Hitler gjentar sin påstand om at utenrikspolitikk er et middel for å skaffe befolkningen det nødvendige geografiske næringsgrunnlaget. Tysklands samling i et nittende århundre var et skritt i riktig retning. Han hevder at polakker og franskmenn både nasjonalt og rasemessig er «fremmedlegemer» i riket. Det borgerlige samfunnet har sviktet med hensyn til å fordrive slike fremmedelementer. Selv efter 1864, 1866 og 1871 forblir mangelen på «Lebensraum» et problem, som utvidelsen av folketallet efter det tyske rikets grunnleggelse bare har gjort mer prekært.