polyglot-tagger/wikipedia-language-snippets-filtered huggingface dataset:
כתב העת החל לצאת בברוקלין בתחילת שנת ה'תש"ב בשפת היידיש במתכונת דו-שבועון, תחת השם "שמועסן מיט קינדער און יוגנד". בייסודו ובעריכתו של העורך החב"די ניסן מינדל, ובתמיכת האדמו"ר רבי יוסף יצחק שניאורסון. בהמשך יצא גם בשפה האנגלית והופץ ברחבי ארצות הברית וברחבי העולם באמצעות דואר, חלקו דרך שלוחי חב"ד במדינות שונות.
הבניין האמיתי הראשון של הרנסאנס, בית היתומים אוספדלה דלי אינוצ'נטי בפירנצה, תוכנן כבר בשנת 1419, ומיקלוצו הוכיח כי הבין את העיצוב החדש בשנת 1444 בתכנון שלו להרחבה בת עשרת הצדדים לבזיליקה סנטיסימה אנונציאטה, בהשראת התוכנית של מקדש מינרווה מדיקה הרומאי, ובין 1444 ל-1460 הוא בנה את ארמון הרנסאנס הראשון של המאה ה-15, פאלאצו מדיצ'י-ריקארדי עבור קוזימו דה מדיצ'י.
הווילה שימשה למגורים לעיתים קרובות גם בחורף וגם בקיץ, והיא הפכה למקום מפגש של האינטלקטואלים הגדולים של התקופה, שבאו בשל המסיבות הרבות שהוקדשו לציד, או סתם כדי לבדר את חצר האצולה בפרי עטם, למשל ידוע שלואיג'י פולצ'י קרא בקול רם את ה"מורגנטה" שלו שם.
לורנצו חיבר רבים משיריו בקפאג'ולו, והיו גם אורחים נודעים אחרים דוגמת מרסיליו פיצ'ינו וחבריו הנאמנים ביותר, פוליציאנו וג'ובאני פיקו דלה מירנדולה.
הארכיטקטורה של הווילה הייתה בסגנון קוואטרוצ'נטו רטרוספקטיבי במתכוון, סגנון ותקופה ששילבו בין סגנונות האדריכלות הגותית והאדריכלות הקלאסית, ותקופה של שינויי צורה שהייתה הולדת הרנסאנס, שאולי מודגמת בצורה הטובה ביותר באמצעות הכיפה של הקתדרלה של פירנצה בתכנון פיליפו ברונלסקי, שבנייתה החלה ב-1417.
קפאג'ולו עברה איפה למשך תקופה לענף הצעיר של בית מדיצ'י - שהקים כבשנים לייצור מיוליקה במבני החוץ של הווילה - עד שכל אחזקות מדיצ'י שוב הוחזרו לידיו של קוזימו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה.
מגדל דומה קיים בווילה נוספת של משפחת מדיצ'י, וילה לה פטראיה, שהאדריכל ברנרדו בונטלנטי שימר ב-1575 כשהסב וילה זו ממבצר קודם עבור פרנצ'סקו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה.
לאו העשירי האפיפיור מבית מדיצ'י העביר חלק מילדותו בטירה, וקבע בקצרה את חצרו בווילה ב-15 בדצמבר 1515, עם שובו משיחותיו הסודיות עם פרנסואה הראשון, מלך צרפת בבולוניה, שעליהם נאמר כי הוא שיחק משחק כפול במאמציו לסלק את הצרפתים מאיטליה.
הוא שמה של דרמת ספורט אוקראינית באורך מלא בבימויו של סרגיי צ'בוטארנקו, המבוססת על סיפורה האמיתי של ספורטאית ואתלטית אוקראינית, אלופת אולימפיאדת הנכים 2008, שזכתה גם במדליות כסף וארד במשחקים הפאראלימפיים בקיץ 2008, 2012 ו-2016 - אוקסנה בוטורצ'וק.
שתכננה להפיץ את הסרט בחלק הראשון של שנת 2020, אך ההקרנה נדחתה למועד לא ידוע, בעקבות התפרצות נגיף הקורונה באוקראינה, שהביאה לסגירת בתי הקולנוע במדינה.
ונדי, אשר לא מבינה את ממדי המרחק והזמן, ממשיכה בהליכה, וליד עיירה ענייה היא נקלעת למזנון דרכים עזוב, שם זוג צעיר, ג'ק וג'ולי , מנצל את תמימותה ושודד את מרבית כספה ואת מכשיר האייפוד שלה.
ונדי ולקוט בת ה-21 היא אוטיסטית מבריקה ויצירתית, אשר לאחר מות אמה מתגוררת במעון לאוטיסטים בסן פרנסיסקו, קליפורניה, שאותו מנהלת סקוטלין "סקוטי" קייל .
הצגות הבכורה התקיימו בפסטיבל הסרטים באוסטין ; פסטיבל הסרטים הבינלאומי ברומא ובפסטיבל הסרטים בווירג'יניה , ובשנת 2018 הופץ הסרט לבתי קולנוע ולצפייה ביתית ברחבי העולם.
