polyglot-tagger/wikipedia-language-snippets-filtered huggingface dataset:
gadsimta otrajā daļā Austrumlatvija joprojām atradās katoļticīgās Polijas varā, tajā laikā publicētas divas daudzvalodu vārdnīcas — Poļu-latīņu-latviešu vārdnīca , ko sastādījis katoļu latviešu izcelsmes priesteris Juris Eļģers uz poļu-latīņu-lietuviešu vārdnīcas pamatā, kuru sastādījis lietuviešu autors Sirvīds 1642.
Pēc neatkarības atjaunošanas latviešu valoda de facto nostiprinājās kā vienīgā valsts valoda, kura tiek lietota valsts pārvaldē, bruņotajos spēkos, iekšlietu struktūrās u.c. dzīves jomās, taču tās de iure statuss nebija konstitucionāli nostiprināts.
gadsimta sākumam daļa Latvijas teritorijas atradās Zviedrijas karalistes pakļautībā, latviešu valodā no ziemeļģermāņu valodu saimes pārstāvošās zviedru valodas ienākuši vārdi, kā skurstenis , skola , ūtrupe , kā arī vairāki tirdzniecības preču nosaukumi, piemēram, nagla , pipars siļķe , tabaka .
Lai gan latviešu valoda ir vienīgā valsts valoda Latvijā un viena no Eiropas Savienības oficiālajām valodām, pēc Valsts valodas centra uzskata problēmas rada krievu valodas pašpietiekamība Latvijā, kas pārsvarā ir Latvijas PSR īstenotās industrializācijas un migrācijas politikas sekas.
Bizantijas imperatori neatzina Romas pāvesta tiesības piešķirt imperatora titulu, tāpēc attiecībās ar Svētās Romas imperatoriem tie centās uzturēt savu pārākumu, uzskatot Rietumu imperatorus par sev pakļautiem vasaļiem, kas valda likumīgajās Bizantijas zemēs.
gadam Svētās Romas impērijas sastāvā ietilpa arī Livonijas bīskapija, pēc tam Romas pāvests Honorijs III bullā Ecclesia Romana apsolīja Livonijas un Prūsijas zemju jaunkristītajiem iedzīvotājiem neatkarību no laicīgajiem valdniekiem un tiešu Romas pāvesta aizsardzību.
Līdz jauna imperatora ievēlēšanai imperatora funkcijas pildīja divi imperiālie vikāri - Saksijas kūrfirsts pārvaldīja zemes, kurās darbojās sakšu likumi bet Reinas pfalcgrāfs pārvaldīja Frankoniju, Švābiju, Reinas zemes un Vācijas dienvidus.
Atšķirībā no Austrumromas impērijas, kur romiešu imperiālā administrācija turpināja pastāvēt un kontrolēt baznīcu, nestabilitāte rietumos šo laicīgās varas kontroli pār baznīcu bija sarāvusi, tāpēc Romas pāvesta institūcija attīstījās neatkarīgi un nestabilajā langobardu karalistē ieguva varu Romā un teritorijās ap to.
Atšķirībā no sākotnēji radniecīgās Rietumfranku valsts, kas Kapetingu dinastijas vadībā vairāku gadsimtu laikā pārvarēja reģionālo un feodālo sadrumstalotību, lai izveidotu spēcīgu Francijas karalisti, uz Austrumfranku valsts un Vidusfranku valsts bāzes radītā impērija neizveidojās par vienotu valsti, kurā imperatora dinastijai piederētu neaptrīdama vara, kā arī baznīcas un aristokrātijas lojalitāte.
Smiltenē šajā laikā bija 39 ielas: Abulas, Avotu, Augstā, Audēju, Blaumaņa, Daugavas, Dārza, Daktera, Druvas, Dzirnavu, Galdnieku, Gaujas, Gustava Ādolfa laukums, Jaunā, Mazā Jaunā, Kalēju, Kalnu, Kaļķu, Klievu, Klusā, Krāsotāju, Lejas, Lielā, Līkā, Marijas, Mētras, Mežoles, Meža, Mūrnieku, Parka, Peldu, Pils, Pilskalna, Raiņa, Rūpnieku, Smilšu, Vaļņu, Mazā Vaļņu, Zaķu.
