Buridan begynte sin forskning med å undersøke treghet i et legeme fra et fysisk perspektiv, men gled vel mer over til å undersøke den fra en rent psykologisk synsvinkel. Hans kanskje mest kjente vitenskapelige bidrag var en ny bevegelseseteori som brøt med den etablerte aristoteliske, ifølge det var luft satt i bevegelse som drev kastede eller skutte prosjektiler framover. Buridan mente at dette var feil og innførte i stedet begrepet og hevdet at dette var en kraft fra f.eks. en bueskytters hånd som via buestrengen ble overført til pilen. Det som svekket impetus og som til slutt fikk pilen til å falle ned var ifølge Buridan luftens friksjon. Denne teori ble alment akseptert ved de store europeiske lærestoler og holdt stillingen som den ledende teori om bevegelse et stykke inn på 1600-tallet. Impetus var et stort skritt på vei mot prinsippet Newton beskrev som inerti og mot Newtons treghetslov.