polyglot-tagger/wikipedia-language-snippets-filtered huggingface dataset:
Na protest proti zatvoreniu slovenských gymnázií a Matice slovenskej vydal ďalší ročník almanachu Nitra , tentoraz v češtine, aby tak demonštroval staré tradície literárnej jednoty československej a obnovenie spoločného jazyka, no tento jeho spiatočnícky krok nenašiel priaznivú odozvu ani medzi jeho najbližšími spolubojovníkmi za slovenskú rovnoprávnosť.
Hurban sa potom zúčastnil na zložitých zápasoch spojených s koncipovaním a s predložením Slovenského prestolného prosbopisu z roku 1842 viedenskému panovníckemu domu, v ktorom sa tiež slovenská inteligencia dovolávala povolenia na vydávanie politických novín, ako aj vymenovania osobitných slovenských cenzorov, čo by bolo podstatne uľahčilo vydávanie národnej literatúry.
Chránil sa, ako sám v Slovenských pohľadoch povedal, „polemie jalovej“, no neustúpil, keď bolo treba brániť vyššie národné záujmy nielen proti maďarizátorom typu Zaya, Šimku, ale aj proti odporcom spisovnej slovenčiny, medzi ktorými začiatkom päťdesiatych rokov minulého storočia patrili Ján Kollár, Daniel Lichard, Jonáš Záborský i Andrej Radlinský.
V roku 1847 v novele Od Silvestra do Troch kráľov sa takto vyslovil o vtedajšom slovenskom vzdelaneckom svete: „Náš život slovenský najväčšmi zato kuľhá, že ho doteraz skoro sami teológovia opatrovali, oni nám kníh a ideálov všeslovanských nastavili tak, že ak sú knihy, plány, ideále, šťastie národov, my Slováci by sme veľmi šťastný národ boli.
Redaktori slovenských novín a časopisov pred prvou svetovou vojnou, medzi ktorými J. M. Hurban vyvodil, museli vtedy bojovať nielen s chudobou, nedostatkom spolupracovníkov, s odtrhnutosťou od významnejších mestských centier, ale aj so zlým komunikačným spojením, s tlačovými pravotami, s cenzúrou a konfiškáciou novín – i s chladným prijatím vo vlastných radoch.
Je to boj proti presile iných a proti slabosti vlastných; je to boj, v ktorom keď i víťazíš, predsa často podliehaš, je to boj, v ktorom keď krvácaš, keď podliehaš, nepríde Ťa podporiť ten, za koho podliehaš a keď omdlievaš, nejde Ťa obživiť ten, za koho omdlievaš“.
Jozef Ľudovít Miloslav Hurban (pseudonymy Slavomil F. Kořennatý, Ľudovít Pavlovič, M. z Bohuslavíc, M. Selovský) bol prvý predseda Slovenskej národnej rady, slovenský spisovateľ, novinár, politik a organizátor kultúrneho života slovenského národného hnutia, evanjelický kňaz (po smrti Karola Kuzmányho načas superintendent Evanjelickej cirkvi augsburského vyznania) a vedúca osobnosť slovenského povstania 1848 – 1849.
Hurbanov hegelianizmus sa prejavil tiež v jeho názoroch na dejiny: „história, ktorá dľa náuk racionalistov bola iba hromada nesúvislých faktov, ktoré neprenikala žiadna všetko zjednocujúca a všetko oduševňujúca myšlienka, táto história dostala v Heglovej »filozofii histórie« nového pôvabu a lesku novej podoby, živšieho, poetičnejšieho a záživnejšieho záujmu“ .
Hegelova filozofia podľa Rudolfa Dupkalu zaznamenala ohlas v prácach: Úvod k Červenákovmu Zrkadlu Slovenska, Vedaa Slovenské pohľady, Ľudovít Štúr (Rozpomienky, Slovensko a jeho život literárny, Prítomnosť a Obrazy zo života Tatranského.