gadā Livonijas ordeņa mestrs Heinrihs fon Gālens apcietināja par arhibīskapu kļuvušo Brandenburgas Vilhelmu un veselu gadu turēja ieslodzītu Smiltenes pilī, apvainojot mēģinājumā nodot protestantisko Livoniju katoliskās Polijas-Lietuvas ūnijas karaļa protektorātā.
septembrī Smiltenē tika nopostītas vismaz 297 ēkas, to vidū Smiltenes-Palsmanes-Aumeisteru-Gaujenes lauksaimniecības biedrības nams, divas pamatskolas, ģimnāzija, stacija, pienotava, dzirnavas, kopumā vairāk nekā puse no apbūves.
kreisās puses apakšējā laukā — cietokšņa mūra daļa sudraba krāsā, virs tās — trīs zelta zvaigznes zilā laukumā; šis lauks norāda uz korporācijas dibināšanas vietu — Maskavu, ar tai raksturīgo Kremļa sienas daļu; Latvijas zvaigznes virs tās norāda, ka arī svešumā domas pieder Tēvijai;
Vairoga apmale ir zelta krāsā, tās apakšējā daļa iekalta Fraternitas Lettica devīze — Scientia pro patria apmales augšējās malas labajā pusē XX-X-MDCCCLXX — Maskavas latviešu lasāmā vakara sākuma datums, kreisajā pusē — XXVI-III-MCMXIII — datums, kad korporācijai tika atļauts nēsāt krāsas.
Krišjāni Kalniņu, Jāni Krodenieku , Andreju Šlēziņu, Jāni Vinkleru nodibināja "Maskavas latviešu lasāmo vakaru", kas nebija oficiāli reģistrēta vai kā savādāk atklāta organizācija — gluži pretēji, to varēja uzskatīt par domubiedru pulku ar savu regulāru darbību.
No frāteriem bija nākuši 9 Senāta locekļi, 3 Tiesu palātas priekšsēdētāji, 7 Apgabaltiesu priekšsēdētāji, 3 sūtņi, 3 ministri, 2 policijas prefekti, daudz bija armijas virsnieku, augstskolas mācību spēku, ievērojamu medicīnas darbinieku un izcilu darbinieku daudzās nozarēs.
Bez domkungu kopmitekļa Doma klosterī un tīrumiem Rīgas vārtu priekšā domkapitula īpašumi atradās arī Vējzaķa un Mārtiņa salās, viņam piederēja Māras dzirnavas un dzirnavas pie Juglas, divas skolas pie Doma un Pētera baznīcām, Titurgas muižiņa Daugavas kreisā krastā iepretī Doles salai.
gadu Rīgas bīskapi un arhibīskapi izlēņoja vispirms zemnieku desmito jeb kunga tiesu, vēlāk arī pašas zemes līdz ar pavalstniekiem un publiskām tiesībām, sevišķi Līvu galā un Kokneses un Jersikas bijušajās zemēs, no kurienes 13.
Pētera krēsla un savā aizsardzībā un apstiprināja minētam Albertam un viņa kanoniski ieceltiem pēcniekiem visus īpašumus un labumus, kas šai baznīcai pieder jau tagad vai ko tā iegūs nākotnē no pāvestiem, karaļiem un firstiem vai citā likumīgā kārtā:
gadā Rīgas arhibīskaps, kādreizējais Vācu ordeņa loceklis un virsmestra kapelāns Silvestrs Stodevešers un Livonijas ordeņa mestrs Johans fon Mengede, baidoties, ka Rīga varētu pievienoties Prūsijas savienībai, noslēdza Salaspils līgumu.
Kamēr vēl ritēja cīņa ar vietējām pagāniskajām tautām un katoļu pozīcijas Austrumbaltijā vēl nebija pietiekami drošas, Livonijas valdnieki savas pretrunas risināja galvenokārt ar diplomātiskām metodēm, tomēr atsevišķi konflikti sasniedza bīstamu robežu.
gadā ordeņbrāļu uzpirktais pāvests Bonifācijs IX no Rīgas arhibīskapa amata atcēla Johanu IV, bet viņa vietā iecēla Vācu ordeņa virsmestra Konrāda fon Vallenrodes brālēnu Johanu V. Viņš, būdams arhibīskaps, iestājās ordenī.
