יהושע בן לוי, דאמר קרא. את הכבש אחד תעשה בבקר ואת הכבש השני תעשה בין הערבים, חלקהו לבין שני ערבים. שתי שעות ומחצה לכאן, שתי שעות ומחצה לכאן, ושעה אחת לעשייתו. מתיב רבא. בערבי פסחים נשחט בשבע ומחצה, וקרב בשמונה ומחצה בין בחול בין בשבת. ואי סלקא דעתך בשמונה ומחצה דאורייתא, היכי מקדמינן ליה?

בשש ומחצה. תנו רבנן. כסידורו בחול כך סידורו בשבת, דברי רבי ישמעאל. רבי עקיבא אומר. כסידורו בערב פסח. מאי קאמר? אמר אביי, הכי קאמר. כסידורו בחול בערב הפסח כך סידורו בשבת בערב הפסח, דברי רבי ישמעאל. רבי עקיבא אומר. כסידורו בערב הפסח שחל להיות בערב שבת כך סידורו בשבת.
והגשר והקבר שאין להן בית דירה, ובית הכנסת שאין לה בית דירה לחזן, ובית עבודה זרה שאין לה בית דירה לכומרים, והאורוות והאוצרות שבשדות שאין להן בית דירה, ובור ושיח ומערה וגדר ושובך שבתוכה, והבית שבספינה אין אלו מתעברין עמה.

ועל בנותיהם הוא אומר. ארור שוכב עם כל בהמה. מאי טעמא? עולא אמר. שאין להן מרחצאות. ורבי יוחנן
מאי דכתיב. והנה שני דודאי תאנים מועדים לפני היכל ה׳. הדוד האחד תאנים טובות מאד כתאני הבכורות והדוד האחד תאנים רעות מאד אשר לא תאכלנה מרוע תאנים הטובות אלו צדיקים גמורים. תאנים הרעות אלו רשעים גמורים. ושמא תאמר אבד סברם ובטל סיכוים?
עבודה זרה שהסיטה אחרים טהורין, אחרים שהסיטו אותה טמאים. משמשיה, בין הן שהסיטו את אחרים ובין אחרים שהסיטו אותן טהורים. רבי עקיבא אומר. גוי וגויה ועבודה זרה, בין הן שהסיטו את אחרים ובין אחרים שהסיטו אותן טמאים. משמשיה,
והאמר רב מרי בריה דרב הונא בריה דרבי ירמיה בר אבא אמר רבי יוחנן. טעה ולא התפלל ערבית מתפלל בשחרית שתים, שחרית מתפלל במנחה שתים. כולי יומא מצלי ואזיל, עד חצות, יהבי ליה שכר תפלה בזמנה, מכאן ואילך, שכר תפלה יהבי ליה, שכר תפלה בזמנה לא יהבי ליה. איבעיא להו.

ואם הבדיל בשניה ולא הבדיל בראשונה שניה עלתה לו, ראשונה לא עלתה לו. למימרא דכיון דלא אבדיל בקמייתא כמאן דלא צלי דמי, ומהדרינן ליה? ורמינהו. טעה ולא הזכיר גבורות גשמים בתחיית המתים ושאלה בברכת השנים מחזירין אותו. הבדלה בחונן הדעת אין מחזירין אותו,

פלג מנחה קמא קאמר או פלג מנחה אחרונה קאמר? תא שמע דתניא, רבי יהודה אומר. פלג המנחה אחרונה אמרו, והיא אחת עשרה שעות חסר רביע. נימא תיהוי תיובתיה דרבי יוסי ברבי חנינא? אמר לך רבי יוסי ברבי חנינא. לעולם אימא לך, תפלות, אבות תקנום, ואסמכינהו רבנן אקרבנות. דאי לא תימא הכי,
אלא. אומר אבות וגבורות וקדושת השם, וכולל מלכיות עם קדושת היום ותוקע, זכרונות ותוקע, שופרות ותוקע, ואומר עבודה והודאה וברכת כהנים. גמ׳ אמר לו רבי עקיבא. אם אינו תוקע למלכיות למה הוא מזכיר? למה הוא מזכיר?. רחמנא אמר אידכר. אלא. למה עשר? לימא תשע, דהואיל ואשתני אשתני.
כולהו סבירא להו. עולה שהקריבו ישראל במדבר עולת תמיד הואי. בית שמאי הא דאמרן. רבי ישמעאל דתניא, רבי ישמעאל אומר. כללות נאמרו בסיני, ופרטות באהל מועד. ורבי עקיבא אומר. כללות ופרטות נאמרו בסיני, ונשנו באהל מועד, ונשתלשו בערבות מואב. ואי סלקא דעתך
לשמו ושלא לשמו ישנו בציבור כביחיד, לאוכליו ושלא לאוכליו אינו בציבור כביחיד. רב אשי אמר. פסולו בגופו ואי אפשר לברר איסורו חדא מילתא היא, דמה טעם אמר פסולו בגופו? משום דאי אפשר לברר איסורו. אמר רמי בר רב יודא אמר רב.
וכי תימא משום דילמא מיקלקלא תקיעה. אי הכי, אפילו שחיטה ומילה נמי. אלא אמר רב חסדא. חוץ מן הטבילה בלבד איתמר. תניא נמי הכי. טבל ועלה, בעלייתו אומר. ברוך ... אשר קדשנו במצותיו וצונו על הטבילה. לאור הנר וכו׳. מנא הני מילי?