עוד באותה שנה, התפרסמה בעקבות העובדה שצה"ל סירב לשחרר אותה משבוע שמירות, שבוע שבמהלכו אמורה הייתה לטוס עם הנבחרת למשחק נגד נבחרת ספרד במוקדמות אליפות אירופה. הדבר פורסם בתקשורת, ובסופו של דבר, צה"ל שחרר אותה, אך במאוחר, וכתוצאה מכך, שובצה כשחקנית מחליפה.
בהזמנת יו"ר המועצה הפונטיפית לתרבות, הקרדינל ג'אנפרנקו רבאזי, ואדים אנאנייב השתתף בישיבה שנערכ עם האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר עם אמנים בקפלה הסיסטינית ב-21 בנובמבר 2009.
ג'ב וקסטר מתעמתים מילולית ופיזית עם הקדט קרל ריידר שמצדד בפעולותיו הבלתי חוקיות של ג'ון בראון המטיף לחיסול העבדות ומחלק דפי תעמולה לקדטים.
בתחילה גילמה רידלוף את תפקיד הדמות הנשית הראשית על בסיס הקראה בלבד, עד שלוהקה באופן רשמי לתפקיד ועברה שיעורי הדרכה ווקאלית עבור קולה, בו לא השתמשה מגיל 13.
בריאיון לעיתון "הניו יורק טיימס אמרה לורן כי היא חשה בתחילה "חשופה ופגיעה" בעצם השימוש בקולה, אך אחרי כשנה בתפקיד ובשיעורי ההדרכה הווקאלית הרגישה "בעלת שליטה על כל חלק" מעצמה, אם כי לא תעשה שימוש בקולה עבור שיחות יום-יומיות.
נולדה ב-6 באפריל 1978) היא שחקנית אמריקאית - חירשת, הידועה בשל גילום דמותה של קוני בסדרה "המתים המהלכים", השתתפותה במחזה ילדים חורגים לאלוהים" עבורו קיבלה מועמדות לפרס טוני על תפקידה ועוד ידועה בשל גילום דמותה של מאקארי, גיבורת-העל החירשת הראשונה ב, בסרט "נצחיים".
"גדלנו על מוזיקה מגוונת ומיוחדת. שמענו הרבה תימנית - אהרון עמרם, ציון גולן, ברכה כהן; המון יוונית - סטליוס, קזנג׳ידיס, יורגוס דלארס, יאניס פאריוס; מוזיקה ישראלית - אריק איינשטיין, חוה אלברשטיין, כוורת, אבנר גדסי, חיים משה, צלילי הכרם ועוד. מגיל צעיר אנחנו בלימודי מוזיקה, מחול ותיאטרון, אז גדלנו גם על ג׳אז ומחזות זמר. להורים שלנו יש אוסף מדהים של תקליטי ויניל מהסיקסטיז והסבנטיז היינו מאזינות גם למלחינים קלאסיים כמו ויוולדי, בטהובן ודביוסי".
חביב גלבי שיצא ב-2015, זכה להצלחה בישראל ומחוצה לה עם למעלה מ-14 מיליון צפיות, הופעות בפסטיבלים ובמועדונים ברחבי העולם, וזכה גם לסיקור עיתונאי במגזינים בינלאומיים:
חוקרת הספרות והתרבות הלטינית, אליזבת קונרוד מרטינז, טוענת כי סופרי הוונגוארדיה היו "מבשריהם האמיתיים" של הבום, וכתבו רומנים חדשניים ומאתגרים לפני שבורחס ואחרים נחשבו להשראות העיקריות של אמריקה הלטינית של אמצע המאה העשרים.
בשנת 1950 סופרים ספרדים אמריקאים נחשבו לנסבלים אך שוליים בנוף הספרותי, בעוד פריז וניו יורק ייצגו את מרכז העולם הספרותי; אך בשנת 1975 הם כבר נחשבו לדמויות מרכזיות.
באופן כללי - ובהתחשב בכך שהיו מדינות רבות ומאות סופרים חשובים - בתחילת התקופה המדוברת שרר ריאליזם, עם רומנים בעלי גוון של פסימיזם אקזיסטנציאליסטי, עם דמויות מעוגלות שמקוננות על גורלן, וקו עלילתי ישר.
בשנות השישים השפה מתרופפת, פונה אל הפופ, לסוג של שפת רחוב, הדמויות מורכבות הרבה יותר, והכרונולוגיה הופכת להיות מסובכת, מה שהופך את הקורא למשתתף פעיל בפענוח הטקסט.
בשלהי התקופה הופכת ההרפתקה הפוליטית להיות מרירה יותר, בעוד שהתחכום הלשוני מגיע לשיא חדש, וסופרים פונים יותר להרהר על כתיבתם שלהם, סיפורת על סיפורת או מטא-סיפורת, ואילו דמויות וקווי מתאר סיפוריים מגלים את הכוח ההרסני של החברה הפוסטמודרניסטית בה הכל זמין ובאותה מידה גם חסר חשיבות.
לדוגמה, ב -11 בספטמבר 1973, נשיא צ'ילה, סלבדור איינדה שנבחר בבחירות דמוקרטיות הודח והוחלף על ידי הגנרל הרודן אוגוסטו פינושה, אשר המשיך לשלוט במדינה עד לסוף שנת 1980.
צ'ילה בחסות פינושה הפכה "ידועה לשמצה בעבירות של זכויות אדם וטכניקות עינויים", ובארגנטינה הביאו שנות השבעים את המלחמה המלוכלכת, הידועה לשמצה בשל הפרת זכויות האדם והיעלמותם של אזרחים ארגנטינאים.