Tomēr ordeņa uzvara nebija ilgstoša, jo ordeņbrāļu ceļā stāvēja Tērbatas bīskaps, kurš nevēlējās atzīt jauno arhibīskapu, kā arī Ziemeļigaunijas ordeņa vasaļi, kas pēc Jungingena žēlastības bija ievērojami nostiprinājuši savu politisko ietekmi.
Rīgas arhibīskapijas attīstībā var izdalīt trīs tās ģenēzes periodus: Brēmenes arhibīskapijai padoto Ikšķiles episkopātu ar centru Ikšķilē , Livonijas jeb Rīgas bīskapiju ar centru Rīgā un Romas pāvestam un Vācijas ķeizaram tieši padoto Rīgas arhibīskapiju .
Rīgas arhibīskaps bija arī Rīgas metropolijas garīgais galva, kurā ietilpa arī trīs Livonijas un četras Prūsijas bīskapijas, bez tam faktiski tai pakļāvās arī Tallinas bīskapija, kas formāli bija atkarīga no dāņu Lundas arhibīskapijas.
janvārī Romas pāvests Aleksandrs IV pēc Rīgas arhibīskapa Alberta lūguma Neapolē apstiprināja Rīgu par metropolīta sēdekli, turklāt noteica, ka Rīgas vārdā turpmāk titulējama arī visa baznīcas province un tās arhibīskaps, neaizskarot Romas baznīcas un Vācu ordeņa tiesības.
Pie Līgatnes atrodas Līgatnes dabas takas — meža masīvs ar vairāk kā 5 km garumā ierīkotām takām un celiņiem gājējiem un velosipēdistiem, kā arī jāšanai, kur voljeros var novērot Latvijas faunai raksturīgos savvaļas dzīvniekus un putnus.
gada Māršala plāns atjaunošanas procesā pēc Otrā pasaules kara, kā arī kara bērnu brālība un ciešās kulturālās saiknes, lai gan Šrēdera ļoti daiļrunīgie iebildumi pret karu Irākā liecināja par atlanticisma beigām un relatīvi atvēsināja Vācijas — Amerikas attiecības.
Lai izdarītu labojumus Grundgesetz, parasti ir nepieciešams divu trešdaļu balsu vairākums abās parlamenta palātās; bez ierobežojumiem spēkā esošas ir sadaļas, kas garantē pamattiesības, varas sadali, federālo struktūru un tiesības novērst konstitūcijas gāšanu, un tās nevar tikt labotas.
Tomēr mazākās Brīvā Demokrātiskā partija un Apvienība 90./Zaļie (Bündnis 90/Die Grünen, kam ir sēdvietas parlamentā kopš 1983. gada), arī spēlē nozīmīgu lomu, jo tās regulāri ir koalīcijas valdības mazākais partneris.
gada oktobra Vācijas armijā ir gandrīz 9000 karavīru, kas izvietoti citās valstīs kā daļa no starptautiskajiem miera uzturēšanas spēkiem, tajos ietilpst 1180 karavīri Bosnijā–Hercegovinā, 2844 Bundesvēra karavīri Kosovā, 750 kareivji, kas izvietoti kā EUFOR daļa Kongo Demokrātiskajā Republikā un 2800 Vācijas karavīri NATO vadītajos ISAF bruņotajos spēkos Afganistānā.
Ziemeļos to apskalo Ziemeļjūra un Baltijas jūra un tā robežojas ar Dāniju; savukārt austrumos tā robežojas ar Poliju un Čehiju; dienvidos ar Austriju un Šveici; rietumos ar Franciju, Beļģiju, Nīderlandi un Luksemburgu.
Vācijas nosaukumi daudzām tautām ir ļoti atšķirīgi, jo liela nozīme ir bijusi Vācijas ģeogrāfiskajam stāvoklim Eiropas centrā un tās ilgstošajai vēsturei, kuras laikā tās teritoriju ir apdzīvojušas vairākas ciltis, kā arī vēlāk, kad veidojās pirmās valstiņas, tā nebija vienota, bet gan sadrumstalota.