אמר רב חסדא. למדנו מציאה ממציאה, ומציאה מחיפוש, וחיפוש מחיפוש, וחיפוש מנרות, ונרות מנר. מציאה ממציאה כתיב הכא. שבעת ימים שאר לא ימצא בבתיכם, וכתיב התם. ויחפש בגדול החל ובקטן כלה וימצא. ומציאה מחיפוש דידיה. וחיפוש מנרות, דכתיב. בעת ההיא אחפש את ירושלים בנרות,
וכל היכא דכתיב. שם לעולם הוא. מיתיבי. ומהם מן בני שמעון הלכו להר שעיר אנשים חמש מאות ופלטיה ונעריה ורפיה ועוזיאל בני ישעי בראשם. ויכו את שארית הפליטה לעמלק וישבו שם עד היום הזה. וכבר עלה סנחריב מלך אשור ובלבל כל הארצות, שנאמר.
ורב יוסף. דפתח ליה בקרן זוית. אמר אביי. מנא אמינא לה דאמר רמי בר חמא אמר רב הונא. לחי הבולט מדופנו של מבוי, פחות מארבע אמות נידון משום לחי, ואינו צריך לחי אחר להתירו. ארבע אמות נידון משום מבוי וצריך לחי אחר להתירו. ורב יוסף? לאפוקי מתורת לחי עד דאיכא ארבע אמות.

אבל במבוי שבעה ניתר בעומד מרובה על הפרוץ. וקל וחומר מחצר. ומה חצר שאינה ניתרת בלחי וקורה ניתרת בעומד מרובה על הפרוץ, מבוי שניתר בלחי וקורה אינו דין שניתר בעומד מרובה על הפרוץ? מה לחצר שכן פרצתה בעשר, תאמר במבוי שפרצתו בארבע. קסבר רב הונא בריה דרב יהושע. מבוי נמי, פרצתו בעשר.
ולטעמיך קטן בר חיובא הוא? אלא הכא במאי עסקינן כגון שאכל שיעורא דרבנן, דאתי דרבנן ומפיק דרבנן. דרש רב עוירא, זמנין אמר לה משמיה דרבי אמי וזמנין אמר לה משמיה דרבי אסי. אמרו מלאכי השרת לפני הקדוש ברוך הוא. רבונו של עולם, כתוב בתורתך אשר לא ישא פנים ולא יקח שחד, והלא אתה נושא פנים לישראל,
תנאי היא, דתניא. שוטחן בחמה, אבל לא כנגד
ואם אין לו אלא כוס אחד אומר עליו קידוש היום, מפני שקידוש היום קודם לכבוד יום (וכבוד לילה). ואם איתא לישבקיה עד למחר, וליעביד ביה תרתי. אמר ליה. חביבה מצוה בשעתה. ומי אמרינן חביבה מצוה בשעתה? והא תניא.
אי הכי של גליות בגולה מיבעי ליה. אמר רב אסי. ומאי קושיא? דילמא הכי קאמר. וכן היה רבי יוסי עושה איסור שני ימים טובים של גליות, כשני ימים טובים של ראש השנה לרבנן דשרו. אשכחיה רב ששת לרבה בר שמואל, אמר ליה. תני מר מידי בקדושות? אמר ליה תנינא.
הן בקדשיו לא יאמין, אי בקדושיו לא יאמין במאן יאמין? יומא חד הוה קא אזיל באורחא,

