I Norge er nesten alle murvegger fra middelalderen utført som kistemur. Denne byggeteknikken var svært arbeidsbesparende sammenlignet med murer av kompakt stein. Kalkmørtelen brukt i middelalderen har vist seg svært sterk og bestandig, og kistemurkjerner av kalkmørtel og blandet stein er ofte så sterk at den kan stå av seg selv om vangene fjernes. Kalkmørtelen herdet sakte og mørtelen måtte herde godt før neste lag tunge steiner ble lagt slik at arbeidet gikk relativt langsomt. I romansk tid ble de store steinene lagt på flatsiden og stukket inn i murkjernen og sikret med mørtel, slik at konstruksjonen ble svært solid. I romanske bygg med steinen lagt på flatsiden var hvert lag (skift) 10-30 centimeter. I gotiske bygg ble ofte steinen i vangen satt på høykant, noe som krevde høy kvalitet på mørtelen for å holde steinen på plass. Steiner på høykant og store flater vendt mot rommet ble mer påvirket av varmen ved brann og kunne skalle av.