En rekke argumenter ble brukt av nei-siden. Blant de viktigste var: Ved å underlegge seg EUs økonomiske politikk er ikke Norge selv i stand til å forvalte sine egne ressurser, og ved å underlegge seg institusjoner som Europakommisjonen og Europaparlamentet vil ikke Norge lenger være i stand til å bestemme sin egen utvikling. EU vil representere en ytterligere, unødvendig byråkratisering. Norsk kulturell særegenhet vil bli truet av økonomiske interesser. EU eksisterer på markedskreftenes premisser, og dette har følger for miljø så vel som for arbeidernes rettigheter. EU, som lukket handelsområde for rike land, bidrar til å opprettholde de store forskjellene mellom nord og sør. Vestunionen har en -klausul som tillater unionen å gå til militære angrep utenfor sine egne medlemsland. Siden folkeavstemningen har også Nato innført tilsvarende klausul, noe som imidlertid ikke var tilfellet i 1994. På 1990-tallet ble det poengtert at EU var mindre demokratisk enn de enkelte medlemsland. Dette på grunn av at Europaparlamentet kun hadde rådgivende myndighet og ikke lovgivende.