שאני בת רב חסדא, דקים ליה בגווה דבקיאה. רבי יוחנן כי מטי להאי קרא, בכי. והיה כי תמצאן אותו רעות רבות וצרות. עבד שרבו ממציא לו רעות וצרות, תקנה יש לו?. מאי רעות וצרות? אמר רב. רעות שנעשות צרות זו לזו כגון זיבורא ועקרבא. ושמואל אמר. זה הממציא לו מעות לעני בשעת דוחקו. אמר רבא, היינו דאמרי אינשי.
אמר רבי אלעזר. כאותה ששנינו. חלקה היתה בראשונה. והקיפוה גזוזטרא, והתקינו שיהו נשים יושבות מלמעלה ואנשים מלמטה. תנו רבנן. בראשונה היו נשים מבפנים ואנשים מבחוץ, והיו באים לידי קלות ראש. התקינו שיהו נשים יושבות מבחוץ ואנשים מבפנים, ועדיין היו באין לידי קלות ראש. התקינו שיהו נשים יושבות מלמעלה ואנשים
אלא פורס עליה את הבגד. התם אפשר, הכא לא אפשר, ואי לא אפיך איכא בזיון כתבי הקודש טפי. הופכו על הכתב? והא לא נח. אמר רבא. בכותל משופע. אמר ליה אביי. במאי אוקימתא למתניתין? בכותל משופע, אימא סיפא, רבי יהודה אומר. אפילו אינו מסולק מן הארץ אלא מלא החוט גוללו אצלו, והא נח ליה.

ואפילו כנגד חלונו נמי לא ישתמש. ואי אית ביה ארבעה בכולי הכותל לישתמש. אמר אביי. תחתון דאית ביה ארבעה, ועליון לית ביה ארבעה וחלון משלימתו לארבעה. כנגד חלון משתמש, דחורי חלון הוא. דהאי גיסא ודהאי גיסא אסור. מתני׳ עומד אדם ברשות היחיד ומטלטל ברשות הרבים. ברשות הרבים ומטלטל ברשות היחיד,
ומה אני מקיים ועשית עלתיך הבשר והדם לומר לך. מה דם בזריקה, אף בשר בזריקה. הוי אומר. לול קטן יש בין כבש למזבח. ורבי יהושע נמי, הכתיב ודם זבחיך ישפך. אמר לך. הא כתיב גביה והבשר תאכל. והני תרי קראי למה לי?
מודה היה שאין משלימין, וכן בתשעה באב שחל להיות בערב שבת. ותניא. לאחר פטירתו של רבן גמליאל, נכנס רבי יהושע להפר את דבריו. עמד רבי יוחנן בן נורי על רגליו ואמר. חזי אנא דבתר רישא גופא אזיל. כל ימיו של רבן גמליאל קבענו הלכה כמותו, עכשיו אתה מבקש לבטל דבריו?.

שהוציאוהו נכרים, או רוח רעה אין לו אלא ארבע אמות. החזירוהו כאילו לא יצא. הוליכוהו לעיר אחרת, נתנוהו בדיר או בסהר, רבן גמליאל ורבי אלעזר בן עזריה אומרים. מהלך את כולה. רבי יהושע ורבי עקיבא אומרים. אין לו אלא ארבע אמות. מעשה שבאו מפלנדרסין, והפליגה ספינתם בים.
ורבי בעון נדרים קאמר?. בתר דשמעה מרבי אלעזר ברבי שמעון. פליגי בה רבי חייא בר אבא ורבי יוסי, חד אמר בעון מזוזה. וחד אמר בעון ביטול תורה. למאן דאמר בעון מזוזה, מקרא נדרש לפניו ולא לפני פניו. ולמאן דאמר בעון ביטול תורה, מקרא נדרש לפניו ולפני פניו. פליגי בה רבי מאיר ורבי יהודה. חד אמר בעון מזוזה, וחד אמר בעון ציצית.

ואם נותנין מתברכין, שנאמר. [ו]ראשית עריסותיכם תתנו לכהן להניח ברכה אל ביתך. בעון ביטול תרומות ומעשרות שמים נעצרין מלהוריד טל ומטר, והיוקר הוה, והשכר אבד, ובני אדם רצין אחר פרנסתן ואין מגיעין, שנאמר. ציה גם חום יגזלו מימי שלג שאול חטאו. מאי משמע?
כל המבקש מטו מחבירו אל יבקש ממנו יותר משלש פעמים. רב שאני. ורבי חנינא, היכי עביד הכי? והאמר רבא. כל המעביר על מדותיו מעבירין לו על כל פשעיו. אלא. רבי חנינא חלמא חזי ליה לרב דזקפוהו בדיקלא, וגמירי דכל דזקפוהו בדיקלא רישא הוי. אמר. שמע מינה בעי למעבד רשותא ולא איפייס, כי היכי דליזיל ולגמר אורייתא בבבל.