Je spoluzakladateľom Slovenskej národnej rady, Matice slovenskej, Spolku Tatrín, spoluzakladateľom Slovenského národného divadla nitranského, zakladateľ nedeľných škôl a spolkov miernosti, spoluzakladateľ prvého úverového družstva v Európe , časopisu Slovenské pohľady, člen spolku Vzájomnosť a autor životopisu Ľudovíta Štúra.
V januári 1991 získal Klaus pre svoju predstavu fungovania strany aj zmien vo vláde ešte silnejšiu podporu delegátov ďalšieho zjazdu, ale pokračujúce nezhody viedli k zániku OF v apríli roku 1991, respektíve k rozštiepeniu na Občiansku demokratickú stranu a Občianske hnutie .
Po filmoch Generál MacArthur, Chlapci z Brazílie režiséra Franklina J. Schaffnera, kde si zahral pre neho netypickú úlohu záporného hrdinu, lekára Josefa Mengeleho, osvienčimského masového vraha na úteku v Latinskej Amerike, a Morskí vlci sa Gregory Peck z filmového plátna pomaly stiahol.
Prvá nepriama písomná zmienka o Necpaloch je z roku 1269, keď sa spomína Pavol z Necpál , ktorý bol jedným zo splnomocnencov zvolenského župana Michala pre vyriešenie majetkových sporov medzi obyvateľmi Sklabine a bratmi Dražkom a Vavrincom z Dražkoviec.
Okrem iného je to budova Admirality, Petropavlovská pevnosť, Lavra Alexandra Nevského, Inštitút Smoľnyj, Smoľnyj sobor, Palácové námestie, Zimný palác, Nevský prospekt, Katedrála svätého Petra a svätého Pavla, Kazanská katedrála, Chrám Kristovho vzkriesenia, Chrám svätého Izáka, Chrám svätého Andreja, Česmenský kostol, Vladimírsky chrám, Chrám Najsvätejšej Trojice, Chrám svätého Sampsona, Kostol svätej Kataríny , katolícky Chrám sv.
V Sankt Peterburgu sa nachádza vedecké centrum Ruskej akadémie vied, vedeckovýskumné inštitúty a ústavy, 43 vysokých škôl a univerzít, vyše 120 múzeí a galérií (napr. Ermitáž, Ruské múzeum, Námorné vojenské múzeum, Múzeum Ruskej akadémie umení, Múzeum histórie Petrohradu, Etnografické múzeum antropológie a etnografie Petra Veľkého atď.), tiež viac ako 70 divadiel a mnoho knižníc.
Petrohrad (-slovenský normovaný názov; ; do roku 1991 Leningrad; podrobnosti o názvoch pozri nižšie) je druhé najvýznamnejšie ruské mesto po Moskve, ekonomické, priemyselné, vedecké a kultúrne centrum, dopravný uzol ležiaci na severozápade Ruska, administratívne centrum Leningradskej oblasti a Severozápadného federálneho okruhu.
Hospodársky význam Považskej železnice, pripojenej v Žiline na Košicko-bohumínsku trať, zvýšilo aj to, že súčasne sa postavila aj železničná trať Sereď – Galanta, a tak mal Trenčín priame spojenie s Viedňou aj s Budapešťou, na severe s celým územím župy.
Z hľadiska administratívneho členenia Slovenska je správnym centrom Trenčianskeho kraja, ktorý tvorí 9 okresov: Bánovce nad Bebravou, Ilava, Myjava, Nové Mesto nad Váhom, Partizánske, Považská Bystrica, Prievidza, Púchov a samotný Trenčín.