הייתה תנועה ספרותית של שנות ה-60 ושנות ה-70 של המאה ה-20, כאשר יצירתם של קבוצה של סופרים צעירים יחסית לטינו-אמריקאים התפשטה באופן נרחב באירופה ובעולם כולו.
תחת השפעת המודרניזם האירופי והצפון אמריקאי, אך גם בשל תנועת הוונגוארדיה הלטינו-אמריקאית, קראו סופרים אלו תיגר על המוסכמות הממוסדות של הספרות הלטינו-אמריקאית.
"זו לא הגזמה לקבוע", כותב המבקר ג'רלד מרטין, "שאם יבשת דרום אמריקה הייתה ידועה בשני דברים מעל לכל האחרים בשנות השישים, אלה היו בראש ובראשונה המהפכה הקובנית והשפעתה הן על אמריקה הלטינית והן על העולם השלישי באופן כללי, ושנית, ה-"בום" בסיפורת הלטינו-אמריקאית, שעלייתה ונפילתה השתלבה עם עלייתן ונפילתן של התפיסות הליברליות של קובה בין 1959 ל -1971. "
עם זאת, במובן משמעותי, הבום לא הסתיים; הסופרים הקשורים לבום המשיכו לפרסם ספרים שקראו קהלים גדולים בהרבה מאלו מהם נהנו מהסופרים הספרדים אמריקנים לפני הבום.
ספריהם של סופרים כמו קרלוס פואנטס ומריו ורגאס יוסה הופצו ותורגמו לשפות אירופיות ואסייתיות רבות אחרות במידה רבה בהרבה מאלו של סופרים משמעותיים של טרום-הבום כמו חוסה מריה ארגואדאס, אדוארדו מאלאה או מנואל רוחאס .
בספרו תום הספרות, כותב החוקר ברט לוינסון כי ריאליזם קסום, "מצב אסתטי מרכזי בסיפורת העת האחרונה של אמריקה הלטינית . מתממש כאשר ההיסטוריה של אמריקה הלטינית חושפת את עצמה ככזו שאינה מסוגלת להסביר את מקורה, חוסר יכולת אשר באופן מסורתי . מייצג דרישה למיתוס:
מיתוסים כאמצעי להסביר את ההתחלות שנמלטות מההקשר ההסטורי." כתביהם של סופרי הכרוניקה של הודו, לעומת זאת, תיארו את "העולם החדש" האקזוטי והדיווחים שלהם על כיבוש אדמות חדשות ומשונות התקבלו כהיסטוריה.
עלילות, אף על פי שלעיתים קרובות הן מבוססות על חוויות אמיתיות, משלבות אלמנטים מוזרים, פנטסטיים ואגדיים, עמים מיתיים, מיקומים ספקולטיבים ודמויות, שאף על פי שהן סבירות ומתקבלות על הדעת, יכולות להיות גם לא מציאותיות, והשילוב בין האמיתי, הדמיוני, והלא קיים נעשים בצורה שקשה להפריד ביניהם.
"זה הסתמך על סופרפוזיציה קוביסטית של נקודות מבט שונות, זה הטיל ספק בזמן ובהתקדמות הליניארית שלו, וזה היה מורכב מבחינה טכנית. מבחינה לשונית, השתמש סגנון זה בשפה מקומית ללא התנצלות." מאפיינים בולטים אחרים של הבום כוללים טיפול הן ב"סביבה כפרית ועירונית", בינלאומיות, דגש הן על ההיסטורי והן על הפוליטי, כמו גם "חקירת זהויות אזוריות לאומיות; מודעות לסוגיות כלכליות ואידאולוגיות של חצי הכדור הדרומי ושל העולם הרחב בכללותו; פולמוסנות ודיוק." ספרות הבום מפרקת את המחסומים בין הדמיוני לגשמי, והופכת את התערובת הזו למציאות חדשה.
מבין כותבי הבום, גבריאל גרסיה מארקס קשור באופן הדוק ביותר לשימוש בריאליזם קסום; ולזכותו נזקפת הבאתו "לאופנה" לאחר פרסום "מאה שנים של בדידות" בשנת 1967.
התפתחות הערים, התחזקות המעמד הבינוני, המהפכה הקובנית, הברית לקידום כלכלי בין ארצות הברית ואמריקה הלטינית, פרי יוזמתו של הנשיא ג'ון קנדי, התחזקות התקשורת בין מדינות אמריקה הלטינית עצמן, העלייה בחשיבותה של תקשורת ההמונים, ותשומת הלב הרבה יותר שהופנתה כלפי אמריקה הלטינית הן מצד ארצות הברית והן מצד אירופה, תרמו כולם לשינוי זה.
נפילתו של חואן פרון בארגנטינה, מאבקה האלים והממושך של הגרילה העירונית, שדוכא באכזריות בארגנטינה ובאורוגוואי, והאלימות הבלתי פוסקת בקולומביה השפיעו גם על הסופרים, שכן הם הניבו הסברים, או עדויות, או סיפקו רקע מטריד ליצירתם.
