Erkebiskopen møtte etterhvert mer harme fra presteskapets side, og grunnene ble etterhvert mange. De følte seg ikke noen sterk med erkebiskop Rossi: harme over hans autoritære og imperative ledelsesstil; forvirring og klager over hans omorganiseringer innen erkebispedømmet som, selv om gjennomføringen var i overensstemmelse med kanonisk lov, hadde kollidert med atavistiske privilegier og hadde ført til økonomiske problemer for sogneprestene. Videre manifesterte de fleste i presteskaper fremmedhet for og avstand til Rossis politiske holdninger. De mente at han var for lydhør overfor det fascistiske regime, og dette til tross for at fascistiske squadristi i 1921 hadde angrepet både det biskopelige palass og bispepalasset og trykkeriet som holdt til der.