V novembri 2020 bolo zverejnené vyšetrovanie „Tajná priateľka Vladimíra Putina a jej dcéra“, ktoré tvrdí, že v deväťdesiatych rokoch Vladimir Putin mal vzťah so študentkou Svetlanou Krivonogovou a má s ňou nemanželskú dcéru Jelizavetu Vladimirovnu, narodenú roku 2003.
februára 2007 Putin na Mníchovskej bezpečnostnej konferencii predniesol kritický prejav, kde ostro odsúdil politiku Spojených štátov, obchádzanie medzinárodného práva a snahy o vytvorenie unipolárneho sveta , ako aj rozširovanie NATO na východ o bývalé krajiny sovietskej sféry vplyvu.
Bezstarostne odpútaná loď vpláva do vzdutých vĺn vnútorného dobrodružstva, jej plavba sa stáva triumfom sna, rozbúreným snímaním pohybu, farieb, rozpútaných živlov, až nakoniec sa búrka utíši, halucinácia prestáva, „vodou opitý vrak“ malátnie a lyrický hrdina túži po návrate.
Jeho úspešnú kariéru džokeja znemožnilo ťažké zranenie v roku 1957, možno sa pod urýchlenie rozhodovania o zavesení jazdeckého bičíka na klinec postarala aj príhoda z apríla 1956: Francis jazdil v najpopulárnejších prekážkových dostihoch planéty – Veľkej národnej v liverpoolskom Aintree – na favoritovi Devon Lochovi, ktorý bol v majetku kráľovnej matky, a hoci ešte 50 metrov pred cieľom bezpečne viedol, zrazu sa Devon Lochovi podlomili nohy a dostihy boli stratené.
Táto zmena tiež znamenala, že poddaní nepotrebovali súhlas vrchnosti, keď sa chceli odsťahovať z panstva, keď chceli uzavrieť manželstvo s osobou, ktorá žila mimo panstva, alebo keď chceli, aby sa ich deti vyučili v nejakom remesle, alebo ich chceli dať študovať, vznikla možnosť dedenia sedliackej usadlosti a zamedzilo sa drobeniu pozemkov.
Pod pojmom Jozefínske reformy sa označuje súbor približne 6000 nariadení a výnosov Jozefa II, ktoré v duchu osvietenských ideálov prirodzeného práva, racionalizmu, "rozumnej vlády" a náboženskej znášanlivosti nadväzovali na reformy jeho matky Márie Terézie, a v niektorých smeroch ich radikálne prekračovali.
V jazykovej oblasti vyhlásil nemčinu namiesto dovtedajšej latinčiny za úradný jazyk rakúskej monarchie a zároveň podporoval pestovanie jednotlivých domácich jazykov v monarchii, čo uviedol do praxe dekrétom z decembra 1786, ktorého cieľom bolo zlepšenie komunikácie kňazov s obyvateľstvom.
Nepriamym dôsledkom tohto patentu bol nárast vzdelanosti, pretože oveľa viac ľudí mohlo slobodne študovať, a taktiež nárast podnikateľskej činnosti, pretože roľníci mohli odísť do miest, kde sa zamestnali v továrňach, čo výrazne podporilo priemyselnú revolúciu.
Navyše programovacie rozhranie Carbon bolo vyvinuté na možnosť rýchleho portovania starších aplikácií na spúšťanie pod Mac OS 9 i Mac OS X. Tiež sú stále dostupné programovacie knižnice systémov NeXTSTEP/OPENSTEP, no Apple teraz nazýva tieto technológie Cocoa .
Poznámka: Mac OS X bol do verzie 10.4 Tiger nie je oficiálne unixový OS, keďže spoločnosť Apple si nevyžiadala toto označenie od The Open Group, tvrdiac, že náklady na certifikáciu by OS X neúmerne predražili. The Open Group zažalovala Apple pre porušenie ochrannej známky UNIX a vydala prehlásenie, že maximálny poplatok pre certifikáciu OS X ako unixového systému by bol 110,000 amerických dolárov. Súčasný Mac OS X 10.5 Leopard tento certifikát má.)