"סיפור הבום יכול היה להתחיל באופן כרונולוגי עם כבוד הנשיא של מיגל אנחל אסטוריאס . נקודות מוצא אחרות יכולות להיות ארנסטו סאבטו וספרו המנהרה או הבור ספרו של חואן קרלוס אונטי , או אפילו תנועת הוונגוארדיה של 1920. עם זאת, כותבי הבום הכריזו על עצמם כעל דור ספרותי "יתום" - ללא השפעת הורים לטינו אמריקאים, מודל מקומי - שנלכדו בין הערצתם לפרוסט, ג'ויס, מאן, סארטר וסופרים אירופאים אחרים. וחובם הגדול לחדשנות הסגנונית של תנועת הוונגוארדיה ו- הצורך שלהם להשמיע קול ספרדי אמריקאי, על אף שהם דחו מעליהם סופרים ספרדים אמריקנים מוערכים ביותר, ילידים ומקומיים" ז'אן פרנקו כותב כי הבום מסמן "סירוב להזדהות עם הנרטיבים הכפריים או האנכרוניסטיים כמו הנובלה דה לה טיירה שסימלה את הסיפורת המסורתית הישנה"
בשנת 1955 יסדו פואנטס ועמנואל קרבאלו את כתב העת המקסיקני לספרות שהציג בפני הלטינו אמריקאים את יצירותיהם של המודרניסטים האירופאים ואת רעיונותיהם של ז'אן-פול סארטר ואלברט קאמי .
הוא אמר פעם כי "מה שמכונה בום, במציאות, הוא תוצאה של ארבע מאות שנים, שבאופן מילולי, הגיעו לרגע של דחיפות שבה הסיפורת הפכה לדרך ללמוד שיעורים מהעבר." פואנטס נפטר ב־15 במאי 2012.
הסופר והמשורר הצ'ילני פרננדו אלגריה מחשיב את בנו של גבר של הסופר הפרואני אוגוסטו רואה באסטוס כרומן החניכה של הבום אף על פי שכפי שמציין שו, הוא פורסם בשנת 1959.
כמו גרסיה מארקס, גם קורטאסר תמך בפומבי בממשלתו של פידל קסטרו, כמו גם בנשיא השמאל הצ'יליאני סלבדור איינדה ובתנועות שמאל אחרות כמו החזית הסנדיניסטוית בניקרגואה.
המפתח לכך הוא הרומן הדיקטטורי - סוגה לטינו אמריקאית שבה הוצגו דמויות ואירועים היסטוריים באופן שלא ניתן היה לפקפק בקשרים בינם לבין אירועים עכשוויים באמריקה הלטינית.
דוגמה לכך היא ספרו של רואה באסטוס , אני, העליון, המתאר את הדיקטטורה הפרגוואיית של המאה ה -19 של חוסה גספר רודריגס דה פרנסיה אך פורסם בשיא משטרו של אלפרדו סטרסנר.
נון כותב כי "סופרי הבום עצמם גילו אחיזה מתוחכמת ביכולתה של הסוגה שלהם לתאר היסטוריה מקבילה ואלטרנטיבית, והם השתתפו באופן פעיל בעימותים התרבותיים והפוליטיים של האזור שהטילו ספק בעצם המשמעות והערך של ההיסטוריה."
נון כותב כי "סופרים לטינו-אמריקאים הפכו מפורסמים בעולם הן בזכות כתיבתם והסינגור הפוליטי והחברתי שהם הובילו, והן מכיוון שלרבים מהם היה את המזל להגיע לשווקים ולקהלים שמעבר לאמריקה הלטינית באמצעות תרגום, נסיעות - ולעיתים גם בשל הגליה. "
גבריאל גרסיה מרקס החל את דרכו כעיתונאי וכתב סיפורים קצרים שזכו לשבחים רבים; כתביו המוקדמים ביותר היו סיפורים קצרים שהופיעו בעיתון " אל אספקטדור " של בוגוטה בשנות הארבעים.
היא חזרה לתפקיד אייס בשנת 1993 כחלק מספיישל מיוחד שחגג 30 שנה לדוקטור הו בשם והחל משנת 1999 היא מגלמת את אייס בתסכיתי אודיו שמפיקה חברת "ביג פיניש".
"רומיאו ויוליה״ מאת ווילאם שייקספיר בליווי הלחנים של פרוקופייב, שיתוף פעולה בין התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוחו של להב שני והתיאטרון הלאומי הבימה, שם שיחק בתפקיד בנבוליו .
בתחרות ארצית לנוער שנערכה ברחובות ב-6 בספטמבר 1947 זכתה שלמברג במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא נערות חדש של 1:30.6 דקות, שיפור לשיא הנערות של יעל ברגהיים .
שבועיים לאחר מכן, באליפות הנוער של ארץ ישראל שנערכה בפתח תקווה היא ניצחה במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא נערות חדש של 1:25.3 דקות שבועיים לאחר מכן, בתחרות מבחן לקביעת סגל הנבחרת לתחרות הבינלאומית נגד יוון, שנערכה בבריכת רמב"ם, גבעתיים באוקטובר היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:25.5 דקות, לפני אורה שלגר מברית מכבים עתיד .
שבועיים לאחר מכן במסגרת התחרויות הבינלאומיות נגד יוון, היא סיימה במקום שני במשחה ל-100 מטר חופשי נערים בשיא ארץ ישראלי חדש לנערות של 1:23.5 דקות, אך השיא לא הוכר מאחר ששחתה נגד בנים.
