Uansett Neros påståtte og virkelige grusomheter, så later det til at han gjorde det han kunne for å avhjelpe folks lidelser, bøte på skadene og forebygge nye bybranner. Han fikk åpnet Campus Martius, Agrippas offentlige bygninger og sine egne hager for å huse hjemløse. Han lot også i all hast reise midlertidige boliger. For de mange husville var det tross alt en fordel at brannen hadde skjedd om sommeren. Matforsyninger ble brakt opp fra Romas havneby Ostia og andre nabobyer, og keiseren fikk senket kornprisene. Til seg selv lot han bygge et nytt palass, som fikk navnet Det gyldne hus (Domus aurea). Det skal ha beslaglagt tre av byens syv høyder og ble revet etter Neros død. Mer nyttig for folk flest var keiserens plan for gjenoppbyggingen – med brede, rette gater og solide murbygninger. Suetonius skriver at de nye husene fikk vindfang med flate tak, hvor folk kunne komme til for å slukke branner. Iallfall gav den nye bebyggelsen mer lys og luft enn den gamle, og den var mindre brannfarlig. I den forstand var brannen i det lange løp et gode for byen. Nero fikk antagelig også styrket brannvesenet. Men bybranner forekom også senere – f.eks. i 69, 80 og 190, henholdsvis under keiserne Vitellius, Titus og Commodus. Og for å finansiere den stortstilte gjenoppbyggingen, nedskrev Nero valutaen. Det førte til inflasjon, selv om denne ikke nådde slike abnorme dimensjoner som på 200-tallet (jf. krisen i det tredje århundret).