Zvlášť v tejto dobe môže zohrávať mimoriadne dôležitú úlohu pri prinavrátení dôvery ľudí v právny štát, v to, že platí rovnosť pred zákonom, že ktokoľvek, pokiaľ poruší zákon, nech je akokoľvek vplyvný alebo bohatý, bude niesť trestnú zodpovednosť.
Tento politický krok KDH súvisel s neschválením návrhu zmluvy medzi Slovenskou republikou a Svätou stolicou o práve uplatňovať výhrady vo svedomí, ktorá sa týkala oblastí ozbrojených síl, zdravotníctva, výchovy a vzdelávania, právnych služieb a pracovnoprávnych vzťahov.
Kurelac, ktorý v Pešti bol v úzkych priateľských stykoch s uvedomelým Slovákom Alexandrom Vrchovským, chcel tu založiť Literárny noviny všeslovanské, napriek tomu, že si uvedomoval, že ide o veľmi rozsiahle podujatie, ktoré by si vyžadovalo podporu a spoluprácu mnohých vzdelaných Slovanov.
Zoznam ulíc v Kolárove: Králka, Veľký Ostrov, Pačérok, Veľká Gúta, Bratislavská, Dlhá, Horná, Horný rad, Jánošíkova, Jesenské nábrežie, Jókaiho, Krátka, Lipová, Malinová, Poľovnícka, Rad Puruk, Sládkovičova, Malodunajská, Ľ.
Podhájska, Ružová, Rybárska, M. R. Štefánika, Slávikova, Česká, Dolná, Kollárova, Komárňanská, Krížna, Kvetná, L. Novomeského, Orechová, Radnótiho, Šafárikova, Slobody, Záhradnícka, Banícka, Os.
1906 – v Záhrebe sa začal slovanský sokolský zlet, ktorý zaznamenal účasť 4300 Chorvátov, Slovincov, Bulharov, Srbov, Čechov a Poliakov a 30 000 hostí (Slovensko zastupovali americkí Slováci nakoľko uhorská vláda nepovolila slovenské sokolské organizácie)
Súčasťou mesta je aj katastrálne územie Svätý Štefan (vzniklo oddelením z katastrálneho územia Okoličné, v minulosti označované ako Okoličné II), ktoré však územne nesúvisí so zvyškom územia a je obklopené katastrálnymi územiami obcí Smrečany, Žiar, Veterná Poruba, Liptovský Ondrej, Konská a Jamník.
Okrem týchto obcí susedí mesto ešte s katastrálnym územím 9 obcí: Trstené, Bobrovec, Liptovský Trnovec, Galovany, Svätý Kríž, Pavčina Lehota, Demänovská Dolina, Závažná Poruba, Beňadiková a Liptovský Ján.
predajňa obuvi spoločnosti Baťa a CCC, obchod s hračkami Dráčik, prevádzka odevnej značky Just play, ale tiež pobočka mBank, bankomat Slovenskej sporiteľne, detský kútik Handy-Dandy, drogéria dm, Pepco, Orión, predajňa turistických / lyžiarských oblečení North Finder, predajňa elektrospotrebičov Planeo Elektro atď.
V súčasnosti je v meste 7 križovatiek riadených svetelnou signalizáciou: na diaľničnom privádzači pri obchodných domoch Tesco a Kaufland, na križovatke diaľničný privádzač – Garbiarska – Jánošíkovo nábrežie , na križovatke Garbiarska – Hollého a na Rachmaninovom námestí , križovatka Garbiarska – Kollárova, ako aj križovatka Hollého – M. Martinčeka/Moyzesova z dôvodu regulácie dopravy od/k bývalému obchodnému domu Hypernova.
18, ktorá bude viesť súbežne s diaľnicou a mesto obíde z juhu , podobne je schválená aj preložka železničnej trate, pričom na uvoľnenom mieste sa ráta s vybudovaním cestnej komunikácie, ktorá obíde mesto zo západu a severu (prepojenie cesty II/584 so Žiarskou ulicou, tzv. Severná komunikácia), jej súčasťou bude aj nový most cez Váh.
