Spearman hadde en uvanlig bakgrunn for å ende som psykolog. Etter 15 år som offiser i den britiske armé, trakk han seg tilbake for å studere til en PhD-grad i eksperiementell psykologi. I England ble psykologi før Spearman vanligvis sett som en gren av filosofien, og Spearman valgte å studere i Leipzig under Wilhelm Wundt. Det hører med til historien at Spearman ikke hadde de vanlige kvalifikasjonspapirene, og at Leizig hadde liberale opptakskrav. Han startet i 1897, og etter noen avbrytelser (han ble innkalt til hæren under den sørafrikanske krigen), fikk han sin grad i 1906. Han hadde allerede publisert sin banebrytende artikkel om faktor-analyse av intelligens (1904). Spearman møtte og imponerte psykologen William McDougall, som ordnet det slik at Spearman erstattet ham selv da han forlot sin stilling ved University College London. Spearman ble ved University College til han trakk seg tilbake i 1931. I starten var han Reader og leder av et lite psykologi-laboratorium. I 1911 ble han oppnevnt til Grotes professorat på «Philosophy of Mind and Logic». Tittelen endret seg til professor i psykologi i 1928, da et eget «Department of Psychology» så dagens lys.