Kara rezultātā tika nogalināti gandrīz 10 miljoni vācu karavīru un civiliedzīvotāji, tika zaudētas lielas teritorijas un aptuveni 15 miljoni vāciešu tika izraidīti no bijušām austrumu teritorijām un citām valstīm, kā arī tika izpostītas vairākas lielas pilsētas.
Vācijā ir vairāki nacionālie parki: Vatu jūras nacionālie parki, Priekšpomerānijas lagūnu ainavas nacionālais parks, Mīrica nacionālais parks, Lejasoderas ielejas nacionālais parks, Harca nacionālais parks, Saksijas Šveices nacionālais parks, Bavārijas Meža nacionālais parks un citi.
gada decembrī nosacīja Rīgas un Sēlijas bīskapijas robežas - Babītes apgabals atradās Rīgas apgabala robežās, sākot no Gātes līdz jūrai robeža gāja pa Lielupes viduslīniju, tā ka upes labā puse un labais krasts atradās Rīgas pilsētas īpašumā, kreisā puse un kreisais krasts - Sēlijas bīskapa īpašumā.
gada Romas pāvesta Klementa V kūrijas izmeklēšanas protokolos pret Vācu ordeni pēc Templiešu ordeņa likvidēšanas, kas cita starpā tika vainots pie tā, ka lietuvieši "piemēram, Sēlijas un Rutēnijas bīskapijās cieši pie varas tika" un atņēma tās Romas Katoļu baznīcai.
Šādas vienas sugas padarīšana par vergiem visticamāk ir tāpēc, ka "vergturu" sugu žokļu uzbūve ir piemērota cīņai un barības nešanai, savukārt priekš skudru kāpuru audzināšanas un rūpēm žokļi ir pārāk lieli un spēcīgi.
gadā uz molekulāri filoģenētiskas izmeklēšanas pamatā visas klaiņojošas un pusklaiņojošas skudras piedāvāja atkal apvienot no dorilomorfām (Aenictinae, Aenictogitoninae, Cerapachyinae, Ecitoninae un Leptanilloidinae) apakšdzimtām vienā Dorylinae paplašinātā apakšdzimtā, ietilpstot viena ģints vietā 18 un 797 sugas.
Mazākas skudras ir Monomorium (strādnieku ķermeņa garums sastāda 1—2 mm, mātītes un tēviņi 3—4 mm gari), Mycetophylax un Cyphomyrmex ģinšu sugas, un Temnothorax minutissimus suga no ASV, kura parazitē Leptothorax curvispinosus skudru kolonijās.
gadā Kück un līdzautoru darbā "Improved phylogenetic analyses corroborate a plausible position of Martialis heureka in the ant tree of life" parādīts, ka Martialinae un Leptanillinae apakšdzimtu pozīciju ir jāpārskata, jo tās ir radnieciskas kladei, kas ieslēdz Formicinae apakšdzimtu.
Operētājsistēma ir programmatūra, kuras galvenie uzdevumi ir nodrošināt lietotājam iespējas vadīt datora darbu, piemēram, atvērt vajadzīgo lietojumprogrammu, kā arī nodrošināt programmatūras un aparatūras kopdarbību, piemēram, vajadzīgās informācijas saglabāšanai atmiņas ierīcē.
Pirmā bija prelātu kūrija, kurā ietilpa Livonijas bīskapi un domkungi , otrā bija ordeņa kurija, ko pārstāvēja Livonijas ordeņa mestrs un ordeņa augstākās amatpersonas, trešo kūriju veidoja Livonijas bruņniecība jeb vasaļi, gan no bīskapijām, gan ordeņa zemēm, bet ceturtajā kūrijā ietilpa Rīgas, Tērbatas un Tallinas pilsētnieku pārstāvji , kas reprezentēja visas Livonijas pilsētas.
Ordeņa valsts Latvijas daļā zināmi šādi pilsnovadi un draudžu novadi: Aizkraukles, Aizputes, Alsungas, Altenes, Alūksnes, Āraišu, Bauskas, Burtnieku, Cēsu, Daugavgrīvas, Daugavpils, Dobeles, Durbes, Ērģemes, Gaujienas, Grobiņas, Jaunpils, Jelgavas, Kandavas, Kuldīgas, Landzes, Ludzas, Lugažu, Mālpils, Nītaures, Rēzeknes, Rūjienas, Sabiles, Saldus, Sesavas, Sēlpils, Siguldas, Skujenes, Talsu, Trikātas, Tukuma, Valmieras, Ventspils un Zaubes draudzes novads.