Na ploche cca ponúka svoje služby vyše 40 obchodných prevádzok, vrátene supermarketu Tempo, značkových predajní s oblečením , dvoch kaviarní, jednej cukrárne, reštaurácie , športové obchody , lekárňa , Poštová banka, kníhkupectvo Panta Rhei a ostatné: Buble tea, Orange, Tedi, predajňa hračiek All Toys, fitnes centrum, 5D kino, kvetinárstvo Victoria a mnohých iných.
Podľa štatútu mesta je Liptovský Mikuláš tvorený 16 mestskými časťami: Andice, Benice, Bodice, Demänová, Iľanovo, Liptovská Ondrašová, Vrbica-Nábrežie, Okoličné, Palúdzka, Ploštín, Podbreziny, Ráztoky, Staré Mesto, Stošice, Svätý Štefan, Vitálišovce.
Podľa ÚGK SR je Liptovský Mikuláš tvorený 12 časťami mesta: Andice, Benice, Bodice, Demänová, Iľanovo, Liptovský Mikuláš, Palúdzka, Liptovská Ondrašová, Okoličné, Stošice, Vitálišovce, Ploštín
Katastrálne územie mesta zaberá plochu a je súborom jedenástich katastrálnych území: Benice, Bodice, Demänová, Iľanovo, Liptovská Ondrašová, Liptovský Mikuláš, Okoličné, Palúdzka, Ploštín, Ráztoky a Svätý Štefan.
V časoch komunizmu mala takmer každá plzenská časť svoje kino, ďalšie kiná potom pôsobili v centre - napríklad kino Hviezda v Pražskej ulici, kino Moskva na Americkej triede, kino Eden v Rejskovej ulici za hlavnou vlakovou stanicou, kino Mier na Lochotíne alebo kino Leningrad v Doubravke.
Na pamätnej tabuli umiestnenej na tejto NKP je text M. Dohnányho z roku 1850: "V dome výbornej pani Koléničky založil sa prvý hlavný stan národných bojovníkov na Slovensku. Tu zasadali, bývali prvé hlasy a vodcovia povstania slovenského. Tu sa prijímali vyslanstvá okolitých obcí, vydávali rozkazy pod pečaťou a podpisom Slovenskej národnej rady. Stadiaľto sa rozprestierali príhlasy ku slovenskému národu. A tu sľubovali pokánie hriešnici a zradcovia národa slovenského".
Izraelu sa však podarilo získať zbrane z komunistického Česko-Slovenska (v roku 1948 nebolo jasné, na ktorú stranu železnej opony sa Izrael pridá. Na základe života v komúnach zastávali česko-slovenskí politici názor, že Izrael bude inklinovať k Sovietskemu zväzu. Neskôr sa vzťahy výrazne zhoršili a komunistický blok podporoval najmä arabské režimy).
Irak a Transjordánsko koordinovali svoju politiku, čo vyústilo do podpisu zmluvy o vzájomnej obrane, zatiaľčo Egypt, Sýria, Libanon a Saudská Arábia sa obávali, že Transjordánsko by rado k svojmu územiu pripojilo časť alebo celú Palestínu, a používalo ju ako základňu pre útoky na Sýriu, Libanon a Hidžáz.
Pred nástupom na základnú vojenskú službu pôsobil v kapele Tristo hrmených – 300 R (Andrej Šeban – gitara, Pavol Habera – spev, A. Andrašovan – basgitara, M. Binder – klávesové nástroje, T. Krnáč – bicie) neskôr v skupine Burčiak (Paľo Daněk – basgitarista, Andrej Šeban – gitara, Martin Karvaš – klávesy, Ivan Jombík – bicie) .