ויחיד אומרה אחר
ואין ביטול רשות מחצר לחצר. מר נמי, לא ניבטיל. התם היינו טעמא. כי היכי דלא ליהוי מלתא דרבנן כחוכא ואטלולא. גופא, רב אמר. מבטלין וחוזרין ומבטלין, ושמואל אמר. אין מבטלין וחוזרין ומבטלין. לימא רב ושמואל בפלוגתא דרבנן ורבי אליעזר קא מיפלגי. דרב דאמר כרבנן ושמואל דאמר כרבי אליעזר.
אין מקדרין לא בערי מקלט, ולא בעגלה ערופה מפני שהן של תורה. לא קשיא. הא דידיה, הא דרביה. דיקא נמי, דקתני. בזו אמר רבי דוסתאי בר ינאי משום רבי מאיר. שמעתי שמקדרין בהרים. שמע מינה. ורמי דאורייתא אדאורייתא לרבי מאיר, דתנן. נגע באחד בלילה, ואינו יודע אם חי אם מת, ולמחר השכים ומצאו מת.
מיתיבי. כבשי עצרת ששחטן שלא לשמן, או ששחטן בין לפני זמנן בין לאחר זמנן הדם יזרק והבשר יאכל. ואם היתה שבת לא יזרוק. ואם זרק הורצה, על מנת להקטיר אימורין לערב. אם זרק, דיעבד אין, לכתחלה לא. בשלמא לרבא ניחא, אלא לרבה בר רב הונא קשיא. קשיא.
והשתא דאמר מר כל מידי דקשי ליה זיקא לא מגלו ליה, האי בשרא דגדיא ושריק שפיר דמי. דברחא ולא שריק אסיר. דגדיא ולא שריק, דברחא ושריק רב אשי שרי ורב ירמיה מדיפתי אסר. ולרב אשי דשרי, והתניא אין צולין בשר בצל וביצה אלא כדי שיצולו מבעוד יום.
אמר רב. יצר הרע דומה לזבוב ויושב בין שני מפתחי הלב, שנאמר. זבובי מות יבאיש יביע שמן רוקח. ושמואל אמר. כמין חטה הוא דומה, שנאמר. לפתח חטאת רובץ. תנו רבנן. שתי כליות יש בו באדם, אחת יועצתו לטובה ואחת יועצתו לרעה.
שוכר כמערב דמי. מאי לאו. מה מערב מבעוד יום, אף שוכר מבעוד יום. לא, מה מערב ואפילו בפחות משוה פרוטה, אף שוכר בפחות משוה פרוטה. ומה מערב אפילו שכירו ולקיטו,

בהא קאמר שמואל, משום דהא תשמישתא לחוד והא תשמישתא לחוד. אבל חורבה, דתשמישתא חדא לתרווייהו. אימא. מודי ליה לרבי יוחנן. וכי אתמר בהא, בהא קאמר רבי יוחנן, אבל בהך מודי ליה לשמואל, צריכא. אמר אביי. הא דאמר שמואל אין ביטול רשות מחצר לחצר,
אדם נותן סם לחבירו לזה יפה, ולזה קשה. אבל הקדוש ברוך הוא אינו כן. נתן תורה לישראל סם חיים לכל גופו, שנאמר. ולכל בשרו מרפא. אמר רב אמי. מאי דכתיב כי נעים כי תשמרם בבטנך יכונו יחדיו על שפתיך, אימתי דברי תורה נעימים בזמן שתשמרם בבטנך,
ועשהו חטאת, הגורל עושה חטאת, ואין השם עושה חטאת. תא שמע. מטמא מקדש עני, והפריש מעות לקינו והעשיר, ואחר כך אמר. אלו לחטאתו, ואלו לעולתו מוסיף ומביא חובתו מדמי חטאתו, ואין מוסיף ומביא חובתו מדמי עולתו. והא הכא, דלאו שעת לקיחה ולאו שעת עשייה היא,
מרכיבין דקלים כל היום, וכורכין את שמע, וקוצרין וגודשין לפני העומר. ואלו שמיחו בידם.
יוסי בן יועזר איש צרידה ויוסי בן יוחנן איש ירושלים גזרו טומאה על ארץ העמים ועל כלי זכוכית. שמעון בן שטח תיקן כתובה לאשה, וגזר טומאה על כלי מתכות. שמאי והלל גזרו טומאה על הידים. וכי תימא שמאי וסיעתו והלל וסיעתו, והאמר רב יהודה אמר שמואל. שמנה עשר דבר גזרו, ובשמנה עשר נחלקו.
ושינוי בעלים פוסלו בזמנו. מה שינוי קודש שפוסלו בזמנו מכשירו לאחר זמנו, אף שינוי בעלים שפוסלו בזמנו מכשירו לאחר זמנו. ואמר לי. לא. אם אמרת בשינוי קודש שכן פסולו בגופו, וישנו בארבע עבודות, וישנו לאחר מיתה, וישנו בצבור כביחיד.
עינוי, שאינו נוהג בשבתות ויום טוב אינו דין שלא יהא מוזהר עליו?. אבל אזהרה לעינוי של יום עצמו לא למדנו מניין. לא יאמר עונש במלאכה, דגמר מעינוי. ומה עינוי שאינו נוהג בשבתות ויום טוב ענוש כרת, מלאכה שנוהגת בשבתות וימים טובים לא כל שכן? למה נאמר מופנה להקיש ולדון ממנו גזרה שוה.

