Tett trafikk med hestekjøretøyer var et voksende problem på slutten på 1800-tallet, selv om hestebussene bare utgjorde en liten del av den totale trafikken i London. Under tungt arbeid hadde hesten en tendens til å fjerte, og ettersom de måtte ha fôr så ofte som mulig var det ikke uvanlig at store mengder møkk ble etterlatt på gatelegemet. Illeluktende bygater var en del av normalen i de fleste byene hvor det var meget stor tetthet av hestekjøretøy, og ved år 1900 etterlot hestene seg til sammen fire tonn møkk per mil (1600 m) i døgnet. Som store og kraftige dyr utgjorde hesten også en potensiell fare for forbigående folk, dermed foretrakk bussoperatørene merrer med rolig gemytt og som var lettere å håndtere enn hingstene. Mer hardføre dyr som muldyr ble utprøvd, men uttrykket «sta som et esel» kunne brukes når muldyrene ble strie og uvillige. Muldyr ble bare brukt hvor man hadde ekspertise i håndtering av disse dyrene, som i Sør-Europa og Amerika.