Lenge var det i praksis forbudt for et medlem av kongefamilien å gifte seg med en av lavere byrd. Denne ordningen ble indirekte lovfestet ved innføringen av Royal Marriages Act i 1772. Loven slår fast at monarken må godkjenne valget av ektemaken til den kongelige dersom ekteskapet skal være gyldig. Det var Georg III som innførte loven som en reaksjon på broren Henrys ekteskap med Anne Horton, som tilhørte borgerskapet. Allerede i 1785 trådte lovens restriksjoner i kraft da sønnen og tronarvingen prins Georg giftet seg med Maria Fitzherbert uten farens samtykke. Dersom deres ekteskap hadde blitt erklært gyldig av kongen, ville Georg aldri ha etterfulgt sin far som konge, da en annen lov, Act of Settlement fra 1701, fastsatte at katolikker arveberettigede som var gift med en katolikk skulle være ekskludert fra tronfølgen. Ved de seneste ekteskapsinngåelsene til kongelige som var forventet å overta tronen, som ved prins Charles' giftermål med Lady Diana i 1984 og senere med Camilla Parker-Bowles i 2005, og prins William og Catherine Middleton i 2011, godkjente dronning Elisabeth II lovformelig ekteskapene for å tilfredsstille kravene i Royal Marriages Act.