בתחרות שחיה שנערכה בגלי גיל, רמת גן באוגוסט 1948 זכתה שלמברג במדליית זהב במשחה ל-50 מטר חופשי תוצאה של 38.1 שניות, לפני אורה שלגר ואהובה לוין מברית מכבים עתיד .
חודש וחצי לאחר מכן, בתחרות שחייה שנערכה בבריכת מכבי שעל הכרמל בסוף ספטמבר 1948 זכתה שלמברג במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:28.5 דקות לפני לוינר מהפועל תל אביב .
בתחרות שנערכה בחיפה ב-1 באוקטובר 1949 קבעה שלמברג במשחה ל-100 מטר חופשי את התוצאה המהירה בישראל של 1:24.4 דקות, לפני דפנה אורן ממכבי חיפה שקבעה את התוצאה השנייה בטיבה בישראל .
באליפות ארץ ישראל שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר 1946 זכתה שלמברג במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי, אחרי אווה בראונר ממכבי חיפה ואהובה דוד ממכבי טבריה.
חוה שלמברג הייתה שחיינית ארץ ישראלית, הטובה ביותר בישראל בסוף שנות ה-40 במשחים ל-100 מטר חופשי ול-400 מטר חופשי, וזוכת מדליית כסף מהמכביה השלישית .
במסגרת הספיישל לפרק ה-1,000 של התוכנית , סינה פדה את מזוודת כסף בבנק שלו על פאנק, אך כשל בניסיונו לזכות בתואר לאחר שביג שואו התערב בקרב וגרם לפסילתו.
אורטון ביצע על זיגלר את מהלך ה- על מעקה הבטיחות ולאחר מכן ניסה להצמיד אותו בזירה, אך בזמן ההצמדה זיגלר הניח את רגלו על החבל התחתון, מה שהפסיק את הספירה.
עוד ברשימת הקרבות, שיימוס ניצח את אלברטו דל ריו ושמר על אליפות העולם במשקל כבד, ודניאל בריאן וקיין ניצחו את קופי קינגסטון ו--טרות' וזכו באליפות הזוגות של ה-.
השתתפה בתוכנית הרדיו של תיאטרון לי לה לו, "הלו, הלו, כאן לי לה לו" , "שלום עליכם" – תוכנית פרפראות מעל גבי תקליטים , בתסכיתים במסגרת "המסך עולה", בסרטים "ויהי בימי" , "הנאשם יוסף קיקי" , "כן, זה אחי" , "רק בלירה" , "אבו אל בנאת" , "חמש מאות אלף שחור" ובתוכנית הטלוויזיה הלימודית "עברית בסימן טוב", בפרק "הסמובר" .
"דודה הגידי לנו כן" , מהתכנית "המנון לתוצרת הארץ" ו"שיר התימניות" (שיר פועלות הניקיון של בית העירייה בתל אביב, השרות "הסמרטוט הוא תימני והבוץ – שיכנוזי", לצד יהודית פרקל), מתוך התכנית "הכל בסדר"
מקמהן בקרב ללא חוקים, אנדרטייקר ניצח את מארק הנרי בקרב ארון קבורה, אדג' ניצח את מיק פולי בקרב הארדקור, מיקי ג'יימס ניצחה את טריש סטרטוס וזכתה באליפות הנשים של ה-, ורוב ואן דאם ניצח בקרב סולם כסף בבנק.
לאחר שכשל לזכות בקרב הרויאל ראמבל, טריפל השתתף בטורניר הדרך לרסלמניה של שנת 2006, שבו המנצח הפך לטוען לכתר לאליפות ה- באירוע הדגל של הארגון, רסלמניה.
כמפקח הכללי, ליניק היה הבכיר האחראי על זיהוי הסיכונים התפעוליים במחלקת המדינה ובסוכנות האמריקאית למדיה גלובלית , כמו גם על הערכת הדיות של בקרות פנימיות וביצוע חקירות מנהליות ופליליות של בזבוזים, הונאות, ניהול כושל והתנהגות שגויה.
הוא היה אחראי על מתן פיקוח ליותר מ-70,000 עובדי מחלקת המדינה וה- ששירתו ב-270 משימות שונות מעבר לים, ופיקח על למעלה מ-70 מיליארד דולר אמריקני במחלקת המדינה, בסוכנות למדיה גלובלית ובגופים המוקצים למתן סיוע חוץ.
הוא שימש גם כמנהל הביצועי של כוח המשימה הלאומי להונאות רכש במחלקת המשפטים של ארצות הברית ומשנה לראש אגף ההונאה באגף הפלילי של כוח משימה זה משנת 2006 עד 2010.
על סמך ההסכם הזה הסכימו שני המשרדים על תוכנית עבודה משותפת, המיושמת על ידי קרן המחקר הלאומית בצד דרום אפריקה והסוכנות האוסטרית לשיתוף פעולה בינלאומי בחינוך ומחקר בצד האוסטרי.
בנוסף, משרד החינוך הפדרלי האוסטרי השיק תוכנית שיתוף פעולה משותפת עם המחלקה להשכלה גבוהה והדרכה בדרום אפריקה וכן עם מחלקת החינוך של חאוטנג בתחום ההכשרה המקצועית והחינוך הכפול.