Pēdējais katoliskais Rīgas arhibīskaps Vilhelms fon Brandenburgs nesekmīgi mēģināja kļūt par pirmo visas Livonijas hercogu Polijas-Lietuvas protektorātā, tāpat kā viņa brālis Albrehts I bija kļuvis par pirmo Prūsijas hercogu.
decembrī tas Valkā parakstīja "vienu draudzīgu vienošanos" ar visiem Livonijas Konfederācijas partneriem (Rīgas, Kurzemes, Tērbatas, Sāmsalas-Vīkas un Tallinas bīskapiem un to vasaļiem, Rīgas, Tallinas un Tērbatas rātēm) par kopīgu militāru sadarbību.
Rīgas arhibīskapijas Letu galā bija šādi draudžu novadi: Bērzaunes, Cesvaines, Dzērbenes, Gulbenes, Ikšķiles, Kokneses, Krustpils, Lielvārdes, Ļaudonas, Madlienas, Piebalgas, Raunas, Smiltenes, Suntažu, bet Līvu galā bija Ķizbeles, Lēdurgas, Liepupes, Limbažu, Rubenes, Salacas, Straupes, Turaidas un Umurgas draudžu novadi.
Katrā valstī vai pilsētā bija savas atsevišķas kārtu sapulces vai pārvaldes struktūras — ordenim un arhibīskapijai domkapituli, pilsētām pilsētu sapulces, vasaļiem mantāgi — kas, protams, bija suverēnas, un kopējā landtāga lēmumiem bija tikai rekomendējošs raksturs.
gadsimta Eiropas vēstures pieminekli, kas sarakstīts plašākā, Centrāleiropas un Rietumeiropas literārā tradīcijā, kur vendu jēdziens bija pazīstams kā seno venetu, tā visdažādāko svešinieku — Romas baznīcas jaunkristīto — apzīmēšanas kontekstā, īpaši attiecībā uz dažādām Svētās Romas impērijā iekļautajām rietumslāvu tautām, kuru vidū Helmoda Bosau 12.
Ņemot vērā, ka Indriķa hronika kritiski jāvērtē kā sava laika literatūras materiāls, var izteikt pieņēmumu, ka šeit minētais vendu un no tiem atvasinātais Cēsu nosaukums ir Centrāleiropas hroniku rakstīšanas literārās tradīcijas, pašu vendu etnosa un Kursas vietvārdu , kā arī Vidzemes un Igaunijas somugru toponīmu sintēzes rezultāts.
gadsimtu, arī latgaļiem — kā apgabala iedzīvotājiem vairāku gadsimtu garumā vēl pirms vendu ienākšanas liecina vēlā dzelzs laikmeta kapulauki Cēsu apkaimē un Āraišu ezerpils, un jau vendu ierašanās sākumā tos ieskāva Autīnes un Tālavas zemes.
gada zviedru revīzijas plāna zīmēto līvu māju izvietojumu Līvu, Avotenes un Priekuļu pagastos ar šī apvidus topogrāfiskajās kartēs redzamajām dabiskajām robežām var secināt, ka Cēsu pilsnovada teritorija senākā variantā it kā sakrīt ar Līvu un Avotenes pagastu robežām
Vendu vārds nereti rada pārpratumus, jo Eiropas vēsturē tas kļuvis par apzīmējumu dažādiem etnosiem (ķeltu veneti Francijā, senie veneti Itālijā, venedu kopapzīmējums dažādām rietumslāvu tautām, kas laika gaitā pakļautas ģermanizācijai, voti Ingrijā).
gadā rakstīja: "Kad tur kurši no jauna tiem uzbruka un daudz no viņiem nokāva, tad atlikušie vendi aizbēguši uz ziemeļiem, pie latviešiem. Līdz šim vēsturniekiem nav izdevies pilnīgi noteikt, pie kuras tautības īsteni vendi pieder. Jādomā, ka viņi bij no latvju celma, un latvji viņus laipni uzņēma".
