På grunn av Daouds besettelse med Pashtunistan-saken, ble alle andre politiske saker uviktige i forhold. I 1953 og 1954 brukte Doud mer av sin tid på å fremme Pashtunistan-saken, som å betale stammefolk på begge sider av grensen til å underbygge den pakistanske regjeringen og å spre fiendtlig propaganda. Men i 1955 ble situasjonen mer kritisk fra Douds synsvinkel da intern politikk presset Pakistan til å oppgi de fire provinsstyrene i vestlige Pakistan og opprette en provinsiell enhet (En enhetsplanen). Den afghanske regjeringen protesterte mot nedleggelsen av Den nordvestlige grenseprovinsen (utenom stamme-agenturet). Stengningen av den pakistanske grensen om våren og høsten i 1955 viste igjen behovet for gode relasjoner med Sovjet for å holde de afghanske handelsveiene åpne.