המוקד העיקרי של אדאדי באזור דרום אפריקה טמון בתחומי ממשל טוב, זכויות אדם, הכשרה מקצועית ואנרגיה מתחדשת (כולל חיזוק יכולות ה- בתחום האנרגיה המתחדשת, הקמת מרכז לאנרגיה מתחדשת ויעילות אנרגטית, - פרויקט שמטרתו לטפח את השימוש בציוד תרמי סולארי, הלוואות לחברות קטנות ובינוניות לפרויקטים של אנרגיה מתחדשת, האקדמיה הסולרית האוסטרית והאקדמיה לריתוך אוסטרית).
האלבום זכה לשבחים רבים ממבקרי המוזיקה, הגיע למקום הראשון במצעד אלבומי ה-&/היפ-הופ, ואף הוכתר כ"אלבום זהב" על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
גם האלבום עצמו זכה להצלחה נאה כאשר הועמד לפרס "אלבום השנה" של פרסי ההיפ הופ של ה-, ואף זכה במעמד "אלבום זהב" מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
בתחילה שימש כעוזר אישי של יו"ר דירקטוריון הבנק. לאחר מכן עבד במגוון תפקידים בחטיבת שיווק ותכנון אסטרטגי. בשנת 2008 מונה לסגן ראש החטיבה העסקית. בשנת 2010 מונה כסמנכ"ל בבנק, תחילה כמנהל הסיכונים הראשי של קבוצת דיסקונט ואחרי כן כסמנכ"ל בכיר ומנהל חטיבת חברות בת. במסגרת תפקיד זה כיהן בין היתר כיו"ר בנק מרכנתיל, כיו״ר החברה לנאמנות של בנק דיסקונט, כדירקטור בדיסקונט ניו יורק, בדיסקונט קפיטל ובחב' כאל.
יאיר אבידן הוא בוגר החוג לכלכלה באוניברסיטת תל אביב שם סיים תואר ראשון בכלכלה וסטטיסטיקה בהצטיינות, לאחר מכן סיים תואר שני במינהל עסקים ותואר שני נוסף במינהל ומנהיגות בחינוך בהצטיינות.
תחנת הכוח הראשונה בחיפה החלה לפעול ב-10 ביוני 1925 במעמד פנחס רוטנברג, מנהלי חברת פיק"א, סולל בונה ומועצת פועלי חיפה. את הממשל הבריטי ייצג מר נובל, מנהל מע"צ במחוז הצפון.
את יום הולדתה ה -75, היא חגגה בשנת 1995, ברסיטל שהתקיים לכבודה בהמבורג מטעם תלמידיה לשעבר באקדמיה, והיא הקליטה קונצרט לשידור בטלוויזיה הגרמנית.
בקליפ ניתן לראות את דה ויקנד, לאחר שהרג את בן זוגה של מויצ'ה במעלית, רודף אחרי מויצ'ה ברחבי מקומות שונים, עד שהם מגיעים למועדון לילה בשם " ", בו מצליחה מויצ'ה לתפוס גרזן בו היא משתמשת כדי לערוף את דה ויקנד.
השיר זכה להצלחה נאה גם בישראל, תוך שהגיע בשיאו למקום ה-21 במצעד שירי הספוטיפיי הישראלי, למקום ה-5 במצעד השבועי של מדיה פורסט, ולמקום ה-7 במצעד הרשמי של גלגלצ.
השיר הסוגר את המופע היה "" כאשר מאחוריי המסך הוקרנו פרפרים ופרחים בזמן ביצוע השיר כשהיא לובשת שמלה עם נצנצים חומים ומצטרף לזמרי הליווי בחלק השלישי של הבמה.
לאחר מכן קארי מבצעת את "' " אליה מצטרף גם הזמר טריי לורנז שביצע איתה את השיר במקור ולאחר הביצוע היא מבצעת את השיר " " שהיא מחליפה שוב את הלבוש לחצאית מיני עם חולצה לבנה ללא שרוולים ושיער מתולתל.
לאחר מכן קארי עוברת לבצע את השיר "", בהופעה אינטימית עם אורות עמומים. לאחר מכן המופע נמשך עם השיר " " שלווה בביצוע של גיטרה לטינית ולאחר מכן ביצעה קארי את השיר " " שהיא יושבת על חלק גבוה יותר של הבמה ורקדנים רוקדים ברקע וסביבה.
ביפן הזמרת הופיעה מול 200 אלף איש, כל הכרטיסים למופע אזלו תוך שעה אחת בלבד ובכך שברה את השיא של עצמה בתור האמן שמכר הכי הרבה כרטיסים בהכי מעט זמן בהיסטורית המדינה.
הקיסר של אתיופיה היילה סלאסי התייחס באוטוביוגרפיה שלו, חיי והתקדמות אתיופיה, להקמתה של תנועת הצופים בסביבות שנת 1919 , כחלק מהמודרניזציה של אתיופיה:
אמנים רבים למדו אצל אנשוץ, בהם אליזבת ספארהוק-ג'ונס, ג'ורג' בנג'מין לוקס, צ'ארלס דמות', ג׳ון סלואן, צ'ארלס שילר, אברט שין, ג'ון מרין, ויליאם גלקנס, רוברט אנרי ומרגרט טיילור פוקס.