Viņa dēli Mintauts, Konstantīns Čakste un znots Verners Tepfers bija visietekmīgākie Austruma biedri organizācijas pastāvēšanas vēsturē, kuri noteica tās ideoloģiju, stratēģiju, virzību gandrīz 75 gadus, Austrums lielā mērā ir Čakstes organizācija.
Savu abu prezidentūru laikā viņš publicēja 402 likumus, no kuriem 261 bija pieņemti steidzamības kārtībā; 3 likumus viņš nosūtīja atpakaļ Saeimai otrreizējai caurlūkošanai; viņš arī apžēloja 549 notiesātas personas, starp tiem arī Andrievu Niedru , kura apžēlošana izsauca plašu sabiedrisko rezonansi un kas bija vienīgā reize, kad Čakste sakarā ar savu darbību prezidenta amatā saņēma publisku kritiku.
Būdams spiests uzturēties Stokholmā vairākas nedēļas, Čakste tur sarakstīja un izdeva brošūru "Latvieši un viņu Latvija: kāda latvieša balss" , kurā, starp citu, deklarēja: “Latvju tauta grib pasargāt savu tautību, paturēt vienā kopībā savu tēviju Latviju, panākt neierobežotu iespēju un brīvību noteikti vadīt Latvijā savu nacionālo, kulturālo un ekonomisko attīstību.”.
Šajā laikā viņš bija Zemnieku savienības biedrs, taču vēlāk kopā ar vairākiem citiem partijas biedriem — Miķeli Valteru, Jāni Goldmani, Oto Nonācu u.c. — viņš pameta Zemnieku savienību, nevarēdams samierināties ar Kārļa Ulmaņa diktatorisko partijas vadības stilu.
janvārī, kad varu vācu neokupētajā Latvijas daļā bija pārņēmis Iskolats, bet vācbaltiešu Kurzemes Zemes padome Berlīnē lūdza pievienošanu Vācijas Impērijai, Latviešu Nacionālā Padome deklarēja, ka Latvijai jābūt neatkarīgai, demokrātiskai republikai, kura apvienotu Kurzemi, Vidzemi un Latgali.
Uz šo periodu attiecināmi daudzi atrastie darba priekšmeti un rīki, piemēram, no dzīvnieku kauliem izgatavoti bultu uzgaļi, harpūnas, naži u.c., kas atrasti pie Ventas pietekas Zaņas upes un Laukskolas apmetnes arheoloģiskajos izrakumos.
Par tādiem kļuva demokrātijas un nacionālas valsts idejas, kuras sakņojās vēl Eiropas Apgaismībā un nu sāka arvien aktīvāk tikt sludinātas, un ar lielāku vai mazāku tautas masu atbalstu tās īstenoja praksē gan mērenas, gan radikālas politiskās partijas.
Antantes pārstāvju kontrolē vācieši un igauņi parakstīja Strazdumuižas pamieru, saskaņā ar kuru Vācijas karaspēkam bija jāpamet Latvija, reformētās landesvēra vācu vienības britu virsnieka pakļautībā nosūtīja un Austrumu fronti cīņai ar lieliniekiem, Niedras valdība beidza pastāvēt un Ulmaņa demisionējusī Pagaidu valdība 8.
Arī seno iedzīvotāju kaulos atrastā genoma analīze liecina par Vēlā neolīta laikmeta iedzīvotāju līdzību ar Jamnajas kultūras pārstāvjiem, ko uzskata par liecību indoeiropiešu valodās runājošo stepes tautu masīvai migrācijai uz Eiropu pirms apmēram 4500 gadiem.
gadā LSDP sadalījās radikāli internacionālajā Latvijas Sociāldemokrātiskajā Strādnieku Partijā un ietekmīgākajā Sociāldemokrātu Savienībā , kura turpināja izvirzīt latviešu nacionālo interešu aizstāvības programmu un iestājās par Latvijas pašnoteikšanos, īpaši 1905.
