Filip er best kjent for de menn som omgav ham. Som sin far hadde Filip IV rådgivere som ofte ble anklaget av sjalu adelsmenn for å prøve å ta tronen. Den største av disse favorittene var Gaspar de Gusmán, greven av Oliviares (1578-1645), hvis rival på andre siden av Pyreneene var Kardinal Richelieu (1585-1642) i hoffet til Ludvig XII (regjerte 1610-1643). Olivares trente og kultiverte den unge kongen, med et framtidig håp om at han skulle gjenopprette Spanias hell og rykte. Selv om Filip har blitt avfeid som den abdiserende kongen, så vi ser hans korrespondanse at han ikke var en marionett. Han delte et frenetisk ønske med Olivares om å seire på Europas slagmarker, men samtidig ville han også å reformere Spania fra innsiden, det siste ønsket ble drevet av det første. Filip brukte sin regjeringstid ikke bare med krigføring på forskjellige fronter, men han balanserte også de konkurrerende interessene til sine vasaller- aristokratiet, byene og folket- alle som han måtte forhandle med for å få tak i skatter og avgifter for å klare å reise og opprettholde sitt militærvesen.