"אחד הציורים האמריקניים הראשונים המתארים את עגמת חיי פועלי התעשייה, והוא כתב אישום ברור של התיעוש" הציור נמצא כעת באוסף של מוזיאוני האמנות היפה בסן פרנסיסקו.
המעצב הראשי סטפנו בוארי הצהיר, "חשוב מאוד לשנות לחלוטין את התפתחות הערים החדשות הללו. יערות עירוניים הם אחד הנושאים הגדולים ביותר עבורי בהקשר זה. זה אומר פארקים, זה אומר גנים, אבל זה גם אומר שיש בניינים עם עצים."
בוסקו ורטיקלה הוא אחד הפרויקטים הגדולים בתחום הפיתוח האירופי, המורכב משני מגדלי מגורים שהגדול בהם הוא 26 קומות וגובהו 110 מטר והמגדל הקטן יותר הוא 18 קומות וגובה 76 מטר .
לפני התפרקות ברית המועצות, המשרה הבכירה בחבל הייתה "המזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית של צ'צ'ניה", משרה שנוצרה בזמן מלחמת האזרחים ברוסיה, בשנת 1921 והתקיימה עד נובמבר 1990.
בתקופה הסובייטית כיהנו טשטמיר אלדרחאנוב , יוסוף טאמבייב , איליאס אלמאזוב , חז'יבקאר בוקוב וג'וחר דודייב שניהל את הפרלמנט הצ'צ'ני ממרץ 1990 עד להתפרקות ברית המועצות.
בניו יורק, - ו-- בלוס אנג'לס, ו- בברזיל, בלאס וגאס, ביוסטון, ו- בסן אנטוניו, בפילדלפיה, - ו- בבוסטון, - ו-- בשיקגו, בטמפה / סיינט פיטרסברג, במיאמי, בקולומבוס, באינדיאנפוליס, במיניאפוליס / סיינט פול, ו-, 89.9 ו- במנילה.
רדיו להיטים עכשוויים (הידוע גם בשמות , להיטים עכשוויים, רשימת להיטים, להיטים נוכחיים, מוזיקת להיטים, טופ 40, או רדיו פופ) הוא פורמט רדיו הפועל בארצות הברית, ברזיל, בריטניה, אירלנד, קנדה, ניו זילנד, אוסטרליה, הפיליפינים, אינדונזיה, מלזיה, סינגפור, סין, הונג קונג, טאיוואן, יפן, קוריאה הדרומית, טרינידד וטובגו ודרום אפריקה.
ישנם הבדלים בין / קצבי ל- / אורבני; תחנות אורבניות לרוב ישמיעו שירי & ונשמה בעוד / קצבי ישמיעו שירים מסוגת הפופ, דאנס-פופ, , אלקטרוני וכדומה.
האלבום הפך לאחד מהאלבומים הנמכרים ביותר בכל הזמנים והסינגלים מתוכו כדוגמת " -" ו-"", הפכו לשירי דגל של מדונה ולאבן דרך בפרט בקריירה של ויליאם אורביט.
ויליאם שיתף פעולה עם אמנים כמו פרינס, מדונה, בריטני ספירס, פינק, יו טו, קייטי מלואה, ריקי מרטין, בת' אורטון, שרה מקלכלן, קווין, ג'וי אימתני, רובי ויליאמס, אול סיינטס, קרפטוורק ושוגאבייבז.
ויליאם מארק ויינרייט הוא מוזיקאי, מלחין ומפיק מוזיקלי בריטי, שנמכרו למעלה מ-200 מיליון הקלטות ברחבי העולם אליהן היה לו קשר בין אם כמפיק שלהן או ככותב שלהן.
מאז שאנג הצטרף לאוניברסיטת סטנפורד ב-2002, הוא חנך עשרות סטודנטים לתוארי מסטר ודוקטורט ובכללם אדם קואטס, פיטר אביל, איאן גודפלו , אשטוש סקסטנה, הונגלאק לי, איליה סוצקבר, מורגן קוויגלי, ריצ'רד סוצ'ר, זיקו קולטר, קווק לי, סידהרתה בטרה ורבים אחרים.
זמן קצר לאחר שעלה לשלטון סירב להעביר את התשלום המקובל ליריבתה המרכזית של מלאקה בחצי האי המלאי, ממלכת איוטהאיה, וכוחותיו הצליחו להדוף שתי משלחות עונש, אחת יבשתית ב-1446 והשנייה ימית ב-1456.
שנת 2012 סימנה תקופה בולטת במיוחד למפלגה עם הקמתה מחדש ומינויאולגה בשמצ'ניקובה למנהיגת המפלגה ולמנכ"ל האיגוד החקלאי ב-18 במאי. זה הוביל את המפלגה לנקוט כיוון חדש, כשהעא מתרחקת מהאידאולוגיות של סוציאליזם אגררי וקולקטיביזם לעבר צנטריזם. המפלגה נטשה את הברית עם המפלגה הקומוניסטית של הפדרציה הרוסית והיא מאוחדת כיום עם החזית העממית והמפלגה האקולוגית הרוסית "הירוקים".
בורקר ניהל את הצבא במהלך תקופה של התקדמות טכנולוגית משמעותית, בעיקר בתחום הטילים, ובתקופה בה מקומו של הצבא במבנה הביטחוני הלאומי הואפל בצילה של פילוסופיית "הנקמה המסיבית".
