Utover å lage film om barn, laget hun film om rasisme og fremmedhat, film om sykdom og brystkreft og tortur, og film om det ømtålige forholdet mellom ungdom og foreldre. Hennes langsomme, jordnære fortellerstil var en form som sto i kontrast til filmspråket til samtidens øvrige filmfortellere. Gjennom seks årtier var hun Danmarks eneste internasjonalt anerkjente kvinnelige filmregissør.