Såkalte borgerlige tragedier var populære blant Sturm und Drang-dramatikerne fra 1770 og fremover. Blant disse dramatikerne var Goethe, Lenz og Schiller. Schiller mente at teatret skulle være en «moralsk institusjon», en «rettesnor gjennom det borgerlige liv» og en «skole for praktisk visdom». En heltinne i en typisk borgerlig tragedie ble forført av en offiser, en aristokrat eller et medlem av hoffet. Hun mistet da sin ære; hennes fars autoritet var krenket, og situasjonen endte med elendighet, og ofte død, for heltinnen. Hennes skjebne skulle vekke publikums moralske sympatier, aristokratenes overgrep skulle stille spørsmål ved aristokratiets etiske holdninger, og stykket skulle vektlegge gode borgerlige verdier som dyd, trofasthet og ære. I Kotzebues stykker var det tilgivelse å få for angrende syndere, og publikum elsket det.