אלא. לא יאמר עונש בעינוי, דגמר ממלאכה. מה מלאכה שהותרה מכללה ענוש כרת, עינוי שלא הותר מכללו לא כל שכן. למה נאמר מופנה, להקיש ולדון ממנו גזירה שוה. נאמר עונש בעינוי ונאמר עונש במלאכה, מה מלאכה ענש והזהיר אף עינוי ענש והזהיר. איכא למיפרך. מה למלאכה שכן נוהגת בשבתות וימים טובים. תאמר בעינוי שאינו נוהג בשבתות וימים טובים.
בהולכת אברים לכבש, דלאו עבודה היא. ולא? והא כתיב. והקריב הכהן את הכל והקטיר המזבחה, ואמר מר. זו הולכת אברים לכבש. אלא אימא. בהולכת עצים למערכה, דלאו עבודה היא. דרש רבא. חצר שנתקלקלה במימי גשמים מביא תבן ומרדה בה. אמר ליה רב פפא לרבא, והתניא.
אמר ליה. פוק תני לברא, חובל ומבעיר אינה משנה. ואם תמצא לומר משנה חובל בצריך לכלבו, מבעיר בצריך לאפרו. והאנן תנן. כל המקלקלין פטורין.
שכן דבי רבי אליעזר בן יעקב קורין לאלפין עיינין, ולעיינין אלפין. דבי רבי ינאי אמרי, מהכא. ודי זהב. מאי ודי זהב? אמרי דבי רבי ינאי. כך אמר משה לפני הקדוש ברוך הוא. רבונו של עולם, בשביל כסף וזהב שהשפעת להם לישראל, עד שאמרו די הוא גרם שעשו את העגל.