Tomēr arheoloģiskajos izrakumos atrasto mezolīta Latvijas iedzīvotāju kaulos atrastās genoma paliekas liecina par viņu radniecību ar Rietumu medniekiem-vācējiem , kas jau vairākus gadu tūkstošus bija apdzīvojuši lielu Eiropas daļu.
Jaunākie pētījumi atklājuši, ka tagadējiem Baltijas valstu pamatiedzīvotājiem konstatējama lielāka ģenētiskā līdzība ar Rietumu medniekiem-vācējiem nekā jebkurai citai mūsdienu Eiropas populācijai, kas liecina ka Baltijas austrumu krasta purvainajā apvidū patvērušies senākie Eiropas iedzīvotāji un vēlāko laikmetu ieceļotāju ģenētiskā ietekme ir bijusi mazāka nekā citās Eiropas daļās.
Atšķirībā no jaunlatviešiem, Jaunās strāvas pārstāvji — Jānis Pliekšāns , Janis Jansons-Brauns, Pēteris Stučka, Miķelis Valters un citi — sāka paust nacionālpolitiskas un sociālpolitiskas idejas, kas pakāpeniski noformējās demokrātiskā ideoloģijā.
Taču arī Jaunās strāvas ideoloģiskā platforma bija samērā ierobežota — tās dienas kārtībā, ja neskaita atsevišķas, vispārīgas tēzes, nebija ne nacionālā jautājuma, nedz arī kādas Latvijas politiskās patstāvības, piemēram, autonomijas idejas.
Tā noteica, ka Latvija ir brīva, neatkarīga, demokrātiska republika, kurā vara pieder Latvijas tautai un kuras valsts iekārtas un starptautiskā statusa maiņu — tas ir, pievienošanos kādai citai valstij, atteikšanos no suverenitātes u.t.t. — var izlemt tikai pati Latvijas tauta referendumā.
gadsimta vidū kopīgi ar Gotlandes tirgotājiem vācu tirgotāji apguva kādreizējo vikingu „ceļu no varjagiem uz grieķiem” pa Daugavu, kas veda no „Rīgas vietas” caur Holmi, Koknesi, Jersiku un Krāslavu uz vēl varjagu laikos dibināto Polocku un Smoļensku.
novembrī izveidoja pirmo Pagaidu valdību Kārļa Ulmaņa vadībā, taču reālā vara vēl aizvien piederēja vācu okupācijas iestādēm, kas turpināja uzskatīt, ka no starptautisko tiesību viedokļa ir spēkā Brestļitovskas miera līgums, pēc kura parakstīšanas Padomju Krievija bija atteikusies no Baltijas zemēm par labu Vācijai.
Būtībā tā bija piecu nelielu valstu (Livonijas ordenis, Rīgas arhibīskapija un Kurzemes bīskapija mūsdienu Latvijas teritorijā, kā arī Tērbatas bīskapija un Sāmsalas — Vīkas bīskapija mūsdienu Igaunijas teritorijā) visai amorfa konfederācija, kura pastāvēja no 1228.
gada administratīvajai reformai apgabalā ietilpa 4 apgabala nozīmes pilsētas — Čerņihiva, Novhoroda-Siverska, Ņižina un Priluki, kā arī 22 rajoni — Bahmačas rajons, Bobrovicjas rajons, Borznas rajons, Čerņihivas rajons, Horodņas rajons, Ičņas rajons, Korjukivkas rajons, Koropas rajons, Kozelecas rajons, Kulikivkas rajons, Menas rajons, Nosivkas rajons, Novhorodas-Siverskas rajons, Ņižinas rajons, Priluku rajons, Ripku rajons, Semeņivkas rajons, Snovskas rajons, Sosnicjas rajons, Sribnes rajons, Talalajivkas rajons un Varvas rajons.
Tai ir melnbalts apspalvojums (melna mugurpuse, galva un krūtis, balta apakšpuse, uz melnās spārnu virspuses balta, plata josla, kas virzienā uz spārnu galiem sašaurinās, bet no apakšas spārni ir balti ar melniem galiem, aste balta ar melnu galu), sarkanas acis, garš un spēcīgs, sarkans knābis un garas, sārtas kājas.
