Det er tre teorier om konkordatenes rettskarakter: gir uttrykk for det som kalles et ultramontant syn på pavens makt. Det er bare paven, i kraft av å være , maktfullkommen, som kan slutte konkordat. Alle de rettigheter staten eller kirken i ett land får, er dermed pavelige privilegier. Det er bare paven som kan si opp slike avtaler. står i motsetning til privilegieteorien. Siden staten har suverenitet på eget område, kan det ikke finnes noe som den lovgivende makt ikke kan forhindre. Et konkordat er således ikke en folkerettslig avtale mellom to likeverdige partnere, men en regulering av forholdene innenlands som fyrsten er i besittelse av og som han må ha fullstendig kontroll over. innebærer at kirken og staten er likeverdige partnere, og konkordatene er gjensidig bindende. Ingen av partene kan ensidig si opp konkordatet. Dette synet er påvirket av privatrettslig avtalerett og folkerettslig tankegang. Det kan hevdes at i Sættargjerden i Tønsberg er det kontraktteorien som dominerer.