סימן. מעשים, צדקה, קרבן, כהן, תענית, מנעל, ברזל. אמר רבי אלעזר. גדולה תפלה יותר ממעשים טובים, שאין לך גדול במעשים טובים יותר ממשה רבינו, אף על פי כן לא נענה אלא בתפלה. שנאמר. אל תוסף דבר אלי וסמיך ליה. עלה ראש הפסגה. ואמר רבי אלעזר.
חזנהו לרבנן דהוו קא בדחי טובא.
שנאמר. כי אבן מקיר תזעק וכפיס מעץ יעננה. דבי רבי שילא אמרי. שני מלאכי השרת המלוין לו לאדם, הן מעידין עליו, שנאמר. כי מלאכיו יצוה לך. רבי חידקא אומר. נשמתו של אדם היא מעידה עליו, שנאמר. משכבת חיקך שמר פתחי פיך. ויש אומרים. אבריו של אדם מעידים בו, שנאמר. אתם עדי נאם ה׳. אל אמונה ואין עול. אל אמונה,
ואם יצתה חייבת חטאת, דברי רבי מאיר. וחכמים אומרים. לא תצא, ואם יצתה פטורה. רבי אליעזר אומר. יוצאה אשה בעיר של זהב לכתחלה. במאי קמיפלגי? רבי מאיר סבר משוי הוא. ורבנן סברי תכשיט הוא דילמא שלפא ומחויא ליה ואתיא לאתויי. ורבי אליעזר סבר.
אחת מערכה גדולה, ואחת מערכה שניה של קטורת, ואחת שמוסיפין בו ביום, דברי רבי יהודה. רבי יוסי אומר. בכל יום שלש, והיום ארבע. אחת של מערכה גדולה, ואחת מערכה שניה של קטורת, ואחת של קיום האש, ואחת שמוסיפין בו ביום. רבי (מאיר) אומר. בכל יום ארבע, והיום חמש. אחת של מערכה גדולה, ואחת של מערכה שניה של קטורת,
וכה תדבקין עם נערותי וכי דרכו של בועז לדבק עם הנשים? אמר רבי אלעזר. כיון דחזא ותשק ערפה לחמותה ורות דבקה בה, אמר. שרי לאידבוקי בה. ויאמר לה בעז לעת האכל גשי הלם אמר רבי אלעזר, רמז רמז לה. עתידה מלכות בית דוד לצאת ממך, דכתיב ביה הלם,
עד אנה ינאצוני העם הזה, ויש אומרים. עד מתי לעדה הרעה הזאת. אמר אביי. האידנא נהוג עלמא למיקרי כי תוליד בנים, ומפטירין אסוף אסיפם. במעמדות במעשה בראשית וכו׳. מנהני מילי? אמר רבי אמי. אלמלא מעמדות לא נתקיימו שמים וארץ, שנאמר. אם לא בריתי יומם ולילה חוקות שמים וארץ לא שמתי. וכתיב.
ויאמר שמואל אל שאול למה הרגזתני להעלות אתי ויאמר שאול צר לי מאד ופלשתים נלחמים בי וה׳ סר מעלי ולא ענני עוד גם ביד הנביאים גם בחלמות ואקראה לך להודיעני מה אעשה. ואילו אורים ותמים לא קאמר. משום דקטליה לנוב עיר הכהנים. ומנין דאחילו ליה מן שמיא שנאמר. ויאמר שמואל אל שאול [ומחר] אתה ובניך עמי,
ומאי ניהו? מקרא מגילה. מתני׳ הכל כשרין לקרות את המגילה, חוץ מחרש שוטה וקטן. רבי יהודה מכשיר בקטן. גמ׳ מאן תנא חרש דיעבד נמי לא? אמר רב מתנה. רבי יוסי היא, דתנן. הקורא את שמע ולא השמיע לאזנו יצא, רבי יוסי אומר. לא יצא. וממאי דרבי יוסי היא ודיעבד נמי לא?
מאי דוחקיה דרב חסדא לאוקומי מתניתין לצורך גופו? אמר רבא. מתניתין כוותיה דייקא, דקתני סיפא. מעות שעל הכר מנער את הכר והן נופלות. ואמר רבה בר בר חנה אמר רבי יוחנן. לא שנו אלא לצורך גופו, אבל לצורך מקומו מטלטלו ועודן עליו. ומדסיפא לצורך גופו רישא נמי לצורך גופו.
ורבנן הוא דגזרו ביה, גזירה שמא יאמרו אופין מיום טוב אף לחול. וכיון דאצרכוה רבנן עירובי תבשילין אית ליה היכירא. איתיביה. בהמה המסוכנת, לא ישחוט אלא כדי שיכול לאכול הימנה כזית צלי מבעוד יום. יכול לאכול אף על גב דלא בעי למיכל. בשלמא לדידי, דאמרי הואיל.
והא איתמר. שבת ויום טוב, רב אמר. נולדה בזה אסורה בזה. אמר רבה. התם משום הכנה. דתניא. והיה ביום הששי והכינו חול מכין לשבת וחול מכין ליום טוב, ואין יום טוב מכין לשבת ואין שבת מכינה ליום טוב.
וחדא דפירקא קמא. ואידך, דתניא. גר שנתגייר בזמן הזה, צריך שיפריש רובע לקינו. אמר רבי שמעון בן אלעזר. כבר נמנה עליה רבן יוחנן וביטלה, מפני התקלה. ואידך פלוגתא דרב פפא ורב נחמן בר יצחק. רב פפא אמר. כרם רבעי, רב נחמן בר יצחק אמר. לשון של זהורית. רב פפא אמר. כרם רבעי, דתניא.
גמ׳ מאי אין אובסין? אמר רב יהודה. אין עושין לה אבוס בתוך מעיה. מי איכא כי האי גוונא? אין, וכדאמר רב ירמיה מדיפתי. לדידי חזי לי ההוא טייעא דאוכלה כורא, ואטעינה כורא. אין מאמירין. איזו היא המראה ואיזו היא הלעטה? אמר רב יהודה. המראה למקום שאינה יכולה להחזיר,

