Idet boken forsøker å gjøre rede for brudd og kontinuitet i europeisk idéhistorie, får denne overtro plass som én av de virkelig sentrale, eller i det minste motstandsdyktige hedenske forestillinger gjennom den del av historien hvor både Europas gresk- og latintalende kilder konverterer til kristendommen. Svendsen demonstrerer altså at denne forestillingen lever videre på tross av kristningen av det nære østen og tidligere romerske riket, men så fordufter det altså i løpet av 1500-tallet. Tatt i betraktning at idéen om at verden eldes og at vi er på veg inn i en ny ungdom kan sies å være speilbilder av hverandre, kan man derfor gjerne se en naturlig kontinuitet i arbeidet med og .