To ånder, og , svever sammen over den nylig skapte jordkloden. I en merknad skriver Wergeland at Phun-Abiriel er en «skeptisk-kraftfuld Aand», mens Ohebiel er «en af Kjærlighet besjelet» ånd. De to fører en erkjennelstesteoretisk samtale, der Phun-Abirirl, grubler over den nyskapte klode, som foreløpig består av «Dynd» (dvs. grosvanger gjørme). Han vil ha svar på meningen med skaperverket, og helst så fort som mulig.Han kan ikke se noen guddommelig plan eller øyne Gud, uansett hvor intenst han prøver på det. Ohebiel irettesetter ham med milde ord. Hun forklarer ham at Gud åpenbarer seg i sitt skaperverk, og at han som et Guds barn, bærer skaperens bilde i seg. Videre sier hun at jo mer han utvikler seg som ånd, jo mer vil Guds bilde i ham klarne. Hun mener imidlertid at det er uklokt av en «Aand, fra Støvet nys forløst», å ville se Gud så å si ansikt til ansikt. Det kan bare de eldste og viseste i åndeverdenen.