רב חסדא אמר. אידי ואידי למקום שאינה יכולה להחזיר, והמראה בכלי, הלעטה ביד. מתיב רב יוסף. מהלקטין לתרנגולין, ואין צריך לומר שמלקיטין. ואין מלקיטין ליוני שובך וליוני עלייה, ואין צריך לומר שאין מהלקטין. מאי מהלקטין ומאי מלקיטין? אילימא מהלקטין דספי ליה בידיה,
המתכוין להוציא לפניו ובא לו לאחריו פטור, הא לאחריו ובא לו לאחריו חייב. אימא סיפא. לאחריו ובא לו לפניו הוא דחייב, הא לאחריו ובא לו לאחריו פטור. אמר רבי אלעזר. תברה, מי ששנה זו לא שנה זו. אמר רב אשי. מאי קושיא? דילמא לא מיבעיא קאמר. לא מיבעיא לאחריו ובא לו לאחריו דחייב דאיתעבידא מחשבתו,
ואם היתה נקובה, לא יתן עליה שעוה, מפני שהוא ממרח. אמר רבי יהודה. מעשה בא לפני רבן יוחנן בן זכאי בערב, ואמר. חוששני לו מחטאת. גמ׳ אמר רבי אושעיא. לא שנו אלא דרוסות, אבל מפורדות לא. ומפורדות לא? מיתיבי, רבי שמעון בן גמליאל אומר.
אתא ואייתי מתניתא בידיה. זיתים וענבים שריסקן מערב שבת ויצאו מעצמן אסורין. רבי אלעזר ורבי שמעון מתירין. ורבי יוסי בר חנינא ברייתא לא שמיע ליה. ורבי אלעזר מאי טעמא לא אמר כרבי יוסי בר חנינא? אמר לך. לאו איתמר עלה אמר רבא בר חנינא אמר רבי יוחנן. במחוסרין דיכה דכולי עלמא לא פליגי,
שמע מינה.
צבר את הקטרת על גבי גחלים, ונתמלא כל הבית כולו עשן. יצא ובא לו בדרך בית כניסתו, ומתפלל תפלה קצרה בבית החיצון. ולא היה מאריך בתפלתו, שלא להבעית את ישראל. גמ׳ במאי עסקינן? אילימא במקדש ראשון, מי הוו פרוכת? אלא במקדש שני, מי הוה ארון? והתניא.
כל שאינו לא משבעת המינין ולא מין דגן, כגון פת אורז ודוחן רבן גמליאל אומר ברכה אחת מעין שלש, וחכמים אומרים ולא כלום. במאי אוקימתא כרבן גמליאל? אימא סיפא דרישא, אם אין הפרוסות קיימות בתחלה מברך עליה בורא מיני מזונות, ולבסוף מברך עליה ברכה אחת מעין שלש. מני. אי רבן גמליאל,