ב-24 בנובמבר הודיע פוטין כי כ"אזרח" הוא יתמוך בגוש הפרו-ממשלתי שהוקם לאחרונה, תנועת"אחדות", שייסד סרגיי שויגו, חבר כל ממשלות הרוסיות מאז 1994.
שישה רשימות עברו את אחוז החסימה שעמד על 5% (המפלגה הקומוניסטית — 90 חברים ו-39 חברים נוספים מברית החקלאים, "אחדות" — 82 חברים ו-59 עצמאים שחברו אליהם, תנועת "מולדת – רוסיה כולה" — 45 חברים ו-41 נוספים מתנועת "אזורי רוסיה", ברית כוחות הימין — 32, יאבלוקו — 21, גוש ז'ירינובסקי — 17).
ב-1944 הוא התגייס לצבא ארצות הברית ובמלחמת העולם השנייה הוא נבחר להכשרה בבית הספר למועמדים לקציני חיל רגלים וסיים אותה כלוטננט משנה בנובמבר 1945 והוצב בצבא הכיבוש בגרמניה, בו הוא שירת בשנים 1946–1947.
אוטו בקל מפרנקפורט, אשר נבחר לרייכסטאג על בסיס מצע אנטישמי מובהק, ארגן "ירידים חופשיים מיהודים", פרסם רב-מכר בשם "היהודים מלכי הדור" ואף פרסם עיתון אנטישמי שהיה בשיאו מדורג רביעי בעיתוני מבחינת התפוצה.
מס קיום, דמי התיישבות, "דמי עזיבה", "מכס הגוף", "דמי נוצות", "דמי כסף", דמי מלחמה", ואפילו מס לחיל התותחנים – רובם של מיסים אלו לא הוטל על שכניהם הנוצרים.
"מלכות וסטפאליה", שבירתה ב-, נועדה על ידי נפוליאון לשמש כמופת לשאר מדינות גרמניה, וחוקתה נקבעה על פי הדוגמה הצרפתית וכללה זכויות אזרח שאינן מותנות בהשתייכות דתית, כולל ליהודים.
ב-8 דצמבר הוצעדו ברגל לתחנת הרכבת, משם נסעו ל-, שם התקבלו במכות ובעיטות על ידי נציגי הגסטפו, אשר אף ערכו לחלק מהיהודים חיפוש גופני משפיל בעירום מלא.
במדינות דוברות אנגלית נעשה בו שימוש בעיקר בוויכוחים פוליטיים ומוסריים בנושאים תחת מחלוקת כמו הפלה מלאכותית, אמצעי מניעה, המתת חסד, מחקר תאי גזע עובריים ו"הזכות למות".
על אף שבמאה ה-19 הביטוי שימש בעיקר בשיח הפרוטסטנטי, מאז מלחמת העולם השנייה נעשה שימוש בביטוי גם בתאולוגיית המוסר הקתולית, ובעקבות פסק דין רו נגד וייד גם ברטוריקת "המוסר הנוצרי" האוונגליסטית.
אייכמן לא מקבל את גרסתם ושולח אותם למתקן כליאה של האס אס בו הם מעונים קשות אך לא נשברים ולא מתוודאים על שאר הציורים אך לא לפני שהנאצים גורמים לנכות לצמיתות בידיהם על מנת שלא יוכלו לצייר עוד.
גיסתה אינגה מנסה לעזור לה ולוקחת אותה לרופאה, זו ממליצה לשלוח אותו למוסד שיסייע לה ובפועל אנה נשלחת להשמדה יחד עם פגועי נפש ובעלי פיגור שכלי כחלק מתוכנית אותנסיה.
בדנמרק התנגדו לרכוש את הסדרה, דבר שגרם לגלי זעם רבים ולמחאה על ידי יינס ליללונד, שבאותה תקופה היה יו"ר הליגה הדנית לסובלנות ויו"ר האגודה הדנית למען יהדות ברית המועצות.
לפני הקרנת הסדרה בגרמניה, הוחלט לשדר סרט תיעודי על השואה, דבר שגרם לפיטר נאומן ושני פעילים מהמפלגה הנציונל-דמוקרטית של גרמניה להפציץ שני משדרים של , כדי שלא יראו את הסרט.
בשידור המקורי בארצות הברית, צפו בסדרה כ-120 מיליון צופים, כאשר זו הפעם הראשונה בה הקהל האמריקאי ראה דרמה ארוכה על השואה שהציגה דמויות, קרבנות ואירועים, פרט לסרטים כמו "יומנה של אנה פרנק" ו"משפטי נירנברג" .
היינץ שמאוהב באינגה מכריח אותה לשכב איתו בתמורה לכך שידאג להעביר את קרל מעבודות הפרך בהן הוא עוסק אל סטודיו המחנה ולמרות שהיא מתעוות אותו נאלצת שלא להתנגד על מנת לסייע לבעלה.
קבוצת הפרטיזנים של הדוד סשה מציבה מערב עם מוקשים לרכב עמוס בחיילים גרמנים אך הם מגלים את המוקש, מפוצצים אותו ורודפים אחרי הקבוצה במהלך המנוסה הלנה נורת ונהרגת ורודי נתפס על ידי הגרמנים ונשלח לסוביבור.