Det drøyde (troligvis) til 1558 innen flyttinga til Danviken skjedde. Da hadde sykehusledelsen oppført en liten trekirke, samt innreda to nærliggende bygninger som sykesaler. Tanken var at de syke kunne ligge i sengene sine, og derfra høre prekenene og slik bli friske. Fra begynnelsen var sykehuset først og fremst ment for spedalske. Dette var imidlertid aldri en vanlig sykdom i Sverige, så det ble også gjort plass for eldre, fattige, krigsskadde, foreldreløse barn, folk som led av kjønnssykdommer og sinnssyke.