Under saken, i august 1946, forsøkte Frank å ta sitt eget liv ved skjære over strupen og pulsårer, og ble fraktet til retten på båre. Hartley Shawcross, britisk advokat og politiker (Labour), var anklager og konfronterte Hans Frank med at han mottok rapporter om drap i Dachau alt i 1933, beordret boikott av jøder, og på radio forsvarte raselovene. «Den fordømte engelskmannen!» utbrøt Frank så det hørtes i hele rettssalen. Frank sa seg senere skyldig i noen av beskyldningene. I retten vitnet han om at han hadde del i det kollektive ansvar for det som skjedde og bar på en dyp følelse av skyld. Han var den første som erkjente skyld, til stor frustrasjon for Göring og andre av de medtiltalte. Han konverterte til katolisismen i varetekt. Frank sa at tusen år vil gå og ikke frita Tyskland skylden for forbrytelsene. Frank svarte bekreftende på spørsmål om han deltok i jødeutryddelsen. Han svarte at han aldri hadde vært i Majdanek, Treblinka eller Auschwitz (sistnevnte var utenfor Generalguvernementet) og at han ikke hadde satt i verk oppføring av slik utryddelsesleirer.