השתא אכותבות ואדייסא אמר רבן גמליאל שלש ברכות, אם אין הפרוסות קיימות מיבעיא?. אלא פשיטא רבנן. אי הכי קשיא דרבנן אדרבנן. אלא לעולם רבנן, ותני גבי אורז. ולבסוף אינו מברך עליו ולא כלום. אמר רבא. האי ריהטא דחקלאי דמפשי ביה קמחא,
אמר רב אשי. אנא אמריתה נהליה, ומשמיה דגברא רבה אמריתה נהליה. לעולם לעשן, ומידי דהוה אבשרא אגומרי. ועושין גדי מקולס. תניא רבי יוסי אומר. תודוס איש רומי הנהיג את בני רומי לאכול גדי מקולס בלילי פסחים. שלחו ליה. אלמלא תודוס אתה, גוזרנו עליך נדוי, שאתה מאכיל את בני ישראל קדשים בחוץ. קדשים סלקא דעתך?.
אלו נשותיהן של תלמידי חכמים שמנדדות שינה בעולם הזה וזוכות לעולם הבא, ולא השגיחו עליו. אמר לפניו. רבונו של עולם. אם יהיו כל חכמי אומות העולם בכף מאזנים, ודניאל איש חמודות בכף שניה, לא נמצא מכריע את כולם?. אמר הקדוש ברוך הוא. מי הוא זה שמלמד זכות על בני? אמרו לפניו. רבונו של עולם, גבריאל. אמר להם. יבא.
אף שביעית תופסת את דמיה ויוצאת לחולין? תלמוד לומר. תהיה, בהוייתה תהא. הא כיצד? לקח בפירות שביעית בשר אלו ואלו מתבערין בשביעית. לקח בבשר דגים יצא בשר ונכנסו דגים. לקח בדגים יין יצאו דגים ונכנס יין. לקח ביין שמן יצא יין ונכנס שמן. הא כיצד. אחרון אחרון נכנס בשביעית, ופרי עצמו אסור.
מתני׳ משלחין כלים בין תפורין בין שאינן תפורין, ואף על פי שיש בהן כלאים והן לצורך המועד. אבל לא סנדל המסומר ולא מנעל שאינו תפור. רבי יהודה אומר. אף לא מנעל לבן, מפני שצריך אומן. זה הכלל. כל שנאותין בו ביום טוב משלחין אותו. גמ׳ בשלמא תפורין חזו למלבוש, שאין תפורין נמי חזו לכסויי,
אמאי רשות אחת הן? ואי קסבר אין חלוקין, דכל למעלה מעשרה רשות אחת היא אפילו גג גבוה עשרה ונמוך עשרה, נמי. אמר להו אביי. לא שמיע לכו הא דאמר רב יצחק בר אבדימי, אומר היה רבי מאיר. כל מקום שאתה מוצא שתי רשויות והן רשות אחת,
לימא רבי יהודה היא ולא אחרים. אפילו תימא אחרים, ובהנך דנשחטו מאמש. אי הכי היינו רבי יהודה? איכא בינייהו טפלה. אמר רב יהודה אמר שמואל. הלכה כרבי יוסי. רב טובי בריה דרב נחמיה הוה ליה גרבא דחמרא דתרומה, אתא לקמיה דרב יוסף, אמר ליה. מהו לאמטויי לכהן
ואין מערבין בו, ואין משתתפין בו, ואין מניחין בו עירוב. מאי טעמא דלא חזי לדירה. עירובי חצירות אין מניחין בו, אבל שיתוף מניחין בו. מאי טעמא דלא גרע מחצר שבמבוי. דתנן. עירובי חצירות בחצר, שיתופי מבוי במבוי. והוינן בה, עירובי חצירות בחצר? והתנן. הנותן עירובו בבית שער אכסדרה ומרפסת אינו עירוב, והדר שם אינו אוסר. אלא אימא.
פורים שחל להיות בשבת ערב שבת זמנם. ערב שבת זמנם?. והא שבת זמנם הוא. אלא לאו הכי קאמר. שלא בזמנם כזמנם. מה זמנם אפילו ביחיד, אף שלא בזמנם אפילו ביחיד? לא, לענין מקרא מגילה בעשרה. אלא מאי ערב שבת זמנם לאפוקי מדרבי, דאמר. הואיל ונדחו עיירות ממקומן ידחו ליום הכניסה,
אמר רב נחמן בר יצחק, וסימניך. עד דאתא מפומבדיתא לסורא
מנין לגזר דין שיש עמו שבועה שאינו נקרע שנאמר. ולכן נשבעתי לבית עלי אם יתכפר עון בית עלי בזבח ובמנחה. אמר רבא. בזבח ובמנחה אינו מתכפר אבל מתכפר בתורה. אביי אמר. בזבח ומנחה אינו מתכפר אבל מתכפר בתורה ובגמילות חסדים. רבה ואביי מדבית עלי קאתו.
ואותו תלמיד רבי שמעון בן יוחאי הוה. ושל מוספין כל היום. אמר רבי יוחנן. ונקרא פושע. תנו רבנן. היו לפניו שתי תפלות, אחת של מנחה ואחת של מוסף מתפלל של מנחה ואחר כך מתפלל של מוסף, שזו תדירה, וזו אינה תדירה. רבי יהודה אומר. מתפלל של מוסף ואחר כך מתפלל של מנחה, שזו מצוה עוברת, וזו מצוה שאינה עוברת.
כיצד. חל להיות ארבעה עשר בשני כפרים ועיירות גדולות קורין בו ביום, ומוקפות חומה למחר. חל להיות בשלישי או ברביעי כפרים מקדימין ליום הכניסה, ועיירות גדולות קורין בו ביום, ומוקפות חומה למחר. חל להיות בחמישי כפרים ועיירות גדולות קורין בו ביום, ומוקפות חומה למחר. חל להיות ערב שבת כפרים מקדימין ליום הכניסה,

מאי זמניהם זמנים טובא. ואכתי מיבעי ליה. זמנו של זה לא כזמנו של זה. אם כן, לימא קרא זמנם, מאי זמניהם שמעת מינה כולהו. אימא זמנים טובא. זמניהם דומיא דזמנם. מה זמנם תרי אף זמניהם תרי. ואימא תריסר ותליסר?

ואימא. פרזים בארביסר, מוקפין אי בעו בארביסר, אי בעו בחמיסר. אמר קרא בזמניהם, זמנו של זה לא זמנו של זה. ואימא בתליסר. כשושן. אשכחן עשייה, זכירה מנלן? אמר קרא. והימים האלה נזכרים ונעשים, איתקש זכירה לעשייה.