Na Slovensku získal Ján Chryzostom Korec čestný doktorát Univerzity Konštantína Filozofa v Nitre a v roku 2004 obdržal Zlatú knihu univerzity ako najvyššie udeľované ocenenie, ďalšie čestné doktoráty mu udelili na Trnavskej univerzite a Katolíckej univerzite .
Dôležitým faktorom boli od tohto obdobia semitskí pôvodne kočovní Amorejci , ktorí už zakladali aj vlastné osady na sumerskom území, dávali sa najímať ako sezónni pracovníci a v mnohých mestách sa stali kráľmi (čiže celé dynastie boli amorejské, čiže semitské a nie sumerské).
Bol po dlhé roky propagátorom družstevného hnutia, zakladateľom pomocných pokladníc, obilných skladov a iných svojpomocných spolkov, v pravom zmysle slova učiteľom ľudu, jeho radcom pri výnosnejšom hospodárení, „gazdom nad gazdov“, ako ho bol výstižne pomenoval Pavol Országh-Hviezdoslav.
Daniel Gabriel Lichard (* 17. január 1812, Slovenská Ľupča – † 17. november 1882, Skalica) bol slovenský spisovateľ, učiteľ, prvý slovenský profesionálny novinár, vydavateľ, jeden zo zakladateľov slovenskej odbornej terminológie a jedna z najväčších osobností slovenskej národnej minulosti.
1919 bolo zaradenie v Českých Budějoviciach len formálno-oficiálne, pretože v tom roku sa habilitoval pre odbor vyššej matematiky na ČVUT v Prahe, bol vymenovaný na tejto škole za súkromného docenta a popri vysokoškolskej výučbe pôsobil na gymnáziu v Prahe v Křemencovej ulici a na Jiráskovom gymnáziu v Prahe II v Resslovej ulici .
V dobe metternichovského absolutizmu vznikol vo Viedni rozsiahly úrad, ktorý mal na starosti aj otváranie úradnej i súkromnej korešpondencie, vyzvedanie a udávanie tajnou políciou a jej konfidentmi – čo bola jedna z najpodlejších foriem, prostredníctvom ktorej sa chcel nenávidený feudálny režim udržať pri moci.
Lichard, ako aj ostatní predstavitelia slovenského národného života pred revolúciou roku 1848/49, správne videli, že hlavnou prekážkou rozvoja Slovenska je feudalizmus a s ním spojený zaostalý spôsob výroby, ktorý nevládal zabezpečiť spoločnosti dostatok výživy, viedol k stagnácii výroby, k hladomorom a k pauperizáciii širokých roľníckych más.
Výstižne to formuloval už Ľudovít Štúr: “Vec je z histórie a z každodennej skúsenosti dostatočne známa, že len tam, kde priemysel a obchod kvitol, rástla i sloboda politická a naopak, zase v zemiach nepriemyselných, v zemiach len orbou sa zapodievajúcich, býva vždy chudoba, služobnosť, poddanstvo a otroctvo".
Lichard preto uverejnil vo svojich novinách presné znenie krajinských zákonov o zrušení dežmy, o spoločnom znášaní obecných poplatkov a daní, o slobodných kráľovských mestách, o stoličných voľbách a súdnictve, ktoré nikoho nemohli nechať v pochybnostiach o skutočnom stave vecí.
Kráľovská uhorská miestodržiteľská rada so súhlasom Ústredného cenzúrneho úradu odmietla povoliť vydávanie Lichardových Novín pre hospodárstvo, remeslo a domáci život preto, lebo vraj cieľ, ktorý si Lichard pre svoje noviny vytýčil, je výlučne vecou školskej výučby a náboženskej výchovy a preto netreba kvôli tomu vydávať slovenské noviny.
Mienil takto, podobne ako tomu bolo pri povolení vydávania Slovenských národných novín, získať na svoju stranu predstaviteľov nacionálneho hnutia národnostných menšín a oslabiť prestíž maďarskej vládnucej triedy, ktorá zásadne potierala akékoľvek pokusy o rozvíjanie slovenského národného života.
