Filmen svarer godt til konvensjonene som krim/thriller. Vi som tilskuere følger jakten på morderen og vet, i likhet med etterforsker Erlendur, verken mer eller mindre om saken enn han gjør. I så måte kan en si filmen minner til dels om en detektiv fortelling. Sammen er vi med på å nøste opp i saken, og vi overraskes i like stor grad som ham. Erlendur med sitt monotone sinn og sin fremtreden som en «ensom ulv» passer sjangeren godt, da vi er vant med dette fra tidligere filmer som er preget av sjangeren. Dette, i kombinasjon med filmens bruk av motiv, hvor kameraet hviler unødvendig lenge ved tilsynelatende ubetydelige objekter, er elementer som også bidrar til dens eksport vennlighet da de svarer til sjangerens konvensjoner. I ett intervju med Nordisk råd forklarer Baltasar Kormákur også hvorfor han har valgt nettopp denne sjangeren: «Islandske krimier er ikke så vanlige her i landet, så det var viktig for meg å takle denne sjangeren slik at publikum ble begeistret for den». Kormákur retter seg med det heller ikke mot et spesielt nisje-publikum, men heller mot den vanlige krim glade islender, da dette på mange måter er en tradisjonell thriller med islandsk vri.