Landgrevens jaktlag dukker opp. Minnesangerne Wolfram, Walther, Biterolf, Reinmar og Heinrich gjenkjenner Tannhäuser, fortsatt i dyp bønn, og hilser ham: (= «Ser jeg riktig?») forsiktig, da de husker tidligere feider. De spør han hvor han har vært, noe han gir vage svar på. Minnesangerne oppfordrer Tannhäuser til å slutte seg til dem, noe han avviser inntil Wolfram nevner Elisabeth, landgrevens niese: (= «Bli hos Elisabeth!»). Tannhäuser blir synlig rørt: (= «Å himmelske makt, roper du det søte navnet til meg?»). Minnesangerne forklarer for Tannhäuser hvordan han trollbandt Elisabeth, men da han dro, trakk hun seg tilbake, mistet interessen for musikk. De uttrykker håp om at hans hjemkomst også vil bringe henne tilbake: (= På nytt kan hennes stjerne lyse for oss!). Tannhäuser ber dem om å lede ham til henne: (= «Til henne! Til henne!»). Resten av jaktlaget samles og blåser i hornene.