Na tomto mieste odsúdil aj štátne zriadenie v rakúskej monarchii, v ktorej šľachtic bol „despotom“ a poddaný „otrokom“, pričom pripájal k tomu aj vlastné komentáre, svedčiace o jeho dôkladnej analýze spoločenských pomerov i o teoretickom poznaní a praktických skúsenostiach.
Noviny Magyar gazda takto opisovali v tejto dobe zbedačovanie slovenského roľníctva: „V Hornom Uhorsku drobenie pozemkov dosiahlo taký stupeň, že roľnícke usadlosti na mnohých miestach rozdelili na 32, 64, ba aj 128 častí a na takých miestach, kde sa sotva jedna rodina môže uživiť, bývalo 30 a 40 slovenských rodín“.
Peter Kellner-Hostinský – tento naslovovzatý ekonóm a talentovaný redaktor Slovenských národných novín, podáva vo svojom rozsiahlom príspevku Pohľady na naše národné hospodárstvo, uverejnenom v štúrovských politických novinách, takéto svedectvo o postavení slovenského roľníka: “Poddaný liptovskej stolice platí daň od zeme, t.
Hovoril o tom aj jeden z vytrvalých dopisovateľov Orla tatranského Ondrej Klonkay: “Nás v rozumnejšom hospodárstve Nemci ďaleko predišli. chudobní Slováci len vždy pri tom starodávnom spôsobe hospodárenia zostávame: ale veru i chatrnejšie úžitky za túto chatrnejšiu prácu prijímame".
Už aj staršie slovenské noviny a časopisy sa zaoberali poľnohospodárskou, remeselníckou tematikou a popularizáciou prírodovedeckých poznatkov, (Prešpurské noviny, Staré noviny literního umění, Týdenník, Tatranka, Slovenskje národňje novini, Orol tatránski), no v nich bola táto tematika viac-menej okrajovou.
Lichard po priaznivom prijatí svojho prvého kalendára – Domovej pokladnice – slovenskou verejnosťou, sa pripravoval vystúpiť s hospodárskym týždenníkom, lebo sa domnieval, že tento by oveľa lepšie slúžil ľudovýchovnému a hospodárskemu programu štúrovskej generácie ako raz do roka vychádzajúci kalendár.
Okrem toho však existovala aj klasifikácia podobná tej, ktorá je bežná dnes – existuje v nej čeľaď Hylobatidae, ktorá patrí pod Catarrhina a Catarrhina patrí pod Anthropoidea alebo do podradu Cheiropoda, prípadne čeľaď Hylobatidae patrí priamo pod Anthropoidea .
Arldt , teda zaradiť gibony do čeľade Hylobatidae zo skupiny primátov nazývanej Bimana (ktorá je v tomto systéme sesterskou skupinou skupiny Simiae a zahŕňa okrem gibonov aj ľudoopov a ľudí, ale v mnohých iných systémoch zahŕňa len ľudí; ide o opak pojmu Quadrumana).
na 3 alebo 4 podrody (t.j. tri podrody: Hylobates [vrátane huloka a druhu Hylobates klossii a od 50. rokov aj druhu Bunopithecus sericus], Nomascus a Symphalangus , pričom u niektorých autorov sa Hylobates klossii vydeľoval ako štvrtý podrod Brachitanytes)
Mootnick a Groves usúdili, že treba oddeliť huloka od vyhynutého druhu Bunopithecus sericus a vytvoriť pre huloka samostatný rod, takže vzniklo delenie na 4 recentné rody a 1 vyhynutý rod ; tento typ delenia gibonovitých následne pomerne rýchlo získal v literatúre prevahu.
