I sitt syn på middelalderens norske historie legger Munch vekt på motsetningen mellom kongedømmet og et geistlig og verdslig aristokrati. Han ser her aristokratene som forkjempere for snevre interesser, mens kongen representerer «folket» som helhet. Kongemaktens endelige seier og kongens enevelde på 1200-tallet innebar likevel kimen til Norges nedgang i senmiddelalderen, fordi Norge da ikke lenger hadde noe aristokrati som kunne holde stillingen overfor det svenske og det danske. Denne teorien skulle senere videreutvikles av senere norske historikere. (T. H. Aschehoug og J. E. Sars).