De steile frontene medførte at BCC ble holdt utenfor økumenisk arbeid og samarbeid på tvers av kirkesamfunnene i Norge. I 1989 ble det på årsmøtet fremmet et forslag til vedtektsendring i Norges Frikirkeråd som ville ha gitt BCC muligheten til å bli tatt opp som medlem, men forslaget ble nedstemt. Innad i BCC var det imidlertid ingen skuffelse over å ikke å bli tilbudt deltakelse i et slikt samarbeid, og isolasjonen fant sitt motstykke i forkynnelsen der man priste seg lykkelige over å være utskilt fra «den religiøse verden». Fra slutten av 1800-tallet var det hyppige offentlige ordskifter mellom statskirkelige og frikirkelige der man yndet å karakterisere motparten som , og Sigurd Bratlie adopterte deler av denne retorikken da han i 1946 skrev boken . Fra nøytralt religionsvitenskapelig hold har disse læremessige forskjellene blitt tonet ned.