Slovo gibon je slovenský názov rodu Hylobates v textoch, v ktorých rod Hylobates zahŕňa prakticky celé gibonovité v užšom zmysle , alebo v textoch, v ktorých zahŕňa celé gibonovité v užšom zmysle okrem druhu Symphalangus syndactylus; v prvom prípade sa teda všetky druhy recentných gibonovitých volajú po slovensky gibon, kým v druhom prípade sa Symphalangus syndactylus volá po slovensky siamang a iba všetky ostatné druhy gibonovitých sa volajú gibon.
Keďže v súčasnosti na rozdiel od minulosti už prevládajú systémy, v ktorých sa gibonovité delia na viacero menších rodov a slovenské názvoslovie nebolo tejto zmene prispôsobené, je z pohľadu dnes prevládajúcich systémov slovo gibon slovenské rodové meno buď všetkých rodov z čeľade gibonovité alebo všetkých rodov tejto čeľade okrem rodu Symphalangus.
zaradenie gibonov priamo do taxónu Simiae (zo skupiny Quadrumana v užšom zmysle z radu Pollicata z cicavcov), pričom Simiae v dnešných systémoch v závislosti od autora zodpovedá buď všetkým Catarrhini okrem ľudí alebo všetkým Anthropoidea okrem ľudí.
čeľaď gibonovité v širšom zmysle, ktorá zahŕňa popri tom, čo obsahujú gibonovité v užšom zmysle, aj rôzne významné vyhynuté taxóny úzkonosých opíc , a to konkrétne najmä rod Laccopithecus alebo celú dnešnú čeľaď Dionysopithecidae a Krishnapithecidae, a niekedy aj dnešné celé čeľade Pliopithecidae, Propliopithecidae, Dendropithecidae a občas aj Oligopithecidae.
Menej formálne označenie malé ľudoopy (resp. slovenské jazykové varianty: malí ľudoopi, malé ľudoopice; angl. lesser apes) sa vzťahuje buď len na recentné druhy z Hylobatidae v užšom zmysle (teda v starších systémoch rod Hylobates, v novších systémoch rody Hoolock, Nomascus, Hylobates a Symphalangus) alebo sa vzťahuje na celú čeľaď Hylobatidae v ľubovoľnom zmysle.
Atypická alternatíva bolo zaradenie zodpovedajúceho taxónu ako subtribus Hylobatina tribu Hylobatini, ktorý patrí do podčeľade Homininae z čeľade Hominidae (ktorá patrí do načeľade Cercopithecoidea v širšom zmysle a až tá patrí pod Catarrhini) .
Po prwuo, jakokoľvek neuznáwame za dobruo, žebi sedljaci pánom urbár slúžili a páni sedljakom rozkazowali, od sedljakov zeme swojou wuolou odobrali, tak ňeuznáwame za dobruo, žebi jedna krajina wisela od jedného mocnára, abi tento jim rozkazuwal, abi tento mozole chudákov brau.
Redakcia novín robila niekoľko razy akýsi „nábor“ slovenských dobrovoľníkov do honvédskych plukov a vyzývala slovenský pospolitý ľud, aby sa postavil za maďarskú revolúciu a zúčastnila sa aj boja proti „Ďivým Rácom“ , vedeným bánom Jelačičom.
Pozoruhodné je to, že redaktori Prjateľa ľudu vychádzajúceho roku 1849 v Debrecíne, napriek novým a novým vojenským neúspechom kossuthovských revolučných vojsk, porážaných rakúskou a ruskou vojenskou presilou, stále tvrdili, že v krátkom čase kossuthovská maďarská revolúcia zvíťazí.
Kým vo svojich prvých číslach Priateľ ľudu hovorí ešte “o nassom dobrotiwom kráľowi", o štyri mesiace neskôr noviny s nadšením vítajú vypovedanie poslušnosti kráľovi uhorskou vládou a rozhodnutie prevziať všetku moc v Uhorsku, ktoré proklamovali stúpenci Lajosa Kossutha.