Sigbrit var for høytstående til at noen i Christians kongeriker torde å anklage henne åpent for hekseri. Men oppfatningen spredte seg utenfor Norden. En engelsk diplomat i Brüssel skrev i januar 1523 at kongen av Danmark var «enda grusommere enn før, og mer styrt av sin heks enn noen gang». 20. januar 1523 stilte en rekke riksrådsmedlemmer i Viborg seg bak en liste over Christians feiltrinn: Hans fordrivelse av Erik Valkendorf; henrettelsen av Knut Knutsson Båt på Båhus, enda Knutsson var frikjent av riksrådet; all krig, skatter, toll og plagsomme forbud - og ikke minst, blodbadet i Stockholm. Jyllands biskoper og adel fryktet for at han planla det samme for dem, som han havdde gjort «etter den onde kvinnen Sigbrits råd, som skamløst har kalt oss av rikets adel for kjeltringer og forrædere. Vi har fortjent annet enn galge, sekk og sverd som hun har lovet oss, og hun har holdt ord før.» Riksrådene ga i rene ord Sigbrit skylden for blodbadet i Stockholm, og viste til rykter om at kongen hadde tilkalt leiesoldater for å overfalle Jyllands adel, «etter samme kvinnes råd og tilskyndelse». De skrev rett ut at de ikke kom til møtet med kongen i Århus , og kunngjorde for folkemengden i Viborg at kong Christian var blitt avsatt. Videre sendte de bud rundt i Jylland, at alle menn over 18 år skulle møte frem med våpen. Christians nye lover ble slengt på bålet.