Salaspils dažu desmitu gadu laikā no klusas lauku apdzīvotas vietas izauga par pilsētu ar vairākiem atdalītiem mikrorajoniem (HES ciemats, Agrofirmas ciemats, Budeskalni, Zinātņu Akadēmijas ciemats, Silava) un izveidojās par ievērojamu enerģētikas, zinātnes un lauksaimniecības centru.
Nākamajā gadā, tika dibināta otrā - Skotijas futbola asociācija - līdz tam Anglijas futbola asociācijas bija vienīgā futbolu koordinējošā organizācija pasaulē, lai arī futbolu pēc vienotiem likumiem tajā laikā spēlēja tikai Apvienotās Karalistes teritorijā.
dibināšanas brīdī tājā iestājās Francijas,Beļģijas,Dānijas,Nīderlandes,Spānijas,Zviedrijas un Šveices futbola asociācijas, visas četras Lielbritānijas futbola asociācijas ar Anglijas futbola asociācijas prezidentu Lordu Kinneirdu priekšgalā noraidīja vajadzību pēc centralizētas organizācijas un FIFA sastāvā neistājās līdz 1905.
Futbola noteikumus regulē IFAB , kura sastāvā ir četri FIFA locekļi un pa vienam loceklim no Anglijas Futbola asociācijas, Skotu futbola federācijas, Velsas futbola asociācijas un Īru futbola asociācijas - tā izceļot šo asociāciju nozīmi futbola spēles attīstībā.
Pirmais pasaules karš, Britu Impērijas sabrukums un Otrais pasaules karš Apvienotās Karalistes lomu krietni samazināja, taču vēl joprojām tai ir liela ietekme pasaulē ar spēcīgu ekonomiku, armiju, zinātniskajiem atklājumiem, kā arī tai ir liela ietekme pasaules politikā.
Normandijas salas — Džērsija un Gērnsija, kā arī Menas Sala ir kroņa īpašums un tās nav Apvienotās Karalistes sastāvā, taču dažos jautājumos, kā piemēram, jautājumos par pilsonību šīs zemes tiek skatītas kā viens veselums ar Apvienoto Karalisti.
augustā Krievijā esošajam Latvijas PSR Augstākās padomes prezidijam lika "griezties ar lūgumu" iekļaut Abrenes pilsētu kopā ar sešiem apriņķa pagastiem: Purvmalas, Linavas, Kacēnu, Upmales, Gauru un Augšpils pagastu Krievijas PFSR sastāvā, to pamatojot ar lielo krievu īpatsvaru teritorijā.
jūnijā Parīzes Miera konferences Latvijas delegācijas Miera konferencei adresētajā memorandā bija teikts, ka "latvieši apdzīvo Pleskavas guberņā šauru zemes strēmeli gar Vidzemes robežu uz rītiem no Baltinavas starp Ludzes apriņķa robežu un Petrogradas-Varšavas dzelzceļu, starp Korsovkas un Pitalovas stacijām."
Saskaņā ar Latvijas—Krievijas miera līgumu, kurā Krievija "bez ierunām" un "uz mūžīgiem laikiem" atteicās no tiesībām attiecībā uz Latvijas tautu un zemi, arī Pitalovu un tās dzelzceļa mezglu kopā ar 6 pagastiem iekļāva Latvijā.
Mazajiem RNS bakteriofāgiem, kuriem ir tikai četri gēni, genoms sastāv no nepilniem četriem tūkstošiem nukleotīdu, bet DNS bakteriofāga G ģenētiskais materiāls aizņem aptuveni 670 tūkstošus bāzu pāru, kas veido apmēram 700 gēnu.
Vispasaules tīmekļa radītāja Tima Bērnera-Lī vadībā, Vispasaules tīmekļa konsorcijs šobrīd strādā pie Vispasaules tīmekļa papildināšanas ar jauniem standartiem, iezīmēšanas valodām un datu apstrādes rīkiem.
gadā Vidzemes pievadceļu sabiedrība pabeidza dzelzceļa līnijas Valka—Rūjiena—Pērnava izbūvi, kas nodrošināja gan kravu piegādi Pērnavas ostai, gan pasažieru dzelzceļa satiksmi — no Pērnavas uz Valkas dzelzceļa staciju, kur bija iespējams pārsēsties uz